Drummond/North Elmsley is a township in eastern Ontario, Canada in Lanark County. It is situated on the north shore of the Rideau River between the town of Perth and the town of Smiths Falls. It is a predominantly rural municipality.  The township offices are located in the hamlet of Port Elmsley.

History
The township, covering 366.03 km², was formed on January 1, 1998, through the merger of Drummond Township and North Elmsley Township.

Communities
The township comprises the communities of Armstrong Corners, Balderson, Beveridge Locks, Cook's Shore, Craig Shore, Drummond Centre, Ebbs Shore, Elmgrove, Ferguson Falls, Glenview, Innisville, McCreary's Shore, McCulloughs Landing, McNaughton Shore, Port Elmsley, Prestonvale, Richardson, Rideau Ferry, Robertson's Shore and Wayside.

Geography and ecology
The most common landscape is gently rolling Canadian shield, predominantly gneiss. The valleys often have clay or sand deposits from events near the end of the last ice age.  At one point near the end of the last ice age, the Champlain Sea flooded the Ottawa valley as far inland as what is now the town of Perth.  West of Perth along Highway 7 one can see a remnant of this clay plain. An old shoreline of the Champlain Sea crosses Highway 7 near Ramsay Concession 2 before winding south into Drummond/North Elmsley. North of Perth, this clay plain is occupied by the huge Blueberry Marsh.

The hard rock and thin soil produced distinctive deciduous forests dominated by maple, oak, beech, ash and pine. Southern trees like hickory and butternut are less common. Wetter areas have elm, silver maple and white cedar. Hemlock was much more common in the past, but logging for bark used in tanning has much depleted this species.  Only a few large hemlock stands remain, although there are many scatted trees through the remaining forests. Natural forest fires from lightning created some fire barrens in the southern parts of the township. Generally speaking, settlers cleared the deeper pockets of soil, and the clay plains.  This produced the distinctive landscape with fields surrounded by forested uplands.  The stone piles along the edge of the field illustrate the labour involved in creating agricultural land here. The many outcrops of Canadian shield in fields are also a reminder of just how close to the surface bed rock remains.

The Mississippi River and the Rideau River have extensive areas of wetland.  The less flooded areas tend to have silver maple swamp, while lower on the shoreline are marshes and aquatic plants.  One of the largest wetlands is the Innisville wetland, a provincially significant wetland that formed upstream from Mississippi Lake. Other familiar wetlands include the Tay Marsh  (south of Perth) and The Swale (near Smiths Falls).  Both rivers are popular with canoeists and naturalists.  Smaller wetlands occur throughout the county; many are produced by beavers.  Beaver ponds are an important as they provide habitat for a great many kinds of species, including frogs, turtles, otters, muskrats and migratory waterfowl.  Beaver ponds provide a cycle of flooding, from shallow water through to wet meadow, and most phases of pond ecology can be seen driving the township roads.

Owing to its location—the combination of two large rivers, wetlands and forests—the county has a rich array of wildlife, and wildlife viewing is a popular activity.  Significant animal species include the black rat snake (now officially renamed the Gray ratsnake by experts on this species) and the Blanding's turtle.

Transportation
The north-south Ontario Highway 7  passes through the township from Perth towards Carleton Place.  The east-west County Road 43 goes between Perth and Smiths Falls.

The Rideau Trail passes through the township twice, between Smiths Falls and Perth and to the south of Perth.

Demographics
In the 2021 Census of Population conducted by Statistics Canada, Drummond/North Elmsley had a population of  living in  of its  total private dwellings, a change of  from its 2016 population of . With a land area of , it had a population density of  in 2021.

Places of interest

 Port Elmsley Drive-In theatre
 The RV Place RV Supercentre

See also
List of townships in Ontario

References

External links

Township municipalities in Ontario
Lower-tier municipalities in Ontario
Municipalities in Lanark County

Drummond/North Elmsley


Cuphead er et sidescrollende run and gun-spil udviklet og udgivet af den uafhængige canadiske spiludvikler StudioMDHR Entertainment. Målet med spillet er, at en eller to spillere, i rollen som Cuphead eller hans bror Mugman, kæmper sig gennem en række chefskampe for at tilbagebetale en gæld til djævelen. Spillets grafiske stil er inspireret af amerikanske tegnefilm fra 1930'erne, sådanne som blev produceret af blandt andre Max Fleischer og Walt Disney.

Cuphead blev lanceret internationalt til Microsoft Windows og Xbox One 29. september 2017. Det har fået positiv modtagelse og har været en kommerciel succes. Spillet har modtaget ros for dets grafiske stil og den udfordrende sværhedsgrad, og har 20. december 2017 solgt over to millioner kopier. Under E3 2018 blev det annonceret nyt indehold til spillet, tituleret The Delicious Last Course, som kommer ud i 2019 og har en ny spilbar figur, nye niveauer og chefskampe.

Referencer

Ekstern henvisning
 Officiel hjemmeside

Computerspil fra 2017
Windows-spil
Xbox One-spil

Cuphead


Asienmesterskabet i håndbold for kvinder 2017 var den 16. udgave af asienmesterskabet i håndbold for kvinder. Turneringen blev afholdt i arenaen West Suwon Chilbo Gymnasium i Suwon i Sydkorea, som var værtsland for anden gang, men det var første gang, at mesterskabet blev spillet i Suwon.

Mesterskabet blev vundet af værtslandet , som dermed vandt asienmesterskabet for tredje gang i træk og 13. gang i alt. Sejren blev sikret i anden halvleg af finalen mod , hvor koreanerne efter at have været bagud med 11-15 ved pausen på en forrygende anden halvleg vendte det truende nederlag til en sikker sejr på 30-20. Og dermed måtte japanerne for andet mesterskab i træk nøjes med sølvmedaljerne efter finalenederlag til . Bronzemedaljerne gik til , som i bronzekampen besejrede  med 34-26.

Turneringen fungerede også som den asiatiske del af kvalifikationen til VM i 2017, og holdene spillede om tre ledige pladser ved VM-slutrunden, som tilfaldt de tre medaljevindende hold: ,  og .

Deltagende hold

  - meldte afbud

Resultater

Indledende runde

I den indledende runde er de otte hold opdelt i to grupper med fire hold. Hver gruppe spiller en enkeltturnering alle-mod-alle, og de to bedst placerede hold i hver gruppe går videre til semifinalerne.

Oprindeligt blev Maldiverne placeret i gruppe A og Vietnam i gruppe B, men efter at Maldiverne meldte afbud, blev Vietnam flyttet til gruppe A, så der var lige mange hold i de to grupper

Gruppe A

Gruppe B

Slutspil

Semifinalerne havde deltagelse af de fire hold, som sluttede blandt de to bedste i deres indledende gruppe.

Placeringskampe

Placeringskampene havde deltagelse af de fire hold, som sluttede som nr. 3 eller 4 i deres indledende gruppe.

Rangering

Eksterne henvisninger
 Asian Handball Federation
 Handball Korea - Kampprogram
 Korea Herald - Korean women win Asian handball title (22. marts 2017)

Noter

2017 (kvinder)
Håndbold i Sydkorea
Håndbold i 2017
Suwon

Asienmesterskabet i håndbold 2017 (kvinder)


James Watt (19 Ocak 1736 - 19 Ağustos 1819), Modern buhar makinesinin geliştiricisi olan İskoç mucit ve mühendis. Sanayi Devrimi'nin oluşmasında önemli rol oynamıştır.

Yaşamı

Gemi işinde zengin bir baba ve kültürlü bir annenin oğlu olarak dünyaya gelen James; çocukken sık sık hastalandığı için okula devamlı gidememiş, evde annesi tarafından eğitilmiştir. 17 yaşında iken annesini kaybetmiş ve babasının işleri kötüleşmiştir. Londra'ya bir seneliğine ölçüm aletleri yapımını öğrenmeye giden Watt, Glasgow'a dönüp bu mesleği icra etmek istemişti. Fakat 7 sene çıraklık yapma zorunluluğundan, İskoçya'da başka bir ölçüm aletleri yapımcısı olmamasına rağmen, Demirciler Locası tarafından başvurusu reddedilmiştir.

Watt bu durumdan, kendisine Glasgow Üniversitesi'nde atölye öneren profesörler tarafından kurtarılmış, fizikçi ve kimyacı olan profesör Joseph Black'e hocalık etmiştir. Atölyenin açılmasından 4 sene sonra Watt buhar gücü üzerinde çalışmaya başlamış daha önce hiç görmemiş olmasına rağmen bir prototip yapmaya çalışmıştır. 1765'te Thomas Newcomen'ın yaptığı bir model üzerinde uğraşarak buhar makinesini çalıştırmayı başardı. Thomas Newcomen buhar makinesini bulan kişidir. James Watt ise sadece onu sanayide kullanılacak biçime çevirmiştir.

1767'de kuzeni Margaret Miller ile evlenmiş ve 6 çocuk sahibi olmuştur.

Tam kapsamlı bir buhar makinesi geliştirmeye çalışan Watt'a, Carron Demir İşleri şirketinin kurucusu Joh Roebuck maddi olarak destek olmuştur. Hemen başarılı olmayan tasarım maddi sıkıntıya düşünce Watt 8 sene anketçilik yapmıştır. Roebuck iflas edince, Matthew Boulton patent haklarını satın almış ve Watt ile 25 yıl sürecek başarılı bir ortaklığa imza atmıştır.

Sonunda 1776'da başarı ile üretilen buhar makineleri ticarî olarak satılmaya başlamış ve çoğunlukla madenlerden suyu pompalamak için talep edilmiştir. Geniş kullanımı, Boulton'un önerisi ile ileri-geri hareketin Watt tarafından dönüş hareketine çevrilmesiyle başlamıştır. Sonraki 6 yıl içinde tasarımda çeşitli iyileştirmelerde bulunan Watt, gücü kontrol etmek için valf ve buhar basınç göstergesi eklemiştir. Bu gelişmeler ile Heathfield'in buhar makinesinden 5 kat daha verimli bir makine ortaya çıkmıştır.

1794'te Boulton ve Watts şirketini kuran ortaklar, sadece buhar makinesi üretmeye yöneldiler. 1824'te şirket 1164 buhar makinesi üretmişti. Boulton başarılı bir iş adamı olduğunu kanıtladı ve her ikisi de zengin oldular.

1800'de patent ve ortaklık sonra erince Watt emekliliğe çekilmiş; şirketi oğullarına devretmiştir. Emekliliğinde değişik icatlara devam eden Watt, teleskop ile mesafe ölçümü, mektup kopyalama cihazı, yağ lambasında iyileştirmeler, buhar merdanesi ve heykel kopyalama cihazı geliştirmiştir.

İkinci eşi ile Almanya, İskoçya ve Fransa'yı gezmiş ve Galler'de bir malikâne alarak restore etmiştir.

Ayrıca bakınız
Buhar makinesi

Dış bağlantılar

1736 doğumlular
İskoçya doğumlular
1819 yılında ölenler
18. yüzyılda İskoçlar
19. yüzyılda İskoçlar
18. yüzyıl Britanyalı bilim insanları
18. yüzyıl fizikçileri
İskoç fizikçiler
İskoç mucitler
İskoç matematikçiler
İskoç kimyagerler
İskoç iş insanları
Britanyalı mühendisler
Britanyalı Protestanlar
Glasgow Üniversitesinde öğrenim görenler
Royal Society üyeleri
Royal Society of Edinburgh üyeleri
Fransız Bilimler Akademisi üyeleri
Sanayi Devrimi'nde kişiler
Enerji kişileri
İş teorisyenleri
Makine mühendisleri
Deistler
Aydınlanma Çağı'nda kişiler
Buhar makineleri
Batı Midlands'ta ölenler

James Watt


Ulanlı (Oğlanlı veya Rumeli şivesinde Uğlanlı;  Ruen), Bulgaristan'ın Burgaz iline bağlı, 2005 nüfusu 2.500 olan, etnik yapısı Türk ağırlıklı bir köydür. İlin iç kuzey kısmındadır. Küçük bir yerleşim merkezi olmakla birlikte aynı adı taşıyan ilçenin (obştina) merkezidir. Ulanlı ilçesi toplamda 39 köy ile  nüfusu 35.500 kişidir. Belediye başkanı İsmail Osman'dır.

Bulgaristan'daki köyler

Ulanlı


خضرة إحدى بلديات دائرة عشعاشة التابعة لولاية مستغانم.

مراجع

خضرة
أماكن مأهولة في ولاية مستغانم

خضرة


An Cymbopogon queenslandicus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Stanley Thatcher Blake. An Cymbopogon queenslandicus in nahilalakip ha genus nga Cymbopogon, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cymbopogon

Cymbopogon queenslandicus


VM i fodbold for kvinder 2019, gruppe D er en af seks indledende grupper ved VM i fodbold for kvinder 2019. Kampene spilles fra 9. til 19. juni 2018. Gruppen består af Skotland, England, Japan og Argentina. De øverst placerede hold vil gå videre til ottendedelsfinalerne.

Gruppe A

Referencer

Gruppe D

VM i fodbold for kvinder 2019, gruppe D


Fatisi ist ein osttimoresischer Suco im Verwaltungsamt Laulara (Gemeinde Aileu).

Geographie

Der Suco Fatisi liegt im Westen des Verwaltungsamts Laulara.

2004 wurde der südlich gelegene Suco Bocolelo an Fatisi angegliedert. 2017 wurde ein neuer Suco Bocolelo von Fatisi abgetrennt, zu dem nun der Nordwesten des Verwaltungsamts Laulara gehört. Fatisi liegt nun südlich davon, im Südwesten von Laulara, wobei die Grenze zwischen den Sucos nun weiter nördlich, als die alte. Nordöstlich von Fatisi befindet sich der Suco Tohumeta. Im Südosten grenzt Fatisi an den Suco Seloi Craic des Verwaltungsamtes Aileu, im Südwesten an die Gemeinde Ermera mit ihren Sucos Taraco und Samalete (Verwaltungsamt Railaco) und im Nordwesten an die Gemeinde Liquiçá mit ihrem Suco Tibar (Verwaltungsamt Bazartete). Die Grenze zu Tibar bildet der Rio Comoro, der außerhalb der Regenzeit trocken fällt. Gleiches gilt für den Nebenfluss des Comoros, der entlang der Grenze zu Ermera fließt. Einer dessen Zuflüsse fällt an der Straße nach Dili, etwa eine halbe Stunde südlich der Hauptstadt, als Wasserfall von Berloi mehrere Meter die Felsen herab.

Der Suco teilt sich in die drei Aldeias Banro, Maubouc und Umanlau. Die Aldeia Bocolelo wurde 2017 aufgelöst, die Aldeia Donfonamo gehört nun zum Suco Bocolelo.

Nah dem Wasserfall von Beloi liegt der Weiler Sabereke und östlich, etwas flussaufwärts der Weiler Lebihin. An einer Straße, die von Kuncin in Bocolelo in einem Bogen durch Fatisi nach Tohumeta führt, befinden sich verstreut die größeren Weiler des Sucos: Umanbui mit dem Sitz des Sucos Fatisi und Aildale Hun mit der lokalen Klinik. Die Straße bildet im Osten einen Teil der Grenze zu Bocolelo, so dass der Weiler Donfonamo mit einigen Häusern südlich der Straße in Fatisi liegt, während der Großteil zu Bocolelo gehört.

Einwohner

2022 lebten im Suco 712 Personen. Davon waren 379 Männer und 333 Frauen. Im Suco gibt es 133 Haushalte. Knapp 83 % der Einwohner gaben Tetum Prasa als ihre Muttersprache an. Fast 13 % sprachen Midiki und über 3 % Mambai.

Geschichte

1984 wurden die Einwohner von Fatisi durch die indonesische Besatzungsmacht deportiert, weil ihr Suco unter dem Verdacht stand eine FALINTIL-Basis zu sein. Sie wurden nach Dili und Aileu gebracht. Bis 1990 blieb der Suco unbewohnt.

Politik
Bei den Wahlen von 2004/2005 wurde Armando Guterres zum Chefe de Suco gewählt. Bei den Wahlen 2009 gewann Duarte do Rosario und wurde 2016 bestätigt.

Weblinks

 Ergebnisse des Zensus 2010 für den Suco Fatisi (tetum; PDF; 8,3 MB)
 Ergebnisse des Zensus 2015 für den Suco Fatisi (tetum; PDF)
 Seeds of Life: Suco information sheets Laulara (tetum)

Einzelnachweise

Suco in Aileu (Gemeinde)

Fatisi


Velika nagrada Austrije (Formula 1 Eyetime Großer Preis von Österreich 2018) je bila deveta utrka prvenstva Formule 1 2018. Trkači vikend je vožen od 29. lipnja do 1. srpnja na stazi Red Bull Ring u Austriji, a pobijedio je Max Verstappen u Red Bullu.

Sudionici utrke

* Zamjena, treći vozač

Izvještaj

Treninzi

Kvalifikacije

Utrka

Najbrža vremena treninga

Rezultati kvalifikacija

  – Sebastian Vettel je dobio 3 mjesta kazne na gridu zbog ometanja Carlosa Sainza u drugoj kvalifikacijskoj rundi.
  – Charles Leclerc je dobio 5 mjesta kazne zbog promjene mjenjača.
  – Fernando Alonso je startao iz boksa zbog stavljanja drugačije specifikacije prednjeg krila te trećeg MGU-K.
  – Brendon Hartley je dobio 35 mjesta kazne na gridu zbog promjene petog motora, turbopunjača, četvrtog MGU-K, baterije i kontrolne elektronike.

Rezultati utrke

Zanimljivosti

Vozači
4. pobjeda za Maxa Verstappena.
96. postolje za Kimija Räikkönena.
104. postolje za Sebastiana Vettela.
5. najbolja startna pozicija za Valtterija Bottasa.

Konstruktori

Poredak nakon 9 od 21 utrke

Izvori

Vanjske poveznice

Austrije-2018
Austrija
Formula 1 u Austriji

Velika nagrada Austrije 2018.


Blaženi Salvador Mollar Ventura (Manises, 27. ožujka 1896. – Picadero Paterna, 27. listopada 1936.), španjolski franjevac, mučenik i blaženik Katoličke Crkve, žrtva Crvenog terora u Španjolskoj.

Rođen je 1896. u mjestašcu Manises kod Valencije u siromašnoj obitelji. U 25. godini oblači franjevački habit. Anarho-komunisti zatočili su ga u samostanu 13. listopada 1936., a pogubili dva tjedna kasnije u mjestu Picadero Paterna. Bio je veliki štovatelj Blažene Djevice Marije.

Blaženim ga je proglasio papa Ivan Pavao II. 11. ožujka 2001. godine.

Slavi se 20. studenog zajedno s bl. Paškalom Fortuñom i drugovima.

Izvori

Franjevci (životopisi)
Blaženici
Mučenici španjolskog građanskog rata

Salvador Mollar


Januar

 4. januar – Iron Eyes Cody, amerikansk skuespiller (født 1904).
 4. januar – Gy Holdorf, dansk sanger (født 1927).
 6. januar – Michel Petrucciani, fransk jazzpianist (født 1962).
 8. januar – Peter Seeberg, dansk forfatter (født 1925).
 11. januar – Nathalie Lind, dansk politiker og justitsminister (født 1918).
 11. januar – Brian Moore, irsk-født forfatter (født 1921).
 11. januar – Fabrizio De André, italiensk singer-songwriter (født 1940).
 14. januar – Jerzy Grotowski, polsk teaterinstruktør (født 1933).
 17. januar – Kaj Paulsen, dansk fodboldlandsholdsspiller (født 1941).
 21. januar – Gerda Ring, norsk scene skuespiller og scene-producent (født 1891).
 21. januar – Susan Strasberg, amerikansk skuespillerinde (født 1938).
 22. januar – Sven Dalsgaard, dansk kunstner (født 1914).
 22. januar – Graham Staines, australsk missionær (født 1941).
 25. januar – Robert Shaw, amerikansk dirigent (født 1916).
 27. januar – Eeva-Kaarina Volanen, finsk skuespiller (født 1921).
 28. januar – Markey Robinson, irsk maler (født 1918).
 28. januar – Ivan Haki Haagensen, dansk sanger, keyboardspiller og kapelmester (født 1941).
 30. januar – Huntz Hall, amerikansk skuespiller (født 1919).
 31. januar – Norm Zauchin, amerikansk baseballspiller (født 1929).
 31. januar – Claus Nørby, dansk operasanger (født 1938).

Februar

 1. februar – Paul Mellon, amerikansk filantrop (født 1907).
 1. februar – Barış Manço, tyrkisk sanger og tv-personlighed (født 1943).
 1. februar – Rudolf Kárpáti, ungarsk OL-fægter (født 1920).
 5. februar – Wassily Leontief, russisk økonom, Nobelpris-modtager (født 1906).
 6. februar – Jimmy Roberts, amerikansk sanger (født 1924).
 6. februar – Don Dunstan, australsk politiker (født 1926).
 7. februar – Kong Hussein af Jordan (født 1935).
 8. februar – Iris Murdoch, irsk forfatter (født 1919).
 8. februar – Richard Bently Boone, amerikansk-dansk jazzmusiker (født 1930).
 9. februar – Bryan Mosley, engelsk skuespiller (født 1931).
 11. februar – Rachel Rachlin, dansk forfatter (født 1908).
 11. februar – Sys Gauguin, dansk maler, tegner og forfatter (født 1909).
 11. februar – Jaki Byard, amerikansk jazzpianist og Komponist (født 1922).
 14. februar – Sven Havsteen-Mikkelsen, dansk maler (født 1912).
 14. februar – John Ehrlichman, amerikansk politiker (født 1925).
 15. februar – Henry Way Kendall, amerikansk fysiker, Nobelpris-modtager (født 1926).
 15. februar – Big L, amerikansk rapper (født 1974).
 16. februar – Necil Kazim Akses, tyrkisk komponist (født 1908).
 16. februar – Björn Afzelius, svensk sanger, komponist, tekstforfatter og guitarist (født 1947).
 17. februar – Arild Hvidtfeldt, dansk forfatter, journalist, religionsforsker og professor (født 1915).
 17. februar – Sunshine Parker, amerikansk skuespiller (født 1927).
 20. februar – Jacob Høirup, dansk departementschef, kammerherre og stiftamtmand (født 1905).
 20. februar – Gene Siskel, amerikansk filmkritiker (født 1946).
 20. februar – Sarah Kane, engelsk dramatiker (født 1971).
 21. februar – Gertrude B. Elion, amerikansk videnskabsmand, modtager af Nobelprisen i fysiologi eller medicin (født 1918).
 21. februar – Jørgen Leschly Sørensen, dansk fodboldspiller (født 1922).
 22. februar – William Bronk, amerikansk digter (født 1918).
 24. februar – Virginia Foster Durr, amerikansk borgerlige rettigheder aktivist (født 1903).
 24. februar – Frank Leslie Walcott, barbadisk fagforeningsleder (født 1916).
 24. februar – Andre Dubus, amerikansk forfatter (født 1936).
 25. februar – Glenn T. Seaborg, amerikansk kemiker, Nobelpris-modtager (født 1912).
 28. februar – Bill Talbert, amerikansk tennisspiller (født 1918).

Marts

 1. marts – Richard Manz, tysk/dansk keramiker (født 1933).
 2. marts – Dusty Springfield, engelsk sangerinde (født 1939).
 3. marts – Gerhard Herzberg, tysk-født kemiker, Nobelpris-modtager (født 1904).
 4. marts – Harry Blackmun, amerikansk dommer (født 1908).
 5. marts – Richard Kiley, amerikansk skuespiller (født 1922).
 7. marts – Stanley Kubrick, amerikansk filminstruktør og producent (født 1928).
 8. marts – Joe DiMaggio, amerikansk baseballspiller (født 1914).
 8. marts – Peggy Cass, amerikansk skuespillerinde (født 1924).
 12. marts – Yehudi Menuhin, amerikansk-født violinist (født 1916).
 13. marts – Garson Kanin, amerikansk dramatiker og manuskriptforfatter (født 1912).
 14. marts – Abraham Kurland, dansk bryder (født 1912).
 16. marts – Trygve Bull, norsk historiker (født 1905).
 16. marts – Hans Erik Dreisler, dansk købmand og grundlægger (født 1931).
 17. marts – Lloyd Appleton, amerikansk bryder (født 1906).
 17. marts – Ernest Gold, østrigsk-født komponist (født 1921).
 18. marts – Adolfo Bioy Casares, argentinsk forfatter (født 1914).
 21. marts – Ernie Wise, britisk komiker (født 1925).
 22. marts – David Strickland, amerikansk skuespiller (født 1969).
 25. marts – Jørgen Stegelmann, dansk forfatter og filmkritiker (født 1925).
 28. marts – Jens Book-Jenssen, norsk sanger, revyartist og tekstforfatter (født 1910).
 29. marts – Joe Williams, amerikansk sanger (født 1918).
 31. marts – Jurij Knorozov, russisk lingvist og epigrafiker (født 1922)

April

 3. april – Lionel Bart, engelsk komponist (født 1930).
 4. april – Faith Domergue, amerikansk skuespillerinde (født 1924).
 4. april – Bob Peck, engelsk skuespiller (født 1945).
 6. april – Erik Thygesen, dansk journalist (født 1941).
 10. april – Jean Vander Pyl, amerikansk tv-skuespillerinde (født 1919).
 12. april – Boxcar Willie, amerikansk countrysanger (født 1931).
 14. april – Ellen Corby, amerikansk skuespillerinde (født 1911).
 14. april – Anthony Newley, engelsk skuespiller og singer-songwriter (født 1931).
 20. april – Señor Wences, spansk bugtaler (født 1896).
 20. april – Rick Rude, amerikansk professionel wrestler (født 1958).
 21. april – Charles "Buddy" Rogers, amerikansk skuespiller (født 1904).
 25. april – Roger Troutman, amerikansk musiker (født 1951).
 26. april – Man Mohan Adhikari, premierminister i Nepal fra 1994 til 1995 (født 1920).
 26. april – Jill Dando, britisk journalist og tv-personlighed (født 1961).
 27. april – Al Hirt, amerikansk trompetist og orkesterleder (født 1922).
 28. april – Arthur Leonard Schawlow, amerikansk fysiker, Nobelpris-modtager (født 1921).
 28. april – Sir Alf Ramsey, engelsk fodboldtræner (født 1920).
 28. april – Rory Calhoun, amerikansk tv- og filmskuespiller (født 1922).

Maj

 2. maj – Oliver Reed, engelsk skuespiller (født 1938).
 2. maj – Hans Jørgen Jacobsen, dansk bokser (født 1940).
 3. maj – Steve Chiasson, canadisk hockeyspiller (født 1967).
 8. maj – Sir Dirk Bogarde, engelsk skuespiller (født 1921).
 8. maj – Ole Søltoft, dansk skuespiller (født 1941).
 8. maj – Dana Plato, amerikansk skuespillerinde (født 1963).
 10. maj – Sir Eric Willis, australsk politiker, tidligere Premier of New South Wales (født 1922).
 10. maj – Shel Silverstein, amerikansk forfatter og digter (født 1930).
 12. maj – Saul Steinberg, rumænsk-født tegneserietegner (født 1914).
 13. maj – Gene Sarazen, amerikansk golfspiller (født 1902).
 17. maj – Henry Jones, amerikansk skuespiller (født 1912).
 18. maj – Betty Robinson, amerikansk atletikudøver (født 1911).
 19. maj – Alister Williamson, australsk skuespiller (født 1918).
 21. maj – Bugz, amerikansk rapper (født 1978).
 23. maj – John T. Hayward, amerikansk admiral (født 1908).
 23. maj – Owen Hart, canadisk professionel wrestler (født 1965).
 25. maj – Mads Eg Damgaard, dansk tæppefabrikant og politiker (født 1913).
 26. maj – Waldo Semon, berømt amerikansk opfinder (født 1898).
 26. maj – Paul Sacher, schweizisk dirigent (født 1906).

Juni

 1. juni – Bjørn Spiro, dansk skuespiller (født 1909).
 1. juni – Alex Poulsen, dansk arkitekt (født 1910).
 1. juni – Sten Baadsgaard, dansk journalist (født 1942).
 1. juni – Christopher Cockerell, engelsk opfinder af hovercraften (født 1910).
 3. juni – Helge Christian Bronée, dansk fodboldspiller (født 1922).
 4. juni – Edith Oldrup, dansk operasangerinde (født 1912).
 5. juni – Mel Tormé, amerikansk sanger (født 1925).
 6. juni – Bent From, dansk manuskript- og (revy)tekstforfatter (født 1929).
 6. juni – Anne Haddy, australsk skuespillerinde (født 1930).
 7. juni – Wagn Benneballe, dansk filmfotograf (født 1934).
 8. juni – Peter Louis-Jensen, dansk maler og billedkunstner (født 1941).
 9. juni – Maurice Journeau, fransk komponist (født 1898).
 11. juni – DeForest Kelley, amerikansk skuespiller (født 1920).
 14. juni – Ib Conradi, dansk skuespiller (født 1926).
 16. juni – Screaming Lord Sutch, engelsk politiker (født 1940).
 19. juni – Meta Ditzel, dansk politiker (født 1910).
 19. juni – Ronny Lerche, dansk cykelrytter (født 1968).
 21. juni – Kami, japansk trommeslager (født 1973).
 27. juni – Isaac C. Kidd, Jr., amerikansk admiral (født 1919).
 27. juni – Georgios Papadopoulos, militærleder i Grækenland (født 1919).
 29. juni – Allan Carr, amerikansk producent (født 1937).

Juli

 1. juli – Sylvia Sidney, amerikansk skuespillerinde (født 1910).
 1. juli – Edward Dmytryk, canadisk-amerikansk filminstruktør (født 1908).
 1. juli – Guy Mitchell, amerikansk sanger (født 1927).
 2. juli – Mario Puzo, amerikansk forfatter (født 1920).
 3. juli – Johannes Hedegaard, dansk billedhugger (født 1915).
 3. juli – Mark Sandman, amerikansk musiker og kunstner (født 1952).
 4. juli – Jack Watson, engelsk skuespiller (født 1915).
 6. juli – Joaquín Rodrigo, spansk komponist (født 1901).
 6. juli – Carl Gunter Jr, amerikansk politiker (født 1938).
 7. juli – Julie Campbell Tatham, amerikansk forfatter (født 1908).
 8. juli – Charles Conrad, amerikansk astronaut (født 1930).
 9. juli – Jørgen Bo, dansk arkitekt og professor (født 1919).
 11. juli – Helen Forrest, amerikansk jazzsangerinde (født 1917).
 11. juli – Noemi Roos, dansk skuespiller (født 1921).
 12. juli – Bodil Lindorff, dansk skuespiller (født 1907).
 12. juli – Bill Owen, engelsk skuespiller (født 1914).
 16. juli – John F. Kennedy, Jr., amerikansk skuespiller og søn af John F. Kennedy (født 1960).
 19. juli – Georg Andrup, dansk miljøforkæmper (født 1913).
 20. juli − Hans Erik Knipschildt, dansk statslæge, dr. med. (født 1913).
 20. juli – Sandra Gould, amerikansk skuespillerinde (født 1916).
 22. juli – Gar Samuelson, amerikansk trommeslager i Megadeth (født 1958). – overdosis heroin
 23. juli – Kong Hassan 2. af Marokko (født 1929).
 26. juli – Trygve Haavelmo, norsk økonom, Nobelpris-modtager (født 1911).
 29. juli – Rajendra Kumar, indisk film, skuespiller, producent og instruktør (født 1929).
 29. juli – Anita Carter, amerikansk sangerinde (født 1933).
 31. juli – Vibeke Alfelt, dansk maler og grafiker (født 1934).

August

 3. august – Leroy Vinnegar, amerikansk musiker (født 1928).
 4. august – Victor Mature, amerikansk skuespiller (født 1913).
 11. august – Freddy Gislesen, dansk billedhugger (født 1946).
 13. august – Jaime Garzón, colombiansk journalist og komiker (født 1960).
 14. august – Pee Wee Reese, amerikansk baseballspiller (født 1918).
 17. august − Martin Volodja Johansen, dansk professor, dr.phil (født 1920).
 18. august − Alfred Bickel, schweizisk fodboldspiller (født 1918).
 23. august – James White, irsk forfatter (født 1928).
 24. august – Mary Jane Croft, amerikansk skuespillerinde (født 1916).
 24. august – Mogens Black-Petersen, dansk arkitekt (født 1917).
 29. august – Willy Rathnov, dansk skuespiller (født 1937).
 31. august – Lavard Friisholm, dansk violinist og dirigent (født 1912).

September

 5. september – Allen Funt, amerikansk tv-personlighed (født 1914).
 6. september – Lagumot Harris, naurisk politiker og tidligere præsident (født 1938).
 8. september – Birgit Cullberg, svensk balletdanser og koreograf (født 1908).
 9. september – Ruth Roman, amerikansk skuespillerinde (født 1922).
 9. september – Catfish Hunter, amerikansk baseballspiller (født 1946).
 10. september – Alfredo Kraus, spansk tenor (født 1927).
 10. september – Jørgen Bender, dansk modeskaber (født 1938).
 11. september – Povl Kjøller, dansk komponist og guitarist (født 1937).
 11. september – Gonzalo Rodríguez, uruguayansk racerkører (født 1972).
 12. september – Allen Stack, amerikansk svømmer (født 1928).
 14. september – Charles Crichton, engelsk filminstruktør (født 1910).
 20. september – Raisa Gorbatjova, sovjetisk førstedame (født 1932).
 22. september – George C. Scott, amerikansk skuespiller (født 1927).
 23. september – Ivan Goff, australsk manuskriptforfatter (født 1910).
 24. september – Ester Boserup, dansk nationaløkonom (født 1910).
 30. september – Johanne Andersen, dansk præst (født 1913).

Oktober

 4. oktober – Erik Brødreskift, norsk trommeslager som spillede i flere norske black metal-bands (født 1969).
 6. oktober – Amália Rodrigues, portugisisk sangerinde (født 1920).
 6. oktober – Gorilla Monsoon, amerikansk professionel wrestler og kommentator (født 1937).
 7. oktober – Helen Vinson, amerikansk skuespillerinde (født 1907).
 9. oktober – Akhtar Hameed Khan, pakistansk pioner inden for mikrokredit og mikrofinansiering (født 1914).
 9. oktober – Milt Jackson, amerikansk musiker (født 1923).
 12. oktober – Wilt Chamberlain, amerikansk basketballspiller (født 1936).
 14. oktober – Julius Nyerere, Tanzanias første præsident (født 1922).
 18. oktober – Annelise Bramsnæs, dansk landskabsarkitet og forfatter (født 1941).
 19. oktober – Nathalie Sarraute, russisk-født fransk forfatter (født 1900).
 19. oktober – Gorma Haraldsted, dansk skuespiller (født 1904).
 19. oktober – Harry Bannink, hollandsk komponist og musiker (født 1929).
 20. oktober – Jack Lynch, premierminister i Irland (født 1917).
 21. oktober – Poul Kjærgaard, dansk arkitekt og professor (født 1912).
 21. oktober – John Bromwich, australsk tennisspiller (født 1918).
 21. oktober – Lars Bo, dansk billedkunstner og forfatter (født 1924).
 23. oktober – Berthe Qvistgaard, dansk skuespillerinde (født 1910).
 23. oktober – Henry Larsen, dansk maler og tegner (født 1928).
 24. oktober – John Chafee, amerikansk politiker (født 1922).
 25. oktober – Payne Stewart, amerikansk golfspiller (født 1957).
 26. oktober – Abraham Polonsky, amerikansk manuskriptforfatter og instruktør (født 1910).
 26. oktober – Troels Fink, dansk historiker (født 1912).
 26. oktober – Hoyt Axton, amerikansk skuespiller og singer-songwriter (født 1938).
 26. oktober – Rex Gildo, tysk sanger (født 1939).
 27. oktober – Frank De Vol, amerikansk komponist (født 1911).
 27. oktober – Robert Mills, amerikansk fysiker (født 1927).
 31. oktober – Per Linneman-Schmidt, dansk billedhugger og keramiker (født 1912).
 31. oktober – Mogens Winkel Holm, dansk komponist (født 1936).
 31. oktober – Greg Moore, canadisk racerkører (født 1975).

November

 1. november – Theodore Hall, amerikansk fysiker og spion (født 1925).
 1. november – Walter Payton, amerikansk fodbold-spiller (født 1954).
 2. november – Kjeld Rønhof, dansk jagerpilot (født 1910).
 3. november – Ian Bannen, skotsk skuespiller (født 1928).
 8. november – Lester Bowie, amerikansk jazztrompetist og komponist (født 1941).
 9. november – Mabel King, amerikansk skuespillerinde (født 1932).
 11. november – Mary Kay Bergman, amerikansk skuespillerinde (født 1961).
 16. november – Daniel Nathans, amerikansk mikrobiolog, modtager af Nobelprisen i fysiologi eller medicin (født 1928).
 17. november – H.K. Jørgensen, dansk civilingeniør og direktør (født 1919).
 18. november – Horst P. Horst, tysk-amerikansk fotograf (født 1906).
 18. november – Paul Bowles, amerikansk forfatter (født 1910).
 18. november – Doug Sahm, amerikansk musiker (født 1941).
 21. november – Quentin Crisp, engelsk forfatter (født 1908).
 22. november – Ibrahim Böhme, tysk politiker (født 1944).
 24. november – Hilary Minster, britisk skuespiller (født 1944).
 25. november – Pierre Bézier, fransk maskin- og elektroingeniør (født 1910).
 25. november – Oddvar Berrefjord, norsk jurist, politiker (Ap) og minister (født 1918).
 29. november – Iwamoto Kaoru, japansk professionel go-spiller (født 1902).
 29. november – Gene Rayburn, amerikansk tv-personlighed (født 1917).

December

 1. december – Charlotte Neergaard, dansk skuespiller (født 1944).
 2. december – Charlie Byrd, amerikansk jazzmusiker og klassisk guitarist (født 1925).
 3. december – Scatman John, amerikansk musiker (født 1942).
 3. december – Madeline Kahn, amerikansk skuespillerinde (født 1942).
 8. december – Péter Kuczka, ungarsk forfatter (født 1923).
 8. december – Pupella Maggio, italiensk skuespillerinde (født 1910).
 8. december – Hugo Marcussen, dansk arkitekt og plandirektør (født 1926).
 10. december – Franjo Tuđman, præsident i Kroatien (født 1922).
 10. december – Rick Danko, canadisk musiker (født 1943).
 12. december – Paul Cadmus, amerikansk kunstner (født 1904).
 12. december – Joseph Heller, amerikansk forfatter (født 1923).
 17. december – Rex Allen, amerikansk skuespiller og sanger (født 1920).
 17. december – Grover Washington, Jr., amerikansk saxofonist (født 1943).
 18. december – Robert Bresson, fransk filminstruktør (født 1901).
 18. december – Erik Freiesleben, dansk læge, blodbankdirektør, forfatter og professor (født 1917).
 19. december – Desmond Llewelyn, walisisk skuespiller (født 1914).
 19. december – Leo Randrup Knudsen, dansk journalist og barneskuespiller (født 1943).
 20. december – Irving Rapper, amerikansk filminstruktør (født 1898).
 20. december – Hank Snow, canadisk musiker (født 1914).
 22. december – Per Aabel, norsk skuespiller (født 1902).
 24. december – Maurice Couve de Murville, fransk politiker (født 1907).
 24. december – Tito Guízar, mexicansk sanger og skuespiller (født 1908).
 24. december – Joao Figueiredo, tidligere militær Brasiliens præsident (født 1918).
 26. december – Curtis Mayfield, amerikansk musiker og komponist (født 1942).
 28. december – Clayton Moore, amerikansk skuespiller (født 1914).
 30. december – Sarah Knauss, en af verdens længstlevende personer fra USA (født 1880).
 30. december – Fritz Leonhardt, tysk bygningsingeniør (født 1909).
 30. december – Alex Frederiksen, dansk direktør og virksomhedsgrundlægger (født 1943).
 31. december – Elliot Richardson, amerikansk justitsminister under Richard Nixon (født 1920).

Dato ukendt
 Gunnar Bergsten, dansk atlet (født 1920).

Referencer

Døde i 1999


آدم كوكوسكا (Adam Kokoszka)، من مواليد 6 أكتوبر 1986 في أندريكوف في بولندا، لاعب كرة قدم بولندي. يلعب مع نادي فيسلا كراكوف منذ عام 2003. بدأ باللعب مع منتخب بولندا لكرة القدم في عام 2006.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية بولنديون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية بولنديون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون بولنديون مغتربون في إيطاليا
رياضيون بولنديون مغتربون في روسيا
رياضيون من محافظة بولندا الصغرى
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو الدوري البولندي الدرجة الرابعة
لاعبو الدوري البولندي الممتاز
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو إمبولي
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2008
لاعبو بولونيا وارسو
لاعبو زاغليبي سوسنويتش
لاعبو شلوسك فروتسلاو
لاعبو فيسوا كراكوف
لاعبو كرة قدم بولنديون
لاعبو كرة قدم بولنديون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم مغتربون في روسيا
لاعبو منتخب بولندا لكرة القدم
لاعبو نادي توبيدو موسكو
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1986
لاعبو كرة قدم من محافظة بولندا الصغرى

آدم كوكوسكا


O Açude São Mamede é um açude público localizado no município homônimo, estado brasileiro da Paraíba.

Contexto
O açude inclui-se na sub-bacia do Rio Sabugi, bacia hidrográfica do Rio Piranhas, que por sua vez está inserida na região semiárida do Nordeste. A construção de açudes e barragens na referida região constituiu-se como a principal estratégia adotada ao longo dos anos e dos diferentes governos para tentar mitigar os efeitos da seca.

O município de São Mamede, no qual o açude está inserido, possui uma média pluviométrica de  e uma deficiência hídrica que persiste durante a maior parte do ano, notadamente de junho a janeiro.

Características
A classificação do volume hidráulico acumulável, definida pelo decreto número , de 31 de outubro de 1997                 e utilizada pela Agência Executiva de Gestão das Água (AESA) para classificar os açudes na Paraíba, define o Açude São Mamede como sendo de médio porte.

Possui uma capacidade de acumular até  metros cúbicos (m3) de água, o que o coloca como um dos quartenta maiores açudes operados pela AESA, (em volume acumulável) e principal corpo hídrico de São Mamede.

Ligações externas

Saco

Açude São Mamede


Giresun (Rumca: Κερασούντα, romanize: Kerasunta; Lazca: K'erosili), Giresun ilinin merkezi olup, batısında Bulancak, güney ve güneydoğusunda Dereli ve doğusunda Keşap ile çevrilidir. Şehrin başlıca gelir kaynağı fındıktır.

Tarih

Antik Çağ
Yunan kolonizasyonu öncesinde bölgede Karadeniz'in yerli kabilelerinin varlığı bilinmekte olup Hitit kaynaklarında "Kaşka" adıyla geçen kendir ziraati yapan savaşçı bir halkın bahsi geçmektedir. MÖ 7. yüzyılda Kolkhis ülkesinde Miletli koloniciler tarafından kurulan kent merkezinin çevresinde Kolh (Tzan/Laz) halkına ait köyler bulunmaktaydı. MÖ 6. yüzyılda Pers İmparatorluğu'nun eline geçen bölge, Büyük İskender'in Pers İmparatorluğu'nu yıkmasının ardından özgürlüğüne kavuşmuştur. Sonrasında Pontus Krallığı tarafından ilhak edilen yöre, Zela Savaşı'nın ardından diğer Doğu Karadeniz şehirleri gibi Roma İmparatorluğu tarafından işgal edilmiş 1300 yıl sürecek Romalılaşma (Rumlaşma) sürecine girmiştir.

Roma
Eski adı Yunanca: "Kerasounta" (Κερασούντα), "Pharnacia", "Choerades" olan şehrin adı daha sonraları Roma ve Bizans yönetiminde "Kerasous" veya "Cerasus" olarak değiştirilmiştir. Kerasus, Yunanca "boynuz" demektir ve yarımadayı tasvir etmek için kullanılmıştır, "ounta" son eki ile birlikte Kerasous olan şehrin adı zamanla "Kerasunt" olarak söylenilmiştir. Pontus Devleti'nin yıkılıp Roma hakimiyetinin başlamasından sonra Giresun yöresinin yerli kabileleri süratle asimile olarak tarih sahnesinden çekilmiştir. Bununla birlikte Roma ve Bizans kaynaklarında bölge halkı Can  (Tzan) olarak adlandırılmaya devam etmiştir. Roma döneminde Giresun Karadeniz'in oldukça önemli bir şehri durumundaydı. Bu dönemde şehir kendi adına para basma yetkisine sahip olacak kadar gelişmiştir.

Beylikler ve Osmanlı
Giresun 1397 yılında Türkmen Beyleri Emir oğlu Süleyman Bey ve Pir Kadem Çakır bey tarafından fethedilmiş olup o zamandan bu yana işgal görmemiştir. Daha sonraki yıllarda Osmanlıların Trabzon İmparatorluğu'nu 1461 yılında fethi ile Giresun da Osmanlı Devleti'nin hakimiyetine geçmiştir. 1500'li yıllardaki tahrir defterlerinde Giresun ve civarının (Koyulhisar/Büyükliman/Vakfıkebir) arası Vilayeti Çepni olarak görünüyor ve özel bir yönetimle idare ediliyordu.
Beylikler döneminden sonra (1461) Osmanlı İmparatorluğu'nun Trabzon Vilayeti'ne bağlanmış olan Giresun, 1920'de Ordu, Tirebolu ve Görele kazalarıyla birleştirilerek Giresun Sancağı kurulmuştur. 1923'te il olmuştur.

Cumhuriyet
1923 mübadelesi ile Hristiyan nüfusunu kaybeden kentte ticari hayat tamamen Müslüman nüfusun eline geçmiştir. Yörenin temel ekonomik etkinliği olan fındık üretimi ekim alanları bu dönemde arttırılmıştır. 1926 yılında Giresun Ticaret Borsası ve Kızılay Giresun Şubesi açılmış, 26 Temmuz 1938 tarihinde Fındık Tarım Satış Kooperatifleri Birliği (Fiskobirlik) kurulmuş, 1944'te Şebinkarahisar Devlet Hastanesi,1959'da Tirebolu Çay fabrikası, 1962'de Giresun Göğüs Hastalıkları Hastanesi, 1970'te Giresun Fındık İşleme Tesisleri ve SEKA Aksu Kağıt Fabrikası,1971'de Doğankent Hidroelektrik Santrali, 1976'da Giresun Meslek Yüksek Okulu hizmete başlamıştır.2006'da Giresun Üniversitesi kurulmuştur.
2007'de Giresun Üniversitesi Tıp Fakültesi kurulmuştur.

2007 yılında Aydınlar Köyü, 2008 yılında Küçükköy, Çaykara ve Demirci köyleri, 2013 yılında ise adı Cumhuriyet Mahallesi olarak değişen Çalış Köyü, Giresun Belediyesine bağlanmıştır.

Coğrafya
İl merkezi, Aksu ve Batlama vadileri arasında denize doğru uzanan bir yarımada üzerinde kurulmuş olup, bu yarımadanın doğusunda ve 2 km açığında Doğu Karadeniz'in tek adası olan Giresun Adası bulunmaktadır.

Dağlar
Doğu Karadeniz Dağları'nın orta kesimleri il sınırları içerisinde yer almakta olup Giresun Dağları adıyla bilinir ve Zirvesi olan Abdal Musa Tepesi 3.331 m'dir. Denizden itibaren yükseklikler hızla yer yer 2.000 metre yüksekliğe ulaşırlar. Derin vadilerle parçalanmış Giresun Dağları üzerinde eski buzulların açığı topoğrafik formların yanı sıra, buzul göllerine de rastlanmaktadır. İl sınırlarında yer alan önemli yükseltiler şunlardır: Abbal Musa Dağı (3.331 m), Gâvur Dağı (3.248 m), Küçükkor Dağı (3.044 m), Cankurtaran Dağı (3. 278 m),Karagöl Dağı (3.095m),
Akıl Baba Dağı (2.561 m), Çaldağı (2.035 m)

Akarsular
Kuzey Anadolu Dağları'nda kaynak bulan pek çok akarsu, ili güneyden kuzeye geçerek Karadeniz'e dökülmektedir. Aksu Deresi, Batlama Deresi,Yağlıdere Deresi, Gelevera Deresi ve Harşit (Doğankent) Çayı ile Pazarsuyu bu akarsuların önemlileridir. Ayrıca ilin güney kesiminden doğu-batı doğrultusunda geçen Kelkit Çayı da bu tür bir vadide akmaktadır.

Göller
İl sınırları içerisinde önemli bir göl olmamakla birlikte Karagöl Dağı ve Sağrakgöl  üzerinde küçük buzul göllerine rastlanmaktadır.

Bitki örtüsü
İlin kuzeyi ile güneyi arasındaki iklim farkı, yağış miktarının güneye doğru azalması doğal bitki örtüsünün yapısını da aynı ölçüde etkilemektedir. Giresun ve çevresi, zengin tarım alanlarına sahiptir. Kelkit Vadisi ile kollarının civarı bozkır görünümünde olmasına karşın, kıyı ile dağlar arasında kalan kesimi ormanlarla kaplıdır.

Yaylalar
Genellikle Karagöl Dağları'nın batısında yer alan önemli yaylalar şunlardır:
Kulakkaya Yaylası, Tamdere, Karagöl Yaylası, Sağrak, Kümbet, Bektaş, Sis Dağı, Paşakonağı Yaylası

Nüfus

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Giresun Valiliği
 Giresun Belediyesi
 Giresun İl Kültür ve Turizm Müdürlüğü
 Tirebolu Mehmet Bayrak Meslek Yüksekokulu
Giresun İl Göç İdaresi Müdürlüğü
Giresun Valiliği Çevre ve Şehircilik İl Müdürlüğü
Giresun Üniversitesi
Giresun Şehir Rehberi
Giresun İl Jandarma Komutanlığı
Giresun Emniyet Müdürlüğü
Giresun Ticaret İl Müdürlüğü
Giresun İŞKUR

Ayrıca bakınız
Ordu (il)
Trabzon (il)
Samsun (il)
Rize (il)
Artvin (il)

Giresun


Bringing It All Back Home er plata eftir bandaríska tónlistarmanninn Bob Dylan sem var gefin út í apríl 1965. Hún var fimmta breiðskífa Dylans. Umslag plötunar sýnir Dylan í smóking ásamt konu í rauðum kjól. Á einni hlið plötunar er Dylan í farabroddi hljómsveitar sem notar einna mest rafhljóðfæri. Sú ákvörðun gerði Dylan ei vinsælan í samfélagi þjóðlagasöngvara. Dylan spilar á gítar, munnhörpu, hljómborð og syngur á plötunni. Með Dylan eru þeir Steve Boone, Joseph Macho Jr. og John Sebastian á bassa, Bobby Gregg á trommum, Paul Griffin á píanó og hljómborði, John P. Hammond, Al Gorgoni, Kenny Rankin og Bruce Langhorne á gítar, Bill Lee á bassa í laginu "It's All Over Now, Baby Blue", og Frank Owens á píanó. Daniel Kramer tók myndina á umslaginu og Tom Wilson sá um upptökur og útgáfu. Öll lög plötunar voru skrifuð af Dylan.

Lagalisti.
A-hlið.

 Subterranean Homesick Blues.
 She Belongs to Me.
 Maggie's Farm.
 Love Minus Zero/No Limit.
 Outlaw Blues.
 On the Road Again.
 Bob Dylan's 115th Dream.

B-hlið.

 Mr. Tambourine Man.
 Gates of Eden.
 It's All Right Ma (I'm Only Bleeding)
 It's All Over Now, Baby Blue.

Tilvísanir

Hljómplötur Bob Dylan
Hljómplötur gefnar út árið 1965

Bringing It All Back Home


Valsulrile lui Frédéric Chopin sunt piese cu o lungime moderată care aderă la valsul tradițional de 3/4, dar sunt remarcabil de diferite de valsurile vieneze anterioare,deoarece nu erau destinate dansului, ci pentru concerte.  Unele dintre ele sunt accesibile de către pianiști moderați, dar cele mai dificile dintre ele necesită o tehnică avansată. Invitația la dans a lui Carl Maria von Weber a fost un model timpuriu pentru valsurile lui Chopin.

Chopin a început să compună valsuri din 1824, când avea paisprezece ani, și a continuat până la moartea sa, în 1849.

Probabil cele mai faimoase valsuri sunt  Minute Waltz în D-flat major și Waltz in C-sharp minor, Op. 64, No. 2 din 1847, două din ultimul set de valsuri publicate înainte moartea sa (Op. 64).

Fundal
Sunt treizeci și șase de compoziții interesante pentru studenții valsurilor Chopin.

Chopin a publicat opt valsuri în timpul vieții sale. Mai mult de cinci au fost publicate cu numere posth. opus în deceniul de după moartea sa, și de atunci alte șapte au fost publicate, fără numere opus. Dintre acestea, două sunt considerate îndoielnice. Aceasta aduce totalul la optsprezece valsuri canonice, deși adesea acestea nu sunt numerotate după primele paisprezece.

Valsurile de optsprezece includ o piesă care nu a fost denumită; este în 3/4 timp cu indicatorul tempo Sostenuto și are unele caracteristici ale unui vals, deci este adesea (dar nu universal) catalogat cu valsurile.

În plus, rămân:

 Valsurile extinse în mâini private și indisponibile cercetătorilor.
 Cateva valsuri au fost distruse.
 Câteva valsuri au fost pierdute.
 Valsurile a căror dovezi documentare există dar MSS nu sunt cunoscute ca fiind existente.

Lista valsurilor făcute sau atribuite lui Chopin

Referințe

Compoziții de Frédéric Chopin

Valsuri (Chopin)


Sergei Vladimirovich Surovikin (em russo: Серге́й Влади́мирович Сурови́кин; nascido em 11 de outubro de 1966) é um general de exército e ex-comandante das Forças Aeroespaciais da Rússia. Antes disso, ele esteve encarregado de estabelecer a Diretoria Principal da Polícia Militar, uma nova organização dentro do Exército russo. Surovikin comandou o Distrito Militar do Leste entre 2013 e 2017, e foi apresentado à mídia como comandante do Grupo de Forças na Síria na intervenção militar russa na Guerra Civil Síria.

Ele foi o comandante do Grupo de Exércitos "Sul" das Forças do Exército Russo na invasão russa da Ucrânia em 2022. Em 8 de outubro de 2022, ele se tornou o comandante de todas as forças russas que invadiram a Ucrânia, permanecendo neste cargo até janeiro de 2023.

Começo da carreira e serviço na Síria
Surovikin nasceu em Novosibirsk em 11 de outubro de 1966. Ele se formou na Escola Superior de Comando Militar de Omsk em 1987.

Se alistou nas forças armadas soviéticas ainda em 1987 e serviu com os Spetsnaz na Guerra Afegã-Soviética.

Durante a tentativa de golpe de Estado na União Soviética em 1991, Surovikin comandou uma unidade que matou três manifestantes anti-golpe, pelos quais foi detido por vários meses, mas não foi condenado. Ele desempenhou um papel importante na criação da Diretoria Principal da Polícia Militar, uma nova organização dentro do exército russo.

Surovikin estudou na Academia Militar M. V. Frunze, se formando em 1995, e chegou a ser condenado a um ano de condicional por venda ilegal de armas. Ele serviu brevemente na Guerra Civil do Tajiquistão.

Em 2002, formou-se na Academia Militar do Estado-Maior russo. Se tornou depois comandante da 4ª Divisão de Rifles Motorizados em Yekaterinburg.

Surovikin comandou o Distrito Militar Oriental entre 2013 e 2017, e em 2017 comandou o grupo de forças russas na Síria. Ele é credenciado por virar a maré da guerra civil síria em favor do presidente sírio Bashar al-Assad, mas também foi acusado de ter sido responsável por ataques a alvos civis e crimes de guerra durante a intervenção russa.

Invasão russa da Ucrânia
Em junho de 2022, foi revelado que ele se tornou o comandante do Grupo de Exércitos "Sul" das Forças Armadas Russas na ofensiva do sul da Ucrânia. Em 8 de outubro, foi anunciado que ele foi apontado como o novo comandante de todas as forças russas na Ucrânia, sucedendo ao coronel-general Gennady Zhidko.

Durante o período que comandou as tropas russas na Ucrânia, ele ficou conhecido por adotar uma postura mais defensiva, reconhecendo as deficiências das forças armadas russas. Ele autorizou também a retirada de territórios indefensáveis, como a cidade de Kherson que era a única capital regional ucraniana controlada pelo exército russo. Surovikin sempre foi um defensor de bombardeios em larga escala contra infraestrutura civil e crítica ucraniana.

Em 11 de janeiro de 2023, o general Surovikin foi substituído como comandante de todas as forças russas na Ucrânia por Valery Gerasimov.

Rebelião Wagner
Em maio 2023, foi reportado que Surovikin agia como "representante dos interesses" do grupo mercenário PMC Wagner dentro do Ministério da Defesa da Rússia pro anos. De acordo com uma reportagem investigativa da CNN, evidências mostravam Surovikin como um membro oficial de Wagner, com status VIP em 2018, junto com trinta outros militares russos do alto escalão.

Em 24 de junho 2023, durante a Rebelião do Grupo Wagner contra o governo russo, Surovikin apareceu em um vídeo postado no Telegram apelando às forças rebeldes para parar a revolta. Logo após o motim ter sido dispensado, Surovikin desapareceu da vista pública. Alguns relatos sugeriram que ele foi preso a mando do Ministério da Defesa como parte de um "expurgo" de oficiais das forças armadas que não eram considerados 100% leais ao regime de Vladimir Putin. A filha de Surovikin, em uma suposta entrevista a um canal russo do Telegram, afirmou estar em contato com o pai e insistiu que ele não havia sido detido pelas autoridades.

Sanções

Em fevereiro de 2022, Surovikin foi adicionado à lista de sanções da União Europeia por ser "responsável por apoiar e implementar ativamente ações e políticas que minam e ameaçam a integridade territorial, a soberania e a independência da Ucrânia, bem como a estabilidade ou segurança na Ucrânia".

Prêmios
Surovikin foi premiado com a Ordem da Estrela Vermelha, a Ordem do Mérito Militar e a Ordem da Coragem três vezes. Ele foi premiado com o Herói da Federação Russa em dezembro de 2017.

Heróis da Federação Russa
Generais da Rússia
Naturais de Novosibirsk

Sergey Surovikin


Thinobadistes es un género extinto de perezoso terrestre perteneciente a la familia Mylodontidae, endémico de Norteamérica durante los períodos Mioceno a Pleistoceno. Vivió desde hace 13,6—5,3 millones de años.

Thinobadistes y Pliometanastes fueron los primeros perezosos gigantes que aparecieron en Norteamérica. Tanto Pliometanastes como Thinobadistes aparecieron en el subcontinente antes de la aparición del puente terrestre del istmo de Panamá el cual se formó hace cerca de 2.5 millones de años. Es por lo tanto razonable suponer que los ancestros deThinobadistes atravesaron rosarios de islas atravesando la vía marítima de Centroamérica desde Suramérica, donde los perezosos evolucionaron originalmente.

Taxonomía
Thinobadistes fue nombrado por Hay (1919). Su especie tipo es Thinobadistes segnis. Fue asignado a Mylodontidae por Hay (1919) y Carroll (1988).

Rango geográfico
Los fósiles de este género se han descubierto desde la Florida a Texas.

Referencias

 Classification of Mammals by Malcolm C. McKenna and Susan K. Bell
 Hay, O. P. 1919. Descriptions of some mammalian and fish remains from Florida of probably Pleistocene age. Proceedings of the United States National Museum, 56: 103-112.
 Hay, O. P. 1921. Descriptions of species of Pleistocene vertebrata, types or specimens of most of which are preserved in the United States National Museum. Proceedings of the United States National Museum, 59: 599-642.
 Stock, C. 1948. Ground sloth Thinobadistes from the Pliocene of Florida. Bulletin of the Geological Society of America, 59(12): 1382.
 Webb, S. D. 1980. North American mammalian chronology and the Interamerican interchance. Abstracts with Programs - Geological Society of America, 12 (7): 546.
 Webb, S. D. 1989. Osteology and relationship of Thinobadistes segnis, the first mylodont sloth in North America; pp. 496-532 in K. H. Redford and J. F. Eisenberg (eds.), Advances in Neotropical Mammalogy, Sandhill Crane Press, Gainesville.

Mylodontidae
Mamíferos del Pleistoceno
Mamíferos del Plioceno
Mamíferos del Mioceno
Mamíferos extintos de América del Norte

Thinobadistes


Don Kişot, Cervantes'in romanı.
 Don Kişot (şiir), Nazım Hikmet'in şiiri.
 Don Kişot (karakter)
 Don Kişot (şarkı), Redd'in bir şarkısı.
 Don Kişot (film)
 Don Kişot, Bale

Don Kişot (anlam ayrımı)


Hans Gottlieb Leopold Delbrück (; 11 November 1848 – 14 July 1929) was a German historian. Delbrück was one of the first modern military historians, basing his method of research on the critical examination of ancient sources, using auxiliary disciplines, like demography and economics, to complete the analysis and the comparison between epochs, to trace the evolution of military institutions.

Delbrück's writings are chiefly concerned with the history of the art of war, his most ambitious work being Geschichte der Kriegskunst im Rahmen der politischen Geschichte ("History of Warfare in the Framework of Political History" in four volumes, third edition published in 1920). Other works are Die Perserkriege und die Burgunderkriege (The Persian and Burgundian Wars, 1887), Die Strategie des Perikles erläutert durch die Strategie Friedrichs des Grossen (The Strategy of Pericles Described Through the Strategy of Frederick the Great, 1890) and Das Leben des Feldmarschalls Grafen Neithardt von Gneisenau (Life of Marshal Count Neithardt von Gneisenau, 1894).

Biography

Delbrück was born in Bergen on the island of Rügen; he studied at the universities of Heidelberg and Bonn. As a soldier, he fought in the Franco-Prussian War and in 1874, he became for some years tutor to Prince Waldemar of Prussia (1868–1879) of the German imperial family, a brother of Wilhelm II, heir to the imperial throne. He served in the Reichstag from 1882 to 1883 and in 1883, he became an editor of the Preussische Jahrbücher, a noted political magazine. He assumed charge of this publication in 1889 and kept working on it in that capacity until 1920.

In 1885, he became professor of modern history in the University of Berlin, where his lectures were very popular. He was a member of the German Reichstag from 1884 to 1890. Delbrück vigorously opposed the policy of the Prussian government in dealing with the Danes and the Poles, with the result that he was twice subjected to disciplinary penalties as a professor and a civil servant in Prussia. One of his American students Arthur L. Conger became a senior military historian at the United States Army Command and General Staff College, where he modelled American military historiography after Delbrück's approaches.

His role as editor of Preussen Jahrbücher provided a platform for a growing interest in Germany's diplomatic relationship with Russia. This took the form of a roving commission to Herr Paul Rohrbacher to enquire about German opinion.  The findings from the 1890s tours formed a racial policy of dismemberment of Russia by seizing Slavic territory that belonged to them. The controversialist Fritz Fischer argued that they were socialists forcing extremists into the hands of revolutionaries. At an early stage of the First World War, he became pessimistic regarding the possibility of victory, except by a military and political strategy and tactics of a purely defensive character. He was, on tactical rather than on moral grounds, a strenuous opponent of intensified submarine warfare and did not conceal his conviction that it would bring America into the war. He was a member of the German Delegation during the Versailles Peace Conference that ended the war, where he mainly endeavoured to prove that Germany could not be made solely responsible for the outbreak of war. He died in Berlin. He was the father of Max Delbrück, who did pioneering work in physics and also won the Nobel Prize in Physiology or Medicine in 1969. His daughter Emmi was married to German resistance fighter Klaus Bonhoeffer and thus she was the sister-in-law of theologian Dietrich Bonhoeffer.

Hypotheses

Delbrück's works tried to place military history in the framework of general history. He regarded warfare as a cultural feature of societies, subject to evolution and influenced by the economy and the political system. His works were not translated into English for some time, hence his reputation among professional military theorists in English-speaking countries is not held in the same esteem or significance as Clausewitz.

Ancient warfare

Singular conclusions on ancient warfare challenged historiography in so far as he tried to show that the figures for armies in antiquity were inflated in the original sources, and that, contrary to what is stated in most writings, the winner in a battle usually had more troops than the loser.  Consequently, he gave completely different interpretations to some of the most famous battles in history, like Marathon, Gaugamela, and Zama by concluding that Rome's vaunted advantage over "barbarians" rested, not so much in their discipline and refined tactics, but rather in their superior logistical support. The Romans were able to raise and maintain huge armies on the field, while the "barbarians" were unable to match their numbers.

Medieval warfare

Regarding medieval warfare, Delbrück's findings were more controversial. He made a distinction between knights, mounted warriors, and cavalry, an organized mass of mounted troops. He regarded the medieval warrior as an independent fighter, unable to join others and form units with any decisive tactical significance. His conclusions were tested by later scholars, in particular the Belgian historian J. F. Verbruggen.

Modern warfare

About modern warfare, Delbrück showed his intellectual origins in Clausewitz by making a distinction between two possible strategies respectively: exhausting the enemy and throwing down the enemy (German: Ermattungsstrategie and Niederwerfungsstrategie, often mistakenly translated as "attrition" and "annihilation"). They were derived from Clausewitz's distinctions between strategies seeking limited objectives and strategies aimed at rendering one's opponent militarily helpless, the latter being often confused with the concept of "total war" advocated by Ludendorff and rejected by Delbrück during wartime. The choice depended on the nature of the political objectives, the existing political and economic limitations and the correlation of force numbers. He applied the analytical tool to the wars of Frederick the Great and concluded that their numerical inferiority made the Prussians pursue a strategy of exhaustion.

His overall treatment of the era, however, partially overlooked the Spanish wars. He was very critical of his country's strategic thinking, and he averred it would have been preferable to seek victory in the East, gain minor objectives in the West and then sue for peace. That was one example of the general principle that he maintained: military and political manoeuvres should be integrated.

In fiction

In Mel Brooks's comedy Young Frankenstein, Doctor Frankenstein sends his assistant, Igor, to retrieve the brain of Hans Delbrück for transplant into Frankenstein's monster. The tag on the beaker containing the brain reads "scientist and saint," so it is debatable whether Brooks intended the actual historian or a fictional Delbrück.

In a clearer reference to the historical figure, in Mel Brooks's comedy The Producers: The Movie Musical, Hans Delbrück is the name of the man to whom Franz Liebkind sends a letter by carrier pigeon.

In Victor Serge's novel Unforgiving Years (Les Années sans pardon) the character Herr Schiff—an old German professor loyal to the Nazi regime, demoralized and disoriented in war-ravaged Berlin in the closing days of the Second World War—rereads Hans Delbrück's The History of Warfare: "Lately, it was true, the sense of most of what he read escaped him; but being incapable of inattention, the mechanical act of reading acted upon him like a sedative.  His cheek cupped in his hand, he reread the works he admired out of duty."  Hans Delbrück appears in the professor's thoughts again while contemplating the meaning of the war as American soldiers overtake Berlin: "The Second World War was already down as a great historical tragedy—a quasi-mythological one—which neither Mommsen, Hans Delbrück, Gobineau, Houston Stewart Chamberlain, Oswald Spengler, or Mein Kampf could elucidate entirely..."

Works
Other works of Delbrück, besides those mentioned above, are the following:

Books
 Historische und politische Aufsätze (1886)
 Erinnerungen, Aufsätze und Reden (1902)
 Die Polenfrage (1894)
 Numbers in History (1913)
 Regierung und Volkswille (1914)
 Bismarcks Erbe (1915)
 Krieg und Politik (1918)
 Kautsky und Harden (1920)
 Ludendorff, Tirpitz, Falkenhayn (1920)
 History of the Art of War, (1920) University of Nebraska Press; Reprint edition, 1990. Translated by Walter, J. Renfroe. 4 Volumes.

In his book Regierung und Volkswille (1914), Delbrück attempted a defence of the old system of government in Germany and Prussia with particular reference to its "dualism," parliamentary representation and simultaneously a certain degree of autocracy on the part of the sovereign in Prussia and of the federated government in the empire. A succinct statement of Delbrück's views on Germany's responsibility for World War I and an English reply can be found in articles by Delbrück and J. W. Headlam-Morley in the Contemporary Review (March 1921).

Journals
 Preuss Jahrbucher, vol.149, (Aug 1912)
 Die Differenzen der uber die Kriegsziele huben und druben, in Krieg und Politik, vol.1 (Sep 1914)

See also
 German Empire
 Mitteleuropa
 Schlieffen Plan
 Septemberprogramm

References

Sources
 Bucholz, Arden (1985): Hans Delbrück and the German Military Establishment: War Images in Conflict, Iowa City.
 Bucholz, Arden (1993): "Hans Delbrück and Modern Military History". The Historian 55 (March 1993), 517–26.
 Pöhlmann, Markus (2002): Kriegsgeschichte und Geschichtspolitik: Der Erste Weltkrieg: Die amtliche deutsche Militärgeschichtsschreibung 1914-1956, Paderborn.
 Thimme, Annelise (1955): Hans Delbrück als Kritiker der Wilhelminischen Epoche, Düsseldorf.

External links

 Works by Hans Delbrück at Hathi Trust
  Delbrück's History of the Art of War ("Geschichte der Kriegskunst")

1848 births
1929 deaths
People from Bergen auf Rügen
People from the Province of Pomerania
German Protestants
Free Conservative Party politicians
Members of the 6th Reichstag of the German Empire
Members of the 7th Reichstag of the German Empire
Members of the Prussian House of Representatives
German male non-fiction writers
German military historians
University of Bonn alumni
Academic staff of the Humboldt University of Berlin
Prussian Army personnel
German military personnel of the Franco-Prussian War
19th-century German historians
20th-century German historians
19th-century German writers
19th-century German male writers
20th-century German writers
Historians from the Kingdom of Prussia

Hans Delbrück


Río Tamsui (antes Río Danshui, en chino: 淡水河; pinyin: Dànshǔi Hé) es un río en el norte de Taiwán. Su origen está en la montaña Pintian en Hsinchu. El río fluye a través de la Ciudad de Nuevo Taipéi, el Condado de Taoyuan, la ciudad de Taipéi, y el Condado de Hsinchu y tiene una longitud de 159 km (99 millas) y un área de drenaje de 2.726 kilómetros cuadrados (1.053 millas cuadradas). Desemboca en el estrecho de Taiwán.
El río Tamsui está muy contaminado tanto por las aguas negras como por la contaminación de la industria ilegal. La restauración al estado natural del río está en la agenda del Gobierno de la Ciudad de Taipéi, del gobierno central y varias organizaciones de ciudadanos.

Véase también
 Estrecho de Taiwán
 Geografía de Asia

Referencias

Ríos de Taiwán

it:Danshui

Río Tamsui


An Encyclia thrombodes in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Encyclia thrombodes in nahilalakip ha genus nga Encyclia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Encyclia

Encyclia thrombodes


The yellow-casqued hornbill (Ceratogymna elata), also known as the yellow-casqued wattled hornbill, is found in the rainforest of coastal regions of West Africa, for example in Côte d'Ivoire. It is threatened by habitat loss.

The yellow-casqued hornbill is one of the largest birds of the West African forest, with adults weighing up to .  They live mainly in the forest canopy, rarely feeding on the ground.  They live in small family groups containing at least one adult male and female, with one or two immature birds, though they sometimes gather in larger flocks to exploit a major food supply such as an ant or termite nest.

The birds are occasionally preyed upon by crowned hawk-eagles, and they respond to the presence of an eagle (sometimes indicated by its characteristic shriek) by mobbing – approaching it and emitting calls.  Since the eagles depend on surprise to make a catch, this frequently causes them to leave the area.  Recent research (Rainey et al., 2004) has shown that the birds respond in the same way to the alarm calls that Diana monkeys, which live in the same areas, emit if they notice an eagle, and that they can distinguish the calls made by the monkeys in the presence of eagles from those they make in the presence of leopards, which prey on the monkeys but not on the hornbills.

References
 Rainey, H. J., Zuberbühler, K., & Slater, P. J. B. (2004).  Hornbills can distinguish between primate alarm calls.  Proceedings of the Royal Society of London Series B, 271, 755–759.

yellow-casqued hornbill
Birds of West Africa
yellow-casqued hornbill

Yellow-casqued hornbill


Arheološko nalazište Pušina kula nalazi se sjeverno od zaseoka Mrnjavaca u Lovreću.

Opis
Datirano je od 2500. pr. Kr. do 1000. pr. Kr. Na istaknutom vrhu brda Basarovine nalazi se prapovijesna gradina. Zaravnjeni plato gradine ovalnog je tlocrta, dimenzija oko 16 x 25 metara. Branjen je jednostrukim bedemom sa svih strana. Širina sačuvanog suhozidnog bedema je oko 2-4 metara a visina oko 2-3 metra. Južni dio platoa je zaravnjen i ograđen većim suhozidom, dok su ostali dijelovi platoa prekriveni zemljom i kamenom. Ulaz u gradinu vidljiv je na zapadnoj strani bedema. Iako nije provedeno arheološko istraživanje, s obzirom na materijal pronađen na površini gradine moguće ju je datirati u brončano i željezno doba. Zapadno od gradine, na udaljenosti oko 200 metara, na istaknutom Svitnjaku nalaze se tri prapovijesne gomile. Sjeverno od gradine nalazi se bunar Jankovina.

Zaštita
Pod oznakom Z-6941 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Lovreć

Pušina kula


يوميكو كوباياشي (小林由美子 كوباياشي يوميكو) هي مؤدية أصوات يابانية ولدت في 18 يونيو 1979 في يوكايتشيبا.

أدوارها في الأنمي

مسلسلات أنمي تلفزيونية
 ديول ماسترز - شوبو كيريفودا
 بيسميكر كوروغاني - إيتشيمورا تتسونوسكي
 ياكيتاتي!! جابان - كازوما أزوما
 أمير التنس - تايتشي دان
 أمير التنس الجديد - تايتشي دان
 إكسل ساغا - إكسل كوباياشي
 سلايرز ريفولوشن - بوكوتا
 سلايرز إيفولوشن-آر - بوكوتا
 تسوباسا كرونيكل - كوروغاني (أيام الطفولة)
 سول إيتر - بلاك☆ستار
 سول إيتر نوت! - بلاك☆ستار
 ناروتو - ناواكي
 ناروتو شيبودن - ناواكي
 لاف هينا - سارا مكدوغال
 غاد غارد - هاجيكي سانادا (أيام الطفولة)
 جت باكرز - كازوكي فوتشوين (أيام الطفولة)
 شاكوغان نو شانا - ماتاكي أوغاتا
 شاكوغان نو شانا II - ماتاكي أوغاتا
 شاكوغان نو شانا III(Final) - ماتاكي أوغاتا
 برج درواغا 〜the Aegis of URUK〜 - يوري
 طوكيو ماغنيتود 8.0 - يوكي أونوزاوا
 كاتيكيو هيتمان ريبورن! - جنجربريد
 نبضات الملاك! - أوياما
 إيكي توسن - أوكيتسو
 شيكاباني هيمي: أكا - أوري كاغامي (أيام الطفولة)
 شيكاباني هيمي: كورو - أوري كاغامي (أيام الطفولة)
 أبطال الكرة - ياسين
 الأرجوحة الطائرة - تاكويا إيكياما
 صاحب التعاويذ الأزرق - يوهيه
 أرشيف دانتاليان - أيرا
 بيرسونا 4 ذي أنيميشن - كانيكو
 مغامرة جوجو الغريبة - بوكو
 ساكورا تايسن - تورا-بو
 تيلز أوف ذي أبيس - إيون، سينك
 البؤساء: الفتاة كوزيت - غافروش
 هاماتورا - نايس (أيام الطفولة)
 رد:_هاماتورا - نايس (أيام الطفولة)
 كايتو جوكر - هاتشي
 جانسلينجر ستراتوس - جوناثان سايزمور
 صراع الطبخ - كوجيرو شينوميا (أيام الطفولة)
 صراع الطبخ: الطبق الثاني - كوجيرو شينوميا (أيام الطفولة)
 الخطايا السبع المميتة - ميد
 سيراف النهاية: معركة ناغويا - ليست كار
 هوزوكي بارد الأعصاب - شيرو
 بوكيمون - إيفريم
 متاعب سايكي كوسوؤو - يوتا إيريداتسو
 ري:بداية الحياة في عالم آخر من نقطة الصفر - ميلد

أوفا أنمي
 شاكوغان نو شانا S - ماتاكي أوغاتا
 إكس درايفر - سويتشي كازونو

أفلام أنمي
 أغيتو ذو الشعر الفضي - أغيتو (أيام الطفولة)
 إكس درايفر - سويتشي كازونو
 سلسلة أفلام توا نو كوؤن
 توا نو كوؤن: الفصل الثالث «عقوبة الأوهام» - تسوتومو
 توا نو كوؤن: الفصل السادس «الأبد الأبدي» - تسوتومو

أدوارها في ألعاب الفيديو
 ناروتو شيبودن: كيزونا درايف - تايسا أماغيري

أدوارها في الدبلجة اليابانية
 هانا مونتانا - ليلي تراسكوت/لولا
 هيروز - مايكا ساندرز
 عالم غامبول المدهش - داروين واترسون
 صبا - ميسون إيفانز الابن (أيام الطفولة)

وصلات خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
مغنون يابانيون في القرن 20
مغنون يابانيون في القرن 21
مغنيات يابانيات
مغنيات يابانيات في القرن 20
مغنيات يابانيات في القرن 21
ممثلات أداء صوتي من محافظة تشيبا
ممثلات أداء صوتي يابانيات
ممثلات ألعاب فيديو يابانيات
ممثلات يابانيات في القرن 20
ممثلات يابانيات في القرن 21
ممثلون من محافظة تشيبا
مواليد 1979
مواليد في تشيبا (محافظة)
موسيقيون من تشيبا

يوميكو كوباياشي


آيرونديكويت  هي مدينة في ولاية نيويورك، الأمريكية.

يبلغ عدد سكانها حسب تعداد سنة 2000: 52,354 نسمة. ويبلغ عددهم حسب تقدير 2007 حوالي:50,021 نسمة.

المراجع

أماكن مأهولة أسست في 1839
أماكن مأهولة في بحيرة أونتاريو في الولايات المتحدة
بلدات في مقاطعة مونرو (نيويورك)
بلدات ولاية نيويورك
تأسيسات سنة 1839 في ولاية نيويورك
مدن ولاية نيويورك
مناطق إحصاء سكاني في مقاطعة مونرو (نيويورك)
مناطق إحصاء سكاني في نيويورك (ولاية)
مناطق إحصاء سكاني في ولاية نيويورك
مناطق حضرية في روتشستر (نيويورك)

آيرونديكويت


Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin (1 iulie 1627 – 11 decembrie 1669) a fost o nobilă germană, membră a Casei de Mecklenburg și, prin căsătorie, Ducesă de Saxa-Weissenfels.

Biografie
A fost al patrulea copil și a doua fiică a lui Adolf Frederic I, Duce de Mecklenburg-Schwerin și a primei lui soții, Anna Maria de Ostfriesland. Războaiele în care era implicat Mecklenburg l-au forțat pe tatăl ei să-și trimită copiii inițial în Suedia, apoi în Danemarca, la curtea reginei Sofia (născută Ducesă de Mecklenburg-Güstrow). În 1629 Anna Maria a fost trimisă în Saxonia, la castelul Lichtenberg, unde a fost educată. În 1642 s-a întors la Schwerin, unde și-a reîntâlnit doar tatăl, mama ei murind în 1634. Probabil atunci și-a văzut pentru pima dată mama vitregă, Marie Katharina de Brunswick-Dannenberg, și ce trei frați vitregi. Anna Maria era copilul preferat al tatălui ei așa cum demonstrează tonul cordial, chiar afectuos al scrisorilor pe care și le-au scris unul altuia.

Căsătorie și copii
La Schwerin, la 23 noiembrie 1647, Anna Maria s-a căsătorit cu Augustus, Duce de Saxa-Weissenfels. Ei au avut 12 copii:

Magdalene Sibylle (n. 2 septembrie 1648, Halle - d. 7 ianuarie 1681, Gotha); s-a căsătorit la 14 noiembrie 1669 cu Ducele Frederic I de Saxe-Gotha-Altenburg. A fost strămoașa reginei Victoria a Regatului Unit.
Johann Adolf I (n. 2 noiembrie 1649, Halle - d. 24 mai 1697, Weissenfels).
August (n. 3 decembrie 1650, Halle - d. 11 august 1674, Halle); s-a căsătorit la 25 august 1673 cu Charlotte de Hesse-Eschwege. Singurul lor copil a murt la naștere (24 aprilie 1674).
Christian (n. 25 ianuarie 1652, Halle - ucis în bătălie la Mainz, 24 august 1689), mareșal al armatei saxone
Anna Maria (n. 28 februarie 1653, Halle - d. 17 februarie 1671, Halle).
Sophie (n. 23 iunie 1654, Halle - d. 31 martie 1724, Zerbst); s-a căsătorit la 18 iunie 1676 cu Karl, Prinț de Anhalt-Zerbst. Ca și sora ei mai mare Magdalene Sybille, este strămoașă a reginei Victoria.
Katharine (n. 12 septembrie 1655, Halle - d. 21 aprilie 1663, Halle).
Christine (n. 25 august 1656, Halle - d. 27 aprilie 1698, Eutin); s-a căsătorit la 21 iunie 1676 cu August Friedrich de Holstein-Gottorp, Prinț-episcop de Lübeck.
Heinrich (n. 29 septembrie 1657, Halle - d. 16 februarie 1728, Barby); a moștenit Barby.
Albrecht (n. 14 aprilie 1659, Halle - d. 9 mai 1692, Leipzig).
Elisabeth (n. 25 august 1660, Halle - d. 11 mai 1663, Halle).
Dorothea (n. 17 decembrie 1662, Halle - d. 12 mai 1663, Halle).

Anna Maria a murit la 42 de ani, la Halle. La doi ani după decesul ei, soțul ei s-a recăsătorit cu Johanna Walpurgis de Leiningen-Westerburg cu care a avut doi fii.

Note

Bibliografie
 Dirk Schleinert. "Anna Maria von Mecklenburg (1627-1669) und August von Sachsen (1614-1680) und die Begründung des Hauses Sachsen-Weißenfels. Dynastische Beziehungen zwischen Mecklenburg und Kursachsen im 17. Jahrhundert", in Mecklenburgische Jahrbücher 123 (2008), 123-157.
 Klaus Gondermann. Die Mitglieder der Fruchtbringenden Gesellschaft 1617-1650: 527 Biographien. Leipzig 1985.
 300 Jahre Schloß Neu-Augustusburg, 1660–1694 - Residenz der Herzöge von Sachsen-Weißenfels. Festschrift. Weissenfels (1994).
 Johann Christoph Dreyhaupt. Beschreibung des ... Saal-Creyses, insonderheit der Städte Halle. Halle 1749/1751 (so-called Dreyhaupt-Chronik).

Nașteri în 1627
Decese în 1669
Casa de Mecklenburg-Schwerin
Casa de Saxa-Weissenfels
Ducese de Mecklenburg-Schwerin
Oameni din Schwerin

Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin


Nacionalna zajednica (češ. Národní souručenství, skraćeno NS; njem. Nationale Gemeinschaft ili Volksgemeinschaft) bila je jedina odobrena politička stranka u Protektoratu Češke i Moravske. Članstvo je bilo obvezno za svakog češkog punoljetnog muškog građana Protektorata.

Stranka je uspostavljena kao reakcija na njemačku okupaciju Čehoslovačke i bila je temelj češke suradnje s nacistima tijekom Drugog svjetskog rata. Dvije su stranke, tj. Stranka nacionalnog jedinstva i Nacionalna radnička stranka, spojene na žalbu predsjednika Emila Háche 21. ožujka 1939. u Nacionalnu zajednicu. Dana 6. travnja 1939. stranka je proglašena jedinom političkom strankom u Češkoj i Moravskoj (osim NSDAP-a u koji su isključivo primljeni Nijemci).

Premijer Protektorata Češke i Moravske Alois Eliáš bio je u kontaktu s čehoslovačkom vladom u izbjeglištvu i pružio je potporu češkom pokretu otpora do pogubljenja u lipnju 1942.

Nakon atentata na Reinharda Heydricha 1942. Emanuel Moravec stječe propagandni utjecaj. Nakon 15. siječnja 1943. stranka prestaje ispunjavati svrhu političke stranke i postaje veći propagandni stroj nacionalsocijalističkog režima.

Političari
Najpoznatiji političari stranke bili su:
 Alois Eliáš (1890. – 1942.), bivši čehoslovački general koji je 1942. pogubljen zbog svojih tajnih kontakata s čehoslovačkom vladom u egzilu; premijer od 1939. do 1941.
 Ladislav Karel Feierabend, ministar poljoprivrede od 1939. do 1940. Pridružio se čehoslovačkoj vladi sa sjedištem u Londonu 1940.
 Jiří Havelka, ministar prometa od 1939. do 1941.
 Josef Ježek, ministar unutarnjih poslova od 1939. do 1942.
 Jan Kapras, ministar obrazovanja od 1939. do 1942.
 Josef Kalfus (1880 – 1956.), ministar financija od 1939. do 1945.
 Josef Nebeský, predsjednik stranke od 1939. do 1941.
 Josef Fousek (1875 – 1942.), predsjednik stranke od 1941. do 1942.
 Jaroslav Krejčí (1892. – 1956.), ministar pravosuđa od 1939. do 1945., kao i ministar predsjednik od 1942. do 1945.
 Jindřich Kamenický, ministar prometa od 1941. do 1945.
 Walter Bertsch, ministar gospodarstva od 1942. do 1945.
 Richard Bienert (1881. – 1949.), ministar unutarnjih poslova od 1942. do 1945., kao i zadnji ministar predsjednik 1945.
 Adolf Hrubý (1893. – 1951.), ministar poljodjelstva od 1942. do 1945.
 Tomáš Krejčí, Führer (Vůdce) stranke od 1942. do 1945.
 Emanuel Moravec, ministar obrazovanja od 1942. do 1945.

Izvori

Čehoslovačka u Drugom svjetskom ratu
Nacističke stranke

Nacionalna zajednica