Atlanta United FC este un club de fotbal profesionist din Atlanta, Statele Unite. Clubul a fost fondat în 2014 și a început să evolueze în Major League Soccer (MLS) din 2017 fiind membru al Conferinței de Est. Clubul, despre care liga a anunțat încă 16 aprilie 2014, este deținut de co-fondatorul Home Depot și proprietarul celor de la Atlanta Falcons Arthur Blank. Echipa a jucat pe Bobby Dodd Stadium, iar mai târziu s-a mutat pe Mercedes-Benz Stadium, care a fost construit și a fost finalizat spre mijlocul anului 2017.

Istoria

Fiind cea mai mare zona metropolitană fără o franciză MLS, AMB Group, deținut de proprietarul Atlanta Falcons, Arthur Blank a depus o ofertă în 2008, pentru o franciză de extindere a ligii,, dar și-a retras oferta la începutul anului 2009, din cauza imposibilității de a construi un stadion. În pofida retragerii ofertei, Dan Courtemanche, vicepreședintele executiv al MLS, a declarat la 10 iulie că au continuat să existe discuții cu Blank în ceea ce privește potențialul din Atlanta ca piață de expansiune.

În luna mai 2012, în timp ce propunerea pentru noul stadion al celor de la Falcons trecea prin procesul de aprobare, președintele MLS Don Garber, a anunțat că Atlanta este una dintre cele 3 piețe interesante pentru o viitoare extindere a ligii. În plus, atunci când Blank a prezentat planurile pentru un nou stadion la reuniunea anuala a celor de la Falcons cu deținătorii de abonamente, el a declarat că un avantaj suplimentar al stadionului este că s-ar putea înființa o franciză Major League Soccer franciza si să găzduiască meciuri de la Cupa Mondială.

În cele din urmă, la 16 aprilie 2014, Blank a anunțat că MLS a acordat o franciză de extindere grupului său pentru a fi inclusă în sezonul 2017. Atlanta a devenit a doua franciză acordată în sud-estul Statelor Unite, în cinci luni, după anunțul celor de la Orlando City SC, la sfârșitul anului 2013. Sud-estul nu a avut nicio echipă în MLS, deoarece cluburile Miami Fusion și Tampa Bay Mutiny au fost dizolvate în 2001.

Stadion

United a început să joace în 2017 pe stadionul cu acoperiș retractabil care a fost construit pentru Falcons în centrul orașului Atlanta. Stadionul are o capacitate de 71.000 de locuri, dar poate fi redus la 29.322 pentru meciurile de fotbal. Tribunele Sunt retractabile pentru a avea un teren mai mare și pentru a permite o mai bună vizionare, în timp ce cortinele urmează să fie folosite pentru a închide secțiunea superioară. În ianuarie 2016 s-a anunțat că deschiderea stadionului a fost amânată cu trei luni până în iunie 2017. La 6 ianuarie 2017, clubul a anunțat că primul lor meci de pe Mercedes-Benz Stadium este programat pentru 30 iulie 2017.

Referințe

Legături externe

Cluburi de fotbal din SUA
Fondări în 2014
Atlanta, Georgia

Atlanta United FC


An Aglaonema in uska genus han Liliopsida. An Aglaonema in nahilalakip ha familia nga Araceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aglaonema

Aglaonema


STS-109 (SM3B) was a Space Shuttle mission that launched from the Kennedy Space Center on 1 March 2002. It was the 108th mission of the Space Shuttle program, the 27th flight of the orbiter Columbia and the fourth servicing of the Hubble Space Telescope. It was also the last successful mission of the orbiter Columbia before the ill-fated STS-107 mission, which culminated in the Columbia disaster.

The Hubble Space Telescope (HST) was placed in orbit during mission STS-31 on 25 April 1990. Initially designed to operate for 15 years, plans for periodic service and refurbishment were incorporated into its mission from the start. After the successful completion of the second planned service mission (SM2) by the crew of STS-82 in February 1997, three of the telescope's six gyroscopes failed. NASA decided to split the third planned service mission into two parts, SM3A and SM3B. A fifth and final servicing mission, STS-125 (SM4) launched on 11 May 2009. The work performed during SM4 kept HST in operation through 2021.

Crew

Spacewalks

Mission highlights

The purpose of STS-109 was to service the Hubble Space Telescope (HST). It was Columbia's first flight following an extensive two and a half year modification period (its most recent mission being STS-93). During the mission the crew installed a new science instrument, the Advanced Camera for Surveys (ACS), new rigid solar arrays (SA3), a new Power Control Unit (PCU) and an experimental cryocooler for the Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer (NICMOS). Columbia also reboosted HST to a higher orbit.

The STS-109 astronauts performed a total of five spacewalks in five consecutive days to service and upgrade the Hubble Space Telescope. The spacewalkers received assistance from their crewmates inside Columbia. Currie operated the Shuttle's robot arm while Altman was her backup. Carey and Altman documented the EVA activities with video and still images.

Accomplishments of the spacewalks included the installation of new solar arrays, a new camera, a new Power Control Unit, a Reaction Wheel Assembly and an experimental cooling system for the NICMOS unit. STS-109 accumulated a total of 35 hours, 55 minutes of EVA time. Following STS-109, a total of 18 spacewalks had been conducted during four Space Shuttle missions to service Hubble (the others being STS-61, STS-82, STS-103 and STS-125) for a total of 129 hours, 10 minutes by 14 different astronauts.

Columbia made its twenty-seventh and last successful landing at Kennedy Space Center, as on its next mission, STS-107, it disintegrated on re-entry, killing all aboard.

STS-109 is considered a night launch, as sunrise was at 6:47 am, and Columbia launched at 6:22 am EST, 25 minutes before sunrise.

See also

 List of human spaceflights
 List of Space Shuttle missions
 Outline of space science

References

External links

 Status reports – Detailed NASA status reports for each day of the mission.
 NASA mission summary
 STS-109 reentry pictures
 ESA/Hubble mission summary
 STS-109 Video Highlights

Space Shuttle missions
Hubble Space Telescope servicing missions
Spacecraft launched in 2002

STS-109


El Grupo para la Emancipación del Trabajo (, Gruppa osvobozhdenie trudá) fue el primer grupo marxista ruso. Lo fundaron Georgi Plejánov, Vasili Ignátov, Vera Zasúlich, Leo Deutsch y Pável Axelrod en Ginebra en 1883. Lev Deutsch hubo de abandonar el grupo cuando fue detenido por la policía zarista y enviado a Siberia en 1884. Serguéi Ingerman se unió al Grupo en 1888 y se dedicó tanto a producir gran cantidad de obras marxistas como a su distribución en Rusia. Se convirtió en uno de los principales adversarios del populismo ruso.

Antecedentes
En 1882 diversos emigrados rusos revolucionarios, entre ellos Pável Axelrod, Gueorgui Plejánov y Vera Zasúlich, se habían convertido al marxismo. Sus intentos de reunificar la Repartición Negra con el grupo principal populista ruso Naródnaya Volia fracasaron, al oponerse este a que la escisión a que pertenecían los exiliados ingresase como una fracción autónoma en la agrupación. Hacia septiembre de 1883 las negociaciones entre ambos grupos habían fracasado y los cercanos a Plejánov decidieron formar un grupo nuevo con una identidad abiertamente socialdemócrata. Temerosos de que un nombre que incluyese el adjetivo les identificase demasiado con el Partido Socialdemócrata Alemán (SPD) y repeliese a algunos rusos, decidieron llamarlo «Grupo de Emancipación del Trabajo» (GET).

Comienzos y primeros reveses

Inicialmente el grupo lo formaron cinco personas: Plejánov, Axelrod, Zasúlich, V. I. Ignátov y Lev Deich. Sus comienzos fueron duros, encontrando hostilidad tanto entre los demás emigrados como en Rusia. Se les criticaba en especial por no unirse a otros grupos revolucionarios ni integrarse en la terrorista Naródnaya Volia. Los revolucionarios rusos preferían respaldar a esta y confiaban en que el terrorismo acabaría con la autocracia. En 1883 y 1884 el grupo no contaba con partidario alguno en la capital rusa.

Al comienzo el grupo se definía como una asociación de propagandistas dedicados a producir publicidad para sus ideas marxistas, sin tratar de aumentar el número de sus miembros, y requería notable financiación para llevar a cabo este objetivo. Planeaban traducir las principales obras del marxismo al ruso, así como realizar sus propios análisis sobre la situación social y económica del país desde un punto de vista marxista.

Dada la escasez de fondos de los miembros del grupo, entre los que únicamente Ignátov podía aportar algo de capital para la empresa, Deich propuso enviar delegados a Rusia para entrar en contacto con simpatizantes que pudiesen financiar al grupo, sin éxito.

En marzo de 1884 Deich fue arrestado por las autoridades alemanas en Friburgo cuando trataba de introducir propaganda de contrabando en Rusia. Fue entregado a las autoridades rusas y exiliado en Siberia, por lo que el grupo perdió a su mejor administrador; sus tareas pasaron a Axelrod, menos capacitado para ello. En 1885 Ignátov murió de tuberculosis en Egipto, perdiendo el grupo otro miembro y gran parte de su financiación. Desde entonces el grueso del trabajo recayó en Plejánov y Axelrod, estando Zasúlich a menudo enferma y deprimida por la detención de Deich, que era su pareja.

Crecimiento

Los miembros del GET comenzaron entonces a frecuentar las reuniones de los estudiantes rusos en Suiza, donde Plejánov, brillante orador y hábil en los debates, atrajo a gran número de ellos a sus conferencias. Axelrod, peor orador, era, sin embargo, muy efectivo en grupos reducidos, atrayendo a un importante grupo de partidarios en Zúrich. Los círculos de simpatizantes formados de esta manera se dedicaron al estudio del marxismo, a la vez que aportaban fondos al GET. A pesar de esto los primeros años fueron exiguos en ayudas económicas y el grupo no pudo dedicarse en exclusiva a la producción de literatura por falta de fondos.

En los primeros años del grupo su reto más formidable fue formular las bases del marxismo ruso, adaptando los postulados de Karl Marx a la situación social y política rusa, donde la gran mayoría de la población era campesina, el proletariado era escaso y la autocracia impedía la formación de un partido político que defendiese su postura política. Plejánov redactó dos importantes obras teóricas en este ámbito: «Socialismo y lucha política» (1883) y «Nuestras diferencias» (1885), que trataron de aclarar la incógnita de si Rusia podría evolucionar de la agricultura comunal directamente al socialismo o debía evolucionar a una sociedad industrial como las potencias de Europa occidental.

Axelrod y Plejánov se opusieron al crecimiento del grupo con nuevas incorporaciones y prefirieron crear un grupo de apoyo externo y manteniendo el carácter literario del GET. El rechazo de numerosas personas interesadas en ingresar en el grupo y el control del GET de esta agrupación de apoyo externo produjo frecuentes roces.

Los contactos del GET con los principales dirigentes marxistas europeos fueron al comienzo escasos, prefiriendo la mayoría de ellos respaldar a los terroristas de Naródnaya Volia, quienes, en palabras de Friedrich Engels, pronto acabarían con la autocracia rusa desencadenando una revolución como la francesa de 1789. Más tarde Axelrod describió la década de 1880 como los «años de soledad» del grupo, falto de apoyo entre sus correligionarios europeos. A pesar de los efímeros contactos con grupos simpatizantes en Rusia, a menudo truncados por la policía zarista, sólo en la década siguiente logró el grupo establecer lazos permanentes con agrupaciones de apoyo en el Imperio ruso. En la década de 1880 su respaldo se debió principalmente a la emigración.

El Grupo representó a los socialdemócratas rusos en los congresos extranjeros, comenzando por el I Congreso de la Segunda Internacional en 1889.

La década de 1890
En 1893 el GET decidió organizar formalmente un grupo de apoyo y convocó una conferencia de simpatizantes. Su número había crecido notablemente en los dos años anteriores. El grupo se llamó Unión de Socialdemócratas Rusos y apenas duró unos meses. La actitud condescendiente del GET, que se consideraba a sí mismo como el paradigma de la ortodoxia marxista frente a las opiniones de muchos de los jóvenes simpatizantes, fomentó roces entre los veteranos del GET y los más jóvenes, excluidos del Grupo.

En 1895 el Grupo comenzó a publicar textos orientados a los trabajadores, editados por la «Unión de Socialdemócratas Rusos en el Extranjero», formada por el GET y sus simpatizantes pero bajo el control del primero. Los segundos se encargaban de aportar fondos al GET y de realizar y coordinar el transporte de las obras a Rusia, mientras que el contenido de las publicaciones quedaba en manos del GET. El mismo año comenzaron a publicar un nuevo periódico, Rabótnik (El Trabajador), con Axelrod como editor.

Durante 1898 y 1899 el grupo se vio inmerso en las disputas sobre las nuevas corrientes del revisionismo defendido por Eduard Bernstein y el economicismo de algunos revolucionarios rusos (que daban primacía a las mejoras económicas de los trabajadores frente a las reivindicaciones políticas). El GET se opuso a ambas corrientes, dedicándose Plejánov a combatir la primera mientras Axelrod se centraba en la segunda.

En abril de 1900 se celebró un congreso entre el GET y los simpatizantes más jóvenes, acusados a menudo por los veteranos de economicistas y revisionistas. Con gran tensión, la reunión acabó con la ruptura entre el GET y sus partidarios. El Grupo pronto se asoció con un nuevo grupo de revolucionarios que remplazaron la red de distribución perdida y que incluía a Vladímir Lenin, Yuli Mártov o Aleksandr Potrésov.

Lenin escribió del Grupo tras su disolución: «puso los cimientos del movimiento socialdemócrata y dio los primeros pasos del movimiento obrero en Rusia». Le sucedió la Liga de la Lucha por la Emancipación de la Clase Obrera ().

Notas y referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Marxismo
Revolución rusa

Grupo para la Emancipación del Trabajo


Atlantik Bildirisi, 9 Ağustos 1941 tarihinde Müttefikler, II. Dünya Savaşı sırasında, savaşın yürütülmesini sağlamak ve zafere ulaşabilmek için alınacak önlemleri saptamak maksadıyla, çeşitli toplantılar yapmış olup, bu toplantılardan ilki, Başkan Franklin D. Roosevelt ile Birleşik Krallık Başbakanı Winston Churchill arasında olmuştur.

9 Ağustos 1941 tarihinde yapılan toplantı sonucunda; iki devlet topraklarını genişletmek istemediklerini, bütün uluslara sınırları içinde güvenle yaşamak olanaklarını sağlayacak bir barışın yapılmasını arzuladıklarını bir bildiri ile açıkladılar. Atlantik Bildirisi olarak tanınan bu belge, liderlerce kabul edildi ve 14 Ağustos 1941'de ortak bir bildiri yayınlandı.

Bildiri maddelerinin özeti
 Savaştan sonra toprak kazanılmayacak.
 Halkların onayı alınmadan toprak değişikliği yapılmayacak.
 Milletler kendi geleceklerini kendileri tayin edebilecek. (self-determinasyon)
 Uluslararası mecrada iş birliği gerçekleştirilip, geliştirilecek.
 Temel ham maddelerden eşit biçimde faydalanılacak.
 İnsanlar korkudan ve açlıktan kurtarılacak.
 Açık denizlerde ticaret serbestliği mümkün olabilecek.
 Mihver devletler silahtan arındırılıp savaştan sonra da topyekûn silahsızlanmaya gidilecek.

Ayrıca bakınız
 II. Dünya Savaşı konferansları

Kaynakça

II. Dünya Savaşı politikası
II. Dünya Savaşı konferansları
Newfoundland ve Labrador tarihi

1941 konferansları
1941'de antlaşmalar
II. Dünya Savaşı'nda Birleşik Krallık
Amerika Birleşik Devletleri-Birleşik Krallık ilişkileri

Atlantik Bildirisi


Kimon Friar () a fost un poet grec-american și traducător de poezie greacă.

Tinerețea și educația
Friar s-a născut în 1911 în Imrali, Imperiul Otoman, dintr-un tată american și o mamă grecoaică. În 1915 familia s-a mutat în Statele Unite, iar Friar a devenit cetățean american în 1920. A avut în copilărie unele probleme cu limba engleză și și-a dedicat timpul eforturilor artistice. De la o vârstă fragedă, în ciuda problemelor cu stăpânirea limbii engleze, Friar a descoperit poezia și, mai târziu, a devenit interesat de teatru. După ce a citit Odă la o urnă grecească de John Keats, el a devenit fascinat de energia limbii engleze și a hotărât să facă eforturi pentru a o cunoaște în profunzime.

Friar a urmat studii la o serie de instituții de prestigiu, inclusiv Institutul de Artă din Chicago, Școala de Teatru a Universității Yale, Universitatea din Iowa și Universitatea din Wisconsin–Madison, unde a primit diploma de licență cum laude în 1935. A obținut titlul de master la Universitatea din Michigan în 1940 și a câștigat Premiul Avery Hopwood pentru încurajarea activității literare pentru Yeats: A Vision.

Activitatea didactică și promovarea poeziei
Deși s-a dedicat scrierii și traducerii de poezii, Friar a început să predea pentru a se întreține la scurt timp după absolvirea studiilor de la Universitatea din Michigan. A predat limba engleză la Adelphi (1940-1945), la Amherst College (1945-1946), la Universitatea din New York (1952-1953) și la Universitatea din Minnesota Duluth (1953-1954). A fost, de asemenea, lector invitat la Universitatea Berkeley, Universitatea Illinois, Universitatea din Indiana și Universitatea de Stat din Ohio.

În acești ani, Friar a organizat lecturi de poezie pentru plăcerea publicului. El a fost director al Centrului de Poezie de la YW/YMHA din New York în perioada 1943-1946, încurajându-i pe poeții celebri și pe cei amatori pentru a-și citi poeziile lor în public. În perioada 1951-1952, Friar a condus Cercul de Teatru de la Circle in the Square Theatre din New York. Acolo au fost puse în scenă piese de teatru scrise de Arthur Miller, Tennessee Williams, Lillian Hellman și Archibald MacLeish.

În perioada în care a predat la Amherst, Friar a devenit profesorul și primul iubit al poetului american James Merrill. Potrivit lui Langdon Hammer, biograful lui Merill, "influența lui Friar a continuat să se exercite pe tot parcursul carierei poetice a lui Merrill".

Începânnd din anii 1950 el și-a împărțit viața între Statele Unite ale Americii și Grecia. În anii dictaturii coloneilor s-a opus regimului, folosindu-și cetățenia americană pentru a oferi protecție scriitorilor și artiștilor persecutați de regim.

Redactor și traducător
Friar a condus, în calitate de redactor, revistele The Charioteer (1960-1962) și Greek Heritage (1963-1965),  care erau specializate în cultura greacă. A tradus poezii din limba greacă în limba engleză, cunoscând la perfecție ambele limbi și având o perspectivă largă asupra poeziei grecești moderne. El a scris, tradus și editat nenumărate opere, inclusiv Modern Poetry: American and British (cu John Malcolm Brinnin) în 1951, traducerea volumului de eseuri Salvatores Dei (1960) și a piesei de teatru Sodoma și Gomora (1963) de Nikos Kazantzakis și antologia Modern Greek Poetry: from Cavafis to Elytis în 1973. Cu toate acestea, cea mai cunoscută traducere a sa este cea a poemului epic Odiseea. O continuare modernă al lui Kazantzakis. El a finalizat această traducere în 1958, după mai mulți ani de colaborare strânsă cu autorul. Unii critici au declarat că Friar s-a pierdut printre adjectivele duble și limbajul complex al textului original (Kazantzakis a folosit un vocabular arhaic, care este, în general, necunoscut cercetătorilor moderni), iar alții sunt de acord că Friar a procedat optim atunci când a ales termenul prozaic în locul termenilor inventați sau arhaici. Un comentator în revista Time considera Odiseea ca fiind "o capodoperă. Kimon Friar a primit lauda supremă a lui Kazantzakis: că traducerea lui era la fel de bună ca originalul".

Onoruri
Friar a obținut în 1978 Premiul Greek World, iar mai apoi, în 1986, a câștigat granturi ale Fundației Ford și ale Fundației Naționale pentru Artă și Științe Umaniste. El este citat ca spunând: "îmi place să spun că poetul ar trebui să fie auzit într-o traducere, dar traducătorul ar trebui să fie perceput involuntar".

Și-a petrecut ultimii săi ani de viață în Grecia și a murit pe 25 mai 1993.

Cărți
 Yeats: A Vision (1940)
 Modern Poetry: American and British (în colaborare cu John Malcolm Brinnin) (1951)
 The Odyssey: A Modern Sequel, traducere în versuri de Kimon Friar, New York: Simon and Schuster, 1958; Londra: Secker and Warburg, 1958.
 Saviors of God (1960)
 Sodom and Gomorrah by Nikos Kazantzakis (traducere de Kimon Friar) (1963)
 Modern European Poetry, Bantam Classics, 1966, editor și traducător al secțiunii grecești
 With Face to the Wall Selected Poems by Miltos Sahtouris, traduceri de Kimon Friar, Washington: The Charioteer Press, 1968.
 Modern Greek Poetry: from Cavafis to Elytis (1973)
 The Sovereign Sun: Selected poems by Odysseus Elytis, Trans. Kimon Friar (Philadelphia, United States 1974)

Premii literare
 Premiul Avery Hopwood
 Grantul Ford Foundation
 Grantul National Foundation of the Arts

Note

Bibliografie
 Kimon Friar Papers, biography by Maritza Maxwell

Nașteri în 1911
Decese în 1993
Scriitori americani din secolul al XX-lea
Traducători din secolul al XX-lea
Critici literari americani
Americani de origine greacă
Cadre didactice ale Indiana University
Absolvenți ai Universității din Iowa
Absolvenți ai University of Michigan

Kimon Friar


Sveriges U/16-fodboldlandshold er Sveriges landshold for fodboldspillere, som er under 16 år. Landsholdet bliver administreret af Svenska Fotbollförbundet.

U/16-fodboldlandshold
U/16-fodboldlandshold i Europa

Sveriges U/16-fodboldlandshold


Lindau Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Rendsburg-Eckernförde iline bağlı bölge. 25,18 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2004 itibarıyla yaklaşık 1365 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Jens Krabbenhöft tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-daenischer-wohld.de

Rendsburg-Eckernförde iline bağlı yerleşim birimleri

Lindau (bei Kiel)


Uma bomba de cobalto é um tipo de arma nuclear projetada para produzir quantidades aumentadas de precipitação radioativa, destinada a contaminar uma grande área com material radioativo, potencialmente para fins de guerra radiológica, destruição mútua assegurada ou como dispositivos apocalípticos.

História
O conceito de bomba de cobalto-60 foi originalmente descrito em um programa de rádio do físico Leó Szilárd em 26 de fevereiro de 1950. Sua intenção não era propor que tal arma fosse construída, mas mostrar que a tecnologia de armas nucleares logo chegaria ao ponto em que poderia acabar com a vida humana na Terra, um dispositivo apocalíptico.

O teste da Operação Antler pelos britânicos no local de testes de Tadje, na cordilheira de Maralinga, na Austrália, em 14 de setembro de 1957, testou uma bomba usando pelotas de cobalto como traçador radioquímico para estimar o rendimento. Isso foi considerado um fracasso e o experimento não foi repetido. Na Rússia Soviética, o teste nuclear triplo "taiga", como parte do projeto preliminar do Canal Pechora-Kama de março de 1971, produziu quantidades relativamente altas de cobalto-60 (60Co ou Co-60) a partir do aço que cercava os dispositivos, sendo que este produto de ativação de nêutrons gerado por fusão foi responsável por cerca de metade da dose gama registrada em 2011 no local do teste. A alta porcentagem de contribuição é em grande parte porque os dispositivos usavam principalmente reações de fusão em vez de fissão, de modo que a quantidade de precipitação de césio-137 emitindo gama era comparativamente baixa. A vegetação fotossintetizante existe ao redor do lago que se formou com a explosão.

Em 2015, uma página de um aparente projeto de torpedo nuclear russo vazou. O projeto foi intitulado "Sistema Multipropósito Oceânico Status-6", mais tarde recebeu o nome oficial de Poseidon. O documento afirmava que o torpedo criaria "amplas áreas de contaminação radioativa, tornando-as inutilizáveis para atividades militares, econômicas ou outras por muito tempo". Sua carga útil seria "muitas dezenas de megatons em rendimento". O jornal do governo russo Rossiiskaya Gazeta especulou que a ogiva seria uma bomba de cobalto. Não se sabe se o Status-6 é um projeto real ou se é desinformação russa. Em 2018, a Revisão Anual da Postura Nuclear do Pentágono afirmou que a Rússia está desenvolvendo o sistema "Status-6".

Mecanismo
Uma bomba de cobalto pode ser feita colocando uma quantidade de metal de cobalto comum (59Co) ao redor de uma bomba termonuclear. Quando a bomba explodisse, os nêutrons produzidos pela reação de fusão no estágio secundário da explosão da bomba termonuclear transmutariam o cobalto em cobalto-60 radioativo, que seria vaporizado pela explosão. O cobalto então se condensaria e cairia de volta à Terra com a poeira e os detritos da explosão, contaminando o solo. O cobalto-60 depositado teria uma meia-vida de 5,27 anos, decaindo em 60Ni e emitindo dois raios gama com energias de 1,17 e 1,33 MeV. A meia-vida de 5,27 anos do 60Co é longa o suficiente para permitir que ele se estabilize antes que ocorra um decaimento significativo e para tornar impraticável esperar em abrigos para que ele se decomponha, mas curta o suficiente para produzir radiação intensa.

Descontaminação
Pode ser possível descontaminar áreas relativamente pequenas contaminadas por uma bomba de cobalto com equipamentos como escavadeiras e tratores cobertos com vidro de chumbo. Ao remover a fina camada de precipitação radiotiva na superfície do solo e enterrá-la em uma vala profunda, além de isolá-la das fontes de água subterrânea, a dose de ar gama é cortada em ordens de magnitude. A descontaminação após o acidente de Goiânia no Brasil em 1987 e a possibilidade de uma "bomba suja" com Co-60, que tem semelhanças com o ambiente que se enfrentaria após a queda de uma bomba nuclear de cobalto se instalar, motivou a invenção de "Sequestration Coatings" e sorventes baratos de fase líquida para Co-60 que ajudariam ainda mais na descontaminação, incluindo a de água.

Ver também
 Bomba de nêutrons
 Terrorismo nuclear
 Arma de destruição em massa
 Extinção humana

Armas nucleares
Armas de destruição em massa
Cobalto

Bomba de cobalto


André de Albuquerque, administrador colonial luso-brasileiro.
 André de Albuquerque Ribafria, um dos melhores generais da cavalaria portuguesa durante a Guerra da Restauração.
 André de Albuquerque Maranhão, coronel e revolucionário português.
 André de Albuquerque Maranhão Júnior, presidente das províncias da Paraíba.

 Praça André de Albuquerque, conhecida popularmente como Praça Vermelha, em Natal, Rio Grande do Norte.

Desambiguações de antropônimos

André de Albuquerque (desambiguação)


منطقة طوكيو الكبرى هي أكبر تجمع حضري في اليابان وتتكون من تجمع محافظات تشيبا، كاناغاوا، سايتاما وطوكيو. يطلق عليها باليابانية عدة أسماء منها (東京圏 تلفظ:طوكيو-كين) وتعني منطقة طوكيو، (首都圏 تلفظ:شوطوكين) وتعني محيط العاصمة، (一都三県 تلفظ:إيتتوسانكين) وتعني ثلاث محافظات بمدينة واحدة.
وتعتبر أكثف منطقة في العالم بالسكان 35,327,000 نسمة في عام 2005، وتغطي حوالي 13,500 كيلومتر مربع.

أعلام
 أكيهيرو كاناموري

مراجع

جغرافيا اليابان
طوكيو

طوكيو الكبرى


Schillig er en turist- og ferieby, med 116 helårsbeboere (2010, i kommunen Wangerland i den niedersaksiske Landkreis Friesland. Den er en del af bydelen Horumersiel-Schillig og ligger på det nordøstligste punkt af Ost-Friesland. Byen og området er en del af Nationalpark Niedersächsisches Wattenmeer og ligger ca. 20 kilometer nord for Wilhelmshaven, to kilometer nord havbadet Horumersiel og fire kilometer øst for Minsen. Nord for kysten ligger øerne Wangerooge, Mellum og Minsener Oog.

Schillig er forbundet med to buslinier til Wilhelmshaven og Jever. Om sommeren og om efteråret indsættes der flere busser.

Navnet Schill leder sig fra begrebet Schill (som schale, ordfamilie med det engl. shell) for muslinger. Havstrømmende og brændingen lagrede de udbredte forekomster her. Tidligere blev muslingerne brugt til fremstilling af kalk. Om muslingernes specielle betydning viser en muslinge-skulptur som er anbragt ved feriebyens hovedindgang.

Turisternes badning begyndte allerede 1856, efter at en stormflod havde ødelagt feriestedet på øen Wangerooge. Dengang fik badegæsterne ophold hos fyrpasseren og i de omliggende huse. 1939 var der allerede 750 feriegæster. Fra 1950erne blev anlæggene for ferie og fritid udbygget. 1954 kom campingpladsen, som i nutiden er en af Europas største. Ved siden af de gamle bondegårde er der i feriebyen overvejende ferielejligheder- og huse. Om sommeren er der regelmæssige vadevandring ud til øen Minsener Oog.

Nordvest for Schillig ligger det 6,6 hektar store naturreservatet Naturschutzgebiet Wiesenbatterie Schillig, som har været fredet siden den 7. august 1982. Området er en del af EU-fuglebeskyttelseområdet "Wangerland". Området var tidligere et forsvarsanlæg, som blev anlagt før den 1. verdenskrig og som 1945 blev delvist fjernet. På grund af det store skovområde i den ellers overvejende træløse marsk har det en speciel betydning for fuglene.

Historie
På grund af dens udsatte beliggenhed i det nordøstlige hjørne af den østfrisiske halvø var Schillig ved stormflod særlig udsat. Siden det 15. århundrede gik mange diger og gårde i retning mod Horumersiel derfor tabt, som senere igen blev vundet tilbage. Julestormfloden 1717 rev i havdiget mellem Schillig og Horumersiel et hul på 82 meters bredde og syv meters dybde.

I nærheden af Schillig blev der i årene 1876/1877 opført et 23 meter højt fyrtårn, som senere blev erstattet af en mere iøjnefaldende gul model. Den stod ved indsejlingen ind i det senere stratetiske vigtige søområde Innenjade indtil Wilhelmshaven. Derfor var Schillig en vigtig tysk marinestation og forpost i tiden under den Kaiserliche Marine tilJadebusen og dermed til det på vest-siden liggende Wilhelmshaven.

På Schillig-red var dele af den tyske marine stationeret under Den fransk-preussiske krig 1870/71 og i 1. verdenskrig og 2. verdenskrig. Om natten fra 29. til den 30. oktober 1918 begyndte der på nogen af de på reden liggende krigsskibe mytteriet, der få dage senere førte til Matrosoprøret i Kiel, til Novemberrevolutionen og dermed til oprettelsen Weimarrepublikken den 9. november 1918. I tiden under den militæriske udnyttelse var der en banestrækning fra Jever til Schillig, som hovedsagelig blev benyttet af marinen. For at beskytte sejlrenden som fører direkte forbi Schillig oprettede marineartilleriet allerede i slutningen af det 19. århundrede og i begyndelsen af det 20. århundrede øst for Schillig en kystbefæstning. De lå mellem Schillig og Minsen og hed Wiesenbatterie Schillig og die Deichbatterie. Begge forter havde et omfang af ca. 100-500 meter og rådede over vandgrave og kasematter.

En videre kanonstilling var die Wattbatterie, som befandt sig på et dige lignende højdedrag, hvor nu campingpladsen og restaurant "Utkiek" befinder sig. Foruden var der i Schillig en Kaiserliche Marine-Nachrichtenstelle, som afviklede den optiske signaltrafik med dem ved Schillig-Reede liggende krigsskibe.

Efter den 1. verdenskrig blev begge de to militæranlæg demilitariseret, men blev igen etableret i forbindelse med genoprustningen fra 1935. I 2. verdenskrig hørte marineartilleristillingerne sammen med de store militære anlæg på den foranliggende ø Wangerooge til kystsikringen. Først i de sidste krigsdage under 2. verdenskrig kom de vidtrækkende kanoner i Schillig i funktion mod de allieredes landtropper. Desuden var der i stillingerne anbragt antiluftskyts, til nedskydning af fjendtlige flyvemaskiner, som tilhørte en ring af flakanlæg rundt om Wilhelmshaven. I modsætning til Wangerooge blev bunker- og kanonstillingerne på fastlandet hverken angrebet fra havet eller fra luften, men blev efter krigen sprængt og fjernet af De Allierede.

Galleri

Se også
 Østfrisiske øer
 Luftangrebet på Wangerooge den 25. april 1945

Eksterne henvisninger

 Webseite Horumersiel-Schillig
 Schillig im Geschichtsatlas Niedersachsen
 Schillig auf der Seite der Wangerland-Touristik
 Leuchtturm Schillig (Oberfeuer)
 Leuchtturm Schillig (Unterfeuer)

Øst-Frisland

Schillig


Heimaslóð er íslenskt alfræðirit á netinu sem fjallar einungis um Vestmannaeyjar.

Alfræðirit

Heimaslóð


Alejandro Fernando Amenábar Cantos (d. 31 Mart 1972, Santiago), İspanyol-Şilili film yönetmeni, senarist ve besteci.

Amenábar, Şilili bir baba ile İspanyol bir annenin oğlu olarak Şili'de doğar. Aile 1973 yılında, askeri diktatör Augusto Pinochet rejiminden kaçarak, İspanya'ya kaçar. Amenábar, Madrid'de yetişir.

Madrid'de Universidad Complutense Üniversitesi'nde iletişim bilimleri tahsiline başlayan Amenabar, kısa süre sonra tamamen film sanatına döner. Mesela ilk eseri La cabeza gibi birçok kısa filmi ile ödüller toplamıştır. İlk filmi Tesis 1997 yılında Goya film ödülünü alır.

Amerikalı aktör Tom Cruise ikinci filmi Abre los ojos 'un haklarını alarak, dört yıl sonra Vanilla Sky isimli yeni versiyonunu çeker.

Yönettiği filmler
 Tez (Tesis) (1996)
 Aç Gözlerini (Abre los ojos) (1997)
 Diğerleri (Los Otros) (2001)
 İçimdeki Deniz (Mar Adentro) (2004)
 Agora (2009)
 Korku Terapisi (2015)

Ödüller
 1991 - AICA-Kısa film ödülü, La cabeza
 1997 - Goya Ödülleri, Tesis
 2004 - Avrupa film ödülü "Mar Adentro" (İçimdeki deniz), en iyi yönetmen
 2005 - Altın Küre Ödülleri Mar Adentro (İçimdeki deniz), en iyi yabancı film.
 2005 - Akademi Ödülleri Mar Adentro (İçimdeki deniz), yabancı dildeki en iyi film.

Kaynakça

1972 doğumlular
Santiago doğumlular
Şilili film yönetmenleri
Şili'de LGBT kişiler
Şilili film müziği bestecileri
Şilili senaristler
Şilili ateistler
İspanyol film yönetmenleri
İspanyol film müziği bestecileri
İspanyol senaristler
İspanya'da LGBT kişiler
İspanyol ateistler
Şili asıllı İspanyollar
LGBT yönetmenler
Goya Ödülü sahipleri
En İyi Özgün Senaryo Goya Ödülü sahipleri
Yaşayan insanlar
İspanyol asıllı Şilililer
Madrid Complutense Üniversitesinde öğrenim görenler
Eski Roma Katolikleri
En İyi Yönetmen Goya Ödülü sahipleri
İspanyol gey yazarlar
Şilili gey yazarlar

Alejandro Amenábar


Carlos Lazón Quiñonez ( – ) est un footballeur péruvien qui évoluait au poste de milieu de terrain.

Biographie

Carrière en club
Surnommé El polifuncional, Carlos Lazón commence sa carrière professionnelle au Mariscal Sucre en 1949. Il émigre en Argentine, au Club Atlético Huracán, où il dispute 32 matchs entre 1952 et 1953.

Il rentre au Pérou pour jouer à l'Alianza Lima et remporte deux championnats du Pérou consécutifs en 1954 et 1955. Passé au Sporting Cristal, il remporte un troisième championnat en 1961. Il met un terme à sa carrière en 1962 en jouant pour le Ciclista Lima.

Carrière en sélection
International péruvien, Carlos Lazón compte 25 sélections (pour un but inscrit) entre 1952 et 1957.

Il prend part à trois championnats sud-américains en 1955, 1956 et 1957. Il dispute également deux championnats panaméricains en 1952 et 1956.

Palmarès

Notes et références

Liens externes

Footballeur international péruvien
Joueur du Mariscal Sucre de Deportes
Joueur du Club Atlético Huracán
Joueur de l'Alianza Lima
Joueur du Sporting Cristal
Joueur du Ciclista Lima
Naissance à Pisco
Naissance en octobre 1929
Décès en mars 2013
Décès à 83 ans

Carlos Lazón


بلدية فيلانيوفا دي لا سيرينا , هي إحدى بلديات مقاطعة بطليوس, التي تقع في منطقة إكستريمادورا, والتي تقع في غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 25,484 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007). بينما تبلغ مساحتها 152 كم. وبذلك تكون الكثافة السكانية نسمة/كم2. تقع المدينة على ارتفاع 280 م عن سطح البحر.

أعلام
 بيدرو دي فالديفيا
 خوسيه كالديرون
 روبرتو مارينا

وصلات خارجية
  (بالإسبانية)

مراجع

أماكن مأهولة في بطليوس
بلديات بطليوس

فيلانيوفا دي لا سيرينا


I matematik er den n'te rod af et tal x de tal r, som opløftet til potensen n giver x, hvor n er et positivt heltal

eller
r = ,
hvor n er graden af roden. En rod af anden grad kaldes kvadratroden, en rod af tredjegrad kaldes kubikrod. Rødder af højere grad er beskrevet ved hjælp af ordenstal, som i fjerde rod, tyvende rod, osv.

Eksempel:
 2 er kvadratroden af fire, siden 22 = 4
 -2 er kvadratroden af fire, da (-2)2 = 4

Udtrykket  er opfundet af Michel Rolle.

Et reelt tal eller komplekst tal har n rødder af graden n. Mens rødderne af 0 ikke adskiller sig (alle er lig 0), er de n n'te rødder af ethvert reelt eller komplekst tal forskelligt fra 0 alle forskellige.

Man skelner følgende tilfælde for værdier af n og x:
 Hvis n er lige, og x er reel og positiv, er en af dens n'te rødder rødder positiv, en er negativ, og resten er enten ikke-eksisterende (i det tilfælde, hvor n = 2) eller komplekse. Den positive n'te rod kaldes den principale rod.
 Hvis n er lige, og x er reel og negativ, da er ingen af de n'te rødder er reelle.
 Hvis n er ulige, og x er reel, da er en n'te rod reel og har samme fortegn som x, mens de andre rødder er komplekse.
 Endelig, hvis x er ikke reel, så er ingen af dens n'te rødder er reelle.

Rødder skrives normalt ved hjælp af rodtegnet eller radix  eller , med  eller  angives den principale kvadratrod,  angiver kubikroden,  angiver den principale fjerde rod, og så videre. I udtrykket , n kaldes rodeksponent,  er rodtegnet eller  radix , og x kaldes  radikanden eller grundtallet. For reelle tal er rodtegnet en funktion, som entydigt bestemmer en værdi. Dette opnås ved at bruge den principale værdi når n er lige.

I infinitesimalregning behandles rødder som særlige tilfælde af potens, hvor eksponenten er en brøk:

Rødder er særligt vigtige i teorien om uendelige rækker; rodkriteriet kan bruges til at afgøre om en uendelig række med reelle ikke-negative led konvengerer og fastlægger konvergensradius i potensrækker. N'te rødder kan også defineres for komplekse tal, og de komplekse rødder for 1 (enhedsrod) spiller i vigtig rolle i højere matematik. Galois-teori kan bruges til bestemme, som algebraiske tal der kan udtrykkes hjælp rødder, og at bevise Abel-Ruffinis sætning, hvori det hedder at et generel polynomium af grad fem eller højere ikke kan løses ved hjælp af rødder alene; dette resultat er også kendt som "femtegradsligningens uløselighed".

Algoritme til bestemmelse af n'te rod
For at beregne  kan følgende algoritme anvendes:
 Lav et første gæt  (desto nærmere  desto hurtigere konvergerer algoritmen).

 Gentag trin 2, indtil den ønskede nøjagtighed er nået

Udledning
Algoritmen kan udledes af Newton-Raphsons metoden.

Vi søger altså løsningen til

Iterationsformelen bliver

Eksempel
Beregning af

Løsningen ligger mellem 2 og 3, første gæt sættes til 2,5

:
:
;

Efter tre iterationer er nøjagtigheden bedre end 0,000001, da

Referencer

Algebra
Binære operationer

N'te rod


L'épreuve par équipes de patinage artistique des Jeux olympiques d'hiver de 2022 se déroule du 4 au  au palais omnisports de Pékin en Chine.

Calendrier des compétitions

Tous les horaires sont à l'heure de Pékin (UTC+8).

Format de l'épreuve
Dix pays sont qualifiés, selon les résultats de leurs patineurs et patineuses dans les compétitions internationales l'année précédant les Jeux olympiques.

Chaque équipe présente un patineur, une patineuse, un couple artistique et un couple de danse, pour le programme court. Les participants doivent être qualifiés pour les épreuves individuelles (ou en couple) de la compétition olympique, mais une équipe à laquelle il manquerait un patineur / une patineuse ou un couple artistique / de danse dans une des disciplines peut présenter un patineur ou un couple non qualifié.

Les points sont attribués en fonction du classement à chaque épreuve (de 10 points au  à 1 point au ). Les cinq pays les mieux classés après l'ensemble des programmes courts concourent sur les programmes libres, en pouvant procéder à deux changements dans leur équipe.

Les points sont attribués sur les programmes libres selon le même principe que sur les programmes courts et les équipes sont classées au cumul des deux épreuves dans les quatre catégories.

Participants

Podium

Résultats

Programme court Messieurs

Programme court Dames

Programme court Couples

Danse rythmique

Programme libre Messieurs

Programme libre Dames

Programme libre Couples

Danse libre

Classement final

Notes et références

Liens externes

Patinage artistique aux Jeux olympiques de 2022

Épreuve par équipes de patinage artistique aux Jeux olympiques de 2022


An Aloe andongensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Gilbert Baker. An Aloe andongensis in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae.

Mabibilngan ini ha Angola.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. a. andongensis
 A. a. repens

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aloe

Aloe andongensis


An Pitcairnia wendlandii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Gilbert Baker. An Pitcairnia wendlandii in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pitcairnia

Pitcairnia wendlandii


Podișul Oltetului este o subunitate a Podișului Getic situată între Jiu și Olt și este străbătut de râurile Amaradia și Olteț. Structura sa petrografică conține gresii, argile, marne și pietrișuri.

Podișul Getic

Podișul Oltețului


An Pleurothallis pristeoglossa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach ngan Johannes Eugen ius Bülow Warming. An Pleurothallis pristeoglossa in nahilalakip ha genus nga Pleurothallis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pleurothallis

Pleurothallis pristeoglossa


Lumparland, Finlandiya'ya bağlı Åland Adaları'nda bulunan bir belediyedir. Yüzölçümü 36.39 km² olan belediyenin nüfusu 31 Ağustos 2017 tarihi itibari ile 396'dır.

Lumparland'da tarım ve turizm en önemli geçim kaynağıdır.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Åland'ın belediyeleri
Finlandiya'daki kıyı yerleşim birimleri
Finlandiya'daki liman kentleri

Lumparland


Luis Antoni Santaló Sors (* 9. Oktober 1911 in Girona; † 22. November 2001 in Buenos Aires) war ein spanisch-argentinischer Mathematiker, der für Beiträge zur Integralgeometrie bekannt ist.

Santaló studierte an der Universität Madrid (unter anderem bei Julio Rey Pastor) und der Universität Hamburg, wo er bei dem berühmten Geometrie-Spezialisten Wilhelm Blaschke 1936 promoviert wurde. In der Folge des spanischen Bürgerkriegs (er war in der Luftwaffe der unterlegenen Republikaner) zog er 1939 nach Argentinien, wo er Professor an verschiedenen Universitäten war, zuerst an der Universidad Nacional del Litoral, wo er 1939 bis 1948 unter Beppo Levi stellvertretender Direktor des Mathematischen Instituts war. 1948 war er Gastprofessor in Chicago und Princeton. 1949 wurde er Professor an der Nationaluniversität von La Plata und der Universität Buenos Aires. Seit 1956 lehrte er nur noch an letzterer. Er nahm auch die argentinische Staatsbürgerschaft an.

Er befasste sich insbesondere mit Integralgeometrie (der Lehre unter den Symmetriegruppen des Raumes invarianter geometrischer Maße), die ihren Ursprung in Buffons Nadelproblem hat und zu deren Begründern sein Lehrer Blaschke gehörte. Unter anderem bewies er 1949 den allgemeinen Fall der Blaschke-Santaló-Ungleichung (Blaschke hatte den zwei- und dreidimensionalen Fall bewiesen). Sie drückt aus, dass die Ellipse maximales Produktvolumen unter allen zentralsymmetrischen konvexen Körpern hat (wobei die Produkte der Volumina des Körpers und seines zugehörigen polaren Körpers gebildet werden). Neben Integralgeometrie befasste er sich mit geometrischer Wahrscheinlichkeitstheorie, Geometrie der Zahlen, Differentialgeometrie, konvexer Geometrie und vereinheitlichten Feldtheorien der Physik.

Er erhielt den Prinz-von-Asturien-Preis und den Preis Bernardo Houssay der Organisation Amerikanischer Staaten. 1950 war er Invited Speaker auf dem Internationalen Mathematikerkongress (ICM) in Cambridge (Massachusetts) (Integral geometry in general spaces)

Er gehörte zeitweise der argentinischen Atomenergiekommission an und war Mitglied des nationalen argentinischen Rates für Wissenschaft und Technik. Er war Präsident der interamerikanischen Kommission für Mathematikpädagogik. Er veröffentlichte auch über Mathematikpädagogik und über die Geschichte der Mathematik in Argentinien.

Schriften
 Historia de la Aeronautica, Buenos Aires 1946
 mit Rey Pastor Geometria integral, Buenos Aires 1951
 Introduction to Integral Geometry, Paris, Herman 1953
 La Probabilidad y sas aplicaciones, Buenos Aires 1955
 mit Balanzat, Rey Pastor Geometria analitica, Buenos Aires 1955
 Geometrias no-euclidianas, Editorial Universitaria de Buenos Aires (Eudeba), 1961
 Vectores y Tensores, Eudeba 1961
 Geometria proyectiva, Eudeba 1966
 Espacios vectoriales y geometria analitica, Monografias de la OEA, Washington D.C., 1965
 Probilidad e Inferencia Estadistica, Monografias de la OEA, Washington D.C., 1970
 La Matematica en la Escuela Secundaria, Eudeba 1966
 Integral Geometry and geometric probability, Encyclopedia of Mathematics and its Applications, Addison-Wesley 1976
 Geometria Espinorial, Instituto Argentino de Matematica, CONICET, Buenos Aires 1976
 La Educacion Matematica, Barcelona 1975
 Vectores y tensores con sus aplicaciones, 1977
 Evolucion de las Ciencias en la Republica Argentina, Band 1 (Mathematik), Buenos Aires 1975
 Selected Works, Springer Verlag 2009

Weblinks
 Spanische Biographie

Einzelnachweise

Mathematiker (20. Jahrhundert)
Person (Girona)
Spanier
Argentinier
Geboren 1911
Gestorben 2001
Mann
Hochschullehrer (Universidad de Buenos Aires)
Hochschullehrer (Universidad Nacional de La Plata)

Luis Santaló


Calciphilopteris, rod papratnjača iz potporodice Cheilanthoideae, dio porodice bujadovki (Pteridaceae). Postoji četiri priznate vrste raširene od tropske Azije do južne Kine i sjeverne Australije koji se vode i kao sinonimi za rod  Hemionitis

Rodovi
 Calciphilopteris alleniae (R.M.Tryon) Yesilyurt & H.Schneid.
 Calciphilopteris ludens (Wall. ex Hook.) Yesilyurt & H.Schneid.
 Calciphilopteris papuana (Copel.) Yesilyurt & H.Schneid.
 Calciphilopteris wallichii Yesilyurt & H.Schneid.

Izvori

Cheilanthoideae

Calciphilopteris


Saç bakımı, saç ile ilgili hijyen ve kozmetolojik eylemdir. Saç bakımı, kişi ve saçın fiziksel özelliklerine göre farklılık gösterir. Saçlar boyanabilir, kesilebilir, kafa tıraşı, saç yıkama, saç kıvırma, saç düzleştirme edilebilir, toplanabilir veya başka bir şekil yapılabilir. Güzellik salonu, kuaförlerde, berberlerde  saç bakımı, saç rengi ve saç modeli hizmetleri sunulmaktadır. Çeşitli saç şekillendirme aracı ve kozmetik ürünler kullanılır.

Saç şekillendirme ekipmanları
Saç stilleri oluşturmaya yardımcı olan saç şekillendirme ekipmanları şunları içerir:
 Saç kurutma makinesi
 Barret
 Saç tokası
 Penye
 Tarak
 Saç maşası
 Saç silindiri
 Saç kesme makinesi
 Saç fırçası
 Saç tokası
 Saç bandı
 Kanzashi
 Baskı şeridi
 Lastik toka
 Makas
 Duş bonesi

Saç ürünleri
Saç şekillendirme ve bakımında kullanılan kozmetik ürünler şunları içerir:
 Saç boyama
 Saç kremi
 Saç jölesi
 Şampuan
 Sabun
 Saç yapıştırıcısı
 Saç köpüğü
 Saç serumu
 Saç spreyi
 Saç toniği
 Saç mumu
 Pomat

Kaynakça

Hijyen
Kuaförlük
Saç bakım ürünleri

Saç bakımı


Anna Frances Toman (Derby, 29 de abril de 1993) é uma jogadora de hóquei sobre a grama britânica, medalhista olímpica.

Carreira
Toman integrou a Seleção Britânica de Hóquei sobre a grama feminino nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, quando conquistou a medalha de bronze após derrotar a equipe indiana na disputa pelo pódio por 4–3.

Jogadores de hóquei sobre a grama olímpicos do Reino Unido
Jogadores de hóquei sobre a grama nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020

Anna Toman


Tanatoloji, ölümü inceleyen bilim dalıdır. Tıbbi anlamda, "ölüm olayının incelenmesi, reanimasyon uygulamasının gereksiz olduğuna karar verebilmek için ölümün güvenilir bir şekilde meydana geldiğini ispata yarayan bir yöntem ve belirtinin araştırılması"dır. Genel anlamda ise, tanatoloji, ölümün yol açtığı veya ölüme yol açan çeşitli durumların araştırılması, ölenin sevenleri tarafından yaşanılan keder ve benzeri tecrübelerin incelenmesi ve daha geniş bir şekilde ölüme karşı toplumun tavırlarının incelenip, tanımlanmasını içerir. Disiplinlerarası bir bilim olan tanatoloji, sıklıkla hemşirelik, psikiyatri ve veterinerlik bilimlerinde uzmanlaşmış kişiler tarafından üstlenilir.

Etimoloji
Tanatoloji sözcüğünün kökeni Yunancadır. Yunan mitolojisinde ölümü temsil eden, ölümün tecessümü olan Thanatos'tur (θάνατος: "ölüm").

Kaynakça

Ölüm
Disiplinlerarası bilimler

Tanatoloji


Svijet

Natjecanja

Svjetska natjecanja

Kontinentska natjecanja

Europska natjecanja
 Od 26. svibnja. do 5. lipnja – Europsko prvenstvo u košarci u Čehoslovačkoj: prvak SSSR
 Od 5. do 12. rujna – Europsko prvenstvo u vaterpolu u Splitu u tadašnjoj Jugoslaviji: prvak Njemačka

Osnivanja

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Natjecanja

Timski športovi

Pojedinačni športovi

Osnivanja

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti
 21. listopada – Đuro Gašpar, hrvatski atletičar (* 1900.)

Izvori

Vanjske poveznice

Šport u 1981.


Medalia de Merit Militar "Signum Laudis" a fost o decorație destul de însemnată pentru ofițeri în Austro-Ungaria. A fost fondată de către împăratul Franz Joseph al Austriei în anul 1890. Conform inscripției de pe verso, premiul este numit în general "Signum Laudis" (tradus din limba latină: "Semnul de laudă").

Istoric

La 12 martie 1890, Medalia de Merit Militar "Signum Laudis" (inițial o clasă, constând din bronză aurită), a fost înființată de către monarhul Franz Joseph I drept premiu vizibil pentru ofițeri care au primit "recunoașterea cea mai admirabilă a împăratului" pentru realizări remarcabile în timp de război, dar și pentru executarea serviciului cu zel remarcabil în timp de pace, mereu împreună cu exprimarea "satisfacției celei mai înalte". Acest simbol al onoarei a înlocuit fosta, doar scrisă, "cea mai înaltă recunoaștere de onoare" a suveranului.

La 26 martie 1911 a fost introdus "Signum Laudis" în argint pentru "reînnoita recunoaștere lăudabilă supremă" a împăratului. În același timp, au fost adăugate panglici pe banda medaliei pentru mai multe decorații de același grad. Din cauza lipsei de metale prețioase, datorită razboiului, au fost produse și medalii de bronz respectiv metal de război argintate.

La 1 aprilie 1916, a fost creată "Marea Medalie Militară de Merit", fiind puțin mai mare decât celelalte niveluri ale ordinului și făcută din aur. A fost acordată de către împărat ca semn de "recunoaștere specială și cea mai înaltă" doar la 30 de persoane (în majoritate generali). Ordinul a fost acordat până la 1 decembrie 1918.

Descrierea ordinului
Însemnul ordinului este o medalie rotundă cu un diametru de 3 cm realizată din bronz aurit respectiv argint. Asupra medaliei este atașată o coroană imperială austriacă mobilă. Medalia arată pe partea din față profilul împăratului Franz Joseph I, înconjurată la margine de numele și titlurile domnitorului (din 1 aprilie 1917 cel a urmașului său Carol I al Austriei), iar pe verso inscripția "Signum Laudis", încercuită de o coroană de laur (dreapta) și stejar (stânga). Marea Medalie militară de merit are un diametru de 3,8 cm, fiind încadrată pe ambele părți de o ghirlandă de laur. Din aprilie 1917 sunt plasate deasupra, acum fixate, coroanele Austriei precum Ungariei.

Panglica ordinului
Medalia Militară de Merit a fost acordată în timp de pace pe panglica Crucii Meritului Civil, o panglică triunghiulară de mătase purpuriu-monocromă. În timpul războiului a fost acordată în culorile Crucii de Merit Militar, roșu și alb dungată. Persoanele care au participat direct la o luptă și care s-au distins prin "comportament curajos în fața inamicului" au primit panglica cu săbii încrucișate.

Felul de purtat și rangul ordinului
Signum Laudis a fost purtat la o panglică roșie (pace) respectiv dungată roșu și alb, cu sau fără săbii (război), pe pieptul stâng. El a fost pe locul șase dintre cele mai înalte distincții militare ale Imperiului Austro-Ungar.

Panglica purtată pe uniformele militare

</div>

Purtători români ai ordinului (selecție)
Signum Laudis:
 (1) La banda Crucii de Merit Militar
 (2) La banda roșie

</div>

Note

Bibliografie
 Heinrich F. Michetschläger: "Das Ordensbuch der gewesenen österreichisch-ungarischen Monarchie: Orden, Kreuze Ehrenzeichen, Medaillen etc.", Editura Kriegsfürsorgeamt des Liquidierenden K. u. K. Kriegsministeriums, Viena 1919
 Corinna Zangerl: "Wenn Wissenschaft Lebensgrenzen setzt: Die Aufzeichnungen des Innsbrucker ...", Editura Universitätsverlag Wagner, Innsbruck 2014, ISBN978-3-7080-0907-7

Legături externe

Ordine, decorații și medalii ale Austriei
Decorațiile Austro-Ungariei
Austria
Austro-Ungaria
Decorați cu Medalia Signum Laudis

Signum Laudis


Henrike von Kuick (* 1985 in Potsdam, DDR; vereinzelt auch Henrike von Kuik) ist eine deutsche Schauspielerin und Synchronsprecherin.

Leben
Nach dem Abitur nahm Henrike von Kuick Schauspielunterricht an einer privaten Schauspielschule in Berlin. Erste Rollen spielte sie 2007 unter anderem am Jungen Theater in Bremen. 2008 beendete sie ihre Schauspielausbildung an der Filmuniversität Babelsberg Konrad Wolf. Von 2008 bis 2010 gehörte sie dem Ensemble des Schauspiels in Leipzig an.

Henrike von Kuick wirkte seit 2006 in diversen Film- und Fernsehproduktionen mit.

Darunter befanden sich die Spielfilme Elf Onkel von Herbert Fritsch mit Alexander Khuon, Herbert Fritsch und Gitta Schweighöfer und Hans Weingartners Die Summe meiner einzelnen Teile mit Peter Schneider, Julia Jentsch und Eleonore Weisgerber. Zudem war sie als Darstellerin in Fernsehserien wie R. I. S. – Die Sprache der Toten, SOKO Wismar, SOKO Leipzig und Küstenwache zu sehen. In dem Fernsehfilm Scherbenhaufen aus der Fernsehreihe Tatort stellte sie 2012 die junge Witwe Silvia Hummel dar.

Seit 2010 arbeitet von Kuick auch als Synchronsprecherin. 2015 lieh sie Darlene, gespielt von Carly Chaikin, in Mr. Robot ihre Stimme. In der zweiten Staffel wurde sie durch Josephine Schmidt ersetzt.

Ende 2022 erschien mit "Bang Bang Bali" der erste Roman von Henrike von Kuick im Berliner Verlag Periplaneta. Sie erzählt die Geschichte der jungen Schauspielerin Karo, die einen Film auf Bali dreht und allerlei Widrigkeiten erlebt.

Filmografie (Auswahl)

Synchronrollen (Auswahl)
 seit 2019: Date A Live – Midori Tsukimiya als Mii Fujibakama

Weblinks

 Henrike von Kuick bei der Agentur Merten + Tatsch

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Synchronsprecher
DDR-Bürger
Deutscher
Geboren 1985
Frau

Henrike von Kuick


Steenisia borneensis, vrsta broćevki sa otoka Bornea (uključujući i otočje Natuna) nekada uključivana u rod Neurocalyx

Sinonimi
 Neurocalyx borneensis Valeton
 Neurocalyx matangensis W.W.Sm.

Izvori

Ixoroideae

Steenisia borneensis


The Mighty Ducks (also known as D1: The Mighty Ducks) is a 1992 American sports comedy-drama film about a youth league hockey team, directed by Stephen Herek and starring Emilio Estevez. It was produced by The Kerner Entertainment Company and Avnet–Kerner Productions and distributed by Walt Disney Pictures. It is the first film in The Mighty Ducks film series. In some countries, the home release copies were printed with the title as The Mighty Ducks Are the Champions to avoid confusion with the title of the sequel.

The year after the film's release, Disney founded an NHL hockey team, named the "Mighty Ducks of Anaheim".

Plot
Gordon Bombay (Emilio Estevez) is a successful but arrogant Minneapolis defense attorney. After his 30th successful case, he celebrates by going out drinking, but is arrested for drunk driving and sentenced to 500 hours of community service by coaching the local "District 5" Pee-Wee hockey team. Bombay has an unpleasant history with the sport: as a youth in 1973, he was the Hawks' star player but, struggling with the loss of his father, in the championship game, with the score tied and only a few seconds remaining, Bombay missed a penalty shot, sending the game to overtime, where the Hawks lost, disappointing his hyper-competitive coach, Jack Reilly (Lane Smith).

Bombay meets the District 5 team, and realizes the children have no practice facility, equipment, or ability. Their first game with Bombay at the helm is against the Hawks, with Reilly still the Hawks' head coach. District 5 is soundly defeated, 17-0, as Reilly demands the Hawks run up the score. Bombay berates the team for not listening to him, and the players challenge his authority. For the next match, Bombay tries to teach his team how to dive and draw penalties, which results in another loss – this time to the Jets – angering the team further. Specifically one player Charlie Conway  (Joshua Jackson), who refused to fake an injury like Bombay instructed him to.  Bombay visits his old mentor Hans (Joss Ackland), who owns a nearby sporting goods store and was in attendance at the game against the Hawks. While there, Bombay recalls that he quit playing hockey after losing his father four months before the championship game, and because Reilly blamed him for the loss due to the missed penalty shot. Hans encourages him to rekindle his childhood passion for the sport by skating in a frozen pond like he did when he was a kid.  Realizing the error of his ways, he apologizes to Charlie and his mother at their home.

Bombay approaches his boss, Gerald Ducksworth (Josef Sommer), to sponsor the team, allowing them to purchase proper equipment as opposed to the makeshift "tape-to-your-shins" they had, and give Bombay time to teach the players fundamentals. Renamed the Ducks – after Ducksworth – the team fights its next game against the Cardinals to a tie. They recruit three new players: Figure skating siblings Tommy (Danny Tamberelli) and Tammy Duncan (Jane Plank), and slap shot specialist and enforcer Fulton Reed (Elden Henson). The potential of Charlie catches Bombay's eye; he takes Charlie under his wing and teaches him some of the tactics he used playing with the Hawks.

Bombay learns that, due to redistricting, the Hawks' star player Adam Banks (Vincent LaRusso) lives in District Five and should be playing for the Ducks, and threatens Reilly into transferring Banks to the Ducks. After overhearing an out-of-context quote about the team, most of the players walk out (except Charlie and Fulton who form a strong friendship), resulting in a forfeit to the Flames. The Ducks lose faith in Bombay and revert to their old habits except Charlie and Fulton.

Ducksworth makes a deal with Reilly for the Hawks to keep Banks, which Bombay refuses on the principles of fair play, which Ducksworth berated him about when he started his community service. Left with the choice of letting his team down or being fired from his job, he takes the latter.

Bombay manages to regain his players' trust after they win a crucial match against the Huskies in order to qualify for the playoffs, and Banks – who decided to play with the Ducks rather than not play hockey at all – proves to be an asset though Jesse doesn't trust him. The Ducks march through the playoffs with wins against the Hornets and the Cardinals, reaching the championship game against the Hawks. Reilly orders his team to injure Banks to force him out of the game; in spite of this, the Ducks manage to tie the game late in the final period, and Charlie is tripped by a Hawks player as time expires. In precisely the same situation Bombay faced in his youth, Charlie prepares for a game-deciding penalty shot. In stark contrast to Reilly – who told Bombay that if he missed, he was letting everyone down – Bombay tells Charlie to take his best shot and that he will believe in him no matter what. Inspired, Charlie fakes out the goalie with a "triple-deke" Bombay taught him and scores, winning the state championship.

The Ducks players and their families race onto the ice in jubilation, where Bombay thanks Hans for his belief in him and Hans tells Bombay he is proud of him; as Gordon is handed and raises the championship trophy, the team all rally around him and chant "Ducks!" repeatedly in triumphant unison. Some days later, Bombay boards a bus to a minor-league tryout, secured for him by the NHL's Basil McRae of the Minnesota North Stars, who played Pee-Wee hockey with him as a youth. Although daunted at the prospect of going up against younger players, he receives the same words of encouragement and advice from the Ducks he had given them, promising to return next season to defend their title.

Cast

Basil McRae and Mike Modano both made cameo appearances towards the end of the movie.

Production
The film was written by Steve Brill, who later sued for royalties for the film. Jake Gyllenhaal turned down the role of Charlie Conway. Emilio Estevez was cast in 1991, after Herek was impressed by his performances in Brat Pack films, The Outsiders (1983), The Breakfast Club (1985) and St. Elmo's Fire (1985).

It was filmed in several locations in Minneapolis, Minnesota. Principal photography took place between January and April 1992.

Reception

Box office
The film grossed $50,752,337 in the United States and Canada, becoming a surprising success with audiences. The Mighty Ducks made $54 million in home video rentals according to Video Week magazine in 1992.

Critical reception
The Mighty Ducks received generally lukewarm reviews from critics. It holds a 23% approval rating on Rotten Tomatoes, based on 30 reviews, with an average rating of 4/10. The site's consensus reads, "The Mighty Ducks has feel-good goals, but only scores a penalty shot for predictability". Audiences polled by CinemaScore gave the film an average grade of "A" on an A+ to F scale.

Roger Ebert said the film was "sweet and innocent, and that at a certain level it might appeal to younger kids. I doubt if its ambitions reach much beyond that", and gave it a 2-star rating. Rita Kempley of The Washington Post described the film as 'Steven Brill, who has a small role in the film, constructed the screenplay much as one would put together some of those particleboard bookcases from Ikea.'

Emilio Estevez was surprised at the popularity of the movie series.

Accolades

The film is recognized by American Film Institute in these lists:
 2006: AFI's 100 Years...100 Cheers – Nominated
 2008: AFI's 10 Top 10:
 Nominated Sports Film

Home media
The film was released on VHS on April 14, 1993, DVD on April 11, 2000, and on Blu-ray Disc on May 23, 2017.

Sequels
The unexpected box-office success of the film inspired two sequels, D2: The Mighty Ducks (1994) and D3: The Mighty Ducks (1996), and an animated TV series (the latter taking on a science fiction angle with actual anthropomorphic ducks). While both sequels failed to match the original film's gross, they were still financially successful.

See also
 The Bad News Bears, an earlier film with a similar premise.
 List of films about ice hockey

References

External links

1992 films
1992 children's films
1990s sports comedy-drama films
Walt Disney Pictures films
Films directed by Stephen Herek
Films set in Minnesota
Children's comedy-drama films
American ice hockey films
Films scored by David Newman
American children's comedy films
American sports comedy-drama films
Films with screenplays by Steven Brill
Films shot in Minnesota
1990s English-language films
1990s American films

The Mighty Ducks (film)


Louis Napoléon Auguste Lannes, 2. hertug af Montebello, 2. fyrste af Siewierz (født 30. juli 1801 i Paris, død 18. juli 1874 på Château de Mareuil-sur-Ay) var en fransk politiker og diplomat. Han var broder til Gustave Olivier Lannes de Montebello og fader til Gustave Lannes de Montebello.

Han var søn af Jean Lannes, blev 1827 pair, men indtog først 1830 sit sæde; var oprindeligt legitimist, men sluttede sig 1833 til det ny kongedømme og blev sendemand; i København 1833-34 og i Schweiz 1836-38. Her tiltvang han sig udvisning af de politiske flygtninge, men havde nær fremkaldt et brud ved sin optræden i anledning af prins Louis Napoleons (Napoleon III's) ophold. I foråret 1839 var han en kort tid udenrigsminister og derefter sendemand i Neapel, indtil han maj 1847 blev marineminister. Han fjernedes ved februarrevolutionen 1848, sad 1849-51 i Nationalforsamlingen som medlem af højre, men trak sig derefter tilbage i privatlivet. 1858 modtog han dog posten som sendemand i Sankt Petersborg indtil 1866 og var fra 1864 til 1870 senator.

Kilder

Hertuger fra Frankrig
Fyrster fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Politikere fra Frankrig
Storkors af Æreslegionen
Diplomater fra Frankrig
Personer fra Paris

Louis Napoléon Lannes


اسم مشغل mp4  هو المصطلح التسويقي لمشغل الوسائط المحمول الذي يتوافق مع معايير وأشكال معينة. إن الاسم نفسه مغلوط تقنياً، نظراً لأن معظم مشغلي MP4 غير غير متوافقين مع الامتدادات MPEG - 4 الجزء 14 أو mp4. مع ذلك، فإن مصطلح mp4 يرمز إلى وضعهم، باعتبارهم خلفاء للمشغل MP3.

تقنية المعلومات

Rockchip
فوزهو rockchip هو معالجة الفيديو بالإلكترونيات فوزهو امتداد AVI بدون أي أطر B في MPEG - 4 الجزء 2 (وليس الجزء 14)، في حين استخدام MP2 لضغط الصوت. إن المقطع يجب أن يكون مدمجاً بها، إذا لزم الأمر، لتتناسب مع تصميم الشاشة. أي انحراف طفيف عن نتائج التنسيق المدعومة يظهر لنا عبارة تنسيق غير معتمد في رسالة تشير إلى وجود خطأ.

رقائق أخرى
بعض المشغلين، مثل اوندا VX979 ، قد بدأت في استخدام رقائق من Ingenic، والتي هي قادرة على دعم صيغ الفيديو من نوع RealNetworks. وأيضا، مع مشغلين SigmaTel القائمة على التكنولوجيا المتوافقة مع الامتداد swv .

الامتداد AMV

إن خوارزمية ضغط صورة من هذا الامتداد  هي غير فعالة وفقا للمعايير الحديثة فإن حوالي 4 بكسل لكل بايت، مقارنة بأكثر من 10 نقطة لكل بايت لMPEG - 2 / فيديو دي في دي). هناك مجموعة محددة من الأحجام (96 × 96 حتي 208 × 176 بكسل) والإطارات المتاحة بين معدلات (12 أو 16 إطار / ثانية). فشريط فيديو مدته 30 دقيقة سيكون له حجم الملف حوالي 100 ميغا بايت في حجم شاشة 160 × 120.

MTV
الفيديو بالامتداد MTV (لا علاقة له ب كابل الشبكة) ويتألف من 512 بايت عنوان ملف الذي يعمل من خلال عرض سلسلة من إطارات الصور الخام خلال تشغيل الإم بي 3. أثناء هذه العملية، يتم تمرير الأطر السمعية إلى شرائح وحدة فك الترميز، في حين أن مؤشر ذاكرة العرض في الأجهزة يتم ضبطه إلى الصورة ا التالية ضمن عرض الفيديو. هذا الأسلوب لا يتطلب أجهزة إضافية من أجل فك رموز، على الرغم من أنه سوف يؤدي إلى استهلاك كمية أكبر من الذاكرة. لهذا السبب، السعة التخزينية للمشغل MP4 أقل فعليا من المشغل الذي يضغط الملفات على الطاير.

كتيبات التعليمات
كتيبات التعليمات عادة ما تحتوي على المعلومات الأساسية لتشغيل واستخدام الأجهزة، ولكنها تفتقر أحيانا إلى مزيد من التفاصيل. فهي غالبا ما تترجم إلى الإنجليزية البسيطة.

الملاحظات والمراجع

وصلات خارجية

 MyMPxPlayer.org يهدف إلى توفير أصحاب الأجهزة المجهولة أو ' الغير معروفة جيدا' من مشغلات MP3/MP4 مزيد من المعلومات عنهم والموارد للمساعدة في جعل لهم الحصول على أكثر استفادة من ال MP3/MP4.

مشغل وسائط محمول

مشغل MP4


An Poa formosae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jisaburo Ohwi. An Poa formosae in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Poa

Poa formosae


Sam Riegel est un acteur de doublage, directeur et scénariste américain né le 9 octobre 1976 à Washington DC. Il est particulièrement connu pour le doublage de Donatello dans Les Tortues Ninja et ses rôles dans la websérie Critical Role.

Biographie

Études
Sam commença sa carrière très jeune, mais ne joua jamais à l'école. A 14 ans, il rejoint les bancs du lycée des arts du spectacle PCS, à New-York.

Il entra à l'Université de Virginie. Après l'obtention de son diplôme d'arts, sa marraine, Tina Fey, l'encourage à faire de l'improvisation. Elle le dirige vers un groupe d'improvisation à New-York appelé Upright Citizens Brigade.

Carrière
Sam Riegel commence sa carrière d'acteur très jeune, au côté de sa sœur, principalement au théâtre et dans des comédies musicales (comme La Mélodie du Bonheur).

Parmi ses premiers grands rôles dans le doublage anglais de séries animées, Sam obtient divers rôles de la série Yu-Gi-Oh! (Tristan Taylor, Rex Raptor, Arkana) en 2000.

En 2002, il obtient des rôles dans la série Naruto, puis Naruto Shippuden, jouant divers rôle, mais plus particulièrement celui de Baki. Il prêta aussi sa voix à ces mêmes personnages dans les jeux vidéo associés. Il joua brièvement le rôle de Shino Aburame.

Il prête sa voix à Donatello des Tortues Ninjas à de multiples occasions, pour la série animée et les jeux vidéo associés entre 2003 et 2010.

En 2011, il participe avec Rob Blatt à la compétition télévisée d'a capella The Sing-Off, comme scénariste. La même année, il devient directeur de doublage chez Disney Television Animation.

En 2012, il obtient le rôle de Spider-Man pour le jeu The Amazing Spider-Man d'Activision.

Depuis 2013, il joue avec ses amis dans Critical Role, d'abord dans le rôle de Scanlan Shorthalt (campagne 1), puis Nott The Brave/Veth Brennato (campagne 2) et Fresh Cut Grass (campagne 3). Il devient un des fondateurs de la websérie en 2015, puis de l'entreprise à partir de 2019. En 2022, à la suite du succès du projet Kickstarter de la websérie, il prête sa voix pour son personnage Scalan dans la série animée The Legend of Vox Machina.

Il figure parmi les 27 acteurs ayant joué le rôle de Spiderman.

Vie privée
La grand-mère de Sam était une rescapée de l'Holocauste. Il est le frère de l'actrice Eden Riegel et le demi-frère de la réalisatrice Tatiana S. Riegel.

Sam Riegel vit à Los Angeles avec sa femme, la cinématographe Quyen Tran avec qui il a une fille et un garçon.

Sam Riegel et Quyen Tran sont témoins des attentats du 11 septembre 2001. Après avoir été pris dans un nuage de poussière formé par la chute de la Tour Sud, ils s'échappent au Battery Park où ils observent la chute de la Tour Nord. Sam capture alors une vidéo qui est reprise dans de nombreux documentaires. Peu après ces évènements, ils déménagent en Californie, où Quyen est acceptée à l'Université de Californie à Los Angeles (UCLA).

Filmographie

Acteur

Jeux vidéo

 1997: Devil Summoner: Soul Hackers : Shingo Sako / Six / Ruan / Seer
 2003: Growlanser: Wayfarer of Time: Crevanille / Lumis Lichtmann
 2004: Teenage Mutant Ninja Turtles 2: Battle Nexus: Donatello
 2004: Yu-Gi-Oh!: Kapuseru monsuta koroshiamu: Rex Raptor
 2004: Blinx 2: Masters of Time & Space: Opérateur
 2005: Rogue Galaxy: Lord Gazel / Fritz
 2005: Teenage Mutant Ninja Turtles 3 : Mutant Nightmare: Donatello
 2005: TMNT: Mutant Melee: Donatello
 2005: Wild ARMs: The 4th Detonator: Jeremy Non / Zed
 2006: Hitman Blood Money: Chad Bingham Jr.
 2006: God Hand: Azel / Bruce / Ravel
 2006: Samurai Champloo: Sarutaro / Black Tengu
 2006: Blue Dragon: King Jibral / Turbulent Mai
 2006: Time Crisis 4: Marcus Black
 2006: .hack//G.U. Vol 1: Rebirth: Silabus
 2006: .hack//G.U. Vol 2: Reminisce: Silabus
 2006: Digimon World Data Squad: Kudamon / Reppamon / Tyilinmon
 2007: Final Fantasy IV: Edward Chris von Muir
 2007: Eternal Sonata: Allegretto
 2007: Ace Combat 6: Fires of Liberation: Marcus Lampert
 2007: Naruto Shippuden: Ultimate Ninja 4: Baki
 2007:  .hack//G.U. Vol 3: Redemption: Silabus
 2007: Summon Night: Twin Age: Nassau
 2008: Armored Core: For Answer
 2008: Cross Edge: York
 2008: Naruto: Clash of Ninja Revolution 2: Baki
 2009: Resident Evil: the Darkside Chronicles: Steve Burnside
 2009: Naruto Shippuden: Ultimate Ninja Heroes 3: Baki / Hakui
 2009: Persona: Masao Inaba
 2009: Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles in Time Re-Shelled: Donatello
 2009: Naruto Shippuden: Dragon Blade Chronicles: Kuroma Tatsushiro
 2009: Teenage Mutant Ninja Turtles: Smash-up: Donatello
 2009: Kamen Rider: Dragon Knight: Kamen Rider Incisor / System Voice
 2009: Trinity Universe: Kanata
 2009: Naruto Shippuden Legends: Akatsuki Rising: Baki
 2009: Naruto Shippuden: Clash of Ninja Revolution 3: Baki
 2010: Fallout: New Vegas: Ghoul / Chris Haversam / Rotface
 2010: Final Fantasy XIV: Alphinaud
 2010: Transformers: Wars of Cybertron: Starscream
 2010: End of Eternity: Jean-Paulet
 2010: World of Warcraft: Cataclysm: Calen / Enchanted Magus
 2010: Naruto Shippuden: Ultimate Ninja Storm 2: Baki
 2010: Sengoku Basara 3: Motonari Mori / Yoritsuna Anegakoji
 2010: God Eater Burst: Tatsumi O'Mori
 2010: Hyperdimension Neptunia: Ganache
 2010: Stay Night: Unlimited Blade Works: Shiro Emiya
 2010: Blood Drive: Bedlam
 2010: Trauma Team: Joshua Cunningham
 2012: Dead or Alive 5: Muramasa
 2012: Guild Wars 2: Pekapek / Viciss
 2013: Fire Emblem: Awakening: Donnel / Stahl
 2014: Transformers: Rise of the Dark Spark: Starscream
 2014: The Amazing Spider-Man 2: Spider-Man / Peter Parker
 2014: Naruto Shippuden: Ultimate Ninja Storm: Baki
 2015: Resident Evil: Revelations 2: Gabriel Chavez
 2015: God Eater 2: Rage Burst: Tatsumi O'Mori
 2015: Batman : Arkham Knight: Officier Beauchamp / Officier DeRogatis / Officer Welch
 2015: Pillars of Eternity: The White March: Heodan
 2015: Pillars of Eternity: Heodan
 2015: Persona 4: Dancing All Night: Teddie
 2015: Guild Wars 2: Heart of Thorns: Braham Eirsson / Tizlak
 2015: Fallout 4: Brother Devin (DLC) / Cole (DLC) / Faraday (DLC)
 2016: Tale of Bersaria: Jude Mathis
 2016: Yu-Gi-Oh!: Duel Links: Rex Raptor / Para / Arkana
 2016: World of Final Fantasy: Ultros
 2017: LawBreakers: Zae
 2017: Guild Wars 2: Path of Fire: Braham Eirrson
 2017: .hack//G.U. Last Recode: Silabus
 2017: Fire Emblem Heroes: Donnel / Raigh / Stahl
 2018: Pillars of Eternity II: Deadfire: Scalan Shorthalt / Bearn / Nemnok / Rekke ...
 2018: Fallout 76: Victor / Quentin Arlen
 2019: Teppen: Phoenix Wright
 2019: Indivisible: Ren
 2020: One Punch Man: A Hero Nobody Knows: Metal Bat
 2020: Bugsnax: Gramble Gigglefunny
 2021: Disgaea 6: Defiance of Destiny: Prinny
 2021: NieR Replicant: ver.1.22474487139...: Jakob

Séries

 1992: K.O. Beast: Wan Derbard
 1999: Di Gi Charat: Manager
 2000: Boys be... : Kyoichi Kanzaki
 2000-2003: Yu-Gi-Oh! : Tristan Taylor / Rex Raptor / Arkana
 2001: Janguru wa itsumo hare nochi Guu: Ashio
 2001: Gakuen senki Muryo: Toshio Mikami
 2001: Komikku pati: Kazuki Sendou
 2001-2002: The Prince of Tennis: Shuichiro Oishi
 2002-2007: Naruto: Baki / Zaku Abumi / Chishima...
 2002: Pokémon: Chico
 2002: Shaman King: Johann George Faust VIII
 2002: Samurai Deeper Kyo: Makaora
 2003: Texhnolyze: Kazuho Yoshii
 2003: Takahashi Rumiko gekijo: Ningyo no mori: Mr Asakawa
 2003: Sukurappudo purinsesu: Dennis
 2003: Zatch Bell!: Purio
 2003-2010: Ikki tosen : Chuei Totaku
 2003-2010: Les Tortues Ninja: Donatello / Dr. Chaplin ...
 2004: Enfer & Paradis: Dan Inosato
 2004: DearS: Hikoro 'Oihiko' Oikawa
 2004: Grenadier: Hohoemi no senshi: Yajiro Kojima
 2004: Hikari to mizu no Daphne: Chang / Security
 2004: Monster: Constantine / Peter
 2005: Jackie Chan: Older Jimmy / Jimmy
 2005: Gun x Sword: Klatt
 2005: Hachimitsu to Kuroba: Shinobu Morita
 2005: Bokusatsu tenshi Dokuro-chan: Hiroshi Miyamoto
 2005-2006: Kamichu! : Ino
 2005-2007: Eyeshield 21: Voix additionnelles
 2006: Fate/Stay Night: Shiro Emiya
 2006: La Mélancolie de Haruhi Suzumiya: Kunikida / Taniguchi
 2006-2010: Bleach: Maki Ichinose
 2006-2007: Ryûsei no rokkuman: Tom Dubious
 2006-2008: Code Geass: Lelouch of the Rebellion : Clovis la Britannia
 2006-2008: Digimon Data Squad: Kudamon / Kentaurosmon / Chirinmon...
 2007: Lucky Star: Minoru Shiraishi / Narrateur
 2007: Aika R-16: Vajin misshon: Gusto
 2007-2008: Tengen toppa gurren lagann: Viral
 2007-2008: Blue Dragon: Jiro
 2007-2013: Naruto : Shippuden: Rinji / Baki / Ko Hyuga
 2008: Happy Monster Band: Raoul
 2008-2009: Blue Dragon : Tenkai no shichiryu : Voix Additionnelles
 2009-2010: Gormiti : The Lords of Nature Return! : Toby Tripp
 2009-2011: Sengoku Basara: Mori Motonari
 2009-2012: Hellsing Ultimate: Divers
 2010: Dance-A-Lot Robot: Dance-A-Lot Robot
 2010: Durarara!!: Issac Dian
 2010-2011: Nura: Rise of the Yokai Clan: Kiyotsugu
 2010-2011: Marvel Anime: Détective Ikeda  / Voix Additionnelles
 2011: Blue Exorcist: Mephisto Pheles / Izumi
 2011: Blade : Detective Ikeda
 2011: Yu-Gi-Oh! Zexal : Chills / Number 16's Holder
 2011-2012: Persona 4: The Animation : Teddie / Shu Nakajima
 2011-2015: Winx Club: Riven / Acheron / Rumpelstiltskin
 2012: Rinne no Lagrange: Array
 2012-2015: K : Yashiro Isana
 2013-2015: Digimon Fusion: Bluemeramon
 2013-2016: Wander : Divers
 2013-2017: Docteur La Peluche : Orville / Wilbur
 2013-2017: LEGO Friends : Le Pouvoir de l'amitié : Jacob / Voix Additionnelles
 2013-2017: Princess Sofia : Smokelee / Yellowbelly / Voix Additionnelles
 2014: Sengoku Basara: End of Judgement : Mori
 Depuis 2015: Critical Role : Scalan Shorthalt / Nott the Brave / Veth Brenatto / Fresh Cut Grass
 2015: La Disparition de Yuki Nagato: Taniguchi
 2015-2016: LEGO Friends: Jacob
 2015-2018: Pickle and Peanut : Cody / Voix Additionnelles
 2015-2019: One Punch Man: Metal Bat / Peach Terry
 2016-2018: Future-Worm! : Lew Cregger / Carl
 2017: Danger & Eggs : Les frères Phillip (voix)
 2017: Blue Exorcist: Kyoto Saga: Mephisto Pheles
 2017-2021: La Bande à Picsou: Gavin / Pirates / Hack
 2018: Gyakuten Saiban : Furio Tigre
 2018: Stream of Many Eyes : Obby the Rat
 2018: Scooby-Doo! & Batman : L'Alliance des Héros : Dr. Achilles Milo / Léo Scarlett
 2019: Travis Willingham's Yee-Haw Game Ranch : Drak'ar Noir
 2019-2021: Fancy Nancy Clancy : Male Announcer / Male Narrator
 2019-2021: Amphibia : Brown Overalls Frog / Branson / Bartley
 2020: Ghost in the Shell SAC_2045 : Officier USAF
 2020-2021: Narrative Telephone : Lui-même
 2021: Kid Cosmic : Jerry / PT-SB
 2021-2023 : Star Wars: The Bad Batch : Ketch
 2021: The Duckburg Life : Police Officer / Sal
 2021: Archibald's Next Big Thing Is Here : Forgeron
 2022: The Legend of Vox Machina : Scalan Shorthalt

Directeur de doublage

 2004: Conservative Eye for the Liberal Guy
 2006: The Third: Aoi hitomi no shoujo
 2007: Ace Combat 6: Kaiho heno senka
 2008: Cooking to Get Lucky
 2011: Rocksmith
 2013: Gyakuten saiban 5
 2015: Skyforge
 2015: Yoyotoki: Happy Ears
 2015: Bear in Underwear
 2015-2017: Danger & Eggs
 2015-2016: Fresh Beat Band of Spies
 2016: Bad Guys
 2017: Valt the Wonder Deer
 2017-2018: Unikitty!
 2018: Scooby-Doo! & Batman : l'Alliance des héros
 2018: #TheLateBatsny
 2018: Neo Yokio
 2019-2020: DC Super Hero Girls
 2019: Le Monde Magique de Reggie
 2019: DC Super Hero Girls: Sweet Justice
 2019: Hot Streets
 2019: DC Super Hero Girls : Super Shorts
 2020: Kinderwood
 2021: Kid Cosmic

Scénariste

 2004: Ghost Talker's Daydream
 2004: Kannazuki no miko
 2004: Maho Shojo tai Arusu
 2006-2011: Kekkaishi
 2006: The Great Sketch Experiment
 2006: Exposing the Order of the Serpentine
 2008: Imaginary Bitches
 2009-2010: Atom TV
 2010: ModNation Racers
 2010: The Tastemaker
 2010: Sengoku Basara 3
 2010: 10 Minutes Solution
 2010-2013: The Sing-Off
 2011: America's Best Dance Crew
 2013: Fetch Quest
 2013: Game Stain
 2015: #DanceBattle America
 2016: Wander
 2016-2017: Pickle and Peanut
 2018-2020: All Work No Play

Récompenses
Sam Riegel remporte en 2018 le Daytime Emmy Awards du meilleur directeur de doublage dans un programme d'animation pour Danger & Eggs.

Prises de positions
En 2020, pendant l'une des crises de la représentation ethnique aux écrans, Sam soutient l'idée de doubleurs d'une couleur de peau blanche refusant ou regrettant de jouer des personnages d'une autre couleur de peau.

En 2021, il donne une critique publique et positive de Inside, le show sur Netflix de Bo Burnham.

Notes et références

Liens externes
 Sam Riegel - IMDb

Acteur américain de télévision
Acteur américain de théâtre
Acteur américain de doublage
Acteur américain de jeu vidéo
Attentats du 11 septembre 2001
Naissance en octobre 1976

Sam Riegel


جانون  والمعروف أيضا باسم جانوندورف , هي شخصية خيالية في سلسلة ذا ليجند أوف زيلدا.
هو خصم الرئيسي للينك، وهو الخصم النهائي في معظم سلسلة ذا ليجند أوف زيلدا.
وكثيرا ما يخطف الأميرة زيلدا
وكان أول ظهور له في القصة في جزء ذا ليجند أوف زيلدا:وصلة للماضي
وفي النسخة الإنجليزية أعطي جانوندورف اسم كامل جانوندورف دراقماير.
وكان له شكلين شكل يشبه البشر وشكل يشبه الخنزير.

مراجع

وصلات خارجية
 Ganon at the Great Hyrule Encyclopedia

أمراء حرب خياليون ألعاب فيديو
خاطفون خياليون
خنازير خيالية
زعماء (شخصيات ألعاب فيديو)
سيافون خياليون
شخصيات ألعاب فيديو ذكور
شخصيات ألعاب فيديو ظهرت في سنة 1986
شخصيات ألعاب فيديو في التلفاز
شخصيات ألعاب فيديو في القصص المصورة
شخصيات ابتكرها شيغيرو مياموتو
شخصيات خيالية تستخدم السحر
شخصيات ذا ليجند أوف زيلدا
شخصيات سرية في ألعاب الفيديو
شخصيات عفاريت في ألعاب الفيديو
قادة دكتاتوريون خياليون
قتلة جماعيون خياليون
لصوص محترفون خياليون
مجرمون خياليون ألعاب فيديو
ملوك خياليون
مؤنسون خياليون

غانون


Prodeinotherium je izumrli rod iz porodice Deinotheriidae. Ove su životinje živjele u Africi, Europi i Aziji u ranom i srednjem miocenu. Prodeinotherium, što znači "prije strašne zvijeri", prvi je put imenovan 1930., ali je ubrzo nakon toga jedina vrsta u ovom rodu, P. Hungaricum, prebačena u rod Deinotherium. Međutim, tijekom 1970-ih dva su roda ponovno razdvojena, a u rod Prodeinotherium su uključeni Deinotherium bavaricum (= "P. Hungaricum"), Deinotherium hobleyi i Deinotherium pentapotamiae, koji su razdvojeni na temelju zemljopisnog položaja - te 3 vrste su iz Europe, Afrike i Azije. Međutim, zbog malog broja znakova razdvajanja, moguće je da je postojala samo jedna vrsta  'P. bavaricum ili mnogo njih, uključujući P. cuvieri, P. orlovii i P. sinense.

Prodeinotherium jedan je od tri roda iz porodice Deinotheriidae, dok su druga dva Chilgatherium (iz Afrike) i Deinotherium (iz Europe, Afrike i Azije). Chilgatheriumu je prethodio Prodeinotherium, a Deinotherium ga je slijedio. P. hobleyi je bila prva vrsta Prodeinotherium i ona je migrirala u Aziju i Europu prije nego što je evoluirala u P. pentapotamiae, a zatim u P. bavaricum. Prodeinotherium je živio u ranom i srednjem miocenu prije nego što ga je zamijenio Deinotherium. Deinotheriidi su rana grana surlaša, iako više izveden od rodova Barytherium i Moeritherium.

Svi su deinoteri bili velike životinje koje su evoluirale u još veće, a mnoge su imznačajke zajedničke. I Prodeinotherium i  Deinotherium  su imali velike, izbačene kljove na donjoj čeljusti, ali nijednu na gornjoj čeljusti. Kljove su mogle biti korištene za micanje grana s puta dok su životinje dohvaćale hranu. Prodeinotherium je bio jnešto manji od Deinotheriuma, ali mnogo veći od primitivnih surlaša. Sve vrste roda Prodeinotherium bile su slične veličine, visine od 2,5 do 2,8 metara i težine od oko 3,1 tone.

Izvori

Surlaši
Prapovijesni sisavci

Prodeinotherium


was a town located in Asakura District, Fukuoka Prefecture, Japan.

As of 2003, the town has an estimated population of 16,568 and a density of 364.37 persons per km². The total area is 45.47 km².

On March 22, 2005, Yasu, along with the town of Miwa (also from Asakura District), was merged to create the town of Chikuzen.

External links
 Chikuzen official website

Dissolved municipalities of Fukuoka Prefecture
Populated places disestablished in 2005
2005 disestablishments in Japan

Yasu, Fukuoka


Aymen Tahar (født 2. oktober 1989) er en algiersk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Algeriet

Aymen Tahar


Donna Corcoran () este o actriță americană care a apărut în mai multe filme de la Hollywood de la începutul anilor '50. Ea a apărut în mod deosebit în două muzicale acvatice care au inclus pe Esther Williams (jucând înotător Annette Kellerman în copilărie) și ca o fată vulnerabilă fiind victimizată de o babysitter tulburat emoțional (interpretat de Marilyn Monroe ) într-o dramă mai gravă, Nu vă deranjați să bateți .

După ce a făcut ultimul sau film în 1955, a făcut o revenire simbolică ca un tânăr adult într-un episod al televiziunii de lungă durată " My Three Sons" (în care a jucat Fred MacMurray ) la începutul anilor 1960, înainte de a părăsi în sfârșit actul.

Corcoran s-a născut în Quincy, Massachusetts, la William "Bill" Corcoran, Sr. (1905-1958) și fostul Kathleen McKenney (1917-1972). Câțiva din frații ei au fost și vedeți de copil, inclusiv sora mai mică, Noreen Corcoran ,care a jucat pe Kelly Gregg pe tatal sau licențiat al lui John Forsythe ( CBS , NBC și ABC ). Doi frați mai tineri au intrat și în actorie: Kevin Anthony Corcoran, o stea a diferitelor filme Walt Disney și mai târziu un regizor și producător , iar Kelly Corcoran(1958-2002) a apărut in serialul western Barry Sullivan The Road West (1966-1968). Un alt frate, Brian Corcoran, a lucrat, de asemenea, în televiziune ca un tânăr.

Filmografie

Note

Legături externe

 Donna Corcoran pe IMDb

Nașteri în 1942
Nașteri pe 29 septembrie
Actrițe americane
Americani în viață
Actori copii americani
Actori din statul Massachusetts

Donna Corcoran


Hiding Out is a 1987 American thriller comedy-drama film starring Jon Cryer as a state's witness who disguises himself as a high school student in order to avoid being killed by the mob.

Plot
Revealed shortly into the movie, Andrew Morenski and two others, all stockbrokers, have passed bogus bonds for a mobster awaiting trial. After an evening out at a bar, one of them is killed in his home. The next morning, the FBI take the other two into protective custody.

Convincing his FBI bodyguards to have breakfast out of the safe house, Andrew and the agents are followed by hitmen. One of the bodyguards is killed in the diner, the other injured, and Andrew flees the scene. While running from the hitmen, he boards a train, temporarily escaping. Andrew hitchhikes with a truck driver to Topsail, Delaware, where he phones his Aunt Lucy, who tells him to meet her at the high school where she is the nurse.

Shaving his beard and bleaching the sides of his hair blonde give Andrew a punk look. He trades his $500 Italian sports coat for a peacoat from a bum to complete the look. Arriving at Topsail High School, the office personnel mistake him for a new student and register him for classes. He takes the name of Maxwell Hauser (off a Maxwell House coffee can).

Andrew's cousin does not recognize him at first. He eventually pulls him aside, revealing himself. He also sleeps at Patrick's, unbeknownst to his aunt.

Not willing to take the teachers' attitudes, Andrew becomes a hero to those tired of the school's status quo. This upsets Kevin O'Roarke, the current class president, and captures the heart of Ryan Campbell. During an afternoon at the local diner, he accidentally drops a birthday card meant for his grandmother (who had raised him) and it gets mailed. Later, a hitman posing as an FBI agent contacts his grandmother and sees the card and its postmark, telling him where Andrew is hiding.

One night, back from a date with Ryan, Patrick stops Andrew from entering the house. FBI agents have arrived, knowing he is close because he used his ATM card. Patrick takes his mother's keys and Andrew ends up using the high school as his refuge. He meets the school janitor, Ezzard, and shares a drink with him, revealing who he is. Andrew embraces the opportunity to run for class president, not knowing the election committee has already decided to rig the results in favor of Kevin.

Bored with high school, and realising he is the last witness against the mobster, Andrew decides to drop out. During the presentation of class election results, Kevin is announced the winner. However, he demands a recount, which reveals that most want Andrew as class president. As Andrew starts to address the crowd, a hitman begins firing at the stage. Ezzard, watching the proceedings, manages to dispose of one of the hitmen, while the other moves up into the rafters of the gym. Andrew chases him and Patrick uses a spotlight to blind the hitman, who loses his grip and falls to the gym floor below.

Images of graduation are spliced into images of Andrew taking the stand in court against the mobster for whom he had sold the bogus bonds. After his testimony, Andrew is given a few minutes to say farewell to his grandmother before being placed in the Witness Protection Program.

The last scene is of Ryan, sitting under a tree at a university. Andrew, now known as Eddie Collins, appears from behind the tree and tells her he has decided to become a teacher.

Cast
Jon Cryer as Andrew Morenski/Maxwell Hauser
Keith Coogan as Patrick Morenski
Annabeth Gish as Ryan Campbell
 Claude Brooks as Clinton
Oliver Cotton as Killer
Tim Quill as Kevin O'Roarke
Tony Soper as Ahern
Ned Eisenberg as Rodriguez
Marita Geraghty as Janie Rooney
John Spencer as Bakey
Gretchen Cryer as Lucy Morenski
Anne Pitoniak as Grandma Jennie
Beth Ehlers as Chloe
Richard Portnow as Mr. Lessig
Gerry Bamman as Mr. Stevens
Jack Gilpin as Dr. Gusick
Joy Behar as Gertrude
Lou Walker as Ezzard

Soundtrack
Four songs from the film's soundtrack entered the record charts in the United States: "Crying" by Roy Orbison (re-recorded as a duet with k.d. lang); "Live My Life" by Boy George; "Catch Me (I'm Falling)" by Pretty Poison, which went top ten in the US and also topped the Billboard Hot Dance Club Play chart in September 1987; and the top-20 U.S. hit "You Don't Know" by Scarlett and Black. The UK hit "Seattle" by Public Image Ltd. was also recorded in 1987 and featured in the film.

Reception
Roger Ebert compared the film to Like Father, Like Son, also released in 1987, in that it was an "example of the newest Hollywood genre, the Generation Squeeze, in which plots artificially combine adult and teenage elements" in order to attract the latter to the movie theater while attracting enough of an adult audience for the success of the rental market.  Ebert describes as "dumb" the main plot device involving the gangsters' continuing pursuit of Andrew, and the story arc about the janitor he befriends, and notes that the film fails to depict how the 29-year-old protagonist could have much in common with Gish's character, who is more than 10 years younger than he is. He credited the film with getting him to wonder what it would be like to revisit one's high school years, but cites Peggy Sue Got Married from 1986 as a film that had portrayed that scenario much more successfully.

Janet Maslin called the film "pleasant enough" with "mild" jokes that "revolve around things such as Mr. Cryer's accidentally giving tax advice to the father of a teenage girl he's dating, or his feeling out of place at the roller rink." She thought the film's conclusion suggested that Cryer "could have unexpected charm in more adult roles."

The Time Out Film Guide called the film "predictable, slackly plotted nonsense, marginally redeemed by a genial young cast."

References

External links

1987 films
1980s teen comedy-drama films
1987 independent films
American independent films
American teen comedy-drama films
Films about organized crime in the United States
Films shot in Massachusetts
Films shot in North Carolina
De Laurentiis Entertainment Group films
Films scored by Anne Dudley
Films set in Delaware
1987 directorial debut films
1987 comedy films
1987 drama films
1980s English-language films
Films directed by Bob Giraldi
1980s American films

Hiding Out


في الرياضيات، تعطى متطابقة فرق مربعي عددين بالشكل التالي:

وهي تعتبر من المتطابقات الأساسية في الجبر الابتدائي.

البرهان
برهان هذه المتطابقة بسيط جداً، وذلك بالبدء من الطرف الأيمن بتطبيق توزيع الضرب، فيتم الحصول على الطرف الأيسر.

في الهندسة الرياضية

يتم تمثيل فرق مربعي عددين هندسياً بفرق مربعين في المستوى.

مراجع

جبر ابتدائي
جبر تبادلي
طرح
مطابقات رياضية
مقالات تحوي براهين

فرق مربعي عددين


Street of Women  é um drama estadunidense do período Hollywood pre-code que estreou em 1932 e foi dirigido por Archie Mayo para a Warner Bros.. O filme é estrelado pela atriz Kay Francis e pelo ator Roland Young.

Elenco
Kay Francis ... Natalie "Nat" Upton
Roland Young ... Linkhorne "Link" Gibson
Alan Dinehart ... Larry Baldwin
Gloria Stuart ... Doris "Dodo" Baldwin
Marjorie Gateson ... Lois Baldwin
Allen Vincent ... Clarke Upton
Adrienne Dore ... Frances
Louise Beavers ... Mattie

Sinopse
Em Nova Iorque, a costureira Natalie Upton mantém, há três anos, um romance secreto com Larry Baldwin, rico empresário do ramo da construção. A situação se complica quando o irmão de Natalie vem para a cidade e se apaixona por Doris Baldwin, filha de Larry.

Recepção
A revista carioca Cinearte de 9 de Novembro de 1932 classificou o filme como "Bom", avaliando "Kay Francis, lindíssima e afinal o filme está cheio de cenas agradáveis, em ambientes destes que são o fraco de muita gente" . O jornal paulista Folha da Manhã datado de 24 de março de 1933 chamou o filme de "finíssimo trabalho", mas, curiosamente, evitou mencionar o caso de adultério, ponto central do enredo do filme.

Links Externos

Filmes dos Estados Unidos de 1932
Filmes dirigidos por Archie Mayo
Filmes da Warner Bros.

Street of Women