Regimentul 2 Vânători a fost o unitate de nivel tactic, care s-a constituit la 14/27 august 1916, prin mobilizarea unităților și subunităților existente la pace aparținând de Batalionul 2 Vânători din armata permanentă, dislocat la pace în garnizoana București.
Regimentul a făcut parte din organica Divizia 3 Infanterie. La intrarea în război, regimentul a fost comandat de colonelul Constantin Constantinescu. Regimentul 2 Vânători a participat la acțiunile militare pe frontul românesc, pe toată perioada războiului, între 14/27 august 1916 - 28 ocotmbrie/11 noiembrie 1918.
Drapelul de luptă al regimentului fost decorat cu Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III:
"Pentru vitejia și avântul extraordinar cu care au luptat ofițerii, subofițerii și soldații corpului, în aprigele lupte din iulie 1917. Primind ordinul de a străpunge puternicul front german, de pe Dealul Mărăști, regimentul a pornit cel dintâi la atac și pătrunzând în tranșeele inamice, după  o luptă înverșunată corp la corp, a silit pe apărători să fugă în dezordine. În aceeași zi, prin atacuri furioase la baionetă, i-a aruncat afară din tranșeele lor de pe Dealurile Teiușului, Roșu și acel de la est de Câmpurile, iar în zilele următoare i-a împins până dincolo de râul Putna. S-a capturat 5 ofițeri, 320 trupă , 4 tunuri antiaeriene, 2 obuziere de 105 mm, 14 mortiere de tranșee, 1 mortier de 117 mm., 6 mitraliere, 8 aruncătoare de grenade, peste 800 arme, 38 chesoane, 1 trăsură cu motor al unui balon, precum și o imensă cantitate de munițiuni și material de război."
Înalt Decret no. 928 din 21 august 1917

Participarea la operații

Campania anului 1916

În campania anului 1916 Regimentul 2 Vânători a participat la acțiunile militare în dispozitivul de luptă al Diviziei 3 Infanterie, participând la Operația ofensivă în Transilvania , Bătălia de pe Valea Prahovei, Luptele de pe aliniamentul Cricov-Ialomița, Luptele de pe aliniamentul Râmnicu Sărat-Viziru, precum și al acțiunile militare care au condus la stabilizarea frontului pe Siret.

Campania anului 1917

În campania anului 1917 Regimentul 2 Vânători a participat la acțiunile militare în dispozitivul de luptă al Diviziei 3 Infanterie, participând la Bătălia de la Mărăști. În această campanie, regimentul a fost comandat de locotenent-colonelul Mihail Butescu.

Campania anului 1918

În anul 1918 Regimentul 2 Vânători a făcut parte din Brigada 2 Vânători, din organica Diviziei 1 Vânători.

Comandanți
 Colonel Constantin Constantinescu
 Locotenent-colonel Mihail Butescu

Decorații
  Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III, 30 februarie 1917

Note

Bibliografie
 Dabija, Gheorghe (general), Armata română în răsboiul mondial (1916-1918), vol.I-IV, Tipografia "Lupta" N. Stroilă, București, 1932-1936
 Falkenhayn, Erich von, Campania Armatei a 9-a împotriva românilor și a rușilor, Atelierele Grafice Socec & Co S.A., București, 1937
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1941
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial, Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1917)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1918)
 Divizia 3 Infanterie

Unități militare române din Primul Război Mondial

Regimentul 2 Vânători (1916-1918)


Fliórov (Флёров, también transcrito como Flyorov o como Flerov) es el apellido de:
 Georgi Fliórov (1913-1990), un físico nuclear soviético;
 Iván Fliórov (1905-1941), comandante de la primera batería de artillería de cohetes Katyusha durante la Segunda Guerra Mundial;
 Konstantín Fliórov (1904-1980), paleontólogo y pintor naturalista de la Unión Soviética.

Fliórov


A Fonte do Azinhal é uma estrutura histórica situada junto à aldeia de Santa Clara-a-Velha, no concelho de Odemira, na região do Alentejo, em Portugal.

Descrição e história
A fonte situa-se perto da aldeia, no caminho para a Herdade do Azinhal, em cuja propriedade se encontra. Consiste numa fonte de mergulho, com nicho em forma de abóbada de volta perfeita, e tanque de planta quadrangular. Junto à fonte encontra-se um parque de merendas construído em xisto.

Foi provavelmente instalada no século XIX, e na década de 1980 foi alvo de obras de conservação e arranjo paisagístico, que incluiu a construção do parque de merendas, e a abertura de um nicho com uma estátua em cerâmica. Em Novembro de 2013, a Junta de Freguesia de Santa Clara-a-Velha promoveu uma visita temática à aldeia, no âmbito do programa Visitar Odemira, tendo o roteiro incluído a passagem pela Fonte do Azinhal.

Ver também
Lista de património edificado em Odemira
Barragem de Santa Clara
Fontanário da Praça Sousa Prado
Fonte da Bica da Rola
Igreja de Santa Clara de Assis (Odemira)
Lavadouro Municipal de São Luís
Ponte D. Maria (Odemira)
Pousada de Santa Clara

Ligações externas

Odemira
Fontes e chafarizes de Portugal
Fundações em Portugal do século XIX

Fonte do Azinhal


A Secret Wish ist das Debütalbum der aus Düsseldorf stammenden Synthiepop-Band Propaganda. Es erschien im Juli 1985 beim britischen Musiklabel ZTT.

Hintergrund
Nach dem kommerziellen Erfolg der von Trevor Horn produzierten Debütsingle Dr. Mabuse (betitelt nach dem gleichnamigen Spielfilm von Fritz Lang) vom März 1984 verließ Andreas Thein im Sommer die Band. Thein hatte den Titel zusammen mit Ralf Dörper und dem beim Düsseldorfer Symphonieorchester klassisch ausgebildeten Michael Mertens komponiert. Dörper und Mertens komponierten und texteten neue Songs. Die mit dem Musikjournalisten und ZTT-Mitgründer Paul Morley verheiratete Claudia Brücken und die ausgebildete Goldschmiedin Susanne Freytag steuerten zusätzliche Musik bei. Der Titel Sorry for Laughing stammt von Paul Haig (Josef K) und Malcolm Ross (Josef K / Orange Juice).

Da Horn bei der Produktion von Frankie Goes to Hollywoods Debütalbum Welcome to the Pleasuredome gebunden war, überließ er die Produktion seinem damaligen Tontechniker Stephen Lipson, der mit A Secret Wish seine Karriere als Musikproduzent startete. Die Produktion verwendete "die allerneueste Technik" und kostete "ein Vermögen", da zahlreiche prominente Sessionmusiker verpflichtet wurden. Als Gastmusiker sind auf dem Album neben Steve Howe (Yes), Stewart Copeland (The Police), David Sylvian (Japan) und Glenn Gregory (Heaven 17) sowie weiteren Studiomusikern auch die beiden Produzenten Trevor Horn und Stephen Lipson vertreten.

Noch vor der Veröffentlichung des Albums wurde im April 1985 mit Duel eine zweite Single veröffentlicht. Drei Monate nach der Langspielplatte, dem dritten Album im Katalog von ZTT, folgte eine Version im damals neuen Format Compact Disc, mit für das Label typischen alternativen Versionen. Die Band war zu diesem Zeitpunkt mit der ehemaligen Rhythmusgruppe der Simple Minds (Derek Forbes und Brian McGee) auf einer Welttournee durch Europa, die USA, Kanada und Japan. Als dritte Single wurde P. Machinery ausgekoppelt, bevor ZTT Ende 1985 mit Wishful Thinking schließlich ein auf A Secret Wish basierendes Remixalbum veröffentlichte. ZTT Records konzentrierte sich trotz des kommerziellen Erfolges von Propaganda auf die noch deutlich erfolgreicheren Frankie Goes to Hollywood, was 1986 zum weiteren Zerfall der ursprünglichen Besetzung, zu einem Rechtsstreit mit ZTT und schließlich zur Auflösung des Plattenvertrages führte.

Titelliste (Originalversion auf Langspielplatte)

Der Text von Dream Within a Dream enthält den Text des Gedichtes A Dream Within a Dream von Edgar Allan Poe aus dem Jahr 1849.
Bei Jewel und Duel handelt es sich um zwei Titel, die auf dem Albumcover jedoch als ein Titel genannt werden. Es handelt sich um zwei unterschiedlich instrumentierte Versionen mit dem gleichen Text. Reynolds bezeichnet Duel als "zuckersüß und eingängig" und Jewel als "roh und metallisch wie Neubauten auf Pop". Mit The Last Word und Strength to Dream verhält es sich genau umgekehrt, eigentlich ein Titel, basiert das instrumentelle The Last Word auf Dr. Mabuse und Strength to Dream beschließt mit der Eingangszeile des ersten Stückes das Album.

Titelliste der Original-CD

Die CD erschien etwa drei Monate nach der LP. Sie wurde komplett neu abgemischt und gegenüber der LP-Version um die Titel The Last Word und Strength to Dream gekürzt, dafür wurde der Titel Frozen Faces eingeschoben. Die Titel Jewel, Duel und P. Machinery wurden gegenüber der LP-Version neu gemischt. Mit einer Gesamtlaufzeit der CD von 51:58 Minuten wäre technisch gesehen noch genug Raum für die verworfenen Titel frei gewesen.

Nach der Original CD-Version erschienen weitere Releases wie die Japanese CD reissue, die 20th Anniversary reissue, die SACD release mit einem Multichannel-Mix sowie die 2010 2CD Deluxe "Element Series" Edition.

Rezeption
Keith Farley von Allmusic vergibt einen Album-Pick und bezeichnet A Secret Wish als "Synthie-Rock mit einem Auge in Richtung orchestriertem Pop sowie einem bisschen Sampler-Experimenten" ("synth-rock with an eye toward orchestrated pop as well as a bit of sampler experimentation".) Dave Thompson rezensiert das Album in seinem Buch Alternative Rock mit "anspruchsvoll und sehr europäisch" ("sophisticated and very European").

Weblinks

 Umfangreiche englischsprachige Besprechung des Albums zum 25-jährigen Jubiläum bei thequietus.com

Einzelnachweise

Album (Pop)
Album 1985
Propaganda (Band)

A Secret Wish


Mahmudiye, Eskişehir iline bağlı ilçedir. Nüfusu yaklaşık 8 bindir. 1950 yıllarında ilçe olmuştur.

Bünyesinde 15 köy barındıran Mahmudiye'nin en önemli özelliği, T.J.K. harasının burada bulunmasıdır. Yetiştirilen taylar her sene Mayıs - Haziran aylarında açık arttırma ile satılır. Taylardan bazıları 150-200 bin YTL fiyatlara satılabilmektedir. Ayrıca her sene Eylül ayında 1 ay süreyle at yarışları düzenlenmektedir.

Aynı zamanda T.C. Tarım İşletmeleri Genel Müdürlüğü (TİGEM)'in Türkiye'deki en büyük 3 işletmesinden birisi olan Anadolu Tarım İşletmeleri de bu ilçede bulunmaktadır. Burada yetiştirilen taylar, at sahiplerine satılarak yarış sahalarında yarıştırılmaktadır. Anadolu Tarım İşletmesi Türk at yarışı tarihinin en önemli atlarını yetiştirmiş, aygırlarına ev sahipliği yapmıştır.

1998 yılında Tarım Bakanı Mustafa Taşar ve TJK'ye dönemin belediye başkanı Vahit Karslı ve Anavatan Partisi ilçe başkanı Mustafa Arslan ile yapılan müracaatta ilçeye hipodrom yapılması konusunda ilk anlaşma yapılmıştır. İlçeye TJK tesisleri kurulmuştur.

Nüfus

Bağlı Bulunan Köyler
 Akyurt
 Balçıkhisar
 Doğanca
 Fahriye
 Güllüce
 Hamidiye
 İsmetpaşa
 Kaymazyayla
 Mesudiye
 Şerefiye
 Tokathan
 Topkaya
 Türkmenmecidiye
 Yeniköy
 Yeşilyurt

Kaynakça

Mahmudiye, Eskişehir


Die Division 1 1976/77 war die 39. Austragung der professionellen französischen Fußballliga. Meister wurde zum vierten Mal nach 1965 der FC Nantes.

Erster Spieltag war der 6. August 1976, letzter Spieltag der 8. Juni 1977, unterbrochen von einer dreiwöchigen Winterpause vom 20. Dezember bis 7. Januar.

Vereine
Teilnahmeberechtigt waren die Vereine, die die Vorsaison nicht schlechter als auf dem 17. Platz abgeschlossen hatten, dazu drei Aufsteiger aus der zweiten Division. Somit spielten in dieser Saison folgende Mannschaften um den Meistertitel:
 drei Klubs aus dem äußersten Norden (OSC Lille, Racing Lens, US Valenciennes-Anzin),
 drei aus Paris bzw. der Champagne (Paris Saint-Germain, Stade Reims, Troyes Aube Football),
 drei aus dem Nordosten (FC Metz, AS Nancy, FC Sochaux),
 vier aus dem Nordwesten (FC Nantes sowie die drei Aufsteiger Stade Rennes, SCO Angers, Stade Laval),
 einer aus dem Südwesten (Girondins Bordeaux),
 fünf aus dem Südosten (Titelverteidiger AS Saint-Étienne, Olympique Lyon, Olympique Nîmes, Olympique Marseille, OGC Nizza),
 einer aus Korsika (SEC Bastia).

Saisonverlauf
Es galt die Zwei-Punkte-Regel; bei Punktgleichheit gab die Tordifferenz den Ausschlag für die Platzierung. Die Bonuspunktregelung für besonders "torhungrige" Mannschaften war zu dieser Saison wieder abgeschafft worden.

In den ersten beiden Monaten dominierte Nizza die Liga, bei dem sich dann aber "vereinsinterne Reibereien" negativ auswirkten, so dass eine Gruppe von vier Konkurrenten sich absetzen konnte. Diese Mannschaften blieben während der gesamten Saison vor eigenem Publikum ungeschlagen und leisteten sich dort lediglich wenige Unentschieden (Bastia zwei, Nantes drei, Saint-Étienne – bei insgesamt lediglich sechs Gegentoren – vier und Lens sieben Remis). Herbstmeister wurde Nantes, aber insbesondere die Korsen mit ihrer auch extrem torgefährlichen Flügelzange Džajić/Zimako hielten bis in die Rückrunde hinein mit und lag beim direkten Aufeinandertreffen im Januar 1977 nur einen Punkt zurück. In Nantes führte Bastia bis zur 84. Minute mit 1:0, aber beim Schlusspfiff stand es 3:1 für die "Canaris", und von diesem Rückschlag erholte Bastia sich nicht mehr: am Saisonende lag der SECB elf Punkte zurück und hatte auch Lens noch passieren lassen müssen.

Dabei hatten die Experten den FC Nantes in der Sommerpause 1976 nicht auf der Rechnung gehabt – zu groß schien ihnen der personelle Umbruch dort zu sein, denn nicht nur mehrere Stammspieler, sondern insbesondere "Meistermacher" Arribas hatte den Verein nach 16 Jahren verlassen. Doch seinem Nachfolger Vincent, vom Zweitdivisionär FC Lorient gekommen, gelang es, um wenige verbliebene Routiniers herum "aus der Talentschmiede des Klubs eine erfolgreiche Elf aus dem Boden zu stampfen". Sinnbildhaft spielten diese "jungen Wilden", in deren Reihen alleine fünf Spieler mehr als zehn Treffer erzielt hatten, am drittletzten Spieltag den Titelverteidiger und Rekordmeister aus Saint-Étienne an die Wand, sorgten für dessen "Wachablösung" und beendeten die Saison mit neun Punkten Vorsprung auf Vizemeister Lens.

In der unteren Tabellenregion fanden sich alle drei Aufsteiger wieder, von denen Angers und Rennes umgehend in die Division 2 zurückkehren mussten, begleitet vom OSC Lille. An ihrer Stelle vervollständigten zur folgenden Saison Racing Strasbourg, AS Monaco und der FC Rouen das Teilnehmerfeld der höchsten Spielklasse.

Abschlusstabelle

Kreuztabelle

Die Meistermannschaft FC Nantes

Erfolgreichste Torschützen

Siehe auch
 Division 2 1976/77
 Coupe de France 1976/77

Literatur
 Hubert Beaudet: Le Championnat et ses champions. 70 ans de Football en France. Alan Sutton, Saint-Cyr-sur-Loire 2002, ISBN 2-84253-762-9
 Sophie Guillet/François Laforge: Le guide français et international du football éd. 2009. Vecchi, Paris 2008, ISBN 978-2-7328-9295-5
 Jean-Philippe Rethacker: La grande histoire des clubs de foot champions de France. Sélection du Reader's Digest, Paris/Bruxelles/Montréal/Zurich 2001, ISBN 2-7098-1238-X

Weblinks
 Statistiken auf lfp.fr

Anmerkungen und Nachweise

1976/77
Fußballsaison 1976/77

Division 1 1976/77


John Obi Mikel (d. 22 Nisan 1987), Nijeryalı eski futbolcudur.

Genç yaşta Mikel, Chelsea'ye 19 milyon sterlin karşılığında Manchester United'dan transfer oldu. İlk kulübü Lyn Oslo hem ilk transferden hem de ikinci transferden 4 milyon sterlin kazanmıştı. Orta saha oyuncusu olan Mikel tekniğiyle birçok oteritenin dikkatini çekti. Fiziğini de iyi kullanan Mikel 64 kez de Nijerya millî futbol takımı formasıyla sahaya çıktı.

Kariyeri

Trabzonspor
17 Mart 2020'de Mikel'in, küresel koronavirüs pandemisi boyunca devam eden Türkiye Süper Ligiyle ilgili endişelerini dile getirdikten sonraki günlerde karşılıklı olarak Trabzonspor ile sözleşmesini feshettiğini açıklayarak takımdan ayrıldı.

Stoke City
Mikel, 17 Ağustos 2020'de EFL Championship takımıı Stoke City ile bir yıllık sözleşme imzaladı.

Kaynakça

Yaşayan insanlar
1987 doğumlular
Nijeryalı futbolcular
Nijerya millî futbol takımı futbolcuları
Orta saha futbolcuları
SFK Lyn futbolcuları
Chelsea FC futbolcuları
Nijeryalı gurbetçi futbolcular
Norveç'teki gurbetçi futbolcular
İngiltere'deki gurbetçi futbolcular
Norveç'teki Nijeryalı gurbetçiler
İngiltere'deki Nijeryalı gurbetçiler
Eliteserien futbolcuları
Premier League futbolcuları
2006 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2008 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2010 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2013 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2013 FIFA Konfederasyonlar Kupası futbolcuları
2014 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2016 Yaz Olimpiyatları futbolcuları
Nijeryalı Olimpiyat futbolcuları
Bronz Olimpiyat madalyalı Nijeryalı sporcular
UEFA Şampiyonlar Ligi'ni kazanan futbolcular
2016 Yaz Olimpiyatları'nda madalya kazananlar
2018 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
Süper Lig futbolcuları
UEFA Avrupa Ligi'ni kazanan futbolcular
Çin'deki gurbetçi futbolcular

John Obi Mikel


قلعة جندل من المواقع الاثرية المهمة حيث تقع وسط قرية جندل التي اخذت اسمها من القلعة وهي تابعة لمحافظة ريف دمشق، سوريا، وهي من قرى جبل حرمون (جبل الشيخ)، تحيط بها القرى والبلدات التالية: عيسم الفوقا - بقعسم - خربة عين سكر - عين البرج.

تعتبر من المناطق السياحية في محافظة ريف دمشق بسبب اهمية قلعتها

لمحة تاريخية
ينسب بناء القلعة إلى شخص يدعى جندل، وهو الجد الأول للجنادلة، لكن المؤرخ عيسى إسكندر المعلوف يذكر أن القلعة قد بنيت قبل استقرار الجنادلة في الموقع. ويشير المؤرخ إلى كتابة يونانية كانت موجودة في العام 1934 م على عتبة بوابة القلعة، يرد فيها الاسم في اليونانية «ساما اتي»، ما يعني أن اليونان هم أول من بنوها في أعقاب حملة «الاسكندر المقدوني» عام 333 قبل الميلاد. ويؤكد هذا الرأي وجود الكثير من المدافن اليونانية في المنطقة، إضافة إلى الاهتمام الروماني بتشييد الأبنية والقبور فيها. كما يلاحظ سكان المنطقة وجود «برقش» في قلب الجبل ((عبارة عن مغارة أو فوهة في الجبل)) على مسافة قريبة شمال قلعة جندل. وتروي الأسطورة أن هذه الفوهة سقط فيها (النمرود) وتفتح في أحد أيام الصيف، حيث تخرج منا حشرات (البرغش) محدثة اصواتا مرعبة من كثافة الحشرات، تسمع إلى مسافات بعيدة. وعلى ما يبدو جد الجنادلة قد رممها، وظل الجنادلة يتوارثونها، إلى أن جاء الضحاك بن جندل البقاعي واعتصم فيها، أيام الملك العادل نور الدين الذي استولى عليها فيما بعد وظلت هذه القلعة مهملة إلى أن تحصن بها (موحدون) اثناء حربهم مع ابراهيم باشا المصري، الذي حاصرها هو الآخر ثم قام بتدميرها.

ترميم القلعة بالعهد الفاطمي
اثارت هذه القلعة الحصينة اهتمام الأمير جندل بن قيس الذي مر بها سنة 1015م، حيث أمر بترميمها وكان ذلك في عهد الخليفة الحاكم بأمر الله صاحب مصر والشام الذي أقر له باستقلال إداري في وادي العجم وبقيت هذه الإمارة (170) سنة تسمى إمارة الجنادلة يتوارثها جندل بن قيس ثم ابنائه فاحفاده، ولقبوا بالبقاعيين لأنهم قدموا من البقاع في جنوب لبنان حاليا واستمر ذللك حتى سقطت الدولة الفاطمية

اهمال القلعة في عهد الدولة الزنكية
بعد ان سقطت الدولة الفاطمية بيد الملك العادل نور الدين زنكي قام بضم الامارة واتباعها بدمشق ليقوم الضحاك بن جندل البقاعي بالعصيان ضد نور الدين. لكن نور الدين لم يقم بأي عمل ضده خوفا منه بأن يستنجد بالصليبيين. وانتظر ثلاث سنوات حتى عقد اتفاق هدنة مع الصليبيين. وفي سنة 552 هـ / 1154م ضم نور الدين الامارة ومنها بعلبك دون أي مقاومة من الضحاك.

انظر أيضا
قائمة بلدات سوريا

مراجع وهوامش

أماكن مأهولة في منطقة قطنا
بلدات سوريا
تجمعات درزية في سوريا
جغرافيا سوريا
قرى محافظة ريف دمشق

قلعة جندل


Erhvervsjournalistprisen er en pris der uddeles årligt til "én person eller en gruppe af personer, der har markeret sig inden for erhvervsjournalistikken i online, elektroniske eller trykte media eller på anden vis har haft betydning for formidlingen af virksomhedsforståelse og -nyheder". Modtageren udpeges af et panel bestående af over 450 erhvervsjournalister, og modtager en statuette, et diplom samt en pris på 50.000 kr. Prisen blev stiftet i 2015 af analyse- og konsulentfirmaet Aalund, der ligeledes står som administrator af prisen.

Historie
Prisuddelingen blev første gang afholdt i 2015 i JP/Politikens hus. Den første modtager var Niels Sandøe, der fik prisen for "sin flotte indsats inden for erhvervsjournalistikken". Efter den første prisuddeling valgte man at rykke uddelingen fra vinderens bladhus til en 'neutral beliggenhed'. I 2016 blev prisoverrækkelsen derfor afholdt på Hotel Skt. Petri i København.

I 2016 vandt Jakob Skouboe prisen for sin dækning af OW Bunker-krakket.

I 2017 vandt Morten Svith prisen for sin afdækning af problematiske forhold i Aarhus Kommune.

Prisens format
Erhvervsjournalistprisen er bygget op omkring et nomineringsudvalg samt et panel med 450 erhvervsjournalister. Nomineringsudvalget vælger fem nominerede kandidater, hvorefter afstemningspanelet vælger den endelige vinder blandt disse.
 Nomineringsudvalget 2018
 Henrik Tüchsen, redaktionschef, Watch Medier
 Jens Christian Hansen, redaktør og erhvervskommentator, Berlingske Business
 Simon Kirketerp, penge- og investredaktør, Dagbladet Børsen
 Lars Løcke, erhvervsjournalist, Nordjyske Medier
 Solveig Bjørnestad, vært P1 Business, Danmarks Radio
 Lisbeth Knudsen, direktør og chefredaktør, Mandag Morgen

Tidligere vindere

Referencer

Journalistik
Hædersbevisninger fra Danmark
Etableret i 2015
Prisuddelinger

Erhvervsjournalistprisen


The World Poker Tour (WPT) is an internationally televised gaming and entertainment brand. Since 2002, the World Poker Tour has operated a series of international poker tournaments and associated television series broadcasting playdown and the final table of each tournament.

The most prominent of World Poker Tour events belong to the WPT Main Tour. The WPT Main Tour focuses on the buy-in range of $3,500–$25,000, and winners of official WPT Main Tour events are awarded a membership to the WPT Champions Club. The WPT Champions Cup is the trophy awarded to all winners of WPT Main Tour events, and champions have their names engraved on the Cup.

Business
The World Poker Tour was started in 2002 in the United States by attorney/television producer Steven Lipscomb, who served as CEO of WPT Enterprises, Inc. (WPTE).

In November 2009, PartyGaming announced its acquisition of the World Poker Tour for $12.3 million. In 2011, PartyGaming merged with bwin to form bwin.Party Digital Entertainment.

In December 2014, World Poker Tour announced an alliance with Ourgame, agreeing to license products and services on an exclusive basis in more than a dozen countries across Asia. In addition, Ourgame received the rights to use the WPT logo and trademark exclusively in Bhutan, Cambodia, China, Hong Kong, Indonesia, Laos, Korea, Nepal, Macau, Malaysia, Taiwan, Thailand, Philippines, and Vietnam and operate on pokermonster.com.

In June 2015, The World Poker Tour (WPT) announced that bwin.party sold the company to Ourgame International Holdings Ltd. for a price of $35 million in cash.

In 2021 the World Poker Tour was sold to Element Partners for $105 million.

Television
The year-round WPT television show has broadcast globally in more than 150 countries and territories, and is currently producing its 21st season, which airs on Fox Sports Regional Networks in the United States. In August 2016, the World Poker Tour and Fox Sports announced a five-year deal to see Fox Sports broadcast the WPT through Season 19.

The WPT television show currently features commentary and analysis by Tony Dunst and Vince Van Patten. Dunst joined the World Poker Tour as host of the WPT Raw Deal during Season 9 after winning the role through an open casting competition. Following the retirement of Mike Sexton from the WPT commentary booth after 15 years, Dunst was elevated into the role alongside Van Patten.

Joining Dunst and Van Patten for all WPT televised broadcasts is anchor Lynn Gilmartin. Gilmartin's role focuses on hosting and presenting the show, as well as offering intimate interviews and sideline reporting. Gilmartin assumed the anchor role for Season 12 and remains the current anchor.

Prior to Gilmartin, Shana Hiatt served as the show host and sideline reporter in its first three seasons. Courtney Friel took over the host role for the fourth season, and Sabina Gadecki for the fifth. Layla Kayleigh and Kimberly Lansing began serving as hostesses in Season VI. Poker player and reporter Amanda Leatherman was the host for Season VII while Lansing was on maternity leave. Lansing returned as the anchor for Season 9 through 11.

The first season aired on the Travel Channel on American cable television in the spring of 2003. The show made its network debut on February 1, 2004, on NBC with a special "Battle of Champions" tournament, which aired against CBS coverage of the Super Bowl XXXVIII pre-game show. The Travel Channel aired the first five seasons of the Tour. In April 2007, WPTE announced that the series would move to GSN for its sixth season in the spring of 2008. 'The first WPT tournament to air on GSN, the Mirage Poker Showdown, debuted on March 24, 2008. In July 2008, WPTE announced that the series would move to Fox Sports Regional Networks for its seventh season.

Following the November 2009 acquisition of the World Poker Tour by PartyGaming plc, the new owners added a second series of televised WPT events under their PartyPoker brand name. This series has, to date, focused on televising the European stops of the WPT. Mike Sexton continues to provide commentary, though he is partnered with Denmark-based American commentator Jesse May rather than Vince Van Patten. The role of female show host and sideline reporter has been served by a number of personalities, often from the country where the event is held. One exception is Canadian born poker player Kara Scott, who has served as host for a number of the PartyPoker branded telecasts of these European WPT events.

The show's hosts, Tony Dunst and Vince Van Patten, sit at a booth near the final table, providing commentary and occasionally interacting with the players during the game. However, their specific comments about hole cards are recorded after the tournament takes place because gaming regulations prohibit them from observing a live feed of the "hole card cameras" while on the set. These cameras, built into the table, allow viewers to see the face-down hole cards dealt to each player.

In 2014, the World Poker Tour launched a high roller tournament series, WPT Alpha8, broadcasting on Fox Sports 1. The series originally featured commentary and analysis by Ali Nejad and Olivier Busquet, with Gilmartin serving as anchor. In later seasons, Vince Van Patten and Tony Dunst replaced Nejad and Busquet, while Lynn Gilmartin continued to serve as anchor.

The first three seasons of WPT are available on NTSC DVD.

In February 2019, WPT announced a deal with BT Sport to broadcast season XV of WPT. The deal expands WPT coverage to the UK and Ireland. During season XV, former WPT television commentator Mike Sexton won his first WPT event.

In March 2019, WPT announced a deal with TV Azteca to bring WPT assets to Latin America.

Professional Poker Tour
A series of spin-off tournaments, titled the Professional Poker Tour, began filming in 2004.  Broadcast of the series was delayed, which was partly due to a dispute with the Travel Channel over rights.  In the fall of 2005, WPTE announced that "a cable channel" (believed to be ESPN) had withdrawn from bidding for the PPT series, and that WPTE was negotiating with the Travel Channel to air the series.  On January 30, 2006, WPTE and the Travel Channel announced that they had dismissed all open lawsuits. The series began regular broadcast July 5, 2006, but was suspended after one season as WPTE couldn't find a television home for a second season.

ClubWPT
In 2008, the WPT launched a new product called ClubWPT. It is a subscription-based club where members can pay a monthly fee to play in tournaments that award over $100,000 in cash and prizes each month.

PlayWPT
In 2016, WPT launched a new social casino platform called PlayWPT, offering poker and slots.

With PlayWPT Poker, players can participate in ring games, tournaments, and sit-n-gos, and players can represent themselves at the table with avatars animated emojis. PlayWPT is available on desktop and mobile.

Sherman Act lawsuit
In July 2006, seven poker professionals sued WPTE, alleging violations of the Sherman Antitrust Act, the California Cartwright Act, and intentional interference with contract.  The professionals (Chris Ferguson, Andy Bloch, Annie Duke, Joe Hachem, Phil Gordon, Howard Lederer, and Greg Raymer) alleged that WPTE's standard release forms, required for participation in WPTE events, were anti-competitive and designed to interfere with their contractual obligations to other companies. The anti-competition claim was based on the fact that WPTE's contracts with the casinos that host its tournaments barred those casinos (and other casinos owned by the same parent companies) from hosting non-WPTE poker events.  The claim of interference with contract was based on the releases' claim to perpetual rights to the players' likenesses for any use WPTE wished.  The players claimed that this would put them in violation of other contracts (such as Ferguson's Activision Games contract or several players' contracts with online poker sites).

Hachem and Raymer dropped out of the lawsuit before its eventual settlement.

In April 2008, WPT Enterprises, Inc. settled with the five players remaining in the lawsuit. Chris Ferguson said about the settlement, "We are happy to have come to an agreement that is fair to all players, and to have put in place a new release that clears up ambiguities in how players' images may be used. We are especially happy that this new release will apply to all poker players who wish to participate in WPT tournaments and events."

WPT Player of the Year
While the winner of the season-ending WPT World Championship (simply the WPT Championship before season 9) is deemed that season's WPT Champion, the WPT also determines a Player of the Year to recognize the player who achieves consistent high finishes in WPT events throughout the entire season.

The Player of the Year is determined by a points system, with the player who earns the most points each season being named the WPT Player of the Year.  The season-ending WPT World Championship is a points-earning event for the Player of the Year calculation.

Through the end of Season 9, no player has been named WPT Player of the Year and also captured the WPT Championship.  The closest to date is Season 7 WPT Player of the Year Bertrand Grospellier, who finished 3rd in that season's WPT Championship.

In the first eight seasons of the World Poker Tour, only four players have finished in the money at least once. These players are Phil Hellmuth, Erik Seidel, Mark Seif, and Surinder Sunar.

Points system
During the first 8 seasons, only the 6 players at the final table in each Open event, plus the last (7th) player eliminated before the final table, earned points as follows:

 Winner: 1,000 points
 Runner-up: 700 points
 3rd place: 600 points
 4th place: 500 points
 5th place: 400 points
 6th place: 300 points
 7th place: 200 points (television final table bubble)

Starting with season 9, the points system was adjusted to recognize the number of entries and the size of the prize pool for each event:

 Generally, 10% of the participants in each event will finish in the money (ITM), so the system now gives Player of the Year points to all ITM players.
 The maximum number of points awarded to the event winner are now scaled to the size of the prize pool, with 600 points to the winner of an event with a prize pool smaller than $500,000 and 1400 points to the winner of an event with a prize pool larger than $4,000,000.  The season-ending WPT World Championship, no matter the prize pool, also starts at 1400 points to the winner.
 The system still operates on a descending scale, though the scale provides a minimum of 50 points to all the 'bottom' ITM players in any event.

WPT Main Event winners

Records
Information correct as of ...?

Record winnings
The largest win in a WPT event is the $3,970,415 paid to Carlos Mortensen for winning the season-ending WPT Championship for season 5.

Progression of largest winnings
The progression of the "highest payout" through the history of the WPT, starting with the win by Gus Hansen in Event 1 of WPT Season 1.  Entries have declined since the poker boom ended, with no increase in "highest payout" for a number of years – the highest has not increased since an event in 2007.

WPT World Championship ($25,000 buy-in)
Each WPT season culminates with the $25,000 buy-in WPT World Championship (simply the WPT Championship before season 9). As with regular events, the prize pool has declined since the poker boom ended: participants dropped from a peak of 639 in 2007, to 146 in 2013. The WPT organizers reacted by dropping the buy-in to $15,000 from 2014 onwards, limiting participation to winners of WPT events since the start of the series, and changing the name again, to WPT Tournament of Champions. There has been no increase in "highest payout" since the $3,970,415 at the 2005 World Championship, and the top prize has consistently been under $500,000 since the 2016 World Championship.

WPT Ladies
In January 2008, the WPT announced a set of tournaments for women, known as WPT Ladies.  The first season had five events, with buy-ins ranging from $300 to $1,500.  Nancy Todd finished first in the Ladies Championship with Vanessa Selbst finishing second. There are currently no WPT Ladies events scheduled.

WPT Walk of Fame

The World Poker Tour Walk of Fame was designed to honor those poker players who have played the game well at the highest levels as well as those who have promoted the spread of it through film, television, and literature.

The first inductees were poker legends Doyle Brunson and Gus Hansen, as well as actor James Garner.

In February 2004, the World Poker Tour Walk of Fame inducted its second members at the Commerce Casino in a ceremony before top pros and celebrities in town for the World Poker Tour Invitational Poker Tournament. The induction ceremony was staged on the doorstep of Commerce Casino.

No new players have been inducted since 2004.

WPT Honors Award
The WPT Honors Award launched in early 2017, with Ms. Linda Johnson named as the first recipient. Later that year, 15-year WPT commentator Mike Sexton and gaming industry icon Bruno Fitoussi became the second and third honorees. In 2018, Steve Lipscomb and Lyle Berman each received the fourth and fifth honors.

The WPT Honors Award is the WPT's highest honor, awarded to members of the poker industry in celebration and appreciation of exceptional contributions made to the World Poker Tour and the poker community as a whole. Presented as determined by WPT CEO Adam Pliska and the World Poker Tour, the WPT Honors Award is given in recognition to those who distinguish themselves by excellence and dedication beyond expectations.

WPT Honors Award Recipients
 2017: Bruno Fitoussi, Linda Johnson, Mike Sexton
 2018: Lyle Berman, Steve Lipscomb
 2019: Deb Giardina, Matt Savage
 2022: Isai Scheinberg, Vincent Van Patten

Deal
A fictional WPT championship match is the setting for the 2007 feature film Deal. Sexton, Van Patten, and Friel play themselves and a number of other poker professionals and poker-playing celebrities are reportedly in the cast. The WPT set was shipped to New Orleans for filming following the season 4 championship.

References

External links
 Official site

Travel Channel original programming
Poker tournaments
Poker companies
Television shows about poker
2002 establishments in Nevada
Television shows set in Nevada
Television shows shot in the Las Vegas Valley
Fox Sports original programming
Fox Sports Networks original programming

World Poker Tour


Musique d'ameublement (frz., ungefähr: "Möbelmusik, Einrichtungsmusik") ist der Titel oder die Gattungsbezeichnung von fünf Musikstücken für Salonorchester in unterschiedlicher Besetzung des Komponisten Erik Satie aus den Jahren 1917, 1920 und 1923. Es handelt sich um sehr kurze Stücke, die beständig wiederholt werden sollen. Die Musique d'ameublement hatte als provokatives musikalisches Konzept und als erklärte Gebrauchsmusik große Wirkung in der Entstehungszeit der Minimal Music seit den 1960er Jahren, namentlich durch die Vermittlung von John Cage.

Fünf Stücke
Die ersten beiden Stücke Carrelage phonique (Akustische Fliesen) und Tapisserie en fer forgé (Tapete aus Schmiedeeisen) von 1917 wurden zu Saties Lebzeiten wahrscheinlich nicht aufgeführt.

Die zweite Folge Sons industriels (Industrielle Klänge) von 1920 wurde als Entracte-Musik in den beiden Pausen einer Theateraufführung von Max Jacob in der Galerie Barbazanges Paris gespielt, während das Publikum Gelegenheit hatte, eine Ausstellung von Kinderzeichnungen zu betrachten. Die beiden Sätze tragen die Überschriften Chez un bistrot, Un salon.

Das fünfte Stück wurde 1923 als Auftragswerk für den amerikanischen Finanzier Eugene Meyer verfasst und trägt den Titel Tenture de cabinet préfectoral (ungefähr: Wandbehang für ein Chefbüro).

Publikationen der Musiknoten und Tonaufnahmen kamen erst in den 1970er-Jahren zustande.

Absichten

Satie versuchte, industriell hergestellte Dekorationselemente musikalisch nachzubilden, wie sie sich auf Tapetenmustern oder textiler Bandware finden. Die industriell gefertigten Tapeten raubten den bildenden Künstlern gegen 1900 eine wichtige Erwerbsquelle (siehe Geschichte der Tapete).

In einem Schreiben an Jean Cocteau von 1920 erklärte Satie: "Die Musique d'ameublement erzeugt Vibrationen, ohne einen andern Zweck zu haben. Sie erfüllt dieselbe Rolle wie das Licht, die Wärme und der Komfort in allen Varianten."

Heute kann das Audiodesign vergleichbare Ziele haben.

Literatur
 Pierre-Daniel Templier: Erik Satie. Rieder, Paris, 1932. Reprint: Éditions d'aujourd'hui, Paris, 1976.

Weblinks
 Tapete aus Schmiedeeisen als Tonaufnahme bei Youtube

Einzelnachweise

Kammermusikalisches Werk
Gebrauchsmusik
Werk von Erik Satie

Musique d’ameublement


Un pseudo-pénis est une structure trouvée chez certains animaux et qui, bien que semblant être un pénis, provient d'un processus développemental différent.

Mammifères

Les femelles de certains mammifères possèdent un clitoris de grande taille qui peut alors être qualifié de pseudo-pénis. C'est le cas chez la hyène tachetée, les fossas juvéniles, le binturong, les lémuroidés et les atèles. Chez les fossas, le clitoris agrandi est supporté par un os clitoridien, un os similaire à l'os pénien trouvé chez la plupart des mammifères. Chez la femelle fossa, l'os clitoridien et le pseudo-pénis diminuent en taille lors de la croissance de l'animal.

Chez la plupart des mammifères possédant un pseudo-pénis, cette structure ne semble pas avoir d'utilité fonctionnelle. On note cependant au moins une exception dans le cas de la hyène tachetée. Les femelles de cette espèce utilisent leurs pseudo-pénis lors de la miction, des rapports sexuels et de la mise-bas. Par ailleurs, la présence du pseudo-pénis chez les hyènes tachetées rend difficile une copulation qui se ferait sans le consentement complet des femelles, donnant ainsi un rôle prédominant à leurs préférences d'accouplement. L'organisation sociale des hyènes tachetées prend la forme d'une matriarchie.

Oiseaux

Chez la plupart des espèces d'oiseaux, les mâles ne possèdent pas de pénis à proprement parler. Chez certaines espèces, comme par exemple l'alecto à bec rouge, les mâles possèdent en revanche un pseudo-pénis.

Insectes

Les psoques du genre Neotrogla présentent un cas d'inversion des organes génitaux entre les mâles et les femelles. Ce sont les femelles qui sont équipées d'un pseudo-pénis qui pénètre dans le corps du mâle afin d'y prélever le sperme.

Notes et références

Pénis

Pseudo-pénis


Rosa Luxemburg er en dansk dokumentarfilm fra 1985 instrueret af Laurie Grundt.

Handling
Rosa Luxemburgs fødsel, skole, produktion, miljø og venner. Historisk oversigt Europa 1860-1919. Personer, systemer, oprør. Rosa Luxemburgs polemiske skrifter: Kritik af socialdemokratiet, nationalismen, kolonialismen. SOZIALREFORM ODER REVOLUTION mod Kautsky/Bernstein. Kapitalens akkumulation, imperialisme. Fredsmøde: Rosa Luxemburg dræbes i 1919.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1985

Rosa Luxemburg (dokumentarfilm)


An Glyphochloa henryi in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Janarth., V.C.Joshi , S.Rajkumar. An Glyphochloa henryi in nahilalakip ha genus nga Glyphochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Glyphochloa

Glyphochloa henryi


The Christian Congregation in Brazil () was founded in Brazil by the Italian-American missionary Luigi Francescon (1866–1964), as part of the larger Christian Congregation movement.

History

Louis Francescon came for the first time to Brazil from Chicago, Illinois in 1910. After arriving in São Paulo, Francescon went to Santo Antonio da Plantina, Paraná. His eleven missionary trips were quite successful among fellow Italian immigrants and Brazilian nationals.

The Christian Congregation of Brazil is one of the most dynamic and it is fast-growing. In 2016, the Christian Congregation in the Brazil had around 2.8 million members in 2020 and 24,272 temples (2021) in that country and more than 50,000 temples in all world and an intense missionary work abroad. In the metro area of São Paulo, the church shows its strength: there are 500,000 followers, distributed in 2,000 churches and a mother-church in the Brás district that houses a 9,800 member congregation in the Brás district.

Francescon was among the early founders of the Italian-American Pentecostal church in Chicago. He had left the First Italian Presbyterian Church of Chicago because of his belief in Water Baptism by immersion. Later, he accepted the doctrines of anointing with oil, miracles, and Holy Spirit baptism at the North Avenue Full Gospel Mission led by William Howard Durham. Evangelists from Chicago went to the Italian colonies in the United States planting churches mostly in the Northeast. Most of those churches were incorporated into the Christian Church of North America, with a few affiliated with the Christian Congregation in the United States.

Theology

The beliefs of the Christian Congregation is summarized by Articles of Faith. The church believes in the Holy Trinity, the Bible, in divine interventions and miracles. Salvation is considered by faith in Jesus Christ.

The 12 Articles of Faith also called "Points of Doctrine and Faith that were once given to the Saints" declares:
 We believe and accept the entire Bible as the infallible Word of God, inspired by the Holy Spirit; it is the only and perfect order of our faith and manner of living; to which nothing can be added or taken away, which is the power of God unto salvation to every believer. (2 Pet 1:21; 2 Tim 3:16-17; Rom 1:16).
 We believe there is only one living and true God, eternal, with infinite power, Creator of all things; and in the unity of Him there are three distinct Persons: The Father, the Son, and the Holy Spirit.(Eph 4:6; Matt 28:19; 1 John 5:7).
 We believe that Jesus Christ, the Son of God is the Word made flesh, who assumed the human nature through the Virgin Mary and so, is true God and true man, having two natures in one Person, the divine and human; and therefore is the only Saviour, who suffered death for the guilt of all men. (John 1:14; Luke 1:27-35; 1 Peter 3:18).
 We believe in the personal existence of the devil and his angels, evil spirits that together with him will be punished in the everlasting fire. (Matt 25:41).
 We believe that regeneration, or the new birth is received only through faith in Christ Jesus, who was delivered up for our offenses and was raised for our justification. They who are in Christ Jesus (cleansed through His blood) are new creatures and have Him for Wisdom, Righteousness, Sanctification, and Redemption.(Rom 3:24-25; 2 Cor 5:17; 1 Cor 1:30).
 We believe in water baptism, performed in the Name of Jesus Christ (Acts 2:37), with single immersion,  in the name of the Father, and of the Son, and of the Holy Ghost, according to Christ's commission. (Matt 28:18-19).
 We believe in the baptism in the Holy Spirit, with the sign of speaking in tongues as the Spirit gives utterance. (Acts 2:4; 10:45-47; 19:6).
 We believe in commemorating the Lord's Supper. The Lord Jesus the same night in which he was betrayed took bread: and when he had given thanks, he brake it, and said, Take eat: this is my body, which is broken for you: this do in remembrance of me. After the same manner also he took the cup, when he had supped, saying, This cup is the new testament in my blood: this do ye as often as ye drink it, in remembrance of me. (Luke 22:19-20; 1 Cor 11:24)
 We believe it is necessary to abstain from things offered to idols, and from blood, and from things strangled, and from fornication, as decreed by the Holy Spirit in the general assembly held at Jerusalem.(Acts 15:28-29; 16:4; 21:25).
 We believe that Jesus Christ, Himself, bore all our sickness, and for that reason we obey the following commandment: "Is any sick among you? Let him call for the elders of the church; and let them pray over him, anointing him with oil in the name of the Lord; and the prayer of faith shall save the sick, and the Lord shall raise him up; and if he has committed sins, they shall be forgiven him."(Matthew 8:17; James 5:14-15).
 We believe that the Lord, Himself, (before the millennium) "Shall descend from heaven with a shout, with the voice of the archangel, and with the trump of God; and the dead in Christ shall rise first; then we which are alive and remain shall be caught up together with them in the clouds, to meet the Lord in the air; and so shall we ever be with the Lord." (1 Thess 4:16-17; Rev 20:6).
 We believe there shall be a bodily resurrection of all dead, just and unjust, "And these shall go away into everlasting punishment, but the righteous into life eternal." (Acts 24:15; Matt 25:46),

The church and services
Congregational worship is held at churches, and they hold two important services apart from the normal weekday services - Baptism, which is done once in a person's lifetime, and the Holy Supper, which is held at church once a year (or more, for those who missed the official day). Singing of hymns are accompanied by an orchestra. During worship, men and women sit on opposite sides in the church. Man and women often dress in modest attires, with the women wearing veils, dresses, or skirts, and the men often dress in suits. The inscription "In the Name of the Lord Jesus" is written above the pulpit. Services are usually ministered by a cooperator, a deacon, or an elder from the ministry. Usually, in larger churches, there can also be a baptismal fount behind the pulpit for the occasional baptism services. Men are encouraged to not wear shorts, or a t-shirt and have a beard however this is not mandatory. The Christian has its doctrine fully based on the bible. The doctrine of Christian Congregation is supposed to help its members reach the ultimate goal. Eternal life in heaven.

References

ALVES, Leonardo M. "Christian Congregation in North America: Its Inception, Doctrine, and Worship". Dallas, 2006.
FRANCESCON, Louis. "Faithful Testimony". Chicago, 1952.
HOLLENWEGGER, Walter. "The Pentecostals".Minneapolis, 1972.

External links
Official website of the Christian Congregation of the /WORLD
Official website of the Christian Congregation of the /BRAZIL
Official website of the Christian Congregation /USA
Official website of the Christian Congregation /AUS
Official website of the Christian Congregation /UK
Official website of the Christian Congregation of the Uruguay /UY

Christian Congregation (Pentecostal)
Christian organizations established in 1910
1910 establishments in Brazil
Pentecostal denominations in South America
Pentecostal churches in Brazil

Christian Congregation in Brazil


An Schoenoplectus pungens in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Vahl, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Eduard Palla. An Schoenoplectus pungens in nahilalakip ha genus nga Schoenoplectus, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 S. p. badius
 S. p. longispicatus
 S. p. pungens

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Schoenoplectus

Schoenoplectus pungens


مزنة أند فاملي مسلسل كرتوني سعودي خيالي، يلقي الضوء على حياة عائلة السيدة مزنة التي جمد عندها الزمن وتوقف في حدود العام2007 بينما العالم المحيط بها والناس من حولها يعيشون في العام2100.
يحاول المسلسل في كل حلقة أن يعرض جانبا من واقع المجتمعات وصراعها مع الحداثة، الأمر الذي يولد عدد من المفارقات الكوميدية.

المسلسل فكرة علي الأعرج وسيناريو وحوار ناصر العزاز وسليمان المنديل ومن إنتاج قناة إم بي سي

انظر أيضا
 يوميات مناحي
 أنمي ستوديو

رسوم متحركة عربية

مزنة أند فاملي (مسلسل)


James Newton Haxton Hume Cook, dit James Hume Cook, né le  à Kihikihi et mort le  à Brighton, est un homme politique australien.

Biographie
Né en Nouvelle-Zélande, il est l'aîné de neuf enfants, d'un père fermier né en Angleterre et d'une mère née en Écosse. Il grandit dans la pauvreté, quitte l'école à l'âge de 13 ans et travaille comme vendeur de livres itinérant. La famille s'établit à Melbourne lorsqu'il a 15 ans, et il travaille à bas coût pour son père qui s'établit comme artisan sellier harnacheur. En 1887 il quitte sa famille et devient lotisseur à Ascot Vale, banlieue de Melbourne. Il s'éduque par lui même, lisant beaucoup et s'intéresse à la politique. Il devient membre de la , société d'entre-aide des natifs des colonies britanniques australasiennes, et en devient à terme le président en 1896.

Après trois candidatures infructueuses, en 1893 il est élu au conseil municipal de Brunswick, un quartier de Melbourne. En 1896 il en devient le maire. En 1894 il est élu à l'Assemblée législative du Victoria. Il échoue à être élu à la Convention fédérale australasienne, mais persuade la Australian Natives' Association de soutenir le projet de Constitution fédérale de l'Australie en 1897. Au Parlement du Victoria il est très proche du Parti travailliste, sans toutefois en être membre, et promeut une intervention de l'État pour règlementer les conditions de travail des ouvriers et garantir des salaires décents.

Il entre à la Chambre des représentants d'Australie aux premières élections fédérales en 1901 comme député protectionniste de la circonscription de Bourke, dans le nord de Melbourne. En janvier 1908 il est fait ministre sans portefeuille dans le gouvernement protectionniste d'Alfred Deakin. Durant sa carrière parlementaire il fait preuve de mépris envers les arrogants, et d'un sens de l'humour et de l'absurde à ses propres dépens. Populaire auprès des ouvriers et des petits entrepreneurs, il subit une campagne de dénigrement féroce de la part des travaillistes durant les élections de 1910 et est battu par le candidat travailliste dans sa circonscription. En 1922 il devient le secrétaire de la Ligue de Protection des Industries australiennes, qui est devenue son principal engagement. À ce titre il représente les industries australiennes à la conférence impériale de 1932 qui adopte les Accords d'Ottawa, par lesquels le Royaume-Uni adopte une politique protectionniste favorisant les importations depuis l'Australie et les autres dominions du Commonwealth des nations. En 1941 il est fait compagnon de l'ordre de Saint-Michel et Saint-Georges. Il meurt l'année suivante à l'âge de 75 ans.

Références

Naissance en septembre 1866
Décès en août 1942
Ministre australien
Compagnon de l'ordre de Saint-Michel et Saint-Georges
Personnalité australienne du XIXe siècle
Personnalité australienne du XXe siècle
Décès à 75 ans

James Hume Cook


An Haworthia truncata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Selmar Schönland. An Haworthia truncata in nahilalakip ha genus nga Haworthia, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 H. t. maughanii
 H. t. minor
 H. t. truncata

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Haworthia

Haworthia truncata


Ana Bond (kannada jezik: ಅಣ್ಣಬಾಂಡ್) indijski je povijesni akcijski film film redatelja Duniya Soori.

Uloge
 Puneeth Rajkumar — Bond Ravi / Anna Bond
 Nidhi Subbaiah — Divya
 Priyamani — Meera
 Rangayana Raghu — Chapathi Babu
 Avinash — Major Chandrakanth
 Jackie Shroff — Charlie
 Balu Nagendra — Bala
 Gurudatt

Izvori

Indijski filmovi
Akcijski filmovi
Filmovi 2010-ih

Ana Bond


الشبيبة الدستورية، هي التنظيم الشبابي للحزب الحر الدستوري الجديد ثم للحزب الاشتراكي الدستوري من بعده. يرجع أصول الشبيبة الدستورية إلى العشرينات إذ ظهرت أولا كتنظيم تابع للحزب الحر الدستوري قبل أن ينشق عنه الحزب الحر الدستوري الجديد لينشأ بدوره شبيبة تابعة له منذ تأسيسه عام 1934. حلت الشبيبة عام 1938 على خلفية أحداث 9 أفريل وحظر الحزب وتنظيماته الرديفة. أثناء احتلال قوات المحور للبلاد قامت الشبيبة الدستورية بعدة تظاهرات مساندة لها تحت إشراف كاتبها العام فريد بورقيبة في غياب أغلب قادة الحزب المعتقلين في فرنسا. بعد الاستقلال أصبحت الشبيبة بمثابة سلم للمناصب القيادية في الدولة إذ سبق أن نشط في صفوفها العديد من الشخصيات السياسية الهامة من أبرزها: أمين مال الحزب أحمد التليلي والوزراء أحمد بن صالح ومنجي الكعلي ومحمود المستيري؛ ومن أبرز من تولى كتابتها العامة بعد الاستقلال محمود المعموري ومحمد الصيّاح وحسيب بن عمار. بعد أن لعبت دورا تعبويا هاما في سنوات الاستقلال الأولى لا سيما في أحداث بنزرت، عرفت الشبيبة ضعفا في هياكلها في أواخر العهد البورقيبي ليقع تغيير اسمها بعد حركة 7 نوفمبر 1987 إلى الشباب الدستوري تحت إشراف التجمع الدستوري الديمقراطي خليفة الحزب الاشتراكي الدستوري.

منظمات مقرها في تونس
شبيبات حزبية
سياسة تونس

الشبيبة الدستورية


Agrilus burkei é uma espécie de escaravelho perfurador de madeira metálico da família Buprestidae. É conhecida a sua existência na América do Norte.

Referências

burkei
Coleópteros descritos em 1917

Agrilus burkei


Lachlan Thomas Sharp (Lithgow, 2 de julho de 1997) é um jogador de hóquei sobre a grama australiano, medalhista olímpico.

Carreira
Sharp integrou a Seleção Australiana de Hóquei sobre a grama masculino nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, quando conquistou a medalha de prata após confronto contra a equipe belga na final da competição.

Jogadores de hóquei sobre a grama olímpicos da Austrália
Jogadores de hóquei sobre a grama nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020

Lachlan Sharp


Blåbrynet motmot (), er en skrigefugl der lever i Mellemamerika. Blåbrynet motmot er nationalfugl i El Salvador og Nicaragua.

Kilder
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Mellemamerikas fugle
Motmoter

Blåbrynet motmot


Um cooler(português brasileiro), caixa térmica(português brasileiro) ou geleira(português europeu) é uma caixa isolante térmica utilizada para conservar alimentos (carne para churrasco, sanduíches, sorvetes, frutas, etc.) ou bebidas para mantê-los frescos. Eles também podem ser mantidos com cubos de gelo dentro da caixa, gelando ainda mais.

São frequentemente levados em praias, casas de veraneio, e piqueniques.

São geralmente fabricados em material plástico (geralmente polipropileno) e possuem uma parede dupla, com o material isolante entre estas duas paredes (isopor ou poliuretano).

História
O inventor original da caixa térmica é desconhecido, com versões disponíveis em várias partes do mundo ao longo da década de 1950.

A caixa térmica portátil foi patenteada nos EUA por Richard C. Laramy de Joliet, Illinois. Em 24 de fevereiro de 1951, Laramy apresentou um pedido no Escritório de Patentes dos Estados Unidos para uma caixa térmica portátil (Nº de série 212.573). A patente (nº 2.663.157) foi emitida em 22 de dezembro de 1953.

Em 1952, a portátil Esky Auto Box foi lançada na Austrália pela empresa de refrigeração Malley's de Sydney. Feita de aço e acabada em esmalte cozido e cromo, com chapa de cortiça para isolamento, a Esky se tornou a primeira caixa térmica produzida em massa no mercado. A marca obteve enorme sucesso e, em 1960, 500.000 famílias australianas possuíam uma (em um país de aproximadamente 3 milhões de famílias na época).

A Coleman Company popularizou a caixa térmica nos EUA com sua oferta inicial de uma caixa térmica galvanizada em 1954. Três anos depois, a Coleman desenvolveu um processo para fazer um revestimento plástico para caixas térmicas e jarras.

Ver também
Garrafa térmica
Bolsa térmica

Conservação de alimentos

Caixa térmica


1935 මාර්තු 24 දින මෙලොව එළිය දුටු සුමිත්‍රා පීරිස් ශ්‍රී ලාංකීය සිනමාවේ සිටින විශිෂ්ඨ අධ්‍යක්ෂකවරියකි. 1990 දශකයේ අගභාගයේදී ඇය ප්‍රංශයේ ශ්‍රී ලංකා තානාපතිනිය ලෙස කටයුතු කරමින් මහඟු සේවයක් ඉටු කළාය. ඇය විසින් අධ්‍යක්ෂණය කරන ලද මහත් ජනාදරයට පාත්‍ර වූ චිත්‍රපටය වනුයේ 'ගඟ අද්දර' චිත්‍රපටයයි. ශ්‍රී ලංකාවේ  සිටින ශ්‍රේෂ්ඨ සිනමා අධ්‍යක්ෂකවරයෙකු වන ආචාර්ය ලෙස්ටර් ජේම්ස් පීරිස් මහතා ඇයගේ ජීවන ගමනේ සහකරුවා වේ.

ළමා සහ තරුණ අවධිය

සුමිත්‍රා පීරිස් මෙලොව එළිය දුටුවේ සුමිත්‍රා ගුණවර්ධන නමිනි. ඒ 1935 මාර්තු 24 වෙනිදාය. ඇය උපත ලැබුවේ ශ්‍රී ලාංකීය දේශපාලන ක්ෂේත්‍රයේ ප්‍රකට මාක්ස්වාදී චරිතයක් වන බොරලුගොඩ ගුණවර්ධනයන්ට ඥාතීත්වය දරන පවුලකය. ඇයගේ පියා හෙන්රි ගුණවර්ධන (හැරී ගුණවර්ධන) වූ අතර ඔහු අවිස්සාවේල්ල ප්‍රදේශයේ නිතීඥයෙකු ලෙස කටයුතු කළේය. ඇයගේ මව වූ හැරියට් වික්‍රමසිංහ සාමාන්‍ය මධ්‍යම පාන්තික කාන්තාවක් වූවාය. සුමිත්‍රා පීරිස්ගේ ඥාතීන් තිදෙනෙක් වන දිනේෂ් ගුණවර්ධන, ගීතාංජන ගුණවර්ධන සහ ප්‍රසන්න ගුණවර්ධන ලාංකීය ක්‍රියාකාරී දේශපාලනයේ අදටත් කටයුතු කරමින් සිටී.

සුමිත්‍රා පීරිස් දහහතර වන වියේ පසුවන විට ඇයගේ මව මෙලොව හැර ගියාය. එතැන් සිට සුමිත්‍රා තම සොයුරු සොයුරියන් වූ ගාමිණි, චන්ද්‍රලතා සහ රංජිත් සමඟ ජීවන ගමනේ විවිධ අභියෝගයන්ට මුහුණ දුන්නාය. ගාමිණී, සුමිත්‍රාට වඩා වසර පහක් වැඩිමහලු වූ අතර, චන්ද්‍රලතා ඇයට වඩා වසර හතරක් වැඩිමහළු වූවාය. රංජිත් පවුලේ බාලයා විය.

මවගේ වියෝවෙන් පසු සුමිත්‍රාගේ වැඩිමහලු සොයුරු ගාමිණී ප්‍රංශයේ දකුණු ප්‍රදේශයට ගොස් ප්‍රංශ චිත්‍ර ශිල්පියෙකු සමඟ ජීවත් වුයේය.

සුමිත්‍රා ඉගෙනීම ආරම්භ කළේ අවිස්සාවේල්ලේදීය. පසු කලෙක ඇය කොළඹ විශාකා විද්‍යාලයට ඇතුලත් වුවාය. ඇය ලන්ඩන් උසස් පෙළ විභාගය සඳහා ඉගෙනුම ලැබුවේ කොළඹ ඇක්වයිනාස් විද්‍යාලයෙනි.
සුමිත්‍රා වයස අවුරුදු 20 වන විට ප්‍රමාණවත් මුදලක් එක්රැස් කොටගෙන යුරෝපය බලා පිටත්ව තම සොහොයුරා ගාමිණී මුණගැසුණාය. එතැන් පටන් ඔහුගේ ආධාරද ඇතිව ඇය යුරෝපයේ විවිධ රැකියාවන්හි නිරත වුවාය.

පෞද්ගලික ජීවිතය

සුමිතා පීරිස් ආචාර්ය ලෙස්ටර් ජේම්ස් පීරිස් සමඟ විවාහ වුයේ 1964 ජුනි 19 වනදා ඕල් සේන්ට්ස් (All Saints) දේවස්ථානයේ දීය.

සිනමා දායකත්වය

සංස්කරණයන්

අධ්‍යක්‍ෂණයන්

නිෂ්පාදනයන්

සම්මාන

අන්තර්ජාතික සම්මාන
Carthage International Film Festival - Gehenu Lamai - Diploma of Merit. shared the jury award with Mirinal Sen of India – 1978
London Film Festival - Gehenu Lamai - Outstanding Film of the Year – 1978
South Asian Film Festival in Tokyo Japan - Ganga Addara – Diploma Moscow International Film Festival - Yahalu Yeheli - Diploma 1984 purchased by a German television channel in 1986
Filmex International Film Festival - Los Angeles - Yahalu Yeheli - Diploma – 1985
Tokyo International Film Festival - Sagara Jalaya - One of the Ten Best Films purchased by a Japanese television station
Nantes International Film Festival - Loku Duwa - Diploma – 1993
Fukuoka International Film Festival - Loku Duwa - 1994
London Film Festival - Duwata Mawaka Misa – Diploma – 1998
International Film Festival - India - Duwata Mawaka Misa – 1998
Fukuoka International Film Festival - Duwata Mawaka Misa – 1998
Golden Lotus - Deauville Award for "Contribution to Asian Cinema" - 2001

ජනාධිපති සම්මාන
හොඳම සංස්කරණය - අහසින් පොළොවට – 1979
හොඳම සංස්කරණය - ගඟ අද්දර - 1981
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - ගඟ අද්දර – 1981
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - යහළු යෙහෙළි – 1983
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - ලොකු දුව - 1997
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - දුවට මවක මිස - 1998

සරසවිය සම්මාන
හොඳම සංස්කරණය - ගම්පෙරළිය – 1964
හොඳම සංස්කරණය - දෙලොවක් අතර – 1967
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - ගඟ අද්දර – 1981
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - මායා – 1985
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - සාගර ජලය මදි හැඬුවා ඔබ හන්දා – 1989

සිග්නිස් (ඕ.සී.අයි.සී) සම්මාන
හොඳම සංස්කරණය - අහසින් පොළොවට – 1979
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය – ගැහැනු ළමයි – 1979
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - යහළු යෙහෙළි – 1983
හොඳම අධ්‍යක්ෂණය - සාගර ජලය මදි හැඬුවා ඔබ හන්දා - 1989

වෙනත්
Best Editor - Bakmaha Deege - Critics Awards - 1971
Swarna Sanka Awards – 1998
Best Director - Rana Thisara Lifetime Achievement Award – 1993
Best Director - Zonta Arthur C Clark Award for Communication - 1998

සටහන්

{|

|-

|Sumitra_Peries
|-
{|

1935 උපත්
චරිත කතා
ලාංකික සිංහලයෝ
විශාකා විදුහලේ ආදි සිසුවියෝ

සුමිත්‍රා පීරිස්


Hellevad-hønen er en dansk æglægnings-hybridhønserace. Hybrid-hønseracen er udviklet ved at krydse New Hamshire med hvid Italiener af Skalborg-stammen. Dermed opnås et alternativ til klassiske æglægningshøns som eksempelvis ISA Brown, eftersom Hellevad-høns er mere velegnede til at være udendørs (eksempelvis som fritgående høns eller økologiske høns). Hellevadhønen har lavere dødelighed og lægger sjældent æg på gulvet, omvendt falder produktiviteten lidt i forhold til konventionelle æglægnings-høns.

Hellevadhønen, er som Rugeriet Hellevad (hvor den udruges), opkaldt efter lokaliteten Hellevad ved Klokkerholm. Hønens farve er hvid.

Hellevad-hønen findes også i en sort variant med tilnavnet Batman.

Referencer
www.hellevadhoenen.dk

Hybrid og krydsningshøns

Hellevadhønen


Birra Peja Sh. a. ist eine kosovarische Brauerei, deren Bau im Jahr 1968 begann. Seit 1971 wird in Peja Bier produziert. 2010 wurde das Unternehmen privatisiert. Birra Peja betreibt neben der Brauerei auch Lagerhäuser, Transport- und Lieferfahrzeuge sowie Groß- und Einzelhandelsfilialen im Kosovo. Der Hauptsitz des Unternehmens befindet sich in der Stadt Peja.

Haupteigentümer der Brauerei sind die Birra Peja Sh. a. und die Devolli Group.

Seit März 2012 verkauft das Schweizer Detailhandelsunternehmen Coop als erstes kosovarisches Produkt Birra Peja in Dosen.

Weblinks
 Offizielle Website von "Birra Peja Sh. a." (albanisch, englisch und kroatisch)

Einzelnachweise

Gemeinde Peja
Biermarke
Brauerei
Gegründet 1968
Produzierendes Unternehmen (Kosovo)
Essen und Trinken (Kosovo)

Birra Peja


Dumfries og Galloway (gelíska: Dùn Phrìs is Gall-Ghaidhealaibh) er eitt 32 sveitarfélaga Skotlands. Það er í suðvestri og á landamæri að Englandi. Flatarmál þess er 6.427 ferkílómetrar og eru íbúar tæplega 150.000 (2021). Það var myndað árið 1975 með samruna 3 sýsla.

Stærsti bærinn er Dumfries og Stranraer næststærsti.

Sveitarfélög í Skotlandi

Dumfries og Galloway


WQ or Wq may refer to:
 Wq number, in Alfred Wotquenne's catalogue of C.P.E. Bach's music
 Wake Island, a U.S. overseas territory
 Water quality
 Wiscasset and Quebec Railroad, Maine, U.S.
 Wikiquote, an online quotation dictionary

WQ


Brennan Othmann (né le  à Scarborough, en Ontario au Canada) est un joueur canado-suisse de hockey sur glace. Il évolue à la position d'ailier gauche.

Biographie

Jeunesse
Othmann commence sa carrière avec le système de formation des Flyers de Don Mills jouant dans la . Il est sacré champion en catégorie moins de 15 ans lors de la saison 2017-2018 et champion en catégorie moins de 16 ans l'année suivante.

Lors de la saison 2019-2020, il évolue pour les Firebirds de Flint dans la Ligue de hockey de l'Ontario (LHO). Au terme de la saison, il est sélectionné dans l'équipe recrues des étoiles de la ligue.

En prévision du repêchage de 2021, la centrale de recrutement de la LNH le classe au huitième rang des espoirs nord-américains chez les patineurs. Il est finalement sélectionné au  rang par les Rangers de New York.

En club
La saison 2020-2021 de la LHO étant annulée à cause de la pandémie de COVID-19, il choisit d'aller jouer en Suisse, là où son père Gery Othmann et son oncle Robert Othmann ont tous les deux connus une carrière de hockeyeur professionnels. Il évolue pour le HC Olten en Swiss League.

Au niveau international
Othmann représente le Canada au niveau international. Lors du Défi mondial des moins de 17 ans en 2019, il finit à la  place avec l'équipe noire du Canada. Il remporte le championnat du monde des moins de 18 ans en 2021.

Statistiques
Pour les significations des abréviations, voir statistiques du hockey sur glace.

En club

| 2017-2018 || Flyers de Don Mills U15 ||  || - || - || - || - || - ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2017-2018 || Flyers de Don Mills U15 ||  || 7 || 2 || 6 || 8 || 22 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2018-2019 || Flyers de Don Mills U16 || U16 AAA || 72 || 66 || 80 || 146 || 48 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2018-2019 || Flyers de Don Mills U16 ||  || 33 || 33 || 31 || 64 || 30 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2018-2019 || Flyers de Don Mills U16 ||  || 7 || 8 || 6 || 14 || 2 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2018-2019 || Team Ontario || Jeux du Canada || 6 || 10 || 6 || 16 || 6 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2018-2019 || Team GTHL Blue ||  || 4 || 3 || 5 || 8 || 4 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2019-2020 || Firebirds de Flint || LHO || 55 || 17 || 16 || 33 || 36 ||  ||  ||  ||  ||
|-
| 2020-2021 || Hockey Club Olten || Swiss League || 34 || 7 || 9 || 16 || 64 || 4 || 1 || 1 || 2 || 0
|-
| 2021-2022 || Firebirds de Flint || LHO ||66 ||50 ||47 ||97 ||65 ||19  ||9  ||15  ||24  ||18

Au niveau international

|-
| 2019 || align=left| noir U17 || Défi mondial des moins de 17 ans || 5 || 3 || 3 || 6 || 2 ||  place
|-
| 2021 || align=left| Canada U18 || Championnat du monde moins de 18 ans || 7 || 3 || 3 || 6 || 6 ||
|-

Transactions
Le , il est sélectionné par les Firebirds de Flint lors du repêchage de la LHO.

Le , il signe un contrat avec les Firebirds, quittant les Flyers de Don Mills.

Le , il est prêté par les Firebirds au Hockey Club Olten.

Le , il signe son contrat d'entrée avec les Rangers de New York.

Trophées et honneurs

Trophées juniors
 2017-2018
 Champion de la  moins de 15 ans avec les Flyers de Don Mills.
 Champion de l' Bantam AAA avec les Flyers de Don Mills.

 2018-2019
 Champion de la  moins de 16 ans avec les Flyers de Don Mills.
 Champion de la  avec les Flyers de Don Mills.
 Sélectionné dans l'équipe d'étoiles de la .
 Médaillé d'argent lors des Jeux du Canada avec l'équipe Ontario.
 Champion de la OGC-16 avec l'équipe bleue de la .
 Remporte le classement par points de la OGC-16 (8).

 2019-2020
 Sélectionné dans l'équipe recrue des étoiles de la LHO.

Références

Naissance en novembre 2002
Naissance à Scarborough (Ontario)
Joueur canadien de hockey sur glace
Choix de premier tour au repêchage d'entrée dans la LNH
Choix de repêchage des Rangers de New York
Joueur des Firebirds de Flint
Joueur du HC Olten
Attaquant de hockey sur glace

Brennan Othmann


The Current is a Canadian current affairs radio program which airs weekday mornings on CBC Radio One. It airs weekdays starting at 8:37 a.m. local time and runs until 10 a.m., and features interview sessions and radio documentaries that typically take up a half hour each.

History
The program premiered in 2002, and was hosted from its inception by investigative journalist Anna Maria Tremonti. Tremonti retired from the program in June 2019. Laura Lynch served as interim host until the end of 2019, and Matt Galloway took over as the program's new permanent host effective January 6, 2020.

During the COVID-19 pandemic until May 15, 2020, The Current's runtime was extended to the rest of the morning for most of the nation to cover that issue, replacing Q (although it still had its shorter evening broadcast slot) and the various half-hour 11:30 AM shows with the host of the former show, Tom Power appearing for selected arts stories related to the pandemic. In addition, the final hour was pre-empted in most of the nation's time zones by a daily scheduled public address by Prime Minister Justin Trudeau and analysis of it with the remaining time of the final hour covered by reruns of interviews earlier of that day's show.

Guest hosts
On Fridays during the regular season period, a guest host was often used for the broadcast, who would be introduced on the preceding Thursday to read listener correspondence with Tremonti. Guest hosts were usually CBC personalities such as Maureen Taylor, Adrienne Arsenault, Nancy Wilson, Erica Johnson, Ian Hanomansing, Piya Chattopadhyay and Anthony Germain, although other Canadian journalists, including Haroon Siddiqui, Jan Wong and David Frum, also appeared.

In 2004, the program also did a one-off joint broadcast with the American radio program Democracy Now!, with Amy Goodman acting as the guest host of The Current.

During the summer months of July and August, the regular host is replaced as host for the entire period with guests. On Holidays, recordings of the late Stuart McLean's "Dave and Morley" stories from the comedy-variety radio series, The Vinyl Cafe, are rerun.

Season long story themes
From 2007 to 2018, the series ran regular season-long arcs of stories that dealt with a particular theme.  The themes that were explored have included:
 2007-08 -"Diet for a Hungry Planet": Food and world hunger
 2008-09 - "Watershed": The politics and issues dealing with water
 2009-10 - "Work in Progress": labor and employment related issues.
 2010-11 - "Shift": Population demographics and the changing nature of Canada's population
 2011-12 - "Gamechangers": People and significant events that had made a noticeable change in the world in some fashion.
 2012-13 - "Line in The Sand: Dilemmas that Define Us": moral dilemmas.
 2013-14 - "Project Money":  Money and related financial issues
 2014-15 - "By Design": Design issues such as Industrial and Social
 2015-16 - "Ripple Effect": Stories of consequences of various decisions and technologies, intended or otherwise.
 2016-17 - "The Disruptors": Stories of people, ideas and things that are disrupting today's society, both negatively and positively.
 2017-18 - "Adaptation": Stories of people adapting to changing realities in the world

During the network's summer schedule when The Current was shortened to an hour, selections of these features were rerun as a separate half-hour program. In 2018, The Current ran at the regular length year-round with segments over the regular season rerun during the summer period in addition to new stories. However, in 2019, a compromise in the format was reached with the series running CBC Radio One's original documentary podcasts for the summer, having new content for the first portion of the show and taking advantage of the remaining hour's time to accommodate the podcasts' irregular length. In the 2021-22 season, there was a less formal revisiting of the "Work in Progress" theme regarding employment, especially concerning the impact of the COVID-19 pandemic with selected interviews occasionally rerun during the summer months in addition to the podcasts.

Humour
Although primarily a serious news program, The Current from 2003 to 2012 began each show with a brief satirical commentary by a character credited only as The Voice. The role was performed by actor Stephen Hart.

The Voice also announced fictional advertisements for the "Ambiguous Party", a fictional political party. A few campaign ads were created and aired for morning show listeners' amusement in which The Voice tried to persuade listeners to vote for the Ambiguous Party. Comparisons are made between the Ambiguous Party (complete and utter fence-sitters on all issues) and the current parties of the day.

On June 20, 2019, Hart returned for a guest appearance to pay tribute to Anna Maria Tremonti on her last regular appearance as the show's host.

Repeat airings
An abbreviated edition of each day's program is repeated at 10 p.m. under the title The Current Review. Prior to 2008, The Review aired a single feature from The Current, alongside one from Sounds Like Canada, under the title Nighttime Review.

The program is also currently repeated at 3 a.m. as part of the CBC Radio Overnight schedule. Although the overnight airing uses the same abbreviated edit as the previous evening's The Current Review, it is titled as The Current.

Hosts
Anna Maria Tremonti (2002–2019)
Laura Lynch (2019–2020)
Matt Galloway (2020–present)

References

External links
The Current

2002 establishments in Canada
2002 radio programme debuts
CBC Radio One programs
CBC News
Canadian talk radio programs
Canadian news radio programs
2000s Canadian radio programs
2010s Canadian radio programs
2020s Canadian radio programs

The Current (radio program)


Pehlivanköy şu anlamlara gelebilir:
Pehlivanköy, Kırklareli'nin ilçesi.
Pehlivanköy, Kastamonu, Kastamonu merkez ilçesine bağlı köy

Pehlivanköy (anlam ayrımı)


Serhiy Volodymyrovych Haidai (; nascido em 6 de novembro de 1975) é um empresário e político ucraniano. Ele foi governador do Oblast de Lugansk de 25 de outubro de 2019 até 15 de março de 2023.

Biografia
Haidai estudou na Universidade de Economia Khmelnytskyi. Ele também se formou na Academia Nacional de Administração Pública da Ucrânia.

De 2005 a 2015, Haidai foi o diretor executivo da Dembud LLC. De 2008 a 2010, ele trabalhou como membro assistente do Conselho da Cidade de Kiev. De 2014 a 2015, Haidai trabalhou como como Conselheiro do Presidente da Administração Estatal do Raion de Obukhiv. Em 2015, ele foi eleito membro do Conselho do Raioni de Mukachevo. De 2015 a 2018, ele serviu como Presidente da Administração Estatal do Raion de Mukachevo.

Durante a invasão russa da Ucrânia em 2022, Haidai serviu como chefe da Administração Militar Regional de Lugansk.

O Gabinete dos Ministérios da Ucrânia concordou em demitir Haidai de seu cargo em 14 de março de 2023, junto com os governadores de Odessa e de Khmelnytskyi. Haidai foi demitido do cargo de governador por decreto presidencial em 15 de março de 2023.

Referências

Empresários da Ucrânia
Políticos da Ucrânia

Serhiy Haidai


În  și în matematică, teoria computației este ramura care se ocupă cu cât de eficient pot fi rezolvate problemele pe un , folosind un algoritm. Domeniul este împărțit în trei ramuri majore: teoria limbajelor formale și automatelor, teoria calculabilității și teoria complexității, care sunt legate de întrebarea: "care sunt capabilitățile  fundamentale și limitările calculatoarelor?".

Pentru a efectua un studiu riguros al computației, informaticienii lucrează cu o abstracție matematică a calculatorului, numită . Există mai multe modele în uz, dar cel mai frecvent examinat este o mașină Turing. Informaticienii studiază mașina Turing, deoarece este simplu de formulat, poate fi analizată și utilizată pentru a demonstra rezultatele, și pentru că ea reprezintă ceea ce mulți consideră a fi cel mai puternic posibil model de calcul "rezonabil" (a se vedea teza Church–Turing). Capacitatea potențial infinită a memoriei ar părea o cerință nerealizabilă, dar orice problemă  rezolvată de către o mașină Turing va necesita întotdeauna doar o cantitate finită de memorie. Deci, în principiu, orice problemă care poate fi rezolvată (decisă) de către o mașină Turing poate fi rezolvată de către un computer care are o cantitate finită de memorie.

Istorie
Teoria computației poate fi considerată crearea de modele de toate tipurile în domeniul informaticii. Prin urmare, se utilizează matematica și logica. În ultimul secol, a devenit o disciplină academică independentă și separată de matematică.

Unii reprezentanți ai teoriei computației au fost Alonzo Church, Kurt Gödel, Alan Turing, Stephen Kleene, John von Neumann și Claude Shannon.

Ramuri

Teoria automatelor

Teoria automatelor este studiul mașinilor abstracte (sau, mai corect, mașinilor sau sistemelor "matematice" abstracte) și problemelor de calcul care pot fi rezolvate cu ajutorul acestor mașini. Aceste mașini abstracte sunt numite "automate", cuvânt care provine de la termenul grecesc (Αυτόματα), ceea ce înseamnă că ceva face ceva de la sine.
Teoria automatelor este, de asemenea, strâns legată cea a limbajelor formale, întrucât automatele sunt adesea clasificate în funcție de clasa de limbaje formale pe care sunt în stare să o recunoască. Un automat poate fi o reprezentare finită a unui limbaj formal care poate fi o mulțime infinită. Automatele sunt folosite ca modele teoretice pentru mașinile de calcul, și sunt folosite pentru demonstrații ale calculabilității.

Teoria limbajelor formale

Teoria limbajelor este o ramură a matematicii care se ocupă cu descrierea limbajelor ca mulțimi de operațiuni peste un alfabet. Ea este strâns legată de teoria automatelor, întrucât automatele sunt folosite pentru a genera și a recunoaște limbaje formale. Există mai multe clase de limbaje formale, fiecare permițând specificații mai complexe de limbaj decât cea dinainte, de unde structurarea lor în ierarhia Chomsky, și fiecare corespunzând unei clase de automate care o recunoaște. Pentru că automatele sunt folosite ca modele de calcul, limbajele formale sunt modul preferat de specificare pentru orice problemă care trebuie să fie calculată.

Teoria calculabilității
Teoria calculabilității se ocupă în principal cu întrebarea dacă o problemă este rezolvabilă de un calculator. Afirmația că  nu poate fi rezolvată de către o mașină Turing este unul dintre cele mai importante rezultate din teoria calculabilității, un exemplu de problemă concretă, care este atât de ușor de formulat, dar imposibil de rezolvat folosind o mașină Turing. Mare parte din teoria calculabilității se bazează pe rezultatul problemei opririi.

Un alt pas important în teoria calculabilității a fost , care prevede că pentru toate proprietățile netriviale ale funcțiilor parțiale, este  dacă o mașină Turing calculează o funcție parțială cu acea proprietate.

Teoria calculabilității este strâns legată de ramura logicii matematice denumită teoria recursivității, care elimină restricția de a studia numai modele de calcul, reductibile la modelul Turing. Mulți matematicieni și teoreticieni ai calculabilității care studiază teoria recursivității o denumesc și pe ea "teoria calculabilității".

Teoria complexității computaționale

Teoria complexității consideră nu numai dacă o problemă poate fi rezolvată de un calculator, ci și cât de eficient poate fi ea rezolvată. Sunt analizate două aspecte majore: complexitatea în timp și complexitatea în  spațiu, adică de câți pași este nevoie pentru a efectua un calcul și, respectiv, de cât de multă memorie este necesară pentru a efectua acest calcul.

Pentru a analiza de cât timp și spațiu are nevoie un anumit algoritm, informaticienii exprimă timpul și spațiul necesar pentru a rezolva problema în funcție de mărimea problemei de la intrare. De exemplu, găsirea unui anumit număr într-o listă lungă de numere devine mai greu pe măsură ce lista de numere crește. Dacă am spune că există n numere în listă, atunci, dacă lista nu este sortată sau indexată în vreun fel, s-ar putea să fie nevoie să se caute fiecare număr, în scopul de a găsi numărul căutat. Se poate spune, deci, că, în scopul de a rezolva această problemă, calculatorul are nevoie să efectueze o serie de pași care crește liniar cu dimensiunea problemei.

Pentru a simplifica această problemă, informaticienii au adoptat notația Big O, care permite compararea funcțiilor într-un mod care garantează că anumite aspecte constructive ale unei mașini fizice pot fi ignorate, expresia fiind relevantă numai pentru  pe măsură ce problemele devin mai mari. Deci, în exemplul anterior s-ar putea spune că problema necesită  pași pentru a fi rezolvată.

Poate cea mai importantă problemă deschisă în toată informatica este întrebarea dacă o anumită clasă largă de probleme notate NP pot fi rezolvate în mod eficient. Problema P versus NP este una dintre cele șapte  declarate de  în anul 2000. Descrierea oficială a problemei  a fost făcută de laureatul premiului Turing, Stephen Cook.

Modele de calcul
În afară de mașina Turing, există și alte modele de calcul echivalente.

 Un calcul constă dintr-o expresie lambda inițială (sau două, dacă se dorește separarea funcției de intrare), plus o secvență finită de termeni lambda, fiecare dedus din cel anterior termen printr-o aplicare a unei reduceri Beta.

 este un concept care are multe similitudini cu calculul calculul , dar există și diferențe importante (de exemplu, combinatorul de punct fix Y are formă normală în logica combinatorică, dar nu și în calculul ). Logica combinatorică a fost dezvoltată cu mari ambiții: de a înțelege natura paradoxurilor, de a face bazele matematicii mai economice (conceptual), de a elimina noțiunea de variabilă (clarificând astfel rolul acestora în matematică).

 un calcul constă dintr-o funcție miu-recursivă, adică șirul său de definiție, orice valoare de intrare(e) și un șir de funcții recursive care apar în șirul de definiție cu intrări și ieșiri. Astfel, dacă în șirul de definiție al unei funcții recursive  apar funcțiile  și , atunci ar putea apărea termeni de forma "g(5)=7" sau "h(3,2)=10". Fiecare element din acest șir trebuie să fie o aplicație a unei funcții de bază sau să rezulte din elementele menționate de mai sus, prin utilizarea ,  sau . De exemplu, dacă , atunci pentru a apărea "f(5)=3", trebuie să apară mai întâi termeni ca "g(5)=6" și "h(5,6)=3". Calculul se termină doar dacă ultimul termen dă valoarea funcției recursive aplicată asupra intrării.

 un  care folosește reguli ca cele gramaticale pentru a funcționa pe  de simboluri.

 este o idealizare a unui calculator, de interes teoretic. Există mai multe variante. În cele mai multe dintre ele, fiecare registru poate reține un număr natural (de dimensiuni nelimitate), iar instrucțiunile sunt simple (și puține la număr), de exemplu, există doar decrementarea (combinată cu saltul condiționat) și incrementarea (și oprirea). Lipsa unui suport de stocare externă finit (sau în creștere dinamică; așa cum se observă la mașina Turing) poate fi înțeleasă prin înlocuirea rolului său cu tehnici de : faptul că fiecare registru reține un număr natural permite posibilitatea de a reprezenta ceva complicat (de exemplu, un șir sau o matrice etc.) printr-un număr natural mare corespunzător — lipsa de ambiguitate atât a reprezentării cât și a interpretării poate fi stabilită prin bazele acestor tehnici din teoria numerelor.
În plus față de modelele de calcul  generale, există și unele modele de calcul mai simple, utile pentru aplicații speciale, restricționate. Expresiile regulate, de exemplu, specifică modele de șiruri de caractere în mai multe contexte, de la software-uri de productivitate la birou și până la limbaje de programare. Un alt formalism matematic echivalent cu expresiile regulate, automatele finite, este utilizat în proiectarea circuitelor și în unele tipuri de rezolvare a problemelor.  specifică sintaxa limbajelor de programare.  sunt un alt formalism echivalent cu gramaticile independente de context.  sunt o subclasă a funcțiilor recursive.

Diferitele modele de calcul au capacitatea de a îndeplini diferite sarcini. O modalitate de a măsura puterea unui model de calcul este de a studia clasa de limbaje formale pe care o poate genera modelul; într-un asemenea mod se obține ierarhia Chomsky.

Referințe

Lectură suplimentară
 Manualele pentru informaticieni
(Există mai multe manuale în acest domeniu; această listă este inerent incompletă.)
 Hopcroft, John E., și Jeffrey D. Ullman (2006). Introducere în teoria automatelor, a limbajelor formale și a calculabilitatății. 3rd ed Reading, MA: Addison-Wesley. ISBN 978-0-321-45536-9 Una dintre lucrările standard de referință în domeniu.

 Hein, James L. (1996) Theory of Computation. Sudbury, MA: Jones & Bartlett. ISBN 978-0-86720-497-1 O introducere sumară în domeniu, adecvată pentru studenții de anul al doilea la informatică.
 Taylor, R. Grigorie (1998).  Models of Computation and Formal Languages. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-510983-2 Un manual neobișnuit de ușor de citit, adecvat pentru studenții din ultimii ani ai ciclului de diplomă sau licență sau pentru cei care încep studiile postuniversitare.
 Lewis, F. D. (2007). Essentials of theoretical computer science Un manual care acoperă subiecte de limbaje formale, automate și gramatici. Accentul pare a fi pe prezentarea unei imagini de ansamblu a rezultatelor și a aplicațiilor lor, mai degrabă decât pe furnizarea de demonstrații ale rezultatelor.
 , Ron Sigal, Elaine J. Weyuker, Computability, complexity, and languages: fundamentals of theoretical computer science, ed. a 2, Academic Press, 1994, ISBN 0-12-206382-1. Acoperă o gamă mai largă de subiecte decât cele mai multe cărți introductive, între care semantica programelor și teoria cuantificării. Destinată studenților din ciclurile postuniversitare.
 Cărți de teoria computabilității din perspectivă matematică (mai largă)
 Hartley Rogers Jr (1987). Theory of Recursive Functions and Effective Computability, MIT Press. ISBN 0-262-68052-1
 .
 Carl H. Smith, A recursive introduction to the theory of computation, Springer, 1994, ISBN 0-387-94332-3. Un manual scurt potrivit pentru studenții la informatică din ciclul postuniversitar.
 Perspectivă istorică
 .

Legături externe
 Theory of Computation la MIT
 Theory of Computation la Harvard
 Logica computabilității  - o teoria a calculului interactiv. Principala resursă web pe acest subiect.

Informatică teoretică

Teoria computației


Mahurea est un genre amazono-guyanais de plantes de la famille des Calophyllaceae (anciennement des Clusiaceae), comprenant 2 à 8 espèces, et dont l'espèce type est Mahurea palustris Aubl..

Le nom Mahurea provient vraisemblablement du nom de la rivière du Mahury qui s'écoule entre Cayenne et Roura (Guyane).

Protologue

En 1775, le botaniste Aublet propose le protologue suivant :

Liste d'espèces
Selon  :

Selon  :

Selon  (Attention liste brute contenant possiblement des synonymes) :

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des plantes décrites par Fusée-Aublet

Références taxinomiques

Liens externes
Stephens, P.F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 9, June 2008. http://www.mobot.org/MOBOT/Research/APweb/
Mahurea Aubl., Hist. Pl. Guiane 558, t. 222. 1775., par Klaus Kubitzki and Bruce K. Holst

Genre d'Angiospermes (nom scientifique)
Calophyllaceae
Plante décrite par Aublet

Mahurea


Hálfdan Sæmundsson (1218 - 25 de abril de 1265) fue un caudillo medieval y goði de Oddi, Rangárvellir en Islandia. Pertenecía al clan Oddaverjar, hijo de Sæmundur Jónsson y su amante Thorbjorg.

Hacia 1230 se casó con Steinvör, hija de Sighvatur Sturluson, y vivieron en Keldur, Rangárvellir. Halfdan, a pesar de sus vínculos familiares, era un hombre débil y se negó a encabezar a su clan durante la guerra civil islandesa, el turbulento periodo conocido como Sturlungaöld, llegando a renunciar a su posición. Sin embargo, su esposa tomó partido y era incondicional partidaria de los Sturlungar.

Referencias

Bibliografía
 Björn Þorsteinsson: Íslensk miðaldasaga, 2. útg., Sögufélagið, Rvk. 1980.
 Byock, Jesse L.: Medieval Iceland: Society, Sagas, and Power, University of California Press, USA 1990.
 Gunnar Karlsson: "Frá þjóðveldi til konungsríkis", Saga Íslands II, ed. Sigurður Líndal, Hið íslenzka bókmenntafélag, Sögufélagið, Reykjavík 1975.
 "Goðar og bændur", s. 5-57, Saga X, Sögufélagið, Reykjavík 1972.
 Vísindavefurinn: Hvað var Sturlungaöld?

Sturlungaöld
Saga Sturlunga
Oddaverjar

Hálfdan Sæmundsson


තහනම් ගහ 2002 වසරේදී ක්‍රිස්ටි ෂෙල්ටන් ප්‍රනාන්දු අධ්‍යක්ෂණය කල චිත්‍රපටයකි.

තහනම් ගහ


قرقطاوة وكذلك كراكاتوا أو كراكاتو  هي جزيرة بركانية تقع في مضيق سوندا بين جزيرتي جاوة وسومطرة في إندونيسيا. يُستخدم هذا الاسم أيضا لمجموعة جزر تحيط ببقايا الجزر التي تضم ثلاثة قمم بركانية كبيرة والتي طُمست في اندلاع 1883 الكارثي، الذي أطلق العنان لموجات ضخمة من التسونامي التي قتلت ما يزيد على 36,000 شخص ودمرت أكثر من ثلثي الجزيرة. يُعد هذا التفجير صاحب أعلى صوت يسمع، في أي وقت مضى في التاريخ الحديث، مع تقارير عن أن يكون سمع ما يصل إلى  من نقطة المنشأ. حيث سجلت موجات صدمية من الانفجار على الباروغرامات في جميع أنحاء العالم.

في عام 1927 جزيرة جديدة، عناق كراكاتو، أو الطفل كراكاتوا، ظهرت من كالديرا التي تشكلت في عام 1883، وهو الموقع الحالي من نشاط ثورة البركان.

الأهمية التاريخية

أبرز انفجارات كراكاتوا بلغت ذروتها في سلسلة من الانفجارات الضخمة على مدى 26-27 أغسطس 1883، والتي كانت من بين الأحداث البركانية الأكثر عنفا في التاريخ المسجل.

كراكاتوا جزيرة بركانية بأندونيسيا، في مضيق سوندا بين جاوة وسومطرة. ثار فيها بركان 1883. نسف جزءا منها، وغير من شكل المضيق وصحب البركان موجات مد عاتية سببت خراباً كبيراً وخسائر جسيمة في الأرواح. وكان حجم الأنقاض والطفح البركاني ضخما إلى درجة أن تكونت منه جزر جديدة. وانتشرت الأنقاض فوق المحيط الهندي حتى وصلت إلى مدغشقر. وحدثت بعد ذلك ثورانات أخرى أقل عنفاً.

انظر أيضاً
 قائمة الكوارث الطبيعية حسب عدد القتلى

مراجع

النشاط البركاني في القرن 19
براكين اندساسية
براكين نشطة في إندونيسيا
براكين VEI-6
جبال إندونيسيا
جزر غير مأهولة في إندونيسيا
جزر مضيق سوندا
كالديرات إندونيسيا
كالديرات تحت الماء
كوارث طبيعية في 1883

كراكاتوا


Insula Santinelei de Nord este una dintre Insulele Andaman din Golful Bengal. Aceasta se află la vest de partea sudică a Insulei Andaman de Sud. O mare parte din insulă este împădurită. Este o insulă mică, aflată departe de Arhipelagul Andaman, fiind înconjurată de recifuri de corali.

Un grup de indigeni locuiește pe Insula Santinelei de Nord. Numărul lor este estimat între 50 și 400 de indivizi. Locuitorii insulei refuză orice contact cu alți oameni și sunt printre ultimii oameni care au rămas neinfluențați de civilizația modernă. Populația este supusă riscurilor unor potențiale boli infecțioase la care nu au imunitate, respectiv și a violenței din partea intrușilor; Guvernul Indian a declarat întreaga insulă, care are dimensiunile Manhattan-ului, precum și întinderile de apă din jurul acesteia, pe o rază de circa 9 kilometri, drept zonă de excludere.

Istoric

Istorie timpurie
Populația onge era conștientă de existența Insulei Santinelei de Nord, iar numele pe care i l-au dat era Chia daaKwokweyeh. Aceștia au puternice similarități din punct de vedere cultural. Cu toate acestea, onge au fost aduși în zonă de către britanici, în secolul 19, dar aceștia nu înțelegeau limba vorbită de locuitorii de pe Insula Santinelei de Nord.

Explorarea britanică
Cea mai veche menționare a Insulei Santinelei de Nord, a fost făcută în 1771 de către cercetătorul britanic John Ritchie, care a observat "o multitudine de lumini", de pe vasul pentru cercetări hidrografice, Diligent, al Companiei Indiilor de Est, când se afla în trecere pe lângă aceasta. Homfray, un administrator, a călătorit spre insulă în martie 1867. Spre sfârșitul musonului de vară din același an, nava comercială indiană Nineveh, a naufragiat pe un recif din apropierea insulei. Cei 106 supraviețuitori, pasageri și membrii ai echipajului, au ajuns pe insulă și au fost atacați de către băștinași. Supraviețuitorii au fost totuși recuperați de către o patrulă a Marinei Regale.

O expediție condusă de Maurice Vidal Portman, un administrator guvernamental, care spera să cerceteze băștinașii și obiceiurile acestora, a debarcat cu succes pe Insula Santinelei de Nord în ianuarie 1880. Grupul a găsit o rețea de poteci și câteva sate mici abandonate. După câteva zile, șase băștinași (un cuplu de bătrâni și patru copii) au fost capturați și duși la Port Blair. Ofițerul colonial care i-a capturat a raportat că toți cei din grup "s-au îmbolnăvit rapid, iar bărbatul în vârstă și femeia au murit, așa că cei patru copii au fost trimiși înapoi pe insulă cu daruri"

O a doua debarcare a fost făcută de către Portman pe 27 august 1883, când erupția vulcanului Krakatau a fost interpretată greșit ca fiind un foc de armă și s-a crezut că este o cerere de ajutor a unei nave. O misiune de salvare a debarcat pe insulă și a lăsat daruri pentru băștinași înainte să se intoarcă la Port Blair. Portman a mai vizitat insula de câteva ori între ianuarie 1885 și ianuarie 1887.

Istoria recentă
Patrule de exploratori indieni cu ordinul de a stabili relații de prietenie cu locuitorii Santinelei de Nord, au debarcat la intervale de câțiva ani începând cu anul 1967. În 1975 Leopold al III-lea al Belgiei, într-un tur al insulelor Andaman, a fost dus de către demnitarii locali într-o croazieră de noapte în apele din largul Insulei Santinelei de Nord. Navele cargo MV Rusley și MV Primrose au naufragiat pe recifurile de coastă la mijlocul anului 1977, respectiv august 1981. Se cunoaște că băștinașii insulei au încercat să recupereze fierul din aceste epave. Locuitorii din Port Blair au vizitat și ei epavele în încercarea de a recupera din încărcăturile acestora. În 1991 operatorii specializați au primit autorizație pentru a dezmembra navele.

Pe 2 august 1981 nava Primrose a naufragiat pe reciful Insulei Santinelei de Nord. După câteva zile echipajul navei blocate a observat niște oameni mici negri cu sulițe și săgeți care construiau plute pe plajă. Căpitanul navei Primrose a cerut prin radio să se aducă arme de foc pentru echipaj, ca să se poată apăra, dar nu le-au primit din cauza unei furtuni care a blocat toate navele care se îndreptau spre ei. După o săptămână echipajul a fost salvat de un elicopter trimis de Comisia Indiană pentru Petrol și Gaze Naturale.

Primul contact pașnic cu băștinașii Insulei Santinelei de Nord a fost făcut de către Trilokinath Pandit, directorul Centrului de cercetări antropologice din India, și colegii săi pe 4 ianuarie 1991. Vizitele indienilor pe insulă au încetat în 1997.

Băștinașii au supraviețuit cutremurului din Oceanul Indian din 2004, inclusiv tsunami-ului ce a urmat după acesta. La trei zile după eveniment, un elicopter al Guvernului Indian i-a observat pe câțiva dintre locuitori care au început să arunce cu săgeți și pietre spre aeronavă. Chiar dacă tsunami-ul a afectat zonele de pescuit ale băștinașilor, se pare că aceștia s-au adaptat.

Pe 26 ianuarie 2006, doi pescari au fost uciși de băștinași, când bărcile acestora s-au apropiat prea mult de insulă.

Geografie

Înainte de cutremurul din 2004, Insula Santinelei de Nord avea aproximativ 72 km pătrați și avea o formă relativ pătrată. Era o plajă îngustă care înconjura insula, în spatele căreia altitudinile se ridică la 20 m, apoi progresiv până la 46 m sau 122 m aproape de centru. Recifuri se întind în jurul insulei la 800-1290 m de mal. O insuliță împădurită, Insula Constance, sau "Insulița Constance", se află la circa 600 m la sud-est de linia coastei, la marginea recifului.

Situația politică
India administrează insula din 1947 ca parte a Uniunii Teritoriale a Insulelor Andaman și Nicobar. Cu toate acestea, datorită faptului că nu au existat niciodată tratate cu oamenii de pe insulă, teritoriul a fost pus sub protecția Indiei și este  regiune autonomă a Indiei.

Administrația Insulelor Andaman și Nicobar a declarat în 2005 că nu are intenția de a interveni asupra stilului de viață sau a habitatului locuitorilor Insulei Santinelei de Nord și că nu este interesată în a realiza alte contacte cu aceștia.

Vezi și
 Autonomous regions of India
 Uncontacted peoples

Referințe

Bibliografie

Legături externe
 The Sentinelese People History of the Sentinelese and of the island
 Brief factsheet about the indigenous people of the Andaman Islands, by the Andaman & Nicobar Administration (archived 10 April 2009)
 "The Andaman Tribes: Victims of Development"
 video clip from Survival International
 "photographs of the 1981 Primrose rescue"

Andaman și Nicobar

Insula Santinelei de Nord