බාලසූරියගේ ස්ටීවන් පෙරේරා (උපත 1924 මාර්තු 31 - විපත 1982 ජුනි 24) හෙවත් බී.එස්. පෙරේරා, ශ්‍රී ලංකා සිනමාවේ, වේදිකාවේ නළුවෙක් මෙන්ම අධ්‍යක්ෂකවරයෙකු සහ ගායකයෙකුද විය. ශ්‍රී ලාංකේය චිත්‍රපට ඉතිහාසයේ මෙතෙක් බිහි වූ ජනප්‍රියම හාස්‍ය කලාකරුවෙකු වන පෙරේරා දශක තුනක පමණ වෘත්තීය ජීවිතයක් තුල චිත්‍රපට 180කට වැඩි ප්‍රමාණයක රගපෑමට හැකියාව ලැබුනි. මේ අනුව ශ්‍රී ලාංකිකයෙකු විසින් රගපෑ වැඩිම චිත්‍රපට සංඛ්‍යාවට හිමි වාර්තාව ඔහු සතුවේ.

Personal life
පෙරේරා 1924 මාර්තු 31 වැනිදා කොළඹදී උපත ලැබීය. ඔහුගේ පියා බාලසූරියගේ ඇඩ්වින් පෙරේරාය. ඔහු ටවර් හෝල් යුගයේ සිටි දක්ෂ කලාකරුවෙකි. ඔහු මූලික අධ්‍යාපනය කොළඹ මාලිගාකන්ද රජයේ පාසලෙන් (දැනට හඳුන්වන්නේ මාලිගාකන්ද මහින්ද මහා විද්‍යාලය ලෙසිනි) පසුව ඉගෙනුම ලැබුවේ මරදානේ සංඝරාජ විද්‍යාලයෙන් (දැනට කොළඹ 10 ශ්‍රී සංඝරාජ මධ්‍ය මහා විද්‍යාලය ලෙසයි). 1939 දී පෙරේරා යුද හමුදාවට බැඳුණු අතර දෙවන ලෝක යුද්ධය අවසානයේ කොළඹ නගර සභාවට එක් විය.

පෙරේරා සිනමාවට පිවිසීමට පෙර ට්‍රෑම් රථ රියදුරෙකු ලෙස සේවය කළේය. හදිසි අනතුරක් හේතුවෙන් ඔහුට පෙනීමේ කොටසක් අහිමි විය. ඔහු අක්ෂි ශල්‍යකර්මයකට භාජනය කළද, ඔහුගේ ඇසේ strabismus තත්වයක් ඇති විය. අනතුරින් පසු ඔහු ට්‍රොලි බස් පරීක්ෂකවරයෙකු ලෙස සේවය කළේය.

පෙරේරා විවාහ වූයේ බී.ඒ.ඩී. ඥානවතී සමගයි. මෙම යුවළට වැඩිමහල් ශ්‍රියානි, බාල ශ්‍රියානි, බ‍්‍රින්දා, රාජති, ප‍්‍රින්සි යන දියණියන් පස් දෙනෙකු ද, සුනිල් වෙස්ලි සහ රවීන්ද්‍ර යන පුතුන් දෙදෙනෙක් ද වූහ. සුනිල් වෙස්ලි වෘත්තීය වාණිජ කලාකරුවෙක් සහ ගායකයෙක් විය. දෙවැනි පුතා රවීන්ද්‍ර "යකඩය", "දුප්පතාගේ හිතවත" වැනි චිත්‍රපට කිහිපයක රඟපා ඇති අතර පසුව හලාවත දුම්රිය දෙපාර්තමේන්තුවෙන් විශ්‍රාම ගත්තේය.

පෙරේරා වයස අවුරුදු 58 දී කෙටි අසනීපයකින් 1982 ජුනි 24 දින හලාවතදී මිය ගියේය.

Career
පෙරේරා කුඩා කල පටන්ම ටවර් හෝල් වේදිකා නාට්‍යවල රඟපා ඇත. ඔහුගේ එකම ටවර් හෝල් රංගනය වූ ශ්‍රී වික්‍රම වේදිකා නාට්‍යයේ "මොහොට්ටාල" ලෙස ඔහු රඟපෑවේය. ඔහු ට්‍රෑම් රථ රියදුරෙකු ලෙස සේවය කරන අතරතුර නගර සභා අවමංගල්‍ය සංගමයට පරිත්‍යාග කිරීම සඳහා නිකන් ආවා වේදිකා නාට්‍යය නිෂ්පාදනය කළේය. ඉන්පසුව සමාදත්තර, ලංකාපුර, සාලිය අශෝකමාලා නාට්‍ය නිෂ්පාදනය කළා. ස්ට්‍රැබිස්මස් තත්ත්වය චිත්‍රපට නළුවකු වීමේ වාසනාව ඔහුට උදා කළේය. ඔහුගේ මිතුරෙකු වූ සී.එම්. රූපසිංහ ජනප්‍රිය චිත්‍රපට නිෂ්පාදක එස්. සිවානන්දන් වෙත පෙරේරාව හඳුන්වා දුන්නේය. එවකට ධීවරයෝ චිත්‍රපටයේ සහය අධ්‍යක්ෂවරයා වූයේ සිවානන්දන්ය.

ඔහු සිංහල සිනමාවට පිවිසීමට පෙර ඉංග්‍රීසි චිත්‍රපටයක රඟපෑ අතර ඔහුගේ පළමු සිංහල චිත්‍රපටය වූයේ සිරිසේන විමලවීර අධ්‍යක්ෂණය කළ රොඩී කෙල්ල ය. නමුත් විමලවීරගේ හදිසි අභාවය නිසා චිත්‍රපටයේ රූගත කිරීම් නතර වුණි. ඔහුගේ පළමු තිරගත චිත්‍රපට දර්ශනය වූයේ 1964 බ්ලොක්බස්ටර් චිත්‍රපටය වන ධීවරයෝ ය. මෙහි ඔහු සුළු චරිතයක් රඟපෑ අතර ගායකයෙකු ලෙසද කල එලි බැස්සේය. පෙරේරා කළ අමතක නොවන චරිතය වූයේ සැනසුම කොතනද චිත්‍රපටයේ රෝගියෙකු ලෙසය. ඔහුගේ විකට චරිත අතිශයින් ජනප්‍රිය වූ අතර, ඒවායින් සමහරක්, චණ්ඩියා, තුෂාර, හරි පුදුමයි, හොඳට හොඳයි, මහදැනමුත්තා සහ ඇර සොයිසා ඇතුළත් වේ. ඔහු ශ්‍රී ලාංකේය දෙමළ චිත්‍රපටයක් වන මාමියාර් වීඩු හි ද රඟපෑවේය.

වර්ෂ 1955 දී ඒ.බී රාජා අධ්‍යක්ෂණය කළ ''පෙරකදෝරු බෑනා'' චිත්‍රපටයේ සංගීත අධ්‍යක්ෂවරයා ලෙස කටයුතු කළේය. 1974 දී ඔහු "රොඩි ගම" චිත්‍රපටය අධ්‍යක්ෂණය කර නිෂ්පාදනය කළේය. වර්ෂ 1974 දී ඔහු වැඩිම සිංහල චිත්‍රපට සංඛ්‍යාවක රඟපෑම සඳහා දීපශිකා සම්මානයෙන් පිදුම් ලැබීය. විකට චිත්‍රපටියෙන් මතු වූ ඔහු "සුභානි", "බාඳුර මල්", "රණ දෙරණ" සහ "රිදී තෙල්" වැනි චිත්‍රපට කිහිපයක චරිතාංග නළුවෙකු ලෙස රඟපෑවේය.

වර්ෂ 1982 දී ඔහුගේ අභාවයෙන් පසු, මරණින් පසු නිකුත් වූ චිත්‍රපට ලෙස චිත්‍රපට විසි අටක් තිරගත විය.

References

External links

ශ්‍රී ලාංකික නළුවෝ
සිනමාවේ හාස්‍ය නළුවෝ
ශ්‍රී ලාංකික හාස්‍ය නළුවෝ
සිංහල ජනයා

බී.එස්. පෙරේරා (නළු)


A Primeira Convenção de Genebra para a Melhoria da Condição dos Feridos nos Exércitos em Campo, realizada em 22 de agosto de 1864, é o primeiro dos quatro tratados das Convenções de Genebra. Ela define "a base sobre a qual repousam as regras do direito internacional para a proteção das vítimas de conflitos armados". Depois que o primeiro tratado foi adotado em 1864, ele foi significativamente revisado e substituído em 1906, 1929 e, finalmente, 1949. Está inextricavelmente ligado ao Comitê Internacional da Cruz Vermelha, que é o instigador da criação e o executor. dos artigos dessas convenções.

Aplicação
A convenção "derivava sua força obrigatória do consentimento implícito dos Estados que as aceitaram e as aplicaram na condução de suas operações militares". Apesar de seus mandatos básicos, listados abaixo, foi bem-sucedido na realização de reformas significativas e rápidas. Este primeiro esforço previa apenas:

 a imunidade de captura e destruição de todos os estabelecimentos para o tratamento de soldados feridos e doentes,
 a recepção e tratamento imparciais de todos os combatentes,
 a proteção dos civis que prestam socorro aos feridos, e
 o reconhecimento do símbolo da Cruz Vermelha como meio de identificação de pessoas e equipamentos abrangidos pelo acordo.

Resumo das disposições e revisões

Os dez artigos originais do tratado de 1864 foram expandidos para os atuais 64 artigos. Este longo tratado protege os soldados que estão fora de combate (fora da batalha devido a doença ou lesão), bem como pessoal médico e religioso e civis na zona de batalha. Entre suas principais disposições:

 O Artigo 12 determina que os soldados feridos e doentes que estão fora da batalha devem ser tratados com humanidade e, em particular, não devem ser mortos, feridos, torturados ou submetidos a experimentos biológicos. Este artigo é a pedra angular do tratado e define os princípios dos quais deriva a maior parte do tratado, incluindo a obrigação de respeitar as unidades e estabelecimentos médicos (Capítulo III), o pessoal encarregado de cuidar dos feridos (Capítulo IV), edificações e materiais (Capítulo V), transportes médicos (Capítulo VI) e o sinal de proteção (Capítulo VII).
 O Artigo 15 determina que soldados feridos e doentes devem ser recolhidos, cuidados e protegidos, embora também possam se tornar prisioneiros de guerra.
 O Artigo 16 exige que as partes em conflito registrem a identidade dos mortos e feridos e transmitam essa informação à parte contrária.
 O Artigo 9 permite que a Cruz Vermelha Internacional "ou qualquer outra organização humanitária imparcial" forneça proteção e socorro a soldados feridos e doentes, bem como pessoal médico e religioso.

Devido a ambiguidades significativas nos artigos com certos termos e conceitos e ainda mais à natureza em rápido desenvolvimento da guerra e da tecnologia militar, os artigos originais tiveram que ser revisados e ampliados, em grande parte na Segunda Conferência de Genebra em 1906 e nas Convenções de Haia de 1899 e 1907 que estendeu os artigos à guerra marítima.  A versão de 1906 foi atualizada e substituída pela versão de 1929 quando pequenas modificações foram feitas. Foi novamente atualizado e substituído pela versão de 1949, mais conhecida como Ato Final da Conferência de Genebra, 1949. No entanto, como Jean S. Pictet, Diretor do Comitê Internacional da Cruz Vermelha, observou em 1951, "a lei, no entanto, sempre fica atrás da caridade; tarda em se adequar às realidades da vida e às necessidades da humanidade", como tal é dever da Cruz Vermelha "para auxiliar na ampliação do escopo do direito, na suposição de que... o direito manterá seu valor", principalmente através da revisão e expansão desses princípios básicos da Convenção de Genebra original.

Para uma discussão detalhada de cada artigo do tratado, veja o texto original e o comentário. Atualmente, existem 196 países signatários das Convenções de Genebra de 1949, incluindo este primeiro tratado, mas também os outros três.

Links externos

 Facsimile of the original document
 150 years of the 1864 Geneva Convention – 150 years of humanitarian action

História militar

Primeira Convenção de Genebra


An Carex brasiliensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni A.St.-hil.. An Carex brasiliensis in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex brasiliensis


Der Nord-Berliner war eine regionale Monatszeitschrift (bis 2016 Wochenzeitung), die in Berlin und dem nördlichen Umland erschien. 1894 gründete Wilhelm Möller die Druckerei Möller Druck, in welcher die Nord-Berliner Tagespost herausgegeben wurde. Nach Ende des Zweiten Weltkriegs baute Adolf Möller die Druckerei seines Vaters wieder auf und veröffentlichte die Nord-Berliner Tagespost ab 1949 unter dem Namen Der Nord-Berliner.

Am 1. Juli 2014 wurde der Nord-Berliner Zeitung und Zeitschriftenverlag GmbH an Dirk Laudahn, Berlin-Hermsdorf verkauft. Laudahn war alleiniger, geschäftsführender Gesellschafter. Die Chefredaktion wurde der Journalistin Simone Bischof übertragen. Im September 2014 beschäftigte der Verlag 7 Mitarbeiter. Als Ergänzung zur Monatszeitschrift gab der Verlag ein Magazin mit dem Namen "Spreepulver" heraus. Dieses Magazin erschien viermal im Jahr und wurde kostenlos verteilt.

Im Oktober 2016 wurde auf der Facebook-Seite des Nord-Berliners mitgeteilt, dass die Zeitschrift aufgrund wegbrechender Anzeigen-Einnahmen ab sofort eingestellt wird. Die Zukunft wird als "offen" bezeichnet.

Weblinks
 Website

Antiquarische Zeitschrift (Berlin)
Zeitung (Berlin, Erscheinen eingestellt)
Ersterscheinung 1949
Erscheinen eingestellt 2016
Deutschsprachige Monatszeitschrift

Der Nord-Berliner


Kurija biskupa Čolnića, građevina u mjestu Tupčina, u općini Žumberak.

Opis
Kurija župnog dvora sagrađena je na rubu naselja Tupčina, 1752. g. Jednokatna zidanica zaključena je četverostrešnim krovištem. Unutar pravokutne osnove razvijen je barokni prostorni koncept sa središnjim salonom kojeg flankiraju dva manja bočna dok su u stražnjem dijelu još po dvije prostorije i stubište. Posebnost kurije je kapelica poligonalne osnove, čiji volumen je izvan osnovnog korpusa, a pristupa joj se iz bočnog salona. Kurija je vrijedan primjer barokne stambene arhitekture u presjeku srodne tipološke skupine na području kontinentalne Hrvatske. Ima očuvan izvorni prostorni ustroj, svodne konstrukcije, stolariju interijera, štuko dekoracije stropova te slikanu dekoraciju pročelja.

Zaštita
Pod oznakom Z-3926 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Zagrebačkoj županiji
Kurije u Hrvatskoj

Kurija biskupa Čolnića


Glenea vingerhoedti é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Pierre Téocchi e Jérôme Sudre em 2003.

Referências

Borneo catalog 2005

vingerhoedti
Coleópteros descritos em 2003

Glenea vingerhoedti


Der Mount Thetis ist ein Berg im Zentrum des australischen Bundesstaates Tasmanien. Er liegt im Zentrum des Cradle-Mountain-Lake-St.-Clair-Nationalparks und steht in der Reihe der höchsten Berge Tasmaniens an 13. Stelle.

Der Berg ist eine bekannte Sehenswürdigkeit im Nationalpark und beliebt bei Wanderern und Bergsteigern.

Weblinks und Quellen
Mount Thetis, Tasmania Peakbagger.com, abgerufen am 28. September 2018.

Eintausender
Berg in Australien und Ozeanien
Berg in Tasmanien
Tasmanische Wildnis

Mount Thetis


En física y más concretamente en óptica, los parámetros de Stokes son un conjunto de valores que describen el estado de  polarización  de la radiación electromagnética. Fueron definidos por George Gabriel Stokes en 1852,<ref>S. Chandrasekhar 'Radiative Transfer, Dover Publications, New York, 1960, ISBN 0486605906, page 25</ref> como una alternativa matemática conveniente para la descripción más común de radiación incoherente  o parcialmente polarizada, en términos de su intensidad total (I), (parcial) grado de polarización (p) y los parámetros de forma de la elipse de polarización.

 Definiciones

En las ecuaciones siguientes y en la figura de la derecha se muestra la relación de los parámetros de Stokes a la intensidad y a los parámetros de la elipse de polarización.

Aquí ,  y  son las coordenadas esféricas del vector tridimensional de coordenadas cartesianas .  es la intensidad total del haz, y  es el grado de polarización. El factor de dos antes de  representa el hecho de que cualquier elipse de polarización es indistinguible de una rotada 180 °, mientras que el factor de dos antes de  indica que una elipse es indistinguible de una con las longitudes de semiejes intercambiadas acompañadas por una rotación de 90 °. Los cuatro parámetros de Stokes se denotan a veces  I, Q, U y V, respectivamente.

Dado el Stokes, se pueden resolver los parámetros para las coordenadas esféricas con las ecuaciones siguientes:

 Vector de Stokes

Los parámetros de Stokes se combinan a menudo en un vector, conocido como el vector de Stokes:

El vector de Stokes abarca el  espacio  de luz, parcialmente polarizada y totalmente polarizada. En comparación, el vector de Jones sólo abarca el espacio de la luz polarizada completamente, pero es más útil para problemas de luz  coherente. Los cuatro parámetros de Stokes no forman una  base  preferida del espacio, sino más bien se eligen porque pueden ser medidos o calculados fácilmente.

El efecto de un sistema óptico en la polarización de la luz puede determinarse al construir el vector de Stokes para la luz de entrada y aplicando el cálculo de Mueller, para obtener el vector de Stokes de la luz, alejándose del sistema.

 Ejemplos

A continuación se muestran algunos vectores de Stokes para Estados comunes de la polarización de la luz.

{|
|-
|  || Polarizada linealmente  (horizontal)
|-
|  || Polarizada linealmente  (vertical)
|-
|  || Polarizada linealmente (+45°)
|-
|  || Polarizada linealmente (-45°)
|-
|  || Polarizada circularmente (levógira)
|-
|  || Polarizada circularmente (dextrógira)
|-
|  || No polarizada
|}

 Explicación alternativa

La onda plana monocromática es especificada por su vector de propagación,  y las amplitudes complejas del campo eléctrico,  y , en una  base  . Alternativamente, se puede especificar el vector de propagación, la  fase,  y el estado de polarización, , donde  es la curva trazada por el campo eléctrico en un plano fijo. Los estados de polarización más conocidos son lineales y circulares, que son casos degenerados del estado más general, una elipse.

Una manera de describir la polarización se da con los ejes  semieje mayor  y  semieje menor  de la elipse de polarización, la orientación y el sentido de rotación (véase la figura anterior). Los parámetros de Stokes , , , y , proporcionan una descripción alternativa del estado de polarización que es experimentalmente conveniente, porque cada parámetro corresponde a una suma o diferencia de intensidades medibles. La siguiente figura muestra ejemplos de los parámetros de Stokes en estados degenerados.

 Definiciones

Los parámetros de Stokes se definen por

donde los subíndices se refieren a tres bases: la estándar  base cartesiana  (), una base cartesiana girada a 45 ° () y una base circular (). Se define la base circular para que . La siguiente figura muestra cómo los signos de los parámetros de Stokes se determinan por la helicidad y la orientación del semieje mayor de la elipse de polarización.

 Representaciones en bases fijas

En un sistema fijo de base (), los parámetros de Stokes son

mientras que para , son

y para , son

 Propiedades

Para radiación  coherente  puramente monocromática, se puede demostrar que

mientras que considerando toda radiación de haz (no coherente), se definen los parámetros de Stokes como cantidades promediadas, y la ecuación anterior se convierte en una desigualdad:

Sin embargo, podemos definir la intensidad de una polarización total , de modo que

donde  es la fracción de polarización total.

Definamos la intensidad compleja de polarización lineal como

Bajo una rotación  de la elipse de polarización, se puede demostrar que  y  son invariables, pero

Con estas propiedades, los parámetros de Stokes pueden ser considerados como constituyendo tres intensidades generalizadas:

donde  es la intensidad total,  es la intensidad de polarización circular, y  es la intensidad de polarización lineal. La intensidad total de polarización es , la orientación y el sentido de rotación están dados por

Ya que  y , tenemos

 Relación con la elipse de polarización

En términos de los parámetros de la elipse de polarización, los parámetros de Stokes son

Invirtiendo la ecuación anterior da

 Véase también
 Cálculo de Mueller
 Cálculo de Jones
 Polarización (ondas)
 Modelo de cielo de Rayleigh
 Operador de Stokes

 Notas

 Referencias
 E. Collett, Guía de campo de polarización, guías de campo SPIE vol. FG05, SPIE (2005). ISBN 0-8194-5868-6.
 E. Hecht, óptica'', 2.ª edición, Addison-Wesley (1987). ISBN 0-201-11609-X.

Enlaces
 parámetros de Stokes y polarización

Polarización
Radiometría
Epónimos relacionados con las matemáticas
Ciencia de 1852
Ciencia y tecnología de Irlanda

Parámetros de Stokes


Lynn Nightingale, née le  à Edmonton (Alberta), est une patineuse artistique canadienne, quadruple championne du Canada entre 1974 et 1977.

Biographie

Carrière sportive
Lynn Nightingale est quadruple championne du Canada entre 1974 et 1977.

Elle représente son pays à cinq mondiaux (1973 à Bratislava, 1974 à Munich, 1975 à Colorado Springs, 1976 à Göteborg et 1977 à Tokyo) et aux Jeux olympiques de 1976 à Innsbruck. Pour les autres compétitions internationales d'importance, elle remporte les deux premiers Skate Canada en 1973 et 1974, ainsi que le Moscou Skate 1974.

Elle quitte les compétitions sportives après les mondiaux de 1977.

Études
Lynn Nightingale est diplômé de l'Université Western Ontario en 1985.

Palmarès

Notes et références

Liens externes

Patineuse artistique canadienne
Naissance en août 1956
Naissance à Edmonton
Patineuse artistique aux Jeux olympiques d'hiver de 1976

Lynn Nightingale


Zvornički sandžak (tur. İzvornik Sancağı) je bio sandžak u Osmanskom Carstvu. Osnovan je između 1478. i 1483. godine, a Bašagić (Kratku uputu u prošlost Bosne i Hercegovine, str. 186), ne navodeći izvore, tvrdi da je Ali-beg Mihaloglu još 1461. bio sandžakbeg Zvorničkog sandžaka. Očigledno se pozivao na S. Muvekita ( Tarihi Bosna, autograf u Orijentalnom institutu, br. 1164), koji nije uvijek bio pouzdan izvor.
Sjedište je bilo u Zvorniku, poslije u Tuzli. Pripadala mu je cijela sjeveroistočna Bosna.

Povijest
Sandžak je nastao u drugim okolnostima od susjednih. Susjedni su nastali kao plod trenutnih osmanskih osvajačkih uspjeha. Zvornički je prvi koji je nastao zbog vojnih potreba, radi bolje obrane i čvršće organizacije ranije stečenog posjeda koji je ugrožavala hrvatsko-ugarska država. Na to ih je natjerala uspješna organizacija Jajačke, Srebreničke i Šabačke banovine koji su bili dobar obrambeni pojas koji je priječio turske prodore i istovremno sigurno polazište za česte recentne uspješne hrvatsko-ugarske pohode i stalna opasnost osmanskim pograničnim posjedima. Zbog toga su Osmanlije odlučile formirati treću jedinicu na mjestu stare bosanske države radi čvršćeg povezivanja svoje vlasti i u srednjem Podrinju.

Nastao je odvajanjem zapadnih dijelova Smederevskog sandžaka u srednjem Podrinju te još nekih krajeva sjeveroistočnog dijela Bosanskog sandžaka. Osvajanjem Srebreničke banovine 1512. pripojena je ovom sandžaku. Godine 1521. Zvornički sandžak dobio je konačni oblik, nakon što su Šabac i Beograd pali pod osmansku vlast. Vojno-upravno pripadao je Rumelijskom pašaluku od 1480. do 1541. godine. Osnutkom Budimskog pašaluka, pripao je njemu.
Reorganizacijom osmanske uprave 1580. godine ušao je u sastav Bosanskog pašaluka.

Ukupno je imao 31 nahiju.

U sastav Zvorničkog sandžaka ušli su kadiluci:
Kadiluk Srebrenica s nahijama: Srebrenica, Budimir (Ludmer), Kušlat i Šubin
Kadiluk Zvornik s nahijama: Zvornik, Perin, Teočak i Koraj
Kadiluk Gornja i Donja Tuzla s nahijama: Donja Tuzla, Gornja Tuzla, Sapna, Spreča, Gostilj, Dramesin, Paske, Visovi, Jasenica i Smoluća
Kadiluk Gračanica s nahijama: Gračanica, Grdačac, Srebrenik, Soko, Završ i Nenavište
Kadiluk Bijeljina s nahijama: Bijeljina i Janja
Kadiluk Birce i Knežina
Kadiluk Krupanj i Bohorina
Kadiluk Loznica ili Jadar i Pticar
Kadiluk Šabac sa Šapcem, Donjom i Gornjom Mačvom
Kadiluk Brvenik s nahijama: Brvenik i Gošćanica

Od 1606. godine do 1690. godine postojale su 29 kapetanije u Bosanskom pašaluku, od kojih su 23 bile pogranične, šest unutarnje, a nijedna nije bila u ovom sandžaku. unutrašnje. Zvornički sandžak ukinut je 1832. godine. Godine 1867. dio je Bosanskog vilajeta. Sasvim je ukinut austro-ugarskim zaposjedanjem 1878. godine.
Zvornički sandžak jedan je od šest osmanskih sandžaka s razvijenom brodogradnjom, pored Vidinskog, Nikopoljskog, Požeškog, Smederevskog i Mohačkog.

Izvori

Literatura
 Hamdija Kreševljaković, "Naše starine" I, Sarajevo, 1953, 7-45 -Stari bosanski gradovi,
 Hamdija Kreševljaković, Izabrana djela I, izdavač "Veselin Masleša", Sarajevo, 1991 -Kapetanije u Bosni i Hercegovini
 Desanka Kovačević-Kojić, Sarajevo, 1978 -Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države

Izvori

Sandžaci Osmanskog Carstva
Bosna i Hercegovina u Osmanskom Carstvu
Hrvatske zemlje pod osmanskom vlašću
Povijest Srbije

Zvornički sandžak


51663 Lovelock este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
51663 Lovelock este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa în cadrul programului LONEOS. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,25 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 4,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 51001-52000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

51663 Lovelock


Challakere (en canarés: ಚಳ್ಳಕೆರೆ ) es una ciudad de la India en el distrito de Chitradurga, estado de Karnataka.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 587  a 205 km de la capital estatal, Bangalore, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2011 contaba con una población de 59 309 habitantes.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades de Karnataka

Challakere


Le café filtre indien () est une boisson au café préparée en mélangeant du lait mousseux et bouilli avec l'infusion obtenue par percolation de poudre de café finement moulue dans un filtre indien traditionnel.

Cette boisson indienne est également appelée « café filtre de Madras », « café degré de Kumbakonam », « café filtre de Mylapore », « café filtre de Mysore », « café Palakkad Iyer » ou « café filtre du sud de l'Inde » (Kaapi). En dehors de l'Inde, le terme café filtre peut faire référence à l'infusion goutte à goutte, qui est une forme distincte de préparation du café.

Histoire

Selon une légende indienne populaire, c'est lors d'un pèlerinage à la Mecque au  que , un saint soufi vénéré de l'État du Karnataka, a découvert les merveilles du café. Désireux de cultiver du café chez lui, il a fait passer en fraude sept grains de café du port yéménite de Mokha dans ses vêtements. De retour chez lui, il a planté les grains sur les pentes des collines de Chandragiri dans le district de Chikmagalur, dans l'État de Mysore (l'actuel Karnataka). Cette chaîne de collines a été baptisée plus tard en son honneur . Sa tombe se trouve près de Chikmagalur.

Le révérend Edward Terry, aumônier de Sir Thomas Roe qui était ambassadeur à la cour de l'empereur Jahângîr, fournit un compte rendu détaillé de son usage (1616) :

La Compagnie britannique des Indes orientales a apporté de nouvelles influences. David Burton, historien de l'alimentation basé en Nouvelle-Zélande, écrit dans son ouvrage The Raj at Table (1993) :

Le café filtre indien a été popularisé par les  gérées par le  depuis le milieu des années 1940. Il est devenu la boisson de millions de personnes après l'émergence de coffee houses indiens plus populaires au milieu des années 1950.

Le café filtre indien a migré à l'étranger au début du  vers la Malaisie et Singapour, où le kopi tarik (café tiré) est un proche cousin du café filtre de Madras, vendu au mètre, et a été introduit dans les kopi tiams de bord de route gérés à l'origine par des Indiens musulmans.

Grains
Le café est cultivé en Inde depuis les années 1600, lorsqu'il a été apporté en Inde du Yémen par le saint musulman Baba Budan. Les grains de café les plus couramment utilisés sont l'arabica et le robusta. Ils sont cultivés dans différents États du sud de l'Inde, notamment dans les collines du Karnataka (Coorg, Chikmagalur et Hassan), du Tamil Nadu (District des Nilgiris, Yercaud et Kodaikanal), du Kerala (région de Malabar) et de l'Andhra Pradesh (). Les grains sont généralement moyennement torréfiés et finement moulus et mélangés à de la chicorée torréfiée. La composition finale de la poudre de café est généralement constituée de quantités égales de grains réguliers de Plantation A (arabica lavé) et de grains de , auxquels on ajoute entre 10 et 30 % de chicorée, ce qui produit un arôme, une épaisseur et une couleur distincts dans le café brassé obtenu.

Préparation

Le café filtre de l'Inde du Sud est préparé à l'aide d'un dispositif métallique qui ressemble à deux tasses cylindriques, dont l'une a un fond percé qui s'emboîte dans le haut de la tasse tumbler, laissant un grand espace en dessous pour recevoir le café infusé. La tasse supérieure comporte deux parties amovibles : un disque de pression percé avec une poignée centrale et un couvercle.

La tasse supérieure est remplie de café fraîchement moulu. Le marc est ensuite comprimé (tassé) à l'aide du disque à tige pour former une couche uniforme sur le fond percé de la tasse. Plus la mouture du café est grossière, plus il faut tasser le café pour obtenir la même extraction. Le disque de pressage restant en place, la tasse supérieure est emboîtée dans le haut du gobelet ; de l'eau bouillante est versée. Le couvercle est placé sur le dessus, et on laisse l'appareil égoutter lentement le café infusé dans le fond. La chicorée retient l'eau chaude plus longtemps, laissant l'eau se dissoudre et extraire davantage de café moulu.

L'infusion obtenue est généralement beaucoup plus forte que le café filtre occidental, et souvent plus forte que l'espresso.

Traditionnellement, le café est consommé en ajoutant une à deux cuillères à soupe de l'infusion à une tasse de lait bouillant avec la quantité de sucre souhaitée. Le café est bu dans le tumbler (bien qu'il s'agisse d'un mot d'origine anglaise, il semble que ce soit le nom le plus communément utilisé pour ce récipient), mais il est souvent refroidi d'abord avec un dabarah (également prononcé dans certaines régions comme davarah), une large soucoupe en métal avec des parois à rebords.

Le café est généralement servi après avoir fait des allers-retours entre la dabara et le gobelet en faisant de grands mouvements d'arc de cercle avec la main. Cette opération a plusieurs objectifs : mélanger soigneusement les ingrédients (y compris le sucre), refroidir le café chaud jusqu'à ce qu'il soit prêt à être dégusté et, surtout, aérer le mélange sans ajouter d'eau (comme avec une baguette à vapeur utilisée pour faire mousser les cappuccinos). Une anecdote liée à la distance entre la tasse verseuse et la tasse réceptrice a donné un autre nom à cette boisson, le « café mètre ».

Culture
Le café est une sorte d'icône culturelle dans tous les États de l'Inde du Sud, comme le Karnataka, le Tamil Nadu, l'Andhra Pradesh, le Telangana et le Kerala. Il est de coutume d'offrir une tasse de café ou de thé à tout visiteur. Le café est devenu très populaire sous la domination britannique. Jusqu'au milieu du , les ménages traditionnels n'utilisaient pas de sucre cristallisé mais du jaggery ou du miel dans le café.

Dénominations
 Un nom traditionnel kannada pour le café est boondh Bisneeru. Ce terme était populaire il y a environ deux générations, et a depuis perdu la faveur de l'usage populaire.
 En tamoul, des néologismes sont officiellement employés, tels que  ou . Cependant, ces mots ne connaissent pas d'usage hors des milieux universitaires et des contextes d'usage de la langue institutionnelle. Le nom le plus exprimé dans le quotidien étant .
 Un terme souvent entendu pour désigner un café de haute qualité est le café degree. Le lait certifié pur à l'aide d'un lactomètre était appelé « lait degré » en raison d'une association erronée avec le thermomètre. On prétend que le café préparé avec du lait degré est devenu le café degré. Une autre origine possible du terme est la chicorée utilisée pour préparer le café. La prononciation sud-indienne de la chicorée serait devenue chigory, puis digory, et enfin degree. Une autre explication est que lorsque le café est infusé pour la première fois, on l'appelle le premier degré ou simplement le « café degré ». C'est le café qui a la saveur la plus forte et la force nécessaire pour être mélangé à du lait sans en édulcorer le goût. Dans les foyers moins fortunés, le café est infusé une deuxième ou une troisième fois à partir de la même charge initiale et est appelé respectivement café de deuxième ou de troisième degré, car il est moins fort [citation nécessaire]. Une autre explication encore pourrait être que le café était mélangé en le versant d'une tasse à l'autre, il doit être versé selon un certain angle ou « degré » pour un meilleur goût.

Références

Boisson à base de café
Boisson indienne

Café filtre indien


Feuillerat ist der Familienname folgender Personen:

 Albert Feuillerat (1874–1952), französischer Anglist, Romanist und Literaturwissenschaftler
 Michel Feuillerat (1954–2021), französischer Fußballspieler

Feuillerat


Amorf katı atomların kararlı bir kristal yapıya sahip olmadığı katılar için kullanılan terim. Yunanca, morphé (şekil) kelimesinden türemiştir. Şekilsiz katı da denmektedir. Amorf katılar, gelişigüzel bir yapı gösterebilirler. Uzun süre beklemede akışkan olduğu gözlenmektedir. Genellikle sıvı halinin ani olarak soğutulmasıyla elde edilirler. Örneğin; cam, lastik ve plastikler bu türdendir. Bu tür maddeler şekilsiz olduğu için amorf grubuna girerler.

Amorf katılar belli bir sıcaklık aralığında gitgide yumuşarlar ve akıcılık kazanırlar. Yumuşamanın başladığı bu noktaya camsı geçiş sıcaklığı denir.

Erime, amorf bir cisimde belirli bir sıcaklıkta olmaz. Erimenin başladığı ve bittiği sıcaklık derecesi arasında belirli bir fark vardır. Bu nedenle, amorf bir maddenin erime noktasından bahsedilemez. Amorf maddenin sıcaklığı yükseldikçe, yumuşar ve belirsiz bir sıcaklıkta sıvı hale geçer. Bu maddelerin erime noktası yoktur.

Cam ısıtıldığı zaman önce yumuşar, sıcaklık daha da yükselirse akıcı hale gelir. Yumuşama ile akıcı hale gelme arasında kalan sıcaklıklarda çalışılarak laboratuvarlarda ve evlerde kullanılan cam eşyalar kalıplanarak yapılır. Plastik ve lastik malzemelerde kalıplanarak üretilir.

Ayrıca bakınız
 Cam
 Kristal
 Katı
 Akışkan

Maddenin hâlleri

Amorf katı


Olivia Wilde (født Olivia Jane Cockburn 10. marts 1984) er en amerikansk skuespiller. Hun var med i serien House M.D. hvor hun spillede rollen som Dr. Remy Hadley "Thirteen".

Hun har en søster der hedder Chloe Frances Cockburn og en bror der hedder Charlie Philip Cockburn.

Privat
Hun blev i 2014 sammen med Jason Sudeikis forældre til sønnen Otis Alexander Sudeikis., og en datter, Daisy, født i 2016. I november 2020, annoncerede de at de seperede sig.

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet

Olivia Wilde


محمود القلعة لي المعروف بمحمود الثنائي، خطاط عراقي ولد في بغداد ونشأ فيها وأخذ العلم على علماء عصره وتخرج على يد الخطاط سفيان الوهبي، وأجازهُ في الخط العربي، وهذا نص إجازته: ( أجزت السيد محمود الثنائي بأن يكتب تحت كتابته، وأنا الفقير إلى الله الغني سفيان الوهبي من خلفاء نعمان الذكائي وهو من خلفاء محمد أمين الأنسي وهو من خلفاء السيد محمود حلمي إلى أن ينتهي إلى عثمان الخطاط، حرر في سنة 1265هـ).

وكان الشيخ محمود من أقرباء الشيخ طه القلعة لي، الذي كان متولياً على جامع (القلعة)، ويقع الجامع في مبنى وزارة الدفاع القديمة في بغداد، والذي شيدهُ جدهُ الأقدم الشيخ جلال الدين بن بهاء الدين عند مجيء السلطان العثماني مراد الرابع إلى بغداد عام 1048هـ/1638م، ولقد أوقف عليه أوقافاً كثيرة، ومنه جاء لقب عائلته ب(القلعة لي)، وكانت أسرة بيت القلعة لي لهم مجلس حافل يرتاده العلماء والأدباء ويقع المجلس في محلة الميدان، في بغداد.

مصادر

أشخاص من بغداد
خطاطون عراقيون
علماء دين سنة عراقيون

محمود ثنائي القلعة لي


Elisabeth Gertrude Knigth de Britton (Nueva York, 9 de enero de 1858-Bronx, 25 de febrero de 1934) fue una brióloga, botánica, curadora, pteridóloga, y escritora estadounidense, que contribuyó al conocimiento de la briología.

Trayectoria
Elizabeth Knight creció en Cuba, donde su familia tenía una plantación de azúcar. Asistió a colegios en Cuba y en Nueva York; y en 1875 se graduó en la Escuela Normal. Durante 10 años trabajó en ese mismo centro, y durante ese período construyó una reputación como botánica afiatada. Hacia 1883 se especializó en briología, publicando su primer artículo en ese campo.

En agosto de 1885 se casó con Nathaniel L. Britton, geólogo. Nathaniel pronto se volvió hacia la botánica, haciendo conjuntamente con ella, varios viajes de recolecciones de campo en las Indias Occidentales.

Entre 1886 a 1888 fue editora del "Bulletin of the Torrey Botanical Club", del que fue miembro desde 1879. Con la ayuda prestada por el Club y de otras personas interesadas, el matrimonio lideró la creación de un jardín botánico en Nueva York. El New York Botanical Garden se completó en 1891, y en 1896 Nathaniel Britton fue el primer director de la institución. El herbario de Columbia le fue transferido en 1899, y Elisabeth tomó a su cargo, de hecho no oficial, la colección de briófitas del Departamento de botánica de Columbia, y poco a poco fue construyendo una impresionante colección, además con el aumento de la compra de los ya recogidos por el suizo August Jaeger, en 1893. En 1912 se le otorgó el cargo de miembro honoraria.

Otras actividades
Desarrolló en paralelo otras actividades. Así, en 1902 fundó la 'Wild Flower Preservation Society of America', sociedad estadounidense para la preservación de la flora salvaje, de la que fue en diferentes periodos secretaria y tesorera. A través de esa sociedad, y de diversas publicaciones, lideró movimientos que lograron salvar diferentes floras en peligro a lo largo de los Estados Unidos. De 1916 a 1919 fue presidenta de Sullivan Moss Society, que ayudara a fundar en 1898 y que en 1949 pasó a pertenecer a la American Bryological Society. Publicó 346 artículos científicos entre 1881 y 1930, y tiene 15 especies y un género de briófitas (Bryobrittonia) que llevan su nombre.

Algunas publicaciones
 . 1902. The life history of Vittaria lineata. Volumen 8, Número 3 de Memoirs of the Torrey Botanical Club. 27 pp.

 ------------------------------. 1896. The umbrella mosses. Editor E.F. Bigelow, 645 pp.

Honores

Epónimos
 Género de musgo
 Bryobrittonia

Especies
 Dryopteris brittonae Sloss.
 Goniopteris brittonae (Sloss.) Ching
 Thelypteris brittonae (Sloss.) Alain

Orquídea
 Ponthieva brittonae Ames

Fuentes
  2000. The Biographical Dictionary of Women in Science. Pionneering Lives from Ancient Times to the Mid-20th Century, dos volúmenes, Routledge (New York): 47-48 ISBN 0-415-92038-8

Referencias

Enlaces externos

 Biografía detallada de Mertz Library del The New York Botanical Garden
 Breve biografía de Elizabeth Britton
 Su biografía e imagen

Científicas de Estados Unidos
Botánicas de Estados Unidos
Botánicos de Estados Unidos del siglo XIX
Botánicos de Estados Unidos del siglo XX
Briólogos de Estados Unidos
Curadores de Estados Unidos
Pteridólogos de Estados Unidos
Botánicos activos en el Caribe
Escritores en inglés del siglo XIX
Escritores en inglés del siglo XX
Personas de Nueva York (estado)

Elizabeth Gertrude Britton


Mihaela Strâmbeanu () este o actriță de teatru și film din Republica Moldova, cunoscută pentru Crimã inocentă (2015), Toti copiii domnului (2012) și Femeia cu cravată neagră (2016). Între anii 1988-1992 a urmat cursurile Academiei de Teatru și Film "Shota Rustaveli" din Tbilisi, Georgia, specializarea actor teatru și film.

Roluri în teatru
 Prunette - Mizantropul / Eugène Labiche;
 Doamna de Tourvel - Legături primejdioase / Cholderos de Laclos;
 Amaranta Ursula - Un veac de singurătate / Gabriel García Márquez;
 Dulcinea Aldonza - Cavalerul Tristei Figuri / Miguel de Cervantes
 Clitemnestra - Ifigenia în Aulis / Euripide
 Elena Andreevna - Unchiul Vania / Anton Cehov
 Hedda Gabler - Hedda Gabler / Henrik Ibsen
 Carol Catrer - Orfeu în Infern / Tennessee Williams
 Mavra - Suflete moarte / N. V. Gogol
 Chira - Amorul dănțuie și feste joacă / W. Shakespeare
 Antonia - Infidelitate conjugală / Dario Fo
 Nina Zarecinaia - Pescărușul / Anton Cehov
 Liuda - Odiseea Visotski / Alexander Hausvater.

Roluri în film
 Nana - Udzinartanmze, Gruzia-Film, Tbilisi
 Sora medicală - Norocosul, Gruzia-Film, Tbilisi, Georgia
 Femeia - Vive la femme, Moldova Film, Chisinău
 Sotia boierului - Baronul negru, Mosfilm, Moscova, Rusia
 Proprietara - Cadoul, Fresnoi, Franța
 Elena Stanislavovna - 12 scaune / scris de Ilf si Petrov / regia Petru Hadârcă
 Ispahan - Batumi - 2011
 School Director - Toți copiii domnului - 2012
 Mihaela - Sfârșitul lumii (Short) - 2012
 Crimă inocentă - 2015
 Rodica Corbu - Femeia cu cravată neagră - 2016

Festivaluri
 Egipt, Festivalul de Teatru Experimental, Cairo, 1993
 Brașov, 1993
 Sibfest, Sibiu, 1997, 2002
 Rusia, Festivalul Internațional Teatru Cehov, Moscova, 1998
 România, Festivalul Național de Teatru, București, 2004
Germania, Documenta, Regensburg, 2005
 Germania, Scene Moldau, Dresda, 2008

Premii
 1995 - Cel mai bun rol feminin, Festivalul Național de Teatru, Chisinău.
 2003 - Cea mai originală interpretare, Festivalul National de Teatru, Chisinău.
 2004 - Premiul "Pescărușul" UNITEM.

Note

Legături externe
 Mihaela Strâmbeanu pe cinemagia.ro
 În copilărie, Mihaela Strâmbeanu făcea cu bunica lumânări din ceară, apoi mergea cu ele la biserică , publicat în ea.md

Nașteri în 1971
Actori de film moldoveni
Actrițe de teatru din Republica Moldova
Oameni din Chișinău
Oameni în viață

Mihaela Strâmbeanu


Fudbalski klub Sloga (FK Sloga; Sloga Srbac, srpski Фудбалски клуб Слога) je nogometni klub iz Srpca, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina.
U sezoni 2019./20. klub se natječe u "Drugoj ligi RS – Zapad", ligi trećeg stupnja nogometnog prvenstva Bosne i Hercegovine.
Klupska boja je plava.

O klubu
Klub je osnovan 1946. godine pod nazivom "Momo Vidović". 1952. godine ime kluba se mijenja u "Sloga" i klub se uključuje u "Međupodsaveznu ligu Banja Luka". Od 1970.-ih pa do raspada SFRJ i rata u BiH klub se natjecao u "Područnoj ligi Banja Luka", "Krajiškoj zoni", "Međuopćinskoj ligi Banja Luka", "Grupnoj ligi Lijevče", "Regionalnoj ligi Banja Luka".
Završetkom rata u BiH, klub je počeo s ligaškim nastupima u "Drugoj ligi RS" (skupine "Prijedor" i potom "Zapad"), koju osvaja u sezoni 1998./99. i u sezoni 1999./2000. nastupa u "Prvoj ligi RS", ali odmah ispada iz nje. Narednih sezona klub je uglavnom sudionik "Druge lige RS – Zapad".

Uspjesi

Do 1992.
 Područna liga Banja Luka
 prvak: 1973./74.

 Grupna liga Lijevče
 prvak: 1985./86.

Nakon 1992.
 Druga liga RS – Zapad
 prvak: 1998./99.

 Regionalna liga RS – Zapad
 prvak: 2014./15.

Pregled plasmana

Poznati igrači

Unutrašnje poveznice
 Srbac

Vanjske poveznice
 Sloga Srbac, facebook stranica
 Sloga, sportdc.net
 Sloga, srbijasport.net
 FK Sloga Srbac, sportsport.ba

Izvori
 Milan Đorđić: Enciklopedija fudbalskih klubova Republike Srpske, Zvornik, 2011., , str. 184-185

Sloga

FK Sloga Srbac


Karadeniz Ereğli Müzesi, Zonguldak ilinin Karadeniz Ereğli ilçesinde yer alan müze.

1998 yılından bu yana Halil Paşa Konağı adlı tarihi yapıda Türkiye Cumhuriyeti Kültür ve Turizm Bakanlığı'na bağlı bir arkeoloji ve etnografya müzesi olarak hizmet verir.

Müze koleksiyonu
Zemin katta Eski Yunan, Roma, Bizans dönemlerine tarihlenen cam kaplar, mermer mezar stelleri, sütun başlıkları, lahit ve mezar stelleri, takılar, Filyos Antik Kenti ile Yassıkaya  ve İnönü Mağarası kazılarının buluntuları; Gerek, Roma, Bizans, Abbasi, Emevi, Artuklu, Sasani, Selçuklu, Osmanlı dönemlerine ait sikke koleksiyonları sergilenir.

Birinci katta pişmiş toprak amforalar, Hitit, Bizans, Osmanlı dönemi mühürleri vardır; ikinci katta yöresel kıyafetler, elpek bezi dokuma aletleri, mutfak eşyaları, silah, tespih, saat gibi eşyalar sergilenir.

Üçüncü kat müze-eve şeklinde düzenlenmiştir. Bahçede farklı tarihî dönemlere ait mezar taşları, sütun gövde ve başları, mezar stelleri vardır. Karadeniz Ereğlisi'nde öldüğü düşünülen Eski Mısırlı pantomim sanatçısı Krispos'un mezar anıtı müzenin bahçesinde bulunmaktadır.

Halil Paşa Konağı
19. yüzyıl sonlarında padişah II. Abdülhamit döneminde sancak beyi (mirimiran) olan Halil Paşa Karamahmutoğlu tarafından  eski bir kilisenin temeli üzerine yaptırılmıştır. Binanın cephe süslemesinde Roma dönemine ait binalardan toplanan antik parçalar kullanılmıştır. Bir süre ortaokul ve kız meslek lise olarak kullanılan, uzun süre sahipsiz kalan konak, on yıl kadar süren restorasyon çalışmalarının ardından 1998 yılında müze olarak hizmete girdi.

Krispos'un mezar anıtı
Müze bahçesinde bulunan ve 2.-3. yüzyılda dikilmiş olduğu düşünülen mezar anıtı, Eski Roma'da ölülerin küllerini saklamak veya ölen kişileri anmak üzere dikilen sunak şeklindeki anıtlara bir örnektir. Üzerinde 19 satır eski Yunanca yazı yer alır. Bu yazıdan mezar anıtının, Roma İmparatorluğu'nda Aegyptus Eyaleti'nin vatandaşı Krispos'a ait olduğu anlaşılır.

Kent kent dolaşan bir pantomim sanatçısı olan Krispos, ilk defa düzenlenen ritmik trajedi yarışmasında ödül almış ancak beklenmedik bir anda henüz yirmi dokuz yaşındayken, Herakleia Pontiki'de ölmüştür.  Anısına dikilen mezar anıtın yüksekliği 2.20 metre; genişliği üst bölümde 0,80 m, kaidede ise 0,70 metredir. günümüzde Prusias ad Hypium'dan (Konuralp, Düzce) Ereğli'ye giden yol üzerinde bulunmuş; müzenin bahçesine getirilmiştir.

Dış bağlantılar
Müze web sitesi

Kaynakça

Müze
Zonguldak'taki müzeler
Türkiye'deki arkeoloji müzeleri
Türkiye'deki etnografya müzeleri
1998'de kurulan müzeler
Zonguldak ilindeki görülecek yerler

Karadeniz Ereğli Müzesi


is a motocross racing video game developed and published by Nintendo. In Japan, it was released for the Famicom in 1984 and then ported to arcades as Vs. Excitebike for the Nintendo Vs. System later that year. In North America, it was initially released for arcades in 1985 and then as a launch game for the Nintendo Entertainment System later that year, becoming one of the best-selling games on the console. It is the first game in the Excite series.

Designed and directed by Shigeru Miyamoto, the smooth side-scrolling game engine his team developed for Excitebike was later used to develop Super Mario Bros. (1985), which had the effect of Mario smoothly accelerating from a walk to a run, rather than move at a constant speed.

Excitebike was a critical and commercial success. It spawned several sequels and has been re-released multiple times onto other Nintendo platforms, such the Wii and Wii U Virtual Consoles, and Nintendo Switch Online.

Gameplay

Excitebike is a side-scrolling racing game in which the player takes control of a motocross racer. The two gameplay modes are Selection A as a solo race run, and Selection B against computer-controlled opponents. The objective of the game is to finish in third place or higher in a preliminary race to qualify for the Excitebike championship race. The A button accelerates the bike, and the B button activates a turbo boost that enhances the bike's speed, but overheats the engine if it is used for too long, forcing an immobile cooldown period. The engine's temperature can be reset by driving over arrows located along the course. The player can use the directional pad to shift between lanes, and to shift the racer's balance midair after a jump. Landing squarely on both wheels allows the racer to maintain momentum, but an uneven landing will result in a loss of speed or a crash. Design Mode allows players to create tracks using 19 types of hurdles, with options to save and load created tracks for the Famicom Data Recorder tape drive, which was unreleased outside Japan.

Other releases

Vs. Excitebike
There are two enhanced versions, both titled Vs. Excitebike.

The first version was released on VS. UniSystem for arcades in 1984, after the Famicom release. It is similar to its Famicom Disk System counterpart, though this version lacks the Design option, has three difficulty levels, and has other minor differences.

The second was released for the Famicom Disk System peripheral in 1988. The graphics and core gameplay are still the same, and the FDS version has several distinctive features that the NES and arcade versions lack:
 "Vs. Excite" mode puts two players competing against each other. The options include the maximum number of rounds to play, the track, and the number of laps.
 The music is completely different; none of the songs from the original game are present, and it has a gameplay theme. The music is composed by Soyo Oka.
 The "Original Excite" mode is based on the main mode of the arcade version, with minor differences such as a different color palette.
 Its writable disk format can save created tracks.

Excitebike: Bun Bun Mario Battle Stadium
 also known as Mario Excite Bike or BS Excitebike, is for the Japan-only Satellaview peripheral for Super Famicom. As a remake of Excitebike, the human racers have been replaced by Mario, Luigi, Princess Peach, Wario, Toad, and some of Bowser's Koopa Troopas. The concept was unchanged except for a "SUPER" mode where the player has unlimited turbo, and coins spread across the courses to increase top speed.

Re-releases
Excitebike can be unlocked in Excitebike 64, which was released in 2000 for the Nintendo 64. It is also one of several unlockable NES games in Animal Crossing for the GameCube, released in 2001. The Nintendo 64 version restores the Save and Load functionality in Design mode, though it is limited to saving one custom track on the Game Pak, while the Animal Crossing version can be transferred to the Game Boy Advance by using a link cable. Excitebike was also released for the Game Boy Advance in the form of e-Reader cards, and later as a Game Pak for the Classic NES Series.

Excitebike was added to the European Wii Virtual Console on February 16, 2007, the same day its spiritual successor, Excite Truck, was released there. The game was later added to the North American Virtual Console on March 19. It was re-released in North America for the Wii U Virtual Console on April 26, 2013. 3D Classics: Excitebike was released on the Nintendo 3DS as a launch game for the Nintendo eShop in America, Japan and Europe; the game was initially offered for free for a period but then was sold at £5.40 / €6.00 for European markets and $5.99 in the US. It features 3D stereoscopic support and analog control support. This release was featured among other games from the Nintendo Entertainment System and Super NES to be released for the 3DS on a tech demo called Classic Games at E3 2010. It allows the player to save up to 32 custom created tracks that can be played in either 2D or 3D.

Excitebike is one of the 30 games available on the NES Classic Edition, released by Nintendo on November 11, 2016. Excitebike was released on the Nintendo Switch in the Nintendo eShop on September 21, 2018, by Hamster Corporation as part of the Arcade Archives series.

Reception

In Japan, Game Machine listed VS. Excitebike on its January 15, 1985, issue as the fifth most-successful table arcade unit of the month. In North America, the game was number 13 on the RePlay arcade software charts in December 1985. It ended the year as America's second highest-grossing arcade system game of 1985, below Nintendo's Hogan's Alley.

The game has received generally positive reviews. Allgame gave Excitebike its highest possible rating of five stars. The review referred to the game as a "staple of any NES collection", praising its graphics as cute and its control as simple that still require strategy to apply properly. The review noted the design mode, as "the first of its kind in a console game, and greatly extends the life of the title by featuring 19 different components you can piece together to build your own course". IGN praised the NES version in 2007, as "ridiculously addictive" and that it "proves video games don't need to have flashy graphics or complex AI to actually be fun. Sure, there are other racing games out there today, hundreds of them. This one may not necessarily be better than the recent stuff, but it's unique, addictive, and demonstrates what gaming is really about". IGN ranked Excitebike as the 14th best NES game. GamesRadar ranked it as the 12th best game on the NES Classic Edition, saying that it has aged well with "a great sense of speed while driving and an excellent sense of balance while jumping and landing". Game Informer ranked the game 44 on its top 100 games of all time.

Kotaku editor Jason Schreier ranked it as the worst game on the NES Classic Edition, calling it "a truly awful video game" but with no explanation.

Legacy
The side-scrolling gameplay of Excitebike was key to the development of Super Mario Bros. (1985). The same Miyamoto-led team that developed Excitebike went on to develop a 1985 NES port of side-scrolling beat 'em up arcade game Kung-Fu Master (1984) called Kung Fu. Miyamoto's team used the technical knowledge they had gained from working on both side-scrollers to further advance the platforming "athletic game" genre they had created with Donkey Kong (1981) and were key steps towards Miyamoto's vision of an expansive side-scrolling platformer. While working on Excitebike and Kung Fu, he devised the concept of a platformer in which the player can "strategize while scrolling sideways" over long distances, and has colorful backgrounds rather than black. Super Mario Bros. utilized the fast scrolling game engine Miyamoto's team had originally developed for Excitebike, which allowed Mario to smoothly accelerate from a walk to a run, rather than move at a constant speed like in earlier platformers.

Excitebike spawned several sequels, including Excitebike 64 (2000), Excite Truck (2006), Excitebots: Trick Racing (2009), and the WiiWare game Excitebike: World Rally (2009). An Excitebike-themed track is downloadable content in Mario Kart 8 and is available by default in Mario Kart 8 Deluxe. A group of Excitebike racers cameo as an Assist Trophy in Super Smash Bros. Brawl.

Notes

References

Bibliography

External links

1984 video games
Arcade video games
Famicom Disk System games
Game Boy Advance games
Mario racing games
Motorcycle video games
NEC PC-8801 games
Nintendo 3DS eShop games
Nintendo arcade games
Nintendo games
Nintendo franchises
Nintendo Entertainment System games
Nintendo Research & Development 1 games
Nintendo Switch Online games
Nintendo Switch games
Nintendo Vs. Series games
Off-road racing video games
PlayChoice-10 games
Racing video games
Sharp X1 games
Video games developed in Japan
Virtual Console games
Virtual Console games for Wii U
Multiplayer and single-player video games
Video games designed by Shigeru Miyamoto
Video games directed by Shigeru Miyamoto
Video games produced by Shigeru Miyamoto
Video games scored by Akito Nakatsuka
Video games scored by Soyo Oka
Video games with user-generated gameplay content
Hamster Corporation games

Excitebike


Expedição 68 foi a 68ª missão de longa duração na Estação Espacial Internacional. Ela começou com a partida da Soyuz MS-21 no dia 29 de setembro de 2022, com Samantha Cristoforetti assumindo o comando.

Tripulação

Expedições à Estação Espacial Internacional
2022 na exploração espacial
2023 na exploração espacial

Expedição 68


Islands U/19-fodboldlandshold er Islands landshold for fodboldspillere, som er under 19 år og administreres af Knattspyrnusamband Íslands] (RFEF).

U/19-fodboldlandshold
U/19-fodboldlandshold i Europa

Islands U/19-fodboldlandshold


Events in the year 1977 in the Republic of India.

Incumbents
 President of India – Fakhruddin Ali Ahmed until 11 February, Neelam Sanjiva Reddy.
 Prime Minister of India – Indira Gandhi until 24 March, Morarji Desai.
 Vice President of India – B.D. Jatti
 Chief Justice of India – Ajit Nath Ray (until 27 January), Mirza Hameedullah Beg (starting 27 January)

Governors
 Andhra Pradesh –
 until 17 February: Ramchandra Dhondiba Bhandare
 17 February-5 May: B. J. Divan
 starting 5 May: Sharda Mukherjee
 Assam – L. P. Singh
 Bihar – Jagannath Kaushal
 Gujarat – Kambanthodath Kunhan Vishwanatham
 Haryana – Jaisukh Lal Hathi (until 23 September), Harcharan Singh Brar (starting 23 September)
 Himachal Pradesh – S. Chakravarti (until 16 February), Amin ud-din Ahmad Khan (starting 16 February)
 Jammu and Kashmir – L. K. Jha
 Karnataka – Uma Shankar Dikshit (until 2 August), Govind Narain (starting 2 August)
 Kerala – N. N. Wanchoo (until 10 October), Jothi Venkatachalam (starting 10 October)
 Madhya Pradesh – Satya Narayan Sinha (until 13 October), N. N. Wanchu (starting 13 October)
 Maharashtra – vacant thereafter (until )
 Manipur – L.P. Singh
 Meghalaya – L.P. Singh
 Nagaland – L.P. Singh
 Odisha –
 until 7 February: Shiva Narayan Shankar
 7 February-22 September: Harcharan Singh Brar
 starting 22 September: Bhagwat Dayal Sharma
 Punjab –
 until 1 September: Mahendra Mohan Choudhry
 1 September-24 September: Ranjit Singh Narula
 starting 24 September: Jaisukh Lal Hathi
 Rajasthan –
 until 15 February: Sardar Jogendra Singh
 15 February-17 May: Vedpal Tyagi
 starting 17 May: Raghukul Tilak
 Sikkim – B. B. Lal
 Tamil Nadu –
 until 8 April: Mohan Lal Sukhadia
 9 April-26 April: P. Govindan Nair
 starting 26 April: Prabhudas Patwari
 Tripura – L. P. Singh
 Uttar Pradesh – Marri Chenna Reddy (until 1 October), Ganpatrao Devji Tapase (starting 1 October)
 West Bengal – Anthony Lancelot Dias

Events
 National income - 1,040,235 million
 18 January - Prime Minister Indira Gandhi, via a radio broadcast, announced that the Lok Sabha would be dissolved and fresh elections would be held in March.
 3 March – Nehru Planetarium commissioned.
 24 March – The first non-Congress government sweeps to power following Indira Gandhi's defeat at the general elections. Morarji Desai becomes prime minister.
 25 March - T. V. Eachara Warrier filed Habeas corpus before Kerala High Court for knowing whereabouts of his son in connection with Rajan case.
 27 May - 11 villagers of Belchi, Bihar (includes 8 Dalits and 3 Sunar) were brutally murdered by terror gang from Kurmi/Bhumihar caste as part of caste violence.
 30 June - M. G. Ramachandran sworn in as Chief Minister of Tamil Nadu. He became the first film actor to be the Chief Minister of an Indian state.
 7 July – George Fernandes became Minister of Industries in Morarji Desai ministry.
 20 November – More than 10,000 people die when the 1977 Andhra Pradesh cyclone hits India's southeast coast. The storm disrupts life for 5.4 million people in 830 villages, and damages 14,000 km2 of cropland.
 8 December - Morarji Desai Government digs out Time capsule buried by Indira Gandhi in Red Fort premises in 1973.

Law
 21 March - Emergency was officially withdrawn.

Births
14 January – Narain Karthikeyan, motor racing driver
27 January – Deepshikha Nagpal, actress
31 January – Suchitra Singh, cricketer
5 February – Darez Ahamed, IAS
16 February – Darshan Thoogudeep, actor and film producer
21 February – Ranjith, singer and composer
15 March – Sandeep Unnikrishnan, Armed force officer (d. 2008).
4 April – Shamshuddin Ibrahim, model and actor
19 April – Anju Bobby George, athlete
24 May – Jeet Gannguli, singer, music director and score composer
25 May – Karthik Sivakumar, actor
19 June – Smita Sabharwal, Indian Administrative Service Officer
2 July – Ganesh, actor.
12 August  Siva, film director.
19 August  Suvaluxmi, actress.
27 August  Soori, actor and comedian.
29 August – Vishal Krishna, actor and film producer
29 August – P. V. Midhun Reddy, politician and former member of parliament from Rajampet
19 September - Vennela Kishore, actor, comedian and director.
18 October – Kunal Kapoor, actor.
19 November  Arun Vijay, actor.
24 November – Dilip Tirkey, field hockey player
20 December – Gauri Karnik, actress

Full date unknown
Rajorshi Chakraborti, novelist.
Vasundhara Das, actress and singer.

Deaths
11 February – Fakhruddin Ali Ahmed, fifth President of India (b. 1905)
22 March – A. K. Gopalan, communist leader (b. 1904).
14 November – A. C. Bhaktivedanta Swami Prabhupada, founder–acharya of the International Society for Krishna Consciousness (b. 1896).

Full date unknown
Hamid Dalwai, social reformer and writer (b. 1932).
Abdul Majid Daryabadi, Muslim writer and exegete of the Qur'an (b. 1892).

See also
 Bollywood films of 1977

References

India
Years of the 20th century in India
1970s in India
1977 in Asia

1977 in India


في الرياضيات، التفكيك الكسري الجزئي  أو الكسور الجزئية هي طريقة تسمح بإعادة كتابة دالة كسرية على الشكل:

إلى شكل

حيث  و  متعددتا حدود و معاملات يتم تحديدها. وتختلف طريقة الحل بناء على درجة دالتي البسط والمقام.

درجة البسط أقل من درجة المقام
مثال لهذه الحالة:

نقوم بتحليل المقام إلى دوال بسيطة، ونفرض دوال للبسط بحيث يكون درجة دالة البسط أقل من درجة المقام ويكون الحل هكذا:

ثم نقوم بتوحيد المقام، وبما أن المقامين متساويان فإن البسطين يكونان متساويان:

ونضع قيم مختلفة للمتغير x ونحل المعادلة ونستخرج قيم A,B,C.

درجة البسط أكبر من درجة المقام أو تساويها

ومثال لهذه الحالة:

نقوم باستخدام القسمة المطولة

وهكذا تكون في النهاية

ثم نساوي

ونضع قيما مختلفة للمتغير x و نحسب قيم A,C .

تطبيق الكسور الجزئية في التكامل
لتطبيق الكسور الجزئية في حساب التكامل الرمزي، من خلال:

  ,

مثال على ذلك:

.

المراجع

جبر
جبر ابتدائي

تحليل كسري جزئي


.

الخطة (أو المسقط الافقي) في مجال العمارة، هو نوع من أساليب الإظهار الهندسي. يتم الحصول على المسقط الافقي لطابق مبنى معين، من خلال قطعه بمستوي أفقي، بحيث يكون ارتفاعه متر أو متر ونصف بالنسبة لمستوى بلاط ذلك الطابق. وعلى اية حال يجب ان يكون ارتفاعه أعلى بقليل من ارتفاع برطاشة فتحات النوافذ. بعد عملية القطع، يتم اسقاط كل شيء عموديا على مستوى افقى، الذي عادة ما يتطابق مع مستوى البلاط (مستوى الاسقاط الأول).

تاريخ
خطط البناء كانت معروفة في منذ العصور القديمة: مثلا سيفيران فورما اوربيس (Forma Urbis severiana) من القرن الثالث. ومن الأمثلة المعروفة في العصور الوسطى المبكرة خطة دير سانت غالن.

الخطة في التصميم المعماري
في مرحلة التصميم، تحديد خطة المبنى ينطوي عليها أيضا طريقة استخدام المبنى – لأن لها علاقة بالمسارات الداخلية والخارجية.
كما يمكن استخدام مصطلح الخطة أيضا لمجموعات من المباني، أو لحي في المدينة، أو جزء من المدينة أو المدينة بأكملها، على الرغم من أن في هذه الحالات يجب استخدام المصطلح التقني للخطة وهو بلانيمتري(Planimetry), أي قياس المساحات المستوية.

انتشار استخدام الخطة كنوع من الاظهار المعماري، أدى إلى أنها أصبحت عنصر معماري مستقل في حد ذاته، كمفهوم أو كسمة من سمات مبنى. أي يتم استخدامها في تعبيرات محددة مثلا خطة دائرية، خطة مصلبة، خطة مركزية (pianta centrale)، خطة برأسين (أي باثنين من المذابح المتقابلة)... الخ.

في الهندسة الوصفية
لتمثيل الفراغ المعماري نحن بحاجة إلى الإسقاطات العمودية (طريقة مونج), وبسبب وجود السقف والجدران التي تمنع من رؤية الفراغات الداخلية، نحن بحاجة إلى استخدام مستويات قاطعة. التي عادة ما تكون نوعين، وهما:
 المستويات القاطعة الأفقية وبها نحصل على الخطط (Plans)
 والمستويات القاطعة الرأسية وبها نحصل على مقاطع عرضية وطولية (Sections)

أنواع الخطوط وسماكتها في الخطة المعمارية
كما قلنا الخطة هي مقطع افقي لكيان معماري اجري بواسطة مستوى افقي على ارتفاع متر تقريبا من مستوى البلاط. في الخطة يتم رسم الأجزاء المقطوعة وأيضا تلك الموجودة اسفل مستوى القطع (أو المهمة اعلاه). وللتمييز بين اسقاطات الاجزاء المقطوعة وتلك الغير مقطعوعة، يتم استخدام سماكة خطوط مختلفة. عادة في الخطة المعمارية يتم استخدام 3 أنواع من الخطوط، ويمكن أن يكونوا أكثر وفقا لنوع التصميم ولكن هذه هي الأكثر أهمية:
	خطوط الاجزاء المقطوعة، نوع الخط مستمر وسمكه 0.4
	خطوط الاجزاء المسقطة والموجودة اسفل مستوى القطع، نوع الخط مستمر وسمكه 0.2,
 خطوط الاجزاء المسقطة والموجودة اعلى مستوى القطع، نوع الخط متقطع وسمكه 0.1

مصطلحات لها علاقة
الخِطة من عملية اختطاط الأرض، أي تعليم الأرض للبناء عليها.

 احتجار، إذا لم تتعاقب عمليتا التعليم والبناء
 اقتطاع، إذا كان تعليم الأرض من فعل السلطة
 إحياء، من عملية اختطاط الأرض دون إذن الإمام

مصادروحواشي
 Teaching-Documents/Descriptive geometry/Hasan Isawi

طالع أيضا
 الاسقاطات المتعامدة (أو طريقة مونج)
 الاظهار المعماري
 رسم هندسي

وصلات خارجية
 الباحث العربي

 Pianta (geometria)

رسم بالألوان
رسم صناعي
طرق الاظهار الهندسي
مصطلحات عمارة

خطة (رسم)


الخنافس الرواغة أو العنقوديات أو الدِّنِّيَّات خنفساء تعتبر الأكثر انتشارا من ضمن عائلة ستفينليدي وهي بشكل أساسي تتميز عن الخنافس بجناحها القشري القصير الذي يترك أكثر من نصف البطن غير مغطى وبعبارة أخرى جناحيها لا يغطيان كل ظهرها كما هو معهود عند بقية الخنافس وهي تحصى بأكثر من46000 نوع تشمل آلاف الأجناس وهي تعتبر المجموعة الثانية من حيث الانتشار بعد خنافس كذلك تعتبر الخنافس الرواغة من المجموعات القديمة التي لها تاريخ احفوري يعود إلى العصر الترياسي(منذ200 مليون سنة).

مراجع

خنافس
خنافس عنقودية

خنفساء رواغة


Stadiile de dezvoltare morală avansate de Lawrence Kohlberg constituie o adaptare a unei teorii psihologice inițial concepute de psihologul elvețian Jean Piaget.  a început să lucreze pe acest subiect, în timpul studiilor post-universitare de la Universitatea din Chicago în 1958, și a completat această teorie de-a lungul întregii sale vieți.

Teoria susține că , baza pentru un comportament etic, are șase stadii de dezvoltare  identificabile, fiecare din ce în ce mai adecvat decât predecesorul său la a răspunde la dilemele morale. Kohlberg a urmat dezvoltarea gândirii morale dincolo de vârstele studiate anterior de către Piaget, care, și el, susținea că logica și moralitatea se dezvoltă prin stadii constructive. Dezvoltând munca lui Piaget, Kohlberg a stabilit că procesul de dezvoltare morală privește în principal justiția, și că el continuă de-a lungul întregii vieți a omului, noțiune care a dat naștere unui dialog asupra implicațiilor filosofice ale unei astfel de cercetări.

Cele șase stadii de dezvoltare morală sunt grupate în trei niveluri: moralitatea pre-convențională, moralitatea convențională, și moralitatea post-convențională.

Pentru studiile sale, Kohlberg s-a bazat pe povești, cum ar fi dilema lui Heinz, și s-a interesat de felul în care indivizii și-ar justifica acțiunile, dacă s-ar găsi în dileme morale similare. Apoi, el s-a concentrat pe forma raționamentului moral pe care îl prezintă fiecare, ignorând hotărârea luată pentru a rezolva dilema, și a clasificat aceste raționamente ca aparținând câte uneia din șase etape distincte.

Au existat critici ale teoriei din mai multe perspective. Printre argumente se numără faptul că pune accentul pe justiție, excluzând alte valori morale, cum ar fi grija față de altul; că între etape există o suprapunere care le-ar face să fie privite mai degrabă ca domenii separate; sau că evaluările motivelor pentru care se fac alegerile morale sunt în cea mai mare parte raționalizări post-hoc (atât de către cei ce iau deciziile, cât și de către psihologii care le studiază) ale unor hotărâri în esență intuitive.

Cu toate acestea, a apărut un domeniu cu totul nou în psihologie ca rezultat direct al teoriei lui Kohlberg, și, conform studiului efectuat de Haggbloom et al. între cei mai importanți psihologi ai secolului al XX-lea, Kohlberg este al 16-lea cel mai frecvent citat psiholog în manualele introductive de psihologie de-a lungul secolului, precum și al 30-lea cel mai eminent.

Scara lui Kohlberg tratează felul cum oamenii își justifică comportamentele și stadiile ei nu sunt o metodă de clasificare a cât de moral este comportamentul cuiva. Ar trebui, însă, să existe o corelație între categoriile în care se înscrie cineva pe scară și felul cum se comportă, iar ipoteza generală este că un comportament moral este mult mai responsabil, consecvent și previzibil la oamenii aflați la nivelele superioare.

Stadiile
Cele șase stadii ale lui Kohlberg pot fi, mai general, grupate în trei stadii a câte două etape, fiecare: pre-convențional, convențional și post-convențional. Urmând cerințele constructiviste ale lui Piaget pentru un model în stadii, așa cum este descris în teoria dezvoltării cognitive, este extrem de rar regresul în aceste stadii—pierderea abilității asociate unui stadiu mai avansat. Etapele nu pot fi sărite; fiecare oferă o perspectivă nouă și necesară, mai cuprinzătoare și mai diferențiată decât predecesoarea, dar integrată cu aceasta.
 Nivelul 1 (Pre-convențional)
 1. Orientare prin pedeapsă și conformare
 (Cum pot evita pedeapsa?)
 2. Hedonism instrumental naiv
 (Eu cu ce mă aleg?)
 (Plată pentru un beneficiu)

 Nivelul 2 (Convențional)

 3. Acord și conformism interpersonal
 (Norme sociale)
 (Atitudinea de băiat/fată bun/-ă)
 4. Comportament moral de menținere a autorității
 (Lege și ordine, moralitate)

 Nivelul 3 (Post-Convențional)

 5. Orientarea prin contract social
 6. Principii etice universale
 (Principială conștiință)
Înțelegerea dobândită în fiecare stadiu este reținută în stadiile ulterioare, dar poate fi considerată de către cei aflați în stadiile ulterioare ca fiind simplistă, lipsită de atenție suficientă la detalii.

Nivelul pre-convențional
Nivelul pre-convențional de judecată morală este deosebit de frecvent la copii, deși adulții pot prezenta și ei acest nivel de raționament. Cei care raționează la acest nivel judecă moralitatea unei acțiuni în funcție de consecințele sale directe. Nivelul pre-convențional este format din primul și al doilea stadiu de dezvoltare morală și este preocupat numai de sine într-un mod egocentric. Un copil cu moralitate pre-convențională nu a adoptat sau internalizat încă convențiile sociale cu privire la ceea ce este bine sau rău, dar în schimb se concentrează în mare măsură pe consecințele externe pe care le pot avea anumite acțiuni.

În stadiul întâi (condus de obediență și pedeapsă), persoanele pun accent pe consecințele directe ale acțiunilor asupra lor însele. De exemplu, o acțiune este percepută ca fiind greșită din punct de vedere moral greșit atunci când făptuitorul este pedepsit. "Ultima dată când am făcut asta, am primit o palmă, așa că nu o voi face din nou." Cu cât mai drastică pedeapsa pentru acea faptă, cu atât este percepută fapta ca fiind mai "rea". Acest lucru poate da naștere la o concluzie că chiar și victimele nevinovate sunt vinovate proporțional cu suferința lor. Este "egocentric", lipsit de recunoașterea faptului că mai există și alte puncte de vedere diferite de cel propriu. Există "respect pentru puterea superioară sau prestigiul superior."

Un exemplu de moraliate condusă de obediență și pedeapsă ar fi un copil care refuză să facă ceva pentru că este greșit și că consecința ar putea fi o pedeapsă. De exemplu, un coleg de școală al copilului încearcă să-l provoace pe copil să chiulească de la școală. Copilul ar aplica o moralitate guvernată de obediență și pedeapsă dacă ar refuza să chiulească de la școală pentru că el ar fi pedepsit.

Stadiul al doilea (condus de interes personal) exprimă poziția de tipul "mie ce-mi iese?", în care comportamentul este definit de orice consideră individul a fi în interesul său, dar înțeles în mod restrâns, neluând în considerare reputația sau relațiile cu grupuri de oameni. Raționamentul din stadiul al doilea prezintă un interes redus față de nevoile altora, numai până în punctul în care ar putea să servească propriilor interese ale individului. Ca urmare, preocuparea pentru alții nu se bazează pe loialitate sau pe respect , ci mai degrabă pe o mentalitate "tu m-ajuți pe mine, eu te-ajut pe tine". Lipsa unei perspective sociale în nivlul pre-convențional îl face foarte diferit de contractul social (stadiul al cincilea), întrucât toate acțiunile întreprinse în această etapă au scopul de a servi propriile nevoi sau interese ale individului. Perspectiva asupra lumii a cuiva aflat în stadiul al doilea este adesea văzută ca relativă din punct de vedere moral.

Un exemplu de interes personal condus este atunci când unui copil îi cer părinții să facă o treabă casnică. Copilul întreabă, "eu cu ce mă aleg?" Părinții oferă copilului un stimulent sub forma unor bani de buzunar în schimbul contribuției la treburile casnice. Copilul este motivat de propriul interes pentru a face treburile.

Convențional
Nivelul convențional de raționament moral este tipic pentru adolescenți și adulți. A raționa într-un mod convențional înseamnă a judeca moralitatea acțiunilor prin compararea lor cu opiniile și așteptările societății. Nivelul convențional constă în stadiile al treilea și al patrulea de dezvoltare morală. Moralitatea convențională este caracterizată printr-o acceptare a convențiilor societății privind binele și răul. La acest nivel, un individ se supune normelor și urmează normele societății chiar și atunci când nu există consecințe pentru ascultare sau neascultare. Aderarea la reguli și convenții este însă oarecum rigidă, cu toate acestea, iar dreptatea sau corectitudinea unei reguli este rareori pusă la îndoială.

În stadiul al treilea (bune intenții determinate prin consens social), sinele intră în societate conformându-se la standardele sociale. Indivizii sunt receptivi la aprobare sau dezaprobare din partea altora, deoarece acestea reflectă vederile societății. Ei încearcă să fie un "băiat bun" sau "fată bună" și să se ridice la aceste așteptări, întrucât au aflat că există beneficii dacă sunt considerați buni. Raționamentul de stadiul al treilea poate judeca moralitatea unei acțiuni prin evaluarea consecințelor sale în termeni de relații personale, care acum începe să cuprindă idei cum ar fi respectul, recunoștința și "regula de aur". "Vreau să fiu plăcut și bine privit; se pare că dacă nu sunt rău le plac oamenilor." Conformarea la regulile asociate rolului social nu este încă pe deplin înțeleasă. Intențiile actorilor joacă un rol mai important în raționament în această etapă; unii ar putea fi mai iertători dacă crede că cineva "are bune intenții".

În stadiul al patrulea (condus de autoritate și respect al ordinii sociale), este importantă respectarea legilor, preceptelor, și , din cauza importanței lor în menținerea unei societăți funcționale. Raționamentul moral în stadiul patru trece, prin urmare, dincolo de nevoia de aprobare individuală expusă în stadiul al treilea. Adesea, un ideal sau câteva idealuri centrale prescriu ceea ce este bine și rău. Dacă o persoană încalcă o lege, probabil, toată lumea ar face la fel—deci, există obligația și datoria de a respecta legile și regulile. Când cineva încalcă o lege, este greșit din punct de vedere moral; deci, culpabilitatea este un factor important în această etapă întrucât separă de domeniul răului de cel al binelui. Cei mai mulți membri activi ai societății rămân la stadiul al patrulea, unde moralitatea este încă predominant dictată de o forță exterioară.

Post-convențional
Nivelul post-convențional, cunoscut și ca "nivelul principial", este marcat de o realizare crescândă că indivizii sunt entități separate de societate, și că perspectiva proprie a fiecărui individ pot avea prioritate față de vederile societății; indivizii pot să nu se supună normelor care vin în contradicție cu propriile lor principii. Moraliștii post-convenționali trăiesc după propriile lor principii etice—principii care includ, de obicei, drepturi fundamentale ale omului precum dreptul la viață, libertate și justiție. Oamenii care prezintă moralitate post-convențională consideră că regulile sunt mecanisme utile, dar schimbătoare—în mod ideal, regulile pot menține ordinea socială de ansamblu și protejează drepturile omului. Regulile nu sunt dictate absolute care trebuie ascultate fără îndoială. Pentru că indivizii post-convenționali își ridică propria lor evaluare morală a unei situații deasupra convențiilor sociale, comportamentul lor, mai ales la stadiul al șaselea, poate fi confundat cu cel al celor de la nivelul pre-convențional.

Unii teoreticieni au speculat că mulți oameni nu pot ajunge la acest nivel de abstractizare a raționamentului moral.

În stadiul al cincilea (condus de contractul social), lumea este văzută ca având opinii, drepturi și valori diverse. Aceste perspective ar trebui să fie respectate reciproc ca fiind unice pentru fiecare persoană sau comunitate. Legile sunt considerate ca fiind contracte sociale, mai degrabă decât edicte rigide. Cele care nu promovează bunăstarea generală ar trebui să fie schimbate atunci când este necesar pentru a satisface "binele cel mai mare pentru cei mai mulți oameni". Acest lucru este realizat prin  și prin . Guvernarea democratică se bazează, se pare, pe raționamente morale asociate stadiului al cincilea.

În stadiul al șaselea (condus de principii etice universale), judecata morală se bazează pe raționament abstract, folosind principii etice universale. Legile sunt valabile numai în măsura în care acestea sunt fundamentate în dreptate, și un angajament față de dreptate poartă cu el o obligație de nu respecta legi nedrepte.  nu sunt necesare, întrucât contractele sociale nu sunt esențiale pentru o acțiune morală . Nu se ajunge la hotărâri în mod ipotetic, condițional, ci  și absolut, ca în . Acest lucru necesită ca un individ să-și imagineze ce ar face în locul altuia, dacă ar crede ceea ce-și imaginează cealaltă persoană că este adevărat. Consensul rezultat este acțiunea întreprinsă. Astfel, acțiunea nu este niciodată un mijloc, ci un scop în sine; individul acționează, pentru că așa este drept, și nu pentru a evita pedeapsa, pentru că este în interesul său, pentru că așa se așteaptă societatea, așa este legea sau așa s-a convenit. Deși Kohlberg insista că există și stadiul al șaselea, lui i-a fost greu să identifice persoane care operează în mod constant la acest nivel.

Alte stadii
În studiile sale empirice, în care a urmărit persoane pe tot parcursul vieții lor, Kohlberg a observat că unele păreau să fi înregistrat regresii ale stadiului moral. Aceasta se poate explica fie prin a relaxa constrângerea de non-regresie a teoriei, fie prin extinderea ei. Kohlberg a ales aceasta din urmă, postulând existența unor sub-stadii în care stadiul în curs de dezvoltare nu a fost încă pe deplin integrat în personalitate. În special, Kohlberg a remarcat un stadiu 4 sau 4+, o tranziție de la stadiul al patrulea la stadiul al cincilea, în care observa caracteristici din ambele. În acest stadiu, individul este nemulțumit de natura arbitrară a raționamentului condus de lege și ordine; culpabilitatea trece frecvent de la a fi definită de societate la a vedea societatea ca fiind vinovată. Acest stadiu este adesea confundat cu relativismul moral al stadiului al doilea, întrucât individul consideră ca aceste interese ale societății care intră în conflict cu cele proprii a fi greșite din punct de vedere moral. Kohlberg nota că acest lucru a fost observat de multe ori la studenții care intră la facultate.

Kohlberg a sugerat că ar putea exista și un al șaptelea stadiu—moralitate transcendentală, sau moralitate de orientare cosmică—care legau religia de judecata morală. Dificultățile lui Kohlberg de a obține , chiar și pentru stadiul al șaselea, l-au condus însă să sublinieze caracterul speculativ al acestui al șaptelea stadiu.

Ipotezele teoretice (filosofie)
Stadiile de dezvoltare morală ale lui Kohlberg se bazează pe presupunerea că oamenii sunt în mod inerent comunicativi, capabil de rațiune, și posedă o dorință de a-i înțelege pe ceilalți și lumea din jurul lor. Etapele acestui model se referă la raționamentele calitative morale adoptate de către persoane fizice, și deci nu se traduce direct în laude sau învinovățiri la adresa acțiunilor sau caracterului vreunui individ. Argumentând că teoria lui măsoară raționamentul moral și nu anumite concluzii morale, Kohlberg insistă asupra faptului că forma și structura argumentelor morale este independentă de conținutul acestor argumente, o poziție pe care el o numește "".

Teoria lui Kohlberg se centrează pe ideea că dreptatea este caracteristica fundamentală a raționamentului moral. Dreptatea în sine se bazează pe noțiunea de raționament solid bazat pe principii. Deși este o teorie a moralității centrată pe dreptate, Kohlberg a considerat-o compatibil cu formulările plauzibile ale  și .

Teoria lui Kohlberg înțelege valorile ca o componentă esențială a dreptului. Oricare ar fi dreptul, pentru Kohlberg, el trebuie să fie universal valabil între societăți (poziție cunoscută sub numele de ""): nu poate exista . Mai mult decât atât, morala nu este o caracteristică naturală a lumii; ea este . Cu toate acestea, judecățile morale pot fi evaluate în termeni logici de adevărat și fals.

Potrivit lui Kohlberg: cineva care progresează la un stadiu superior de raționament moral nu poate sări peste stadii. De exemplu, un individ nu poate sări de la a fi preocupat în mare parte de judecățile egalilor săi (stadiul al treilea) direct la a fi un susținător al ideii de contract social (stadiul al cincilea). La confruntarea cu o dilemă morală, când găsește nivelul său actual de raționament moral nesatisfăcător, un individ va căuta, însă, nivelul următor. Conștientizarea limitărilor stadiului actual de gândire este forța motrice din spatele dezvoltării morale, întrucât fiecare stadiu progresiv este mai adecvat decât ultimul. Procesul este, prin urmare, considerat a fi constructiv, fiind inițiat de către construcția conștientă a individului, și nu este în niciun sens o componentă a dispozițiilor înnăscute ale individului, ori un rezultat al unor inducții din trecut.

Elemente formale
Înaintarea prin stadiile lui Kohlberg are loc ca urmare a creșterii competenței individului, atât din punct de vedere psihologic, cât și în echilibrarea cerințelor social-valorice contradictorii. Procesul de rezolvare a cerințelor contradictorii către un echilibru se numește "operațiune a dreptății". Kohlberg identifică două astfel de operațiuni ale dreptății: "", care implică o privre imparțială asupra persoanelor, și "reciprocitatea", care înseamnă punerea accentului pe meritul personal. Pentru Kohlberg, cel mai adecvat rezultat al ambelor operațiuni este "reversibilitatea", în care o faptă morală efectuată într-o anumită situație este evaluată în funcție dacă este sau nu fapta ar fi satisfăcătoare chiar și atunci când persoanele vizate își comută rolurile în aceeași situație (i se mai spune și "jocul de-a scaunele muzicale" moral).

Cunoașterea și învățarea contribuie la dezvoltarea morală. Deosebit de importante sunt "vederile [individului] asupra persoanelor" și asupra "nivelului lor de perspectivă socială", care devin fiecare mult mai complex și matur cu înaintarea prin fiecare stadiu. "Vederile asupra persoanelor" pot fi înțelese ca înțelegerea individului a psihologiei altor persoane; pot fi imaginate ca un spectru, la stadiul unu neexistând nicio vedere asupra altor persoane, iar stadiul al șaselea fiind în întregime socio-centric. Analog, nivelul perspectivei sociale implică înțelegerea universului social, care diferă de vederea asupra persoanelor, prin aceea că implică o apreciere a normelor sociale.

Exemple de dileme morale aplicate
Kohlberg a propus Interviul de Judecată Morală în prima sa disertație din 1958. De-a lungul  de circa 45 de minute înregistrat, intervievatorul folosește dileme morale pentru a determina care este stadiul de raționament moral folosit de o persoană. Dilemele sunt povestiri fictive scurte care descriu situații în care o persoană trebuie să ia o decizie morală. Participantului i se pune un șir sistemice de , cum ar fi ce cred ei că ar fi drept să facă în situația prezentată, și i se cere să justifice motivele pentru care anumite acțiuni sunt corecte sau greșite. Este marcată forma și structura acestor răspunsuri și nu conținutul lor; scorul de ansamblu este calculat după evaluarea mai multor dileme morale.

O dilemă pe care Kohlberg a utilizat-o în cercetarea sa originală a fost dilema farmacistului: Heinz fură medicamentul în Europa.

Critici
O critica a teoriei lui Kohlberg este aceea că se pune accentul pe dreptate, excluzând alte valori, și astfel nu se pot aborda în mod adecvat argumentele celor care pun accent pe alte aspecte morale ale acțiunilor.  susținea că teoria lui Kohlberg este prea androcentrică. Teoria lui Kohlberg a fost inițial dezvoltată pe baza cercetărilor empirice, folosind numai participanți de gen masculin; Gilligan a susținut că nu descrie în mod adecvat preocupările femeilor. Kohlberg a declarat că femeile au tendința de a se bloca la stadiul al treilea, concentrându-se pe detalii despre cum să mențină relațiile și să promoveze bunăstarea familiei și a prietenilor. Bărbații sunt mai susceptibili să treacă la principii abstracte, și, astfel, sunt mai puțin interesați de detaliile despre cine este implicat. În concordanță cu această observație, teoria lui Gilligan a dezvoltării morale nu se concentrează pe valoarea dreptății. Ea a dezvoltat o teorie alternativă de raționament moral bazat pe etica grijii. Criticii acesteia însă, cum ar fi , susține că cercetarea lui Gilligan este nefondată, și că nu există dovezi care să-i susțină concluzia.

Stadiile lui Kohlberg nu sunt neutre din punct de vedere cultural, cum s-a demonstrat, prin aplicarea lor la mai multe culturi diferite. Deși înaintează prin stadii în aceeași ordine, persoanele din culturi diferite par să o facă cu viteze diferite. Kohlberg a răspuns afirmând că, deși diferite culturi într-adevăr inspiră credințe diferite, aceste stadii corespund mai degrabă unor moduri de gândire intrinseci, decât acestor credințe.

O altă critică a teoriei lui Kohlberg este că oamenii dau frecvent dovadă de inconsecvențe semnificative ale judecăților morale. Acest lucru apare adesea în dilemele morale care implică conducerea sub influența alcoolului și situații de afaceri în care participanții au dat dovadă că raționează la un stadiu inferior, de obicei, folosind mai mult raționamentul condus de auto-interes (de exemplu, stadiul al doilea) decât cel condus de autoritate și ordinea socială (de exemplu, stadiul al patrulea). Teoria lui Kohlberg este în general considerată a fi incompatibilă cu inconsistențele judecății morale. Carpendale susținea că teoria lui Kohlberg ar trebui să fie modificată pentru a se concentra pe ideea că procesul de raționament moral presupune integrarea unor perspective diferite ale unei dileme morale, în loc să facă pur și simplu o fixație pe aplicarea regulilor. Acest punct de vedere ar permite inconsecvență în raționamentul moral, întrucât indivizii pot fi îngreunați de incapacitatea lor de a lua în considerare diferite perspective. Krebs și Denton, de asemenea, au încercat să modifice teoria lui Kohlberg pentru a ține cont de o multitudine de constatări contradictorii, dar în cele din urmă a ajuns la concluzia că teoria nu este echipată pentru a lua în considerare modul în care cele mai multe persoane iau decizii morale în viața de zi cu zi.

Alți psihologi au pus sub semnul întrebării ipoteza că acțiunea morală este în primul rând un rezultat al raționamentului formal. Intuiționiștii sociali, cum ar fi Jonathan Haidt, de exemplu, susțin că persoanele fac de multe ori judecăți morale fără a lua în calcul unele preocupări, cum ar fi corectitudinea, legea, drepturile omului, sau valorile etice abstracte. Astfel, argumentele analizate de către Kohlberg și alți psihologi raționaliști ar putea fi considerate raționalizări post-hoc ale unor decizii intuitive; raționamentul moral poate fi mai puțin relevante pentru acțiunea morală decât propune teoria lui Kohlberg.

Relevanța actuală
Munca lui Kohlberg în domeniul stadiilor dezvoltării morale a fost utilizată și de alți autori din domeniu. Un exemplu este  (DIT), creat în 1979 de către , inițial ca o alternativă cu creionul și hârtia la Interviul de Judecată Morală. Puternic influențat de modelul celor șase stadii, el a făcut eforturi pentru a îmbunătăți  criteriilor prin utilizarea unui test cantitativ, , pe care se punctau dileme morale similar cu testele lui Kohlberg. A utilizat și o mare parte din teoria lui Kohlberg, cum ar fi ideea de "gândirea post-convențională". În anul 1999, DIT a fost revizuit în DIT-2; testul continuă să fie folosit în multe domenii unde este necesară testarea morală, cum ar fi religia, politica, și medicina.

Note

Lectură suplimentară

Moralitate

Modelul stadial de dezvoltare morală al lui Lawrence Kohlberg


Locul unde nu s-a întâmplat nimic, ortografiat în prima ediție Locul unde nu s'a întâmplat nimic și subintitulat uneori Târg moldovenesc din 1890, este un roman scris de Mihail Sadoveanu și publicat în 1933 de către Editura Adevĕrul din București.

Acțiunea romanului are loc într-un târg moldovenesc de la sfârșitul secolului al XIX-lea.

Romanul a fost ecranizat în filmul Noiembrie, ultimul bal (1989), regizat de Dan Pița după un scenariu scris de Șerban Velescu în colaborare cu regizorul.

Rezumat

Structură
Romanul Locul unde nu s-a întâmplat nimic este împărțit în 11 capitole numerotate cu cifre romane și fără titluri.

Personaje
 Lai Cantacuzin (Neculai Cantacuzino) — boier în vârstă de 48 de ani, doctor în drept la Paris, urmaș al împăraților bizantini cantacuzini. Este fiul vel-vornicului Iordache Cantacuzino și al vornicesei Smaranda Ruset. A urmat studii la Paris, unde și-a petrecut tinerețea, apoi s-a întors la locul copilăriei sale, acceptând temporar funcția de prefect al unui județ din nordul Moldovei în perioada guvernărilor conservatoare. Își petrece timpul alcătuind o monografie sociologică a târgului moldovenesc, scriind un jurnal intim, vânând, întreținând o relație amoroasă cu soția generalului Argintar și ocupându-se de educarea tinerei Daria Mazu.
 Daria Mazu — fiica frumoasă și sensibilă a ajutorului de primar Vasile Mazu, "descendentă de mahalagii mediocri, cu zestre puțină și orizont hermetic închis". Este descoperită de doamna Argintar care o învață să vorbească limba franceză și să cânte la pian, iar apoi i-o prezintă lui Lai Cantacuzin care îi oferă o educație rafinată proprie unei lumi civilizate. Are vârsta de 20 de ani.
 Aglae Argintar — soția generalului Argintar, amanta lui Lai Cantacuzin. Persoană inteligentă și capricioasă, ea se ocupă de educația tinerei Daria Mazu și i-o prezintă cuconului Lai.
 generalul Argintar — comandantul garnizoanei locale, în vârstă de 68 de ani. Are un picior bolnav și pleacă să se opereze la Viena.
 Rudolf (Rudi) Barboni — medicul german al lui Lai Cantacuzin și al generalului Argintar. A urmat studii de medicină la Viena și s-a stabilit de mai mulți ani în România, unde s-a căsătorit cu cucoana Frosa.
 Frosa Barboni — soția medicului Barboni, femeie autoritară ce se amestecă în negocierea zestrei Dariei Mazu.
 Vasile (Vasilică) Mazu — ajutorul de primar al orașului, fiul intendentului Gavril Mazu; un individ avar, escroc și brutal. S-a căsătorit mai întâi cu o fată de răzeși cu care a avut doi copii (Daria și Emil) și apoi, după ce a rămas văduv, cu o femeie voluntară și dominatoare pe nume Amalia, cu care are două fete.
 Amalia Mazu — cea de-a doua soție a lui Vasile Mazu, femeie autoritară și dominatoare. Provine dintr-o familie de soi, fiind sora subprefectului Iancu Voroneanu.
 Emil Mazu — fratele Dariei Mazu, bolnav de epilepsie. A fost bătut cu brutalitate în copilărie de către tatăl său și a fugit de acasă cu patru ani în urmă.
 Irimia Ortac — maior în rezervă, erou al Războiului de Independență, proprietarul moșiei din Țarna Mare; este un individ depravat, brutal și bădăran.
 Agapie Cataramă — căpitan, vânător priceput, tovarăș nedespărțit al maiorului Ortac
 Matei Dumbravă — răzeș bătrân din Adâncata, socrul lui Vasile Mazu. Se judecă cu ginerele său pentru a salva zestrea nepoatei sale (două rânduri de case).
 Alexandru Mărcuș — tânăr moșier în vârstă de 25 de ani, nepotul cucoanei Frosa Barboni. Încearcă să o seducă pe Daria Mazu.
 moș Iordache — bătrânul vizitiu al dr. Barboni

Scriere și publicare
Romanul a fost publicat pentru prima oară în 1933 de către Editura Adevĕrul din București, având titlul ortografiat pe copertă Locul unde nu s'a întâmplat nimic și pe prima pagină Locul unde nu s'a întîmplat nimic.

Analiză literară

Teme principale

Aprecieri critice

Traduceri
Romanul Locul unde nu s-a întâmplat nimic a fost tradus în limbile maghiară (Kisvárosi csendélet, Európa
Könyvkiadó, Budapesta, 1962; traducere de János Domokos, reeditată în 1967 în vol. A balta. Kisvárosi csend publicat de Editura pentru Literatură din București, apoi în 1980 în vol. Kisvárosi csend publicat de Európa Könyvkiadó din Budapesta) și rusă (Место, где ничего не произошло... / Mesto, gde nicego ne proizoșlo..., Goslitizdat, Moscova, 1963; traducere de Dmitri Gorbov, prefațată de Iuri Kojevnikov).

Adaptări

Ecranizare

Romanul Locul unde nu s-a întâmplat nimic a fost ecranizat de regizorul Dan Pița în filmul Noiembrie, ultimul bal realizat după un scenariu scris în colaborare cu Șerban Velescu.

Rolul principal a fost interpretat de Ștefan Iordache (Lai Cantacuzin), în timp ce restul distribuției era format din Sergiu Tudose (Irimie Ortac), Giony Popovici (ajutorul de primar Vasile Mazu), Florian Potra (generalul Argintar), Gabriela Baciu (Aglaie Argintar), Șoimița Lupu (Daria Mazu), Gabriel Costea (Emil Mazu), Corneliu Revent (doctorul Barboni), Cătălina Murgea (Frosa Barboni), Victoria Cociaș-Șerban (Amalia Mazu), Cornel Scripcaru (căpitanul Cataramă), Valentin Popescu (hingherul) ș.a. Filmul are o durată de 99 de minute și a avut premiera la 19 iunie 1989.

Filmul Noiembrie, ultimul bal a obținut în 1989 patru premii ale Asociației Cineaștilor din România (ACIN): premiul pentru interpretare rol principal masculin (Ștefan Iordache, pentru rolurile Șerban Saru-Sinești din Cei care plătesc cu viața și Lai Cantacuzin din Noiembrie, ultimul bal), premiul pentru imagine (Călin Ghibu), premiul pentru coloană sonoră (Sotir Caragață) și premiul pentru montaj (Cristina Ionescu), ultimele trei premii fiind pentru filmele Rochia albă de dantelă și Noiembrie, ultimul bal regizate de Dan Pița, precum și alte trei premii la Gala filmului pentru tineret de la Costinești: premiul pentru interpretare masculină (Ștefan Iordache, pentru cele două roluri menționate mai sus), premiul pentru scenografie (Constantin Simionescu, Călin Papură, Petrică Veniamin), premiul pentru coloană sonoră (Sotir Caragață) și o mențiune de debut (Gabriela Baciu, pentru rolul Aglaie Argintar).

Teatru radiofonic
Romanul a fost dramatizat de Antoaneta Tănăsescu pentru Teatrul Național Radiofonic, fiind realizat în octombrie 1983 un spectacol de teatru radiofonic cu o durată de 106 minute în regia artistică a lui Cristian Munteanu. Spectacolul a avut următoarea distribuție: Alexandru Repan (Lai Cantacuzin), Mirela Gorea (Daria Mazu), Gina Patrichi (Aglae Argintar), George Constantin (generalul), Dorina Lazăr (Frosa Barboni), Constantin Dinulescu (Rudi Barboni), Ștefan Mihăilescu-Brăila (Grigore Mazu), Corado Negreanu (maiorul Ortac), Dan Damian (căpitanul Cataramă), Nicolae Luchian-Botez (Matei Dumbravă), Mia Macri (bătrâna), Dan Condurache (Emil Mazu), Mihai Mereuță (moș Iordache), Sorin Gheorghiu (Alexandru Mărcuș), Mitică Popescu (naratorul) ș.a. Echipa tehnică a fost alcătuită din Rodica Leu (regia de studio), Timuș Alexandrescu (regia muzicală) și ing. Tatiana Andreicic (regia tehnică).

Note

Bibliografie
 George Călinescu, "Locul unde nu s-a întâmplat nimic", în Adevărul literar și artistic, anul XII, nr. 650, 1933.
 Pompiliu Constantinescu, "Locul unde nu s-a întâmplat nimic", în Vremea, anul VI, nr. 292, 1933.
 Ovidiu Papadima, "Romanul orașului românesc", în Revista Fundațiilor Regale, anul XI, nr. 3, 1 martie 1944, pp. 483-500.

Legături externe
 Nicolae Crețu, "Prințul și Daria Mazu (I)", în Convorbiri Literare, anul CXXXVII, serie nouă, nr. 11 (95), noiembrie 2003. ()
 Nicolae Crețu, "Prințul și Daria Mazu (II) ", în Convorbiri Literare, anul CXXXVII, serie nouă, nr. 12 (96), decembrie 2003. ()
 Angelo Mitchievici, "Reflecții pe marginea marginii", în Ex Ponto, anul XI, nr. 1 (38), ianuarie - martie 2013, pp. 5-6.
 Maricica Munteanu (drd.), "Imaginea intelectualului în proza lui Mihail Sadoveanu", în The Proceedings of the European Integration - between tradition and modernity Congress, Editura Universității "Petru Maior", Târgu Mureș, Volume Number 6, 2015, pp. 133-145. ISSN 1844-2048

Romane din 1933
Romane de Mihail Sadoveanu
Romane românești după care s-au făcut filme

Locul unde nu s-a întâmplat nimic


Agnė Andriulytė (früher Zuokienė; * 31. Juli 1971 in Vilnius, Litauische SSR) ist eine litauische sozialdemokratische Politikerin und Journalistin. Von 2009 bis 2012 war sie Mitglied des Seimas.

Leben

Nach dem Abitur 1989 an der Sekundarschule in Viršuliškės  absolvierte Agnė Andriulytė von 1989 bis 1994 das Diplomstudium der Journalistik an der Vilniaus universitetas. Bis 1999 arbeitete sie in der Jugendredaktion von Lietuvos radijas. Ab 1998 arbeitete sie und leitete Unternehmen wie BNA und BNA ERGO. Ab 1997 bereitete sie verschiedene Projekte vor, ab 2005 leitete sie die Anstalt "Azzara". Sie machte die Projekte für Krankenhäuser, Schwangere, organisierte Mütterhilfe in Afghanistan. Sie initiierte die vorbeugende Brustuntersuchungen bei der Prophylaxe gegen Brustkrebs in 700 litauischen städtischen Orten und ländlichen Siedlungen, die ein Kleinbus mit der Gynäkologin und dem Mammographie-Gerät besuchte. In 14 Jahren wurden 100.000 Frauen  untersucht. Ab 2003 war sie Vorstandsmitglied der Stiftung von Alma Adamkienė, Ehefrau des litauischen Präsidenten Valdas Adamkus.

Vom 8. Dezember 2009 bis November 2012 war sie Mitglied des 10. Seimas, Mitglied des Gesundheitsausschusses und des Europaausschusses. Von 2019 bis 2023 war sie Ratsmitglied der Stadtgemeinde Vilnius, ausgewählt in der Wählergruppe Išrinkta pagal A. Zuoko ir vilniečių koalicijos "Laimingas Vilnius". Seit Mai  2023 ist sie Gehilfin von Robert Duchniewicz, des sozialdemokratischen Bürgermeisters der Rajongemeinde Vilnius.

Seit 2013 ist Agnė Andriulytė Mitglied der sozialdemokratischen Partei LSDP.

2008 wurde sie als litauische Preisträgerin "Europäerin des Jahres 2008" gewählt. Bei den Wahlen zur "Europäerin des Jahres 2008" des Europaparlaments belegte sie den 3. Platz. 2002 wurde sie für ihre sozialen Aktivitäten von der Zeitschrift Stilius zur Litauischen Frau des Jahres gewählt.

Familie
Agnė Andriulytė ist geschieden. Mit Artūras Zuokas (* 1968), dem ehemaligen Bürgermeister von Vilnius, hat sie drei Kinder (zwei Töchter und eine Sohn).

Einzelnachweise

Manager (Litauen)
Seimas-Mitglied (21. Jahrhundert)
Mitglied des Europaausschusses (Litauen)
Mitglied des Gesundheitsausschusses (Litauen)
LSDP-Mitglied
Politiker (Vilnius)
Kommunalbeamter (Rajongemeinde Vilnius)
Journalist (Litauen)
Person (LRT)
Frauen und Gesundheit
Frauen (Litauen)
Absolvent der Universität Vilnius
Litauer
Geboren 1971
Frau

Agnė Andriulytė


6687 Lahulla este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6687 Lahulla este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul La Silla de Claes-Ingvar Lagerkvist. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,26 ua, o excentricitate de 0,02 și o înclinație de 0,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1980
Centura de asteroizi

6687 Lahulla


Northern Chaos Gods deveti je studijski album norveškog black metal-sastava Immortal. Album je 6. srpnja 2018. godine objavila diskografska kuća Nuclear Blast. Prvi je album skupine na kojem se ne pojavljuje Abbath, jedan od njezinih osnivača.

Popis pjesama

Osoblje
Immortal
Demonaz – vokali, gitara
Horgh – bubnjevi
Dodatni glazbenici
Peter Tägtgren – bas-gitara, inženjer zvuka, miksanje, produkcija
Ostalo osoblje
Jannicke Wiese-Hansen – ilustracije

Izvori

Albumi iz 2018.
Albumi sastava Immortal

Northern Chaos Gods


An Aegilops in uska genus han Liliopsida. An Aegilops in nahilalakip ha familia nga Poaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aegilops

Aegilops