Put, pojam iz teorije grafova.

Graf je u gruboj definiciji skup objekata: vrhova, točaka ili čvorova koje povezuju bridovi odnosno crte (linije). Brid spaja dva čvora i to je odnos koji definira graf. Ako vrhove povezuje brid, grafove se prikazuje crtanjem točaka za svaki vrh i povlačenjem luka između dvaju vrhova.

Vrhovi  u grafu  su povezani ako postoji put u . Ako su na stazi  svi vrhovi  međusobno različiti, šetnju se naziva put. Drugim riječima, put je oblik otvorene šetnje u kojoj se vrhovi ne ponavljaju pa prema tome nema ni bridova. Za graf kažemo da je povezan ako postoji put između bilo koja dva vrha u grafu. Graf se naziva stablom ako su svaka dva vrha u njemu povezana točno jednim putem. Put koji prolazi kroz svaku spojnicu (brid) samo jednom zove se Eulerova šetnja.

U potrazi za najkraćim putem traži se najkraći put (npr. u težinskom grafu) između nekih dvaju vrhova. Druga vrsta puta je inducirani put.

Izvori

Teorija grafova

path

Put (teorija grafova)


L USS YFD-2, était un quai de réparation auxiliaire de type Yard Floating Dock construit en 1901 pour l'US Navy. La cale sèche flottante auxiliaire a été la première du genre en acier, utilisée pour soulever de grands navires hors de l'eau pour réparation sous la ligne de flottaison. Sa charge maximum était de .

Historique
YFD-2 a été construit en 1901 au Bethlehem Sparrows Point Shipyard à Sparrows Point dans le Maryland

Chantier naval de la Nouvelle-Orléans
YFD-2 a été remorqué jusqu'au Naval Support Activity New Orleans près de La Nouvelle-Orléans à Algiers en Louisiane le 6 novembre 1901. Il a fallu quatre remorqueurs à vapeur : les Orion, Taurus, Peerless et Volunteer pour le remorquer à destination. YFD-2 était une nouvelle machine à la pointe de la technologie pour son époque. L'USS Stranger avec le gouverneur de la Louisiane, William Wright Heard et le maire de la Nouvelle-Orléans, , étaient là pour saluer l'arrivée. Un défilé à la Nouvelle-Orléans a eu lieu pour célébrer son arrivée.

Le premier navire de l'US Navy qui y fut réparé était le cuirassé pré-dreadnought  de , en janvier 1902. Ensuite, YFD-2 répara le bateau de transfert Carrier de . En 1903, il répare le cargo norvégien Telefon.

YFD-2 est resté à la Nouvelle-Orléans jusqu'à ce qu'il soit remorqué à Pearl Harbor, territoire d'Hawaï. Le quai de réparation auxiliaire est arrivé à Pearl Harbor le 23 août 1940, avant la Seconde Guerre mondiale. Il avait quitté la Nouvelle-Orléans le 19 mars 1940 après modification pour la rendre digne de la mer pour le voyage de . Pour traverser le canal de Panama, il a été démonté à Cristóbal, le canal n'avait que  de large à ce moment-là et la cale sèche de  de large ne passerait pas. Les sections ont été remorquées à travers le canal et réassemblées à Balboa, Panama.

Attaque sur Pearl Harbor
YFD-2 réparait le destroyer  le 7 décembre 1941 lors de l'attaque de Pearl Harbor. YFD-2 et l'USS Shaw ont été touchés et endommagés lors de l'attaque par des bombardiers en piqué japonais. L'USS Shaw a également endommagé YFD-2 avec l'explosion de ses magasins de munitions avant.

Les deux navires ont été réparés et remis en service. Le 9 janvier 1942, YFD-2 fit pomper l'eau de ses réservoirs de ponton et fut renfloué pour réparation. Une fois les réparations terminées, il fut remis en service en mai 1942. La  fut chargée des réparations du YFD-2. Les plongeurs ont dû réparer plus de 200 trous pour la faire flotter à nouveau. Réparé, le YFD-2 a soulevé l'USS Shaw pendant les 10 jours de réparations pour installer une nouvelle proue temporaire afin qu'il puisse retourner au Mare Island Naval Shipyard à Vallejo en Californie, pour les dernières réparations. YFD-2 a été utilisé pour récupérer et réparer de nombreux navires endommagés le 7 décembre 1941, car il pouvait soulever n'importe quel navire à Pearl Harbor, à l'exception des grands nouveaux cuirassés.

Fin de carrière
YFD-2, surnommé Old New Orleans a poursuivi les travaux de réparation tout au long de la Seconde Guerre mondiale à la base navale de Pearl Harbor .

Après la guerre, YFD-2 a été rayé du Naval Vessel Register le 28 janvier 1947. Il a été vendu le 30 mars 1948 pour un usage privé.

Décoration
  Combat Action Ribbon
  American Defense Service Medal
   American Campaign Medal
  Asiatic-Pacific Campaign Medal
  World War II Victory Medal
  National Defense Service Medal

Galerie

Voir aussi

Notes et références

Liens externes
 YFD-2 - Site NavSource Online
 Floating Docks (AFDB, AFDM, AFDL, ARD, ARDM, YFD) - Shipbuilder Site

Liens connexes
 Liste des navires auxiliaires de l'United States Navy
 Base navale de Pearl Harbor
 Théâtre du Pacifique de la Seconde Guerre mondiale

Auxiliary Floating Drydock de l'US Navy
Bateau lancé en 1905
Navire construit dans le Maryland
Navire auxiliaire de l'US Navy de la Première Guerre mondiale
Bateau de l'US Navy de la Seconde Guerre mondiale

USS YFD-2


Vyšné Valice este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 268 de locuitori. Se învecinează cu Valice, , , , , Polina,  și Gregorovce.

Istoric
Localitatea Vyšné Valice este atestată documentar din 1332.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Vyšné Valice


"The Beginning" é uma canção gravada pela banda japonesa One Ok Rock, tendo sido lançada como seu sétimo single em 22 de agosto de 2012, através da A-Sketch. A seguir, "The Beginning" integrou seu sexto álbum de estúdio, Jinsei×Boku=, lançado em 6 de março de 2013. A obra que possui em sua faixa título, letras e composição de Takahiro Moriuchi, foi produzida a fim de tornar-se a canção-tema do filme Rurouni Kenshi (2012), uma adaptação do mangá de mesmo nome.

O lançamento de "The Beginning" elevou a popularidade do One Ok Rock, incluindo internacionalmente. No Japão, o single posicionou-se em número cinco pela tabela musical Oricon Singles Chart e em número dois pela Billboard Japan Hot 100. Seu vídeo musical correspondente, dirigido por Maxilla, recebeu diversos prêmios, incluindo o de Melhor Vídeo de Rock pela MTV Video Music Awards Japan de 2013.

Antecedentes e composição
Durante a elaboração de Zankyo Reference (2011), quinto álbum de estúdio do One Ok Rock, o vocalista Takahiro Moriuchi, produziu no piano, uma versão demo de "The Beginning", mas que necessitava da adição de letras. Apesar disso, ele sentiu que não deveria inclui-la na lista de faixas de Zankyo Reference e sua produção ficou em espera.

As letras de "The Beginning" foram escritas em meados de 2012, após a banda ser convidada para produzir a canção-tema da adaptação em filme do mangá Rurouni Kenshin. Em entrevista ao portal natalie, Moriuchi comentou sobre a composição das letras dizendo: "Eu queria colocar o máximo possível dos meus sentimentos nas letras para incluir o que senti quando assisti ao filme".

"The Beginning" é uma faixa post-hardcore emocional, que contém um "som poderoso e forte" e possui letras sobre a luta de uma pessoa para nunca desistir. Além desta, o single possui duas canções lado b: "Ketsuraku Automation", o qual liricamente, aborda sobre uma pessoa que está perdida e não entende todos os eventos do mundo que são considerados falsos. E a balada romântica "Notes n' Words", que descreve sobre os sentimentos de amor de alguém que podem ser difíceis de expressar direta e livremente.

Em 29 de maio de 2012, foi anunciado que o One Ok Rock lançaria "The Beginning" para a data de 22 de agosto. Mais tarde, divulgou-se informações como as outras faixas a compor o single.

Promoção
Após o lançamento de "The Beginning", o One Ok Rock embarcou na turnê One Ok Rock 2012 The Beginning Tour, iniciada em 4 de setembro de 2012 em Nagoia, Japão e encerrada em 16 de novembro em Taipé, Taiwan, totalizando 25 concertos. Além disso, a banda apresentou-se no festival japonês Sweet Love Shower em 9 de setembro.

Faixas e formatos
"The Beginning" foi comercializada em ambos os formatos físico e digital contendo três faixas. Em sua primeira prensagem em formato físico, houve a adição de um adesivo exclusivo.

Vídeo musical
O vídeo musical de "The Beginning" foi dirigido por Maxilla e lançado primeiramente em uma versão curta de 51 segundos no canal oficial do One Ok Rock, pela plataforma de vídeos Youtube e pela plataforma japonesa GyaO, em 1 de agosto de 2012. Mais tarde, o vídeo musical completo foi lançado no Youtube em 14 de agosto.

A produção inicia-se com Moriuchi abrindo seus olhos e começando a cantar, enquanto a câmera se afasta e dá vislumbres dos outros membros do One Ok Rock tocando seus instrumentos. O vídeo inteiro é filmado com um filtro escuro e apresenta frases chave das letras da canção em língua inglesa. As cenas da banda tocando, se intercalam com cenas de um rapaz portando uma pedra, que caminha com dificuldade por diversos locais para encontrar uma jovem, que está esperando em uma praia deserta e assim ele morre após lhe dar o objeto.

Desempenho nas tabelas musicais
Com o seu lançamento, "The Beginning" alcançou no Japão a posição de número cinco pela Oricon Singles Chart na semana referente a 3 de setembro de 2012, permanecendo na tabela por vinte semanas. Mais tarde, "The Beginning" posicionou-se em número 96 em sua respectiva tabela anual de 2012, obtendo vendas de 81,325 cópias, tornando-a primeira canção do One Ok Rock a fazê-lo. Pela Billboard Japan Hot 100, "The Beginning" estreou em número 31 na semana referente a 22 de agosto, subindo para seu pico de número dois na semana seguinte, permanecendo na tabela por 45 semanas. A seguir, posicionou-se em número setenta em sua respectiva tabela anual de 2012.

Em julho de 2013, "The Beginning" recebeu uma certificação ouro da Recording Industry Association of Japan (RIAJ), ao atingir vendas de cem mil cópias no Japão.

Posições semanais

Posições de fim de ano

Certificações

|-
| style="background-color: #eee;"|Japão (RIAJ)
|
|100,000*
|-

Prêmios e indicações

Créditos e pessoal
"The Beginning" atribui os seguintes créditos:

One Ok Rock
 Takahiro "Taka" Moriuchi — vocais principais
 Toru Yamashita — guitarra, guitarra rítmica
 Ryota Kohama — baixo
 Tomoya Kanki — bateria, percussão

Músicos adicionais
 Makoto Minagawa — piano

Produção
 Akkin — arranjos
 Kenichi Arai — engenharia
 Takashi Kagami — engenharia
 Tue Madsen — mixagem
 Kazutaka Minemori — técnica de baixo
 Yoshiro "Masuo" Arimatsu — técnica de bateria, guitarra

Ligações externas

Canções gravadas por One Ok Rock
Singles de 2012
Canções de j-rock
Canções de 2012
Canções em japonês
Canções de filmes

The Beginning (canção)


أكيو أوتسوكا (大塚明夫 أوتسوكا أكيو) هو ممثل ياباني ولد في 24 نوفمبر 1959 في طوكيو.

زواجه
 يوكو سومي (2005-2008)

أدواره في الأنمي

مسلسلات أنمي تلفزيونية
 بلاك جاك - بلاك جاك
 بلاك جاك 21 - بلاك جاك
 يونغ بلاك جاك - الراوي، بلاك جاك
 بليتش - شونسوي كيوراكو
 الرقيب كيرورو - الملازم غارورو
 كيو كارا ماو! - جويندال فون فولتير
 الفرقة المتنقلة المدرعة: ستاند ألون كومبليكس - باتو
 الفرقة المتنقلة المدرعة: ستاند ألون كومبليكس سكند غيغ - باتو
 ون بيس - أسود اللحية/مارشال دي تيتش
 كاوبوي بيبوب - ويتني هاغيس ماتسوموتو
 مونتانا - مونتانا
 الماسة الزرقاء - القبطان عامر
 التقرير المتنقل الجديد جاندام وينج - الراوي، نائب وزير الخارجية دارليان
 ديفل ماي كراي - موريسون
 فل ميتال بانيك! - أندريه سيرجيفيتش كالينين
 فل ميتال بانيك؟ فوموفو - أندريه سيرجيفيتش كالينين
 فل ميتال بانيك! The Second Raid - أندريه سيرجيفيتش كالينين
 فل ميتال بانيك! Invisible Victory - أندريه سيرجيفيتش كالينين
 ناروتو شيبودن - تشيريكو
 حكايات أشباح المدرسة - أوما
 هاجيمي نو إيبو New Challenger - برايان هوك
 هاجيمي نو إيبو Rising - برايان هوك
 ترايجان - رايدي ذا بليد
 ساموراي تشامبلو - أوكورو
 سلايرز ريفولوشن - وايزر فليون
 سلايرز إيفولوشن-آر - وايزر فليون
 كانان - سيام
 زامد الذكرى الضائعة - زويزو
 روروني كنشين - أودو جين-إي
 وولفز راين - رجل
 غوين ساغا - كاميرون
 دورارارا!! - شينغن كيشيتاني
 دورارارا!! ×2 المقدمة - شينغن كيشيتاني
 دورارارا!! ×2 المنتصف - شينغن كيشيتاني
 دورارارا!! ×2 الخاتمة - شينغن كيشيتاني
 جنود السايبورغ - رقم 5
 إل كازادور - سانتشيز
 الغبي والاختبار والوحش المستدعى - سويتشي نيشيمورا
 كآبة هاروهي سوزوميا - أراكاوا
 شعلة ريكا - كاي
 المحقق كونان - سانغو يوكوميزو
 المتحري العفريت نيورو نوغامي - ماساكاغي شيروتا
 بليد - إيريك بروكس/بليد
 فيت/زيرو - رايدر
 مغامرة جوجو الغريبة - وامو
 سبيس داندي - توستر
 ساموراي واريورز - تاداكاتسو هوندا
 نينتاما رانتارو - يامادا دينزو (الصوت الثاني)
 جبهة حاجز الدم - بليتز تي أبرامز
 إيس أتورني - مانفريد فون كارما
 موب سايكو 100 - الراوي٫ غماز
 موب سايكو 100 II - الراوي٫ غماز
 بيرسيرك (2016) - فارس الجمجمة
 وادي الأمان - أب أمان
 تيلز أوف زيستيريا ذا كروس - براد
 بلو سيد - دايتيتسو كونيكيدا
 تشين كرونيكل: نور هيكسيتاس - الملك الأسود
 رحلة العجائب 24 - سيتون
 أليس و زوروكو - زوروكو كاشيمورا
 أسد مارس - رايدو فوجيموتو
 دايف!! - إيتشيرو مايهارا
 ماجيكيون! رينيسانس - الناظر
 نزل الآخرة - ماتسوبا
 غولدن كاموي - تيتسوزو نيهي
 سفينة الفضاء تيراميسو - الراوي
 مخيم الإسترخاء - الراوي
 أكاديميتي للأبطال - أول فور ون
 شينيا! تينساي باكابون - بلاك جاك
 المدير الأوسط تونيغاوا - ماسايان
 كارول آند تيوزداي - غاس
 بيستارز - غوهين
 فينلاند ساغا - ثوركيل
 هل أنت مفقود؟ - جويتشي أونيشيما
 أكوداما درايف - معلم قسم الإعدام
 سمر تايم ريندا - سيدو هيشيغاتا.

أنمي الإنترنت
 كآبة سوزوميا هاروهي-تشان - أراكاوا-سان
 بوكيمون جينيريشنز - جيوفاني
 الفرقة المتنقلة المدرعة SAC_2045 - باتو

أوفا أنمي
 البدلة المتنقلة جاندام 0083 ستاردست ميموري - أنافل غاتو
 التقرير المتنقل الجديد جاندام وينج: إندليس والتز - الراوي
 البدلة المتنقلة جاندام ذي أوريجين - الراوي
 تيكن: ذا موشن بكتشر - جاك-2، الراوي
 تيلز أوف سيمفونيا ذي أنيميشن: تيثيالا - ريغال براينت
 تيلز أوف سيمفونيا ذي أنيميشن: اتحاد العوالم - ريغال براينت
 بلاك جاك - بلاك جاك
 بلو سيد 2 - دايتيتسو كونيكيدا

أفلام أنمي
 الفرقة المتنقلة المدرعة - باتو
 الفرقة المتنقلة المدرعة 2: إينوسنس - باتو
 الفرقة المتنقلة المدرعة: ستاند ألون كومبليكس: سوليد ستيت سوسايتي - باتو
 بابريكا - المفتش كوناكاوا
 فيلم بليتش: ميموريز أوف نوبودي - شونسوي كيوراكو
 فيلم بليتش: ذا دياموند داست ريبيليون, هيورينمارو آخر - شونسوي كيوراكو
 فيلم بليتش: فيد تو بلاك, أنادي اسمك - شونسوي كيوراكو
 إينوياشا: سيف السيطرة على العالم - إينو نو تايشو
 فكسل - سايتو
 سيف الغريب - إيتادوري شوغن
 إيفانجيليون: 3.0 أنت (لا) تستطيع الإعادة - كوجي تاكاو
 فيلم ناروتو: ذعر الحيوانات في جزيرة هلال القمر - ميتشيرو تسوكي
 سلسلة أفلام بيرسيرك: العصر الذهبي
 بيرسيرك: العصر الذهبي III النزول - فارس الجمجمة
 رودولف و إيباياتينا - كوما-سينسي
 إخوة الفضاء 0# - برايان جاي
 إمبراطورية الجثث - إم
 التناغم - أساف
 العضو القاتل - روكويل
 الخطايا السبع المميتة: أسرى السماء - زوريا
 أكاديميتي للأبطال ذا موفي: البطلين - أول فور ون
 ون بيس ستامبيد - أسود اللحية/مارشال دي تيتش

أدواره في ألعاب الفيديو
 سلسلة ألعاب ميتال غير - سوليد سنيك, سوليدس سنيك, بيج بوس
 ميتال غير سوليد 4 - أولد سنيك
 سوبر سماش برذرز براول - سوليد سنيك، ساموراي غورو
 سوبر سماش برذرز فور نينتندو 3دي إس و وي يو - ساموراي غورو
 سوبر سماش برذرز ألتميت - سوليد سنيك، ساموراي غورو
 سلسلة ألعاب ستريت فايتر
 ستريت فايتر IV - سيث
 سوبر ستريت فايتر IV - سيث
 سوبر ستريت فايتر IV آركيد إديشن - سيث
 ألترا ستريت فايتر IV - سيث
 سلسلة كينغدوم هارتس
 كينغدوم هارتس - أنسيم الباحث عن الظلام
 كينغدوم هارتس II - زيانورت
 كينغدوم هارتس 358/2 دايز - زيانورت
 كينغدوم هارتس بيرث باي سليب - زيانورت
 فاينل فانتسي XII - القاضي غابرانث
 ديسيديا: فاينل فانتسي - القاضي غابرانث
 ديسيديا 012: فاينل فانتسي - القاضي غابرانث
 ديسيديا: فاينل فانتسي NT - القاضي غابرانث
 غنجي: دون أوف ذا ساموراي - موساشيبو بينكي
 تيلز أوف سيمفونيا - ريغال براينت
 تيلز أوف سيمفونيا: دون أوف ذا نيو وورلد - ريغال براينت
 ساموراي واريورز 4 - تاداكاتسو هوندا
 جوجوز بيزار أدفنتشر: أول ستار باتل - وامو
 جوجوز بيزار أدفنتشر: آيز أوف هيفن - وامو
 ون بيس: بايريت واريورز - أسود اللحية/مارشال دي تيتش
 ون بيس: بيرنينغ بلاد - أسود اللحية/مارشال دي تيتش
 البدلة المتنقلة جاندام سيد ديستني: جينيريشن أوف كوزميك إيرا - كايت ماديجان
 دانغانرونبا V3: كيلينغ هارموني - ريوما هوشي
 فيت/إكستيلا: ذي أمبرال ستار - إسكندر
 فاير إمبلم فيتس - غارون
 فاير إمبلم: ثري هاوسيس - جيرالت
 بلو سيد: ملفات كوشينادا السرية - دايتيتسو كونيكيدا
 ماي هيرو ونز جاستيس - أول فور ون

أدواره في الدبلجة اليابانية
 آيرون مان - ماندارين، الراوي
 باتمان - هارفي دينت/ذو الوجهين
 فريق القرود - الجمجم الرابع
 ترانسفورمرز أنيميتد - لوكداون
 البط السري - هندباد مكوك
 الكنز الوطني - بن غيتس
 الصخرة - ستانلي جودسبيد
 رجال عود الثقاب - روي والتر
 خيال رخيص - جولز وينفيلد
 بيرسي جاكسون والأوليمبونس: لص البرق - أستاذ برونر/كايرون
 غير قابل للإيقاف - فرانك بارنز
 الضاحكون - بوبي
 كتاب إيلاي - إيلاي
 ماي ليتل بوني: فرندشيب إز ماجيك - آيرون ويل
 الموتى السائرون - نيغن

وصلات خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من طوكيو
أعلام نينتندو
مجتمع كونامي
ممثلو أداء صوتي يابانيون
ممثلو ألعاب فيديو يابانيون
ممثلو الأداء الصوتي لشخصيات المحقق كونان
ممثلو مسرحيات موسيقية يابانيون
ممثلون ذكور يابانيون
ممثلون من طوكيو
ممثلون وممثلات يابانيون
ممثلون يابانيون في القرن 20
ممثلون يابانيون في القرن 21
مواليد 1959

أكيو أوتسوكا


Pseudo-spectral methods, also known as discrete variable representation (DVR) methods, are a class of numerical methods used in applied mathematics and scientific computing for the solution of partial differential equations. They are closely related to spectral methods, but complement the basis by an additional pseudo-spectral basis, which allows representation of functions on a quadrature grid. This simplifies the evaluation of certain operators, and can considerably speed up the calculation when using fast algorithms such as the fast Fourier transform.

Motivation with a concrete example

Take the initial-value problem

with periodic conditions . This specific example is the Schrödinger equation for a particle in a potential , but the structure is more general. In many practical partial differential equations, one has a term that involves derivatives (such as a kinetic energy contribution), and a multiplication with a function (for example, a potential).

In the spectral method, the solution  is expanded in a suitable set of basis functions, for example plane waves,

Insertion and equating identical coefficients yields a set of ordinary differential equations for the coefficients,

where the elements  are calculated through the explicit Fourier-transform

The solution would then be obtained by truncating the expansion to  basis functions, and finding a solution for the . In general, this is done by numerical methods, such as Runge–Kutta methods. For the numerical solutions, the right-hand side of the ordinary differential equation has to be evaluated repeatedly at different time steps. At this point, the spectral method has a major problem with the potential term .

In the spectral representation, the multiplication with the function  transforms into a vector-matrix multiplication, which scales as . Also, the matrix elements  need to be evaluated explicitly before the differential equation for the coefficients can be solved, which requires an additional step.

In the pseudo-spectral method, this term is evaluated differently. Given the coefficients , an inverse discrete Fourier transform yields the value of the function  at discrete grid points . At these grid points, the function is then multiplied, , and the result Fourier-transformed back. This yields a new set of coefficients  that are used instead of the matrix product .

It can be shown that both methods have similar accuracy. However, the pseudo-spectral method allows the use of a fast Fourier transform, which scales as , and is therefore significantly more efficient than the matrix multiplication. Also, the function  can be used directly without evaluating any additional integrals.

Technical discussion

In a more abstract way, the pseudo-spectral method deals with the multiplication of two functions  and  as part of a partial differential equation. To simplify the notation, the time-dependence is dropped. Conceptually, it consists of three steps:

  are expanded in a finite set of basis functions (this is the spectral method).
 For a given set of basis functions, a quadrature is sought that converts scalar products of these basis functions into a weighted sum over grid points.
 The product is calculated by multiplying  at each grid point.

Expansion in a basis

The functions  can be expanded in a finite basis  as

For simplicity, let the basis be orthogonal and normalized,  using the inner product  with appropriate boundaries . The coefficients are then obtained by

A bit of calculus yields then

with . This forms the basis of the spectral method. To distinguish the basis of the  from the quadrature basis, the expansion is sometimes called Finite Basis Representation (FBR).

Quadrature

For a given basis  and number of  basis functions, one can try to find a quadrature, i.e., a set of  points and weights such that

Special examples are the Gaussian quadrature for polynomials and the Discrete Fourier Transform for plane waves. It should be stressed that the grid points and weights,  are a function of the basis and the number .

The quadrature allows an alternative numerical representation of the function  through their value at the grid points. This representation is sometimes denoted Discrete Variable Representation (DVR), and is completely equivalent to the expansion in the basis.

Multiplication

The multiplication with the function  is then done at each grid point,

This generally introduces an additional approximation. To see this, we can calculate one of the coefficients :

However, using the spectral method, the same coefficient would be . The pseudo-spectral method thus introduces the additional approximation

If the product  can be represented with the given finite set of basis functions, the above equation is exact due to the chosen quadrature.

Special pseudospectral schemes

The Fourier method

If periodic boundary conditions with period  are imposed on the system, the basis functions can be generated by plane waves,

with , where  is the ceiling function.

The quadrature for a cut-off at  is given by the discrete Fourier transformation. The grid points are equally spaced,  with spacing , and the constant weights are .

For the discussion of the error, note that the product of two plane waves is again a plane wave,  with . Thus, qualitatively, if the functions  can be represented sufficiently accurately with  basis functions, the pseudo-spectral method gives accurate results if  basis functions are used.

An expansion in plane waves often has a poor quality and needs many basis functions to converge. However, the transformation between the basis expansion and the grid representation can be done using a Fast Fourier transform, which scales favorably as . As a consequence, plane waves are one of the most common expansion that is encountered with pseudo-spectral methods.

Polynomials

Another common expansion is into classical polynomials. Here, the Gaussian quadrature is used, which states that one can always find weights  and points  such that

holds for any polynomial  of degree  or less. Typically, the weight function  and ranges  are chosen for a specific problem, and leads to one of the different forms of the quadrature. To apply this to the pseudo-spectral method, we choose basis functions , with  being a polynomial of degree  with the property

Under these conditions, the  form an orthonormal basis with respect to the scalar product . This basis, together with the quadrature points can then be used for the pseudo-spectral method.

For the discussion of the error, note that if  is well represented by  basis functions and  is well represented by a polynomial of degree , their product can be expanded in the first  basis functions, and the pseudo-spectral method will give accurate results for that many basis functions.

Such polynomials occur naturally in several standard problems. For example, the quantum harmonic oscillator is ideally expanded in Hermite polynomials, and Jacobi-polynomials can be used to define the associated Legendre functions typically appearing in rotational problems.

References

 Jie Shen, Tao Tang and Li-Lian Wang (2011) "Spectral Methods: Algorithms, Analysis and Applications" (Springer Series in Computational Mathematics, V. 41, Springer), .

Numerical analysis

Pseudo-spectral method


O postfață este un text sau comentariu explicativ adăugat la sfârșitul unei cărți sau tipărituri, având rol de supliment sau de concluzie. Ea poate fi scrisă de către autorul cărții sau tipărituri sau de către o altă persoană. Postfața este separată de corpul principal al cărții și este plasată în paginile anexe, adică la sfârșitul documentului. Chiar dacă poate servi pe post de concluzie, postfața prezintă informații care nu sunt esențiale pentru opera literară, dar care sunt, totuși, considerate relevante. Acele informații pot încurca cititorul, de aceea sunt plasate la sfârșitul cărții. Spre deosebire de postfață, prefața este un text sau comentariu explicativ situat la începutul cărții.

În concluzie, postfață poate prezenta o deschidere sau o extindere spre noi oportunități de cercetare, spre noi probleme care trebuie tratate sau spre o chestiune mai generală relaționată cu subiectele tratate în carte.

Istoria cuvântului
Cuvântul "postfață" își are originea în termenul francez postface, care este format din prefixul latin post- și din elementul -face derivat din cuvântul préface. Echivalentul pur în limba franceză est pură, prin urmare, après-propos. Dicționarul Trésor de la langue française, elaborat de Émile Littré, menționează că prima postfață a fost scrisă în 1736 de Voltaire. Cu toate acestea, acest cuvânt apare în 1730, în titlul lucrării L'Éloge de rien, dédié à personne, avec une postface, o operă burlescă scrisă de Louis Coquelet.

Note

Literatură

Postfață


Os confrontos esporádicos foram retomados entre o Quirguistão e o Tajiquistão em 27 de janeiro de 2022, após uma série de confrontos na primavera e no verão de 2021 entre os dois países. Em 14 de setembro de 2022, o conflito aumentou quando Quirguistão e Tajiquistão se culpando pelo conflito. O conflito fronteiriço continuou por dois dias, após os quais as partes conseguiram concordar com um cessar-fogo na noite de 16 de setembro de 2022. No entanto, este cessar-fogo foi quebrado logo depois.

Precedentes

Contexto histórico
Os territórios que compreendem os atuais Quirguistão e Tadjiquistão, ambos anteriormente parte do Canato de Kokand, foram conquistados pelo Império Russo no século XIX. Na década de 1920, a União Soviética impôs a delimitação nas duas regiões que resultou em enclaves. Ambos os países tornaram-se independentes em 1991, quando a União Soviética foi dissolvida. Ambos os países também são membros da Organização de Cooperação de Xangai (SCO) e da Organização do Tratado de Segurança Coletiva (CSTO) e, portanto, são, em teoria, aliados entre si.

Confrontos anteriores
Um conflito fronteiriço começou entre o Quirguistão e o Tajiquistão em 28 de abril de 2021. Os eventos em torno do surto do conflito são contestados, mas os confrontos teriam começado devido a uma antiga disputa pela água entre os dois países. Algumas fontes relatam que um motivo imediato para o conflito foi a insatisfação da população local com a instalação de câmeras de vigilância perto da fronteira Quirguistão–Tajiquistão. Pelo menos 55 pessoas foram mortas nos eventos e mais de 40.000 civis foram deslocados.

Em 3 de maio de 2021, ambos os países concluíram a retirada das tropas da fronteira, e em 18 de maio de 2021, autoridades de ambos os países anunciaram que concordaram em realizar controles de segurança conjuntos ao longo da fronteira disputada.

Além de um incidente de pequena escala em 9 de julho de 2021, o cessar-fogo durou até 2022.

Linha do tempo

Confrontos esporádicos
Em 27 de janeiro de 2022, os confrontos resultaram na morte de dois civis e no ferimento de vários outros. O Comitê Estadual de Segurança Nacional do Tajiquistão disse em um comunicado que dez de seus cidadãos ficaram feridos, seis deles eram militares, enquanto os quatro restantes eram civis. Por outro lado, o Ministério da Saúde do Quirguistão disse que pelo menos 11 de seus cidadãos estavam sendo tratados por ferimentos moderadamente graves. As autoridades do Quirguistão afirmaram que o bloqueio de uma estrada entre o galope provincial de Batken e a aldeia quirguiz de Isfana por cidadãos tadjiques foi a causa dos confrontos.

Em 10 de março, um incidente armado entre guardas de fronteira na fronteira Quirguistão–Tajiquistão, na área de Teskey, distrito de Batken, matou um membro da guarda de fronteira tadjique. Após o incidente, autoridades da região de Batken, no Quirguistão, e da região de Sughd, no Tajiquistão, conversaram. De acordo com fontes tadjiques, um confronto na fronteira ocorreu em 3 de junho, depois que soldados quirguizes cruzaram a fronteira Quirguistão–Tajiquistão perto de Vorukh. Duas semanas depois, em 14 de junho, um guarda de fronteira tadjique foi morto e três outros ficaram feridos em um confronto com tropas de fronteira do Quirguistão.

Escalação
Em 14 de setembro, um guarda de fronteira tadjique foi morto e outros dois ficaram feridos durante confrontos com guardas quirguizes que acusaram o Tadjiquistão de tomar posições em uma área demarcada. Mais tarde, no mesmo dia, dois guardas de fronteira foram mortos e onze outros ficaram feridos, cinco dos quais eram civis.

Em 16 de setembro, o conflito se intensificou. Foi relatado o uso de veículos blindados, bem como o bombardeio do Aeroporto de Batken, na cidade de Batken, no Quirguistão. O Tajiquistão acusou o Quirguistão de bombardear um posto avançado e sete aldeias fronteiriças com armas pesadas. As forças tadjiques também entraram em uma vila fronteiriça do Quirguistão. Pelo menos 31 feridos foram relatados pelo Quirguistão, enquanto um civil foi morto e três outros ficaram feridos de acordo com as forças tadjiques em Isfara, e o Quirguistão anunciou mais tarde que 24 pessoas morreram e mais 87 ficaram feridas.

Múltiplos cessar-fogos entre funcionários de alto escalão foram alcançados, mas foram quebrados repetidamente. Coincidentemente, os líderes de ambos os países estavam participando da cúpula em andamento no Uzbequistão da Organização de Cooperação de Xangai, onde se reuniram e discutiram o conflito. O parlamento do Quirguistão realizou uma reunião de emergência devido à situação. Pelo menos 137 000 pessoas foram evacuadas da zona de conflito pelo Quirguistão. O Tadjiquistão alegou que 15 de seus civis foram mortos em um ataque de drone quirguiz Bayraktar TB2 em uma mesquita. O Quirguistão declarou estado de emergência na região de Batken.

Reações internacionais
 O porta-voz do Ministério das Relações Exteriores do Irã, Nasser Kanaani, pediu uma resolução e ofereceu a assistência do Irã na mediação.
 O presidente russo, Vladimir Putin, ligou para os líderes do Quirguistão e do Tadjiquistão, instando-os a chegar a um acordo de paz. A Rússia tem bases militares em ambos os países.
 O secretário-geral das Nações Unidas, António Guterres, pediu um "diálogo para um cessar-fogo duradouro" entre os combatentes.

Relações entre Quirguistão e Tajiquistão
Fronteira Quirguistão-Tajiquistão
Conflitos em 2022
2022 no Quirguistão
2022 no Tajiquistão
2022 nas relações internacionais

Confrontos entre Quirguistão e Tajiquistão em 2022


Asher Zvi Hirsch Ginsberg, más conocido como Ajad Ha'am (hebreo: אחד העם), nació en 1856 cerca de Kiev, Ucrania, y murió en 1927 en la Palestina británica.

Cuando publicó su primer ensayo, utilizó el seudónimo literario Ajad Ha'am (uno del pueblo) con el que es conocido hasta hoy. En ese ensayo, que se remonta a 1889, dijo claramente: Lo Zé Hadérej ("No es éste el camino"); más asentamientos sin una gran tarea educativa previa llevaría al colapso de la actividad colonizadora del Sionismo. La gente debe saber por qué se asienta: la huida de los pogromos, los eventuales beneficios económicos, no eran razones suficientes para confrontar las dificultades que estaban enfrentando y que aún confrontarían en un futuro. Los colonos debían tener una profunda comprensión de la importancia de su obra para el futuro de la nación judía. Debían entender que no sólo se trataba de una salvación personal, sino que comenzaba la reconstrucción del pueblo judío.

En 1922 emigró a la Tierra de Israel (Eretz Yisrael), en aquel entonces bajo dominio británico, asentándose en la localidad de Tel Aviv.

El sionismo espiritual

En contraste con las posiciones de Theodor Herzl y del Sionismo Político, cuyo énfasis se centró en torno a la consecución de los reconocimientos diplomáticos y lo que Herzl denominó el charter para el Estado judío, Ajad Ha'am veía el quid de la cuestión en el problema de que el judaísmo había perdido sus bienes espirituales, fuentes de su poder creativo y nacional. Dado que Ajad Ha'am no creía que Palestina pudiera dar cabida a toda la judería mundial, un Estado judío allí no solucionaría, en su opinión, el problema del estatus económico y social de los judíos. Los esfuerzos debían concentrarse en establecer un centro espiritual nacional, un núcleo de vida de alta calidad en Palestina, que irradiara a todas las comunidades de la diáspora.

El modo correcto de acción, sostenía Ajad Ha'am, era una extensa y continua actividad educacional entre los judíos y una moderada actividad de asentamiento en Palestina.

Teoría sionista de Ajad Ha'am

Es sin duda la idea de Eretz Israel como el centro espiritual del pueblo judío. Y también aquí, la cuestión de la mayoría judía es patente, dado que según explicaba en 1903, "Eretz Israel llegará a ser nuestro centro espiritual sólo cuando los judíos sean la mayoría de los habitantes allí y la mayoría de las tierras estén en su poder. Entonces pasarán a sus manos también todas las instituciones culturales del país, y al imprimir el sello de su espíritu nacional en todos los niveles de la vida, habrán construido allí aquella nueva forma de nuestra entidad nacional de la cual estamos tan sedientos".

Unos meses después de que participara en el Primer Congreso Sionista (el único al que asistió), Ajad Ha'am escribió uno de sus más importantes ensayos: El Estado Judío y el Problema Judío, en el que criticaba tanto la política como el pensamiento de Herzl.

Críticas a Herzl

El padre del Sionismo espiritual le reprochó a Herzl varios aspectos de su pensamiento, como el desconocimiento de la historia y las raíces del Judaísmo polaco-ruso, la indiferencia aparente ante el problema cultural y la necesidad de un idioma nacional, la falta de compromiso hacia Eretz Israel y el énfasis primario en la miseria de la condición judía o la obsesión por el malestar de los judíos (Tzarat Haiehudim) a diferencia del problema moral y espiritual (Tzarat Haihadut).

El enfrentamiento ideológico entre Herzl y Ajad Ha'am es un fiel reflejo de la trascendencia del dilema de la normalización. En un plano pragmático Ajad Ha'am fue más realista que Herzl, criticando los elementos utópicos de sus propuestas como la fe ciega en las negociaciones diplomáticas, la ignorancia del problema árabe y el hincapié absoluto en el antisemitismo como problema fundamental o eje central de la denominada "cuestión judía" (Judenfrage). En ese sentido, su mayor preocupación fue que los procesos migratorios del pueblo judío hacia Occidente conduzcan a un vacío espiritual y a la asimilación. El Estado es un medio y no un fin en sí mismo, la mera concentración territorial o la planificación teórica no garantizan una especificidad cultural y la revitalización espiritual. El eje de la discusión era, pues, filosófico y no político, a pesar de la fuerte dimensión utópica del pensamiento hertzeliano, las bases axiomáticas eran débiles e imposibles de alcanzar según Ajad Ha'am. En otras palabras, sin la generación de una base espiritual-cultural, la "preparación de los corazones", la educación y la resurrección de la lengua hebrea, la creación de un centro espiritual en Eretz Israel que se base en las élites más selectas del pueblo judío (en lugar de la masa empobrecida), el modelo político de Herzl es una mera quimera. La discusión se basa, pues, en el dilema de la primacía de la política versus la primacía de la cultura nacional.

Según Herzl, la solución política conducirá a la solución del problema de identidad nacional; según Ajad Ha'am sin la renovación espiritual y la recuperación de la cultura es imposible e inaccesible la solución política. Para Herzl urge encontrar un refugio político en el cual se puede experimentar socialmente y programar una utopía social. Para Ajad Ha'am urge recuperar la identidad cultural, el sentido de pertenencia colectiva, la voluntad de existir, antes de crear el Estado.

Queda bien claro que ambos tienen perspectivas muy diferentes de la realidad judía de la época, fácilmente comprensibles si se analiza el contexto biográfico y geográfico de cada uno.

Herzl era un intelectual identificado con la cultura alemana, sumergido en un proceso de asimilación y alejado de las raíces judías, si bien recibió una educación judía básica en su infancia en Budapest, que se puede catalogar como reformista. Ajad Ha'am se crio en un ambiente del judaísmo jasídico típico de la Zona de Residencia de la Imperio ruso; es decir, poseía profundas raíces judías y estaba en condiciones de conocer en forma directa la historia y la situación del judaísmo europeo. Su activismo en los círculos intelectuales judíos de Odessa y su inserción en la Haskalá o iluminismo judío desde una óptica literaria hebraísta, más allá de su talento natural de escritor, lo pusieron en una situación privilegiada que permitió balancear los elementos débiles del pensamiento hertzeliano.

Por otro lado, ambos poseían personalidades muy fuertes y eran reacios a toda crítica. Herzl veía con recelo todo desafío a su liderazgo o potencial de liderazgo alternativo, no solamente por su carisma natural y convicción política, sino también por su conservadurismo casi aristocrático. Es por ello que ambos se encontraron apenas dos veces, durante las sesiones del Primer Congreso Sionista en Basilea, y ya en el primer encuentro se generó una hostilidad personal que Herzl manifestó tratando de anular el segundo encuentro y Ajad Ha'am al regresar a Odessa y criticar duramente las premisas del Sionismo político y las falencias del sistema político creado por Herzl en ese congreso.

Las tensiones entre Herzl y Ajad Ha'am eran, pues, previsibles y lógicas, si bien no pocos líderes del movimiento Jivat Sión en Rusia apoyaron a Herzl y su visión política desde un comienzo, como el Rab Mohiliver y Menajem Ussishkin. No obstante, Ajad Ha'am lideró una amplia oposición a Herzl que aglutinó a líderes del "Comité de Odessa", uno de los más importantes entre los Jovevei Sión. Por supuesto, esta oposición se nutrió de los ataques de Herzl al Sionismo práctico y a la colonización agrícola de la Primera Aliá, ampliamente difundida en el transcurso del año 1896. Este núcleo opositor estuvo a punto de boicotear las sesiones del Primer Congreso Sionista, hecho impedido debido a los temores ante la reacción popular. Por otro lado, el fuego opositor fue avivado por Herzl al ignorar al liderazgo del Sionismo ruso y menospreciar la calidad de sus principales representantes.

Desde un principio, tensiones personales ensombrecieron los vínculos entre ambos pensadores y líderes. Pero por sobre todo primaron las desavenencias ideológicas: Ajad Ha'am no aceptaba la premisa central del Congreso de organizar un movimiento nacional centrado en la meta política, dejando en un plano secundario al problema espiritual. No es casual, por lo tanto, que las críticas incipientes de Ajad Ha'am contra Herzl, publicadas en su prestigioso periódico hebreo Hashiloaj, se multiplicaron después del congreso de Basilea (la mejor biografía e investigación sobre Ajad Ha'am, en la cual hay una importante reseña del enfrentamiento con Herzl, es Joseph Goldstein, Ahad Ha'am, Biografía. Jerusalén: Ed. Keter, 1992, en hebreo).

Justamente estas críticas alimentaron la voluntad de afianzar el camino del Sionismo espiritual, permitieron que filántropos judíos decidan mantener la edición del periódico Hashiloaj y a Ajad Ha'am como su editor, y sentaron las bases para la creación de la "Fracción democrática" dentro del movimiento sionista. Sin embargo, Ajad Ha'am no volvió a participar en un congreso sionista ni contribuyó en forma directa o personal a institucionalizar un partido propio dentro del Sionismo. En un plano político y organizativo su línea fracasó y el liderazgo de Herzl se impuso. No obstante, no triunfó una postura de mera normalización de la vida judía, nuestro análisis nos demuestra que ambos pensadores desestimaban la normalidad entendida como mera igualdad a otras naciones. Sus aspiraciones para el pueblo judío eran mucho más profundas y trascendían lo normativo. Es cierto que Herzl, por su falta de raíces judías tradicionales y su énfasis en la dimensión política, era el más cercano a la concepción de normalización. Al definir la cuestión judía como problema nacional y establecer que solamente será solucionado de acuerdo a las demandas del nacionalismo europeo de su época, Herzl adoptó una visión normalizadora. Ajad Ha'am asumió también una premisa universal y acorde con pautas del nacionalismo moderno al establecer que toda nación debe tener una voluntad vital, un desarrollo espiritual y una conciencia cultural que preceden al territorio y a la soberanía estatal. Pero no cabe duda de que esas premisas eran atípicas para la generación de los primeros líderes y pensadores sionistas, y constituía desde el principio un desafío derivado de la búsqueda de especificidad judía en la sociedad moderna. Busca retornar a su centro histórico, a fin de vivir allí una vida de desarrollo natural, para poner en juego sus potencialidades en todos las aspectos de la cultura humana, para desarrollar y perfeccionar aquellos bienes nacionales que ha adquirido hasta ahora y contribuir así al patrimonio común de la humanidad, en el futuro como en el pasado. Una gran cultura nacional, fruto de la libre actividad de un pueblo que vive de acuerdo a su propio espíritu.

Bibliografía

 Avineri, Shlomo. La Idea Sionista.
 Lacqueur, Walter. Historia del Sionismo.

Enlaces externos

 Ajad Ha'am, por Manuel Levinsky
 Metodología del sionismo cultural, por Gustavo Perednik

Emigrantes rusos hacia el Mandato británico de Palestina
Judíos de Ucrania
Judíos del Imperio ruso
Personas de Kiev
Sionistas de Ucrania
Ucranianos del siglo XIX
Ucranianos del siglo XX
Ensayistas de Ucrania

Ajad Ha'am


Bahman Mofid (en persan بهمن مفید), né le  à Téhéran − mort le  dans la même ville, est un acteur iranien.

Filmographie partielle
 Qeysar, réalisé par Massoud Kimiai (1969)
 Reza Motori, réalisé par Massoud Kimiai (1970)
 Toughi, réalisé par Ali Hatami (1970)
 Dash Akol, réalisé par Massoud Kimiai (1971)

Liens externes

Naissance en août 1942
Naissance à Téhéran
Acteur iranien
Décès en août 2020
Décès à Téhéran
Mort d'un cancer du poumon
Mort d'un cancer en Iran

Bahman Mofid


21887 Dipippo este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
21887 Dipippo este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa în cadrul programului LONEOS. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,98 ua, o excentricitate de 0,07 și o înclinație de 9,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 21001-22000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

21887 Dipippo


Švajcarija je četvrt koja se nalazi na sjeveroistoku grada Bjelovara. Leži uz Vukovarsku i Osječku ulicu te ulicu Vinka Žganeca.

Švajcarija direktno spaja naselje Trojstveni Markovac i Centar grada Bjelovara, a istočno od četvrti nalazi se Poslovna zona Istok.

Također se unutar četvrti nalazi naselje istočno od Vukovarske ulice pod nazivom Vukovarsko naselje, nekada Topljakovo naselje.

Povijest
Švajcarija se prvi put pojavljuje na kartografskim prikazima grada Bjelovara iz 1865. godine pod imenom Schweizerei. Tada je na tom prostoru počelo intenzivno naseljavanje obrtnika s područja Austro-Ugarske i Njemačke.

Godine 1947. glavna prometnica unutar četvrti mijenja naziv iz Đurđevačke ceste u Ulica Marijana Topljaka, prema preminulom bjelovarskom partizanu.

Godine 1962. glavna prometnica se asfaltira, te pri početku 1970-ih godina počinje izgradnja Topljakovog naselja.

Bjelovar

Švajcarija


ArtRave: The Artpop Ball (stilizat ca artRAVE: the ARTPOP ball) a fost cel de-al patrulea turneu mondial al cântăreței americane Lady Gaga. Lansat cu scopul promovării celui de-al treilea album de studio al artistei, Artpop (2013), turneul a început la 4 mai 2014 și s-a încheiat pe 24 noiembrie 2014. Acesta a vizat orașele în care solista nu a putut să ajungă anterior în turneul Born This Way Ball, din cauza unei răni la șold, fiind nevoită să îl anuleze. Seria de concerte a fost precedată de un spectacol rezidențial de șapte zile organizat la Roseland Ballroom în Manhattan, New York, și de o interpretare la festivalul South by Southwest, ce a stârnit controverse datorită unei secvențe în care un artist a vomitat pe Gaga.

Conceptul turneului și numele acestuia sunt inspirate din petrecerea de lansare al albumului Artpop cu nume similar. Scena, asemănătoare cu o peșteră, a constat în două segmente conectate prin podiumuri realizate dintr-un material transparent, permițând publicului să se deplaseze în dedesubtul podiumurilor și să privească în același timp spectacolul. Costumele solistei pentru concert au inclus o ținută cu tentacule, una cu aripi acoperite de diamante, un costum cu influențe rave, precum și un lănțișor realizat din frunze de marijuana. Atât designerii costumelor, cât și coregrafii, au dorit să realizeze unui spectacol unic și coerent. Corpurile de iluminat folosite în turneu au fost asigurate de Clay Paky, ideea principală din spatele acestora fiind crearea unei experiențe rave captivante cu ajutorul luminilor. Ele au fost, de asemenea, concepute spre a permite modificări minore în cadrul spectacolului.

Turneul a fost produs de Live Nation, iar campania de promovare a fost realizată de Absolut Vodka în Statele Unite, și O2 în Regatul Unit. Bilete pentru numeroase concerte au fost epuizate într-o perioadă foarte scurtă de timp, determinând adăugarea de noi spectacole. Rapoartele negative legate de vânzările biletelor au fost respinse de directorul Live Nation, Arthur Fogel. Gaga s-a clasat în top zece în listele Billboard Boxscore pentru sumele de bani acumulate în urma turneelor din 2014. În final, ArtRave: The Artpop Ball a obținut încasări de 83 de milioane de dolari din cele 920.088 de bilete vândute la 74 de spectacole. Billboard l-a listat drept al nouălea cel mai bun concert al anului respectiv, cu 76 de spectacole raportate. Turneul a primit, de asemenea, recenzii pozitive din partea criticilor de specialitate, cu toate că unii dintre aceștia l-au criticat datorită incoerenței. La 24 noiembrie 2014, concertul a fost transmis live de la Arena Bercy din Franța.

Informații generale

Lady Gaga a organizat o petrecere privată în New York, cunoscută sub denumirea de ArtRave, în care aceasta a interpretat cântece de pe cel de-al treilea ei album de studio, Artpop, și a prezentat opere de artă. Ulterior, aceasta a preluat conceptul din ArtRave pentru a crea turneul ArtRave: The Artpop Ball. În urma anulării segmentului de concerte în America de Nord din cadrul turneului Born This Way Ball (2012–2013) din cauza unei accidentări grave la șold, noul turneu a început la 4 mai 2014 în Statele Unite, în orașul Fort Lauderdale, Florida. ArtRave: The Artpop Ball a vizat orașele în care artista nu a putut cânta anterior datorită anulării cauzate de o intervenție chirurgicală, precum și regiuni noi. În timpul unui interviu acordat ziarului The Independent, Gaga a declarat: "Atunci când sunt pe scena Artpop Ball, ideea principală din spatele spectacolului este să iau toată dezordinea din viața mea și să fac artă din ea – să întrețin spiritul viselor artistice și creativității, și să iau toate lucrurile care mă întristau și mă înfuriau... Am o abordare mult mai meditativă față de spectacol. Am urechi larg deschise. ArtRave are și ordini bine puse la punct, și există o latură de artă performance care a fost concepută." Înainte de pornirea în turneu, Gaga a fost cap de afiș la șase spectacole (28, 30, 31 martie și 2, 4, 6 aprilie) organizate la Roseland Ballroom în Manhattan, New York. Un al șaptelea spectacol a fost adăugat la 7 aprilie, fiind urmat de închiderea și desființarea în mod oficial a locației.

De asemenea, Gaga a interpretat la festivalul anual South by Southwest (SXSW) organizat de Doritos, înăuntrul unui tonomat de șase etaje. Asociația de muzică și divertisment a orașului a refuzat inițial să-i acorde permisiunea lui Gaga de a cânta în locația respectivă, invocând "motive de securitate publică." Don Pitts, reprezentat al asociației, a afirmat că motivul anulării cererii lui Gaga a fost acela că locul se află în apropierea unei parcări. Cu toate acestea, solista a anunțat la 6 martie 2014 că va cânta în cele din urmă la festival. Biletele au fost vândute către fani prin intermediul a diverse competiții și provocări. Randal Lane de la revista Forbes a relatat faptul că spectacolul va fi în sprijinul organizației Born This Way Foundation deținută de Gaga, dar și în sprijinul altor evenimente caritabile. Cu toate acestea, redactorul a opinat că "modul în care biletele sunt distribuite este destul de grosolan." Concertul a primit critici datorită unei secvențe în care artista Millie Brown a vomitat un lichid verde peste Gaga, în timpul interpretării melodiei "Swine" de pe albumul Artpop. Momentul a stârnit nemulțumiri, fiind perceput drept o "glorificare" a tulburărilor de alimentație. Drept răspuns asupra controverselor, Brown a declarat pentru MTV News: "Înțeleg de ce unii oameni ar face o astfel de asociere, însă interpretarea mea nu a fost într-adevăr o afirmație legată de însăși tulburările de alimentație." Gaga a susținut la emisiunea Today: "Eu și Millie știm că nu toată lumea va aprecia spectacolul nostru, însă amândouă credem cu tărie în exprimarea artistică și identitățile puternice, iar eu o sprijin în tot ceea ce face. Artpop, noul meu album, este despre a aduce muzica și arta împreună în spiritul rebeliunii creative, iar pentru noi, acel concert a fost artă în forma cea mai pură."

Dezvoltare

Aranjamentul scenei

Gaga a dezvăluit pentru postul de radio Capital FM că și-a dorit ceva diferit față de aranjamentul "Monster Pit" organizat anterior în turneul Born This Way Ball, deoarece a fost întotdeauna limitată să cânte într-o singură porțiune a arenei. Astfel, Gaga și echipa ei au schițat două scene: cea principală, și cea suplimentară de la capătul îndepărtat al incintei. Cele două scene urmau să fie conectate prin intermediul unui podium fixat pe podeaua arenei, permițându-i solistei să interacționeze cu publicul. În luna martie a anului 2014, Gaga a postat pe contul ei de Twitter o fotografie a scenei, înfățișând o pasarelă care se extinde de la platforma generală până la locurile din spate cu rezervare, și apoi se bifurcă în alte două piste suplimentare, cu scene mici amplasate în public, la capăt. Cântăreața a afirmat că podiumurile vor avea o lungime de 34 de metri și vor fi realizate din plexiglas, mulțimea putând astfel să danseze sub ele, dar și să urmărească spectacolul în același timp. Scena principală a fost descrisă drept o peșteră albă, asemănătoare cu Atlantica din filmul Disney Mica sirenă (1989), și include un ecran digital ce afișează imagini cu stele și Luna.

Formația a fost amplasată în structurile strălucitoare și asemănătoare unor cupole albe, descrise de John Jurgenson de la ziarul The Wall Street Journal ca fiind similare planetei Tatooine din serialul Războiul stelelor. La capătul unui podium transparent a fost ascuns un pian sub o structură enormă, asemănătoare unei stalagmite, care amintește de Fortăreața Singurătății, prezentă în benzile desenate cu Superman. De asemenea, a fost instalat un bar cu vedere la zona cu pian, publicul putând astfel să comande băuturi și să privească spectacolul în același timp.  Carl Williot de la website-ul Idolator a comparat scena turneului cu cea a concertului ArtRave, fiind de părere că podiumurile prelungite și scenele mici o fac să semene cu "o insectă". După ce Gaga a postat fotografia cu scena, hashtag-ul #LadyGagaTourStage a devenit unul dintre cele mai discutate subiecte pe Twitter. Potrivit lui Stacy Lambe de la revista Out, au fost necesare peste 21.000 de ore pentru ca scena și podiumurile să fie construite. Cincisprezece copaci gonflabili au fost instalați pe scenă pentru a oferi un aspect de grădină. Întreaga recuzită a avut nevoie de trei ore pentru a fi demontată, în timp ce douăzeci și unu de camioane au fost folosite pentru a o transporta. Directorul de producție Jason "JD" Danter a explicat că montarea scenei a început la ora 8:00, iar probele de verificare a sunetului și lumini au fost realizate în șase ore.

Pentru producția spectacolului, Gaga l-a cooptat pe coregraful Richard Jackson și întreaga echipă Haus of Gaga, toți încercând să vină cu idei în ceea ce privește modul în care concertele se vor desfășura și ce cântece vor fi interpretate. Echipa a trebuit să găsească, de asemenea, o cale de a combina toate ideile diferite și să le includă într-un spectacol unic și coerent. Pentru coregrafia care a inclus toate scenele montate, Jackson a fost nevoit să adopte o abordate diferită, pentru ca membrii din public să urmărească interpretarea din fiecare unghi.

Designul costumelor

Gaga nu a dezvăluit nicio ținută din cele pe care le-a purtat în cadrul turneului până la primul concert. Șapte costume au fost create pentru spectacol, câte unul pentru fiecare segment. Prima ținută este un costum mulat, acoperit cu diamante, și cu mingea albastră creată de Jeff Koons atașată în mijloc; mingea a fost anterior utilizată în fotografia pentru coperta albumului Artpop. Gaga a accesorizat rochia cu o pereche de aripi din pene și o perucă blondă și tip bob, asemănătoare cu cea purtată în perioada albumului The Fame. Un costum cu influențe rave a fost utilizat pentru ultimul segment al concertelor și a constat într-o perucă de șuvițe colorate și o pereche de jambiere făcute din blană. Articolele vestimentare au fost acompaniate de o bluză compusă din curele și mâneci de plastic transparente. Una dintre cele mai complexe ținute a fost un costum mulat făcut din latex cu buline, la care a fost atașat o pereche de tentacule și un cap cu două tentacule.

Artista a purtat, de asemenea, o rochie scurtă asortată cu o perucă tip bob și platinată; o altă versiune a rochiei a fost mai lungă, iar Gaga a purtat o perucă lungă în stilul Donatellei Versace. Înainte de ultimul segment, Gaga a purtat o pereche de pantaloni negri și o bustieră, ambele realizate din latex și acompaniate de o perucă verde și un colier realizat din frunze de marijuana. În final, cântăreața a purtat un bikini realizat din scoici și o perucă voluminoasă; ansamblul a fost utilizat anterior de Gaga în câteva interpretări live din cadrul campaniei de promovare a albumului Artpop. Dansatorii solistei au purtat costume colorate și neon, pălării, și accesorii similare. Turneul a inclus totodată o recuzită deosebită, printre care o chitară Gibson Flying V utilizată pentru cântecul "Venus", un scaun de plastic în formă de labă, și o claviatură cu forma unui căluț de mare.

Publicația BBC News a raportat faptul că unele ținute pentru turneu au fost realizate de Dayne Henderson, absolvent al Universității Sunderland. El a fost ales de unul dintre stiliștii lui Gaga după ce a văzut o postare pe Twitter către artistă, incluzând o fotografie cu una dintre creațiile lui inspirate de moda fetish. Henderson a dezvoltat măști, glugi și accesorii de cap pentru Gaga și dansatorii ei. Articolele au fost create din latex și livrate către echipa solistei în termen de douăsprezece zile.

Corpurile de iluminat
Roy Bennett, proiectant și designer de corpuri de iluminat, a folosit lumini LED Clay Paky A.leda B-Eye K20 și Clay Paky Sharpys drept atașamente iluminatorii în mișcare. De asemenea, în jur de 120 de corpuri B-Eyes by PKG au fost obținute pentru turneu, în timp ce controlul luminilor a fost asigurate de trei console grandMA2 în mărime naturală și 10 UNP-uri. Potrivit programatorului de lumini Jason Baeri, "maniera adoptată de Bennett a fost aceea ca spectacolul să fie un rave captivant, care să reflecte estetica de petrecere non-stop a lui Gaga... Iar asta înseamnă multă energie activă, vibrantă și vie—trebuie să fim la fel de activi pe scenă ca atunci când suntem în mulțime. Publicul face parte din concert tot atât de mult cât joacă rolul unei camere pline de spectatori, așa că a trebuit să-i includem în aceeași petrecere a lui Gaga, și nu doar să urmărească spectacolul de la distanță. Astfel, e ca și cum am programa două spectacole în același timp: ambele au trebuit să se comporte ca un singur element coerent."

Bennett a început să lucreze la proiecția luminilor în luna noiembrie a anului 2013, trei luni mai târziu prezentându-le lui Gaga. Cântăreața a aprobat tema experienței publicului pe care Bennett o dezvolta. Luminile B-Eyes, cele care au fost utilizate anterior în spectacolele organizate la Roseland, au fost montate deasupra ecranelor video care aveau o mărime de 0.91 m × 12 m. Un sistem de frânghii a fost utilizat în fața scenei, în spate, în lateral, precum și în audiență, fiind accesoriul principal utilizat pentru iluminarea turneului. Baeri a explicat faptul că au întâmpinat dificultăți tehnice datorită conținutului cu un număr ridicat de pixeli. Corpurile B-Eyes au adăugat un total de 4.500 de pixeli și au variat prin toate configurațiile posibile. Efectele luminilor au variat în funcție de tonul și inflexiunile melodiei interpretate. Clay Paky a fost distribuit de A.C.T Lighting în spectacolele din America de Nord. Solotech au semnat un contract pentru a asigura conținutul video, în timp ce grupul 8th Day Sound a asigurat conținutul audio de-a lungul turneului.

Descrierea spectacolului

Concertul începe cu o introducere video legată de turneu, iar dansatorii apar ulterior pe scenă cu baloane și mingi albastre transparente. Videoclipul continuă până ce Gaga iese de sub scenă, purtând un costum mulat auriu și o pereche de aripi. Artista începe să cânte piesa "Artpop", apoi "G.U.Y.", cântecul menționat anterior incluzând aceeași coregrafie din videoclipul muzical. Melodia se schimbă apoi la "Donatella", în timp ce pe ecran apar imagini intermitente și colorate cu stele și formațiuni de nori. Gaga cânta ulterior "Fashion!" la pian, și părăsește scena pentru a-și schimba ținuta, în timp ce formația cântă ultima parte a piesei.

Cea de-a doua secțiune începe cu "Venus", iar flori gonflabile se ridică de sub scenă. Gaga apare purtând un bikini realizat dintr-un ansamblu de scoici și folosește o chitară drept recuzită. După un scurt discurs, cântăreața interpretează "Manicure" și "Cake Like Lady Gaga". Artista dispare de pe scenă pentru a-și schimba ținuta din nou, iar formația cântă sfârșitul. Gaga apare pe scenă purtând un costum alb și o perucă, pe măsură ce un videoclip este redat pe ecran și o prezintă pe cântăreață învârtindu-se. O versiune scurtă a single-ului "Just Dance" este cântată, iar dansatorii sunt costumați drept "oameni ai mării". O claviatură sub forma unui căluț de mare este utilizată pentru interpretare. Momentul este de urmat de versiuni scurte ale pieselor "Poker Face" și "Telephone", făcând tranziția către o schimbare de garderobă.

Următorul segment începe cu Gaga purtând o rochie cu tentacule și cântând melodiile "Partynauseous" și "Paparazzi", acompaniate de muzică ambientală și liniștită. Artista merge pe podiumuri, în timp ce dansatorii ei aduc scaunul "Monster Paw" și fac alte schimbări minore pe scenă. Solista începe să cânte "Do What U Want", iar aproape de final, aceasta merge către pian pentru a interpreta piesa "Dope" și o versiune acustică a single-ului "Born This Way". După un discurs către public, cântecul "Jewels n' Drugs" începe, iar Gaga dispare sub scenă. Un antract video este difuzat, înfățișând-o pe artistă dansând. Gaga se întoarce pe scenă, în apropiere de pian, purtând o rochie neagră din latex, o perucă verde, și interpretând refrenul piesei "Judas".

"Aura" marchează trecerea la următorul segment al spectacolului, iar Gaga și dansatorii ei cântă și dansează pe scena principală. Artista interpretează apoi piesa "Sexxx Dreams" pe o canapea roșie, iar ulterior, scaune albe sunt aduse pe scenă de către dansatori pentru melodia "Mary Jane Holland". Coregrafia cântecului include diverse secvențe de dans cu scaunul. Mai apoi, "Alejandro" este interpretat pe podiumurile transparente, iar Gaga declară audienței că urmează să-și schimbe ținuta pe scenă. Începutul piesei "Ratchet" este difuzat pe măsură ce Gaga se dezbracă, iar stiliștii ei o ajută să-și pună costumul cu influențe rave și peruca multicoloră. Interpretarea piesei "Bad Romance" începe cu coregrafia originală din videoclipul muzical, moment urmat de "Applause". În timpul acestei secvențe sunt afișate imagini cu Gaga în diverse deghizări. Solista începe să cânte "Swine", iar dansatorii aruncă animale de pluș către fanii din public utilizând tunuri. Artista părăsește scena din nou pentru o ultimă schimbare de ținută, și apare interpretând piesa "Gypsy" drept bis. Gaga cântă mare parte din melodie stând la pian, însă la un moment se ridică și merge pe podium, spectacolul finalizându-se pe scena principală.

Performanță comercială

Vânzările biletelor

Biletele au fost puse la dispoziție prima oară pentru membrii rețelei de socializare create de Gaga, Littlemonsters.com. Fiecare bilet vândut online a fost prevăzut cu un cod unic, însă a fost impusă o limitată de patru bilete pe membru. Potrivit datelor furnizate de compania Live Nation, primul lot de bilete a fost pus la vânzare pe 9 decembrie 2013, iar cele pentru spectacolele organizate în Toronto, Winnipeg, Calgary, Los Angeles și Edmonton au fost epuizate în câteva ore. Acest lucru a condus la adăugarea a două noi concerte: unul pe 26 la Amfiteatrul Marcus din Milwaukee, și unul pe 28 iunie la arena Boardwalk Hall din Atlantic City. Pe 29 ianuarie 2014, Gaga a dezvăluit datele spectacolelor din Europa, segment ce urma să înceapă la 23 septembrie 2014, în Belgia. Solista a încheiat un parteneriat cu O2, o rețea de telefonie mobilă din Marea Britanie, care le permitea clienților companiei să achiziționeze biletele pentru turneu cu trei zile înainte ca acestea să fie puse la vânzare către publicul larg. Parteneriatul a inclus o reclamă pentru a promova concertele din Regatul Unit, prezentând-o pe Gaga purtând o rochie cu o pereche de umeri falși acoperiți de sclipici și alergând către o scenă. Aceasta a fost a doua oară când Gaga colaborează alături de O2, prima oară fiind în luna noiembrie 2013 pentru acces exclusiv la cântecele albumului Artpop, înainte de lansarea oficială din Regatul Unit. Ticketmaster a raportat faptul că biletele concertelor din această regiune au fost epuizate în doar cinci minute, determinând-o astfel pe artistă să mai susțină două spectacole în Londra. În lunile aprilie și mai 2014, Gaga a crescut numărul biletelor puse la vânzare după ce a asigurat mărirea capacității locațiilor pentru Regatul Unit și a confirmat faptul că numărul total de concerte va fi opt.

Pentru spectacolele din Statele Unite, Gaga a încheiat un parteneriat cu Absolut Vodka, transformând barul din apropierea scenei într-o sală exclusivă intitulată "Absolut Artpop Lounge", în care unii fani norocoși puteau să comande cocktail-uri la alegerea lor și să privească spectacolul în același timp. Doi fani erau aleși pe moment din public pentru a ocupa locuri în bar; biletele pentru acces în această sală puteau fi câștigate, de asemenea, prin intermediul unui concurs organizat pe website-ul Absolut. Gaga a explicat că, cu ajutorul companiei Absolut, a fost capabilă "să [creeze] o experiență specială în care fanii pot sta chiar înăuntrul scenei și să aibă propriul bar. Va fi un rave imens în spiritul artei și creativității." Alte campanii de promovare pentru turneu au fost anunțate pe website și au inclus un concurs în care se putea câștiga o călătorie gratuită către concertul artistei din 30 septembrie la Stockholm, Suedia, precum și spectacole de modă inspirate de Gaga organizate în baruri LGBT din întreaga țară, în care se puteau câștiga biletele pentru spectacol. Patru concerte au fost adăugate în Australia, începând cu 20 august 2014 la Perth. Turneul a inclus un singur concert în Dubai, la Meydan Racecourse, pe 10 septembrie. Ziarul Gulf News a raportat faptul că spectacolul va fi cenzurat pentru a respecta tradițiile culturale din Emiratele Arabe Unite. Potrivit lui Marco Riois, președintele organizației AMI Live care a organizat concertul din Dubai, "vor avea loc câteva modificări... Nu poate fi întregul spectacol, pentru că nu ar fi permis. Așa că va fi un concert special atât pentru Dubai, cât și pentru cultura noastră".

Încasări

Publicația Forbes a vorbit despre prețurile "demne de laudă" asigurate de Live Nation pentru turneu. Jesse Lawrence de la revista respectivă a observat că prețurile biletelor au fost reduse la o medie de 68 de dolari în piețele muzicale principale ale lui Gaga, asigurând astfel o epuizare rapidă. Lawrence a comparat prețurile biletelor pentru ArtRave: The Artpop Ball cu cele pentru turneul Bangerz a lui Miley Cyrus, care aveau o medie de 86 de dolari. În mod contrar, cele mai scumpe bilete pentru piețele muzicale secundare ale lui Gaga au atins un maxim de 269 de dolari, însă cu mai puține bilete disponibile față de turneul lui Cyrus. Această decizie a fost luată pentru a asigura că spectacolele vor avea profit considerabil. Lawrence a concluzionat prin a spune că "prețurile lui Lady Gaga sunt făcute cu o viziune pe termen mai lung și scopul lor principal de a asigura accesul a cât de mulți fani posibili, în loc să stoarcă fiecare dolar din buzunarele oamenilor." În aprilie 2014, redactorul a raportat faptul că, în urma interpretării lui Gaga de la Roseland Ballroom, prețurile biletelor din piețele secundare au avut parte de o creștere de 5,3%, cea mai mare creștere fiind vizibilă la Arena Philips din Atlanta. Prețurile celor mai scumpe bilete pentru Madison Square Garden au fost crescute până la 338,81 de dolari, cu 42.6% mai mult decât prețul biletelor obișnuite. Alte locații în care prețurile au avut parte de măriri au fost Arena MGM Grand Garden din Las Vegas, Arena TD Garden din Boston, și Arena United Center din Chicago. Totodată, prețurile au fost crescute pentru primele două concerte din Arena Staples în Los Angeles, rezultând unul dintre cele mai costisitoare spectacole din turneu. Prețurile au fost scăzute ulterior pentru cel de-al doilea concert, și au început să scadă treptat odată cu evoluția turneului. Cea mai evidentă scădere a avut loc la spectacolele de pe 12 și 15 mai organizate în Washington și, respectiv, Philadelphia, prețurile fiind micșorate cu 29,5%.

Publicațiile mass-media au susținut că vânzările biletelor pentru turneu au început să intre în declin, determinându-l pe Arthur Fogel, președintele diviziei Global Touring a Live Nation, să descrie aceste articole drept "ridicole". El a ținut să clarifice pentru revista Billboard faptul că 80% din bilete au fost vândute în America de Nord și Europa, și încă există procese de a pune la dispoziție numeroase date suplimentare în alte locații. Cele douăzeci și nouă spectacole organizate în America de Nord au avut încasări de 26 de milioane de dolari, cu o medie de aproximativ 900.000 de dolari pe concert. Fogel a adresat, de asemenea, relatările conform cărora Live Nation a întâmpinat pierderi de 30 de milioane de dolari în urma turneului lui Gaga, spunând că dacă o astfel de situație ar fi avut loc într-adevăr, compania ar fi anulat spectacolele. "Chiar nu înțeleg cum astfel de tâmpenii fac avânt printre oameni care nu-și fac temele... Doar un om complet nebun ar face astfel de afirmații, iar acestea vin doar de la cineva care are un plan bine stabilit, pentru că nu au absolut niciun sens, în vreun fel", a concluzionat Fogel. Au fost vândute în total 800.000 de bilete pentru turneu, conform revistei Billboard.

În iunie 2014, Billboard a dezvăluit primele cifre ale turneului, până la concertul de pe 2 iunie. Gaga a fost clasată pe locul patru cu încasări de 13,9 milioane de dolari din peste 171.000 de bilete vândute. Încasările pentru spectacolele din Roseland Ballroom au fost, de asemenea, lansate, cu un total de 1,5 milioane de dolari adunați din peste 24.000 de bilete vândute. În octombrie 2014, cel de-al doilea set de încasări a fost dezvăluit, cu încasări de 46.933.594 de dolari din 509.741 de bilete vândute, oferindu-i astfel locul doi lui Gaga în ierarhie. Ultimele încasări au fost lansate în decembrie 2014, interpretarea finală de la Arena Palais Omnisports Bercy din Paris încasând un total de 1,2 milioane de dolari cu o audiență de 13.013 membrii. În total, turneul ArtRave: The Artpop Ball a obținut 83 de milioane de dolari din 920.088 de bilete vândute la 74 de spectacole raportate de Billboard. În clasamentul celor mai de succes turnee din anul 2014 realizat de compania Pollstar, Gaga a ocupat locul șapte cu 88,7 de milioane de dolari din 947.852 de bilete vândute la 84 de spectacole, fiind incluse cele șapte concerte de la Roseland Ballroom. Revista Billboard a clasat seria de concerte pe locul nouă în lista de finalul al anului 2014, cu un total de 76 de concerte.

Recepția criticilor

America de Nord

John Walker de la MTV News a oferit o recenzie concertului de deschidere în Fort Lauderdale, declarându-se impresionat de spectacol. Redactorului i-a plăcut în mod deosebit momentul în care, după interpretarea piesei "Alejandro", Gaga decide să-și schimbe costumul pe scenă cu ajutorul stiliștilor. Walker a adăugat: "pentru a demonstra acest lucru, [Gaga] și-a scos peruca verde și cu o lungime până la umeri de una singură. Da, și-a smuls propria perucă. Oare ce ar spune expediția Warholiană inversată [despre asta]?" Într-o altă recenzie, Walker a scos în evidență faptul că turneul a extins conexiunile "fan-artist" specifice lui Gaga, și teatralitatea dezvoltată în Born This Way Ball. Adam Carlson de la revista Billboard a lăudat concertul, opinând că a transformat "scena" într-o "adevărată surpriză". Editorul a complimentat coregrafia și schimbările constante de ținute, explicând: "să vorbești despre interpretările [lui Gaga] este mult distractiv decât să asculți, dar nu luați asta ca pe o insultă. Însă pur și simplu sunt multe de discutat." Chris Richards de la ziarul The Washington Post a spus că "pentru un concert pop într-o arenă [Verizon Center], a fost o atmosferă plăcută. Pentru un exercițiu public de iubire necondiționată și reciprocă, a fost ceva unic [pentru Gaga]."

Glenn Gamboa de la ziarul Newsday a fost impresionat de interpretări, afirmând: "Fie că vorbim despre caraghiosul «Venus», jucăușa «Donatella» sau întoarcerea la muzica soul în «Do What U Want», secvența în care a încoronat piesa cu un moment a cappella și puțin gospel, [Gaga] a umplut piesele cu o intensitate de-a dreptul contagioasă." Lauren Moraski de la postul de televiziune CBS News a opinat că Gaga a fost "la turație maximă" în timpul spectacolului și "s-a simțit ca acasă" în compania publicului din New York. Frank Scheck de la revista The Hollywood Reporter a lăudat montajul scenei, costumele și aspectul încărcat de divertisment al turneului, spunând: "Spre deosebire de Madonna care se implică în interpretări teatrale similare și exagerate, însă mult mai liniștite, Gaga investește în spectacolele cu o bunătate incontestabil și din toată inima." Scheck a apreciat interpretările cântecelor "Gypsy" și "Born This Way".

O recenzie negativă a venit din partea lui Rob Sheffield de la publicația Rolling Stone, afirmând că interpretarea de la Madison Square Garden a fost "dezamăgitoare" și numind concertul "un simplu spectacol arena-rock obișnuit și banal, cel prin care o formație trebuie să-și vândă albumul făcut de mântuială". Redactorul a criticat decizia lui Gaga de a ignora piese de pe albumul Born This Way și single-urile sale de succes. Dan DeLuca de la ziarul Philadelphia Daily News a scris că "spectacolul a fost tulburat de prea multe momente puternice de electro și dance de pe ARTPOP, slăbiciunile ieșind la iveală de fiecare dată când trebuia să se întoarcă la hiturile ei ispititoare". Editorul a susținut, de asemenea, că artista a interpretat "mult prea multe cântece" de pe albumul Artpop. Într-o recenzie pentru ziarul The Boston Globe, James Reed a considerat că "ceva lipsește" din spectacolul lui Gaga, oferind per total o atmosferă "seacă". El a criticat, de asemenea, faptul că artista a avut nevoie de sprijin prin piese de acompaniament pentru a-și cânta melodiile. Joey Guerra de la ziarul Houston Chronicle a fost de părere că spectacolul a fost "incoerent", spunând că "tranzițiile între segmente au fost destul de slabe, în special spre final."

Oceania, Asia, și Europe

Candice Barnes de la ziarul The Sydney Morning Herald a oferit o recenzie pozitivă concertului, spunând că Gaga "a oferit un spectacol demn de o regină" la Arena Perth. "Creat drept un «rave artistic», a fost destul de greu să distingi momentul în care arta s-a terminat iar muzica începe", a concluzionat redactorul. În mod contrar, Ross McCrae de la ziarul The West Australian a criticat aspru concertul, numindu-l "un spectacol arena rock în mijlocul drumului" și observând lipsa de interes a publicului în interpretări. Vânzările slabe ale biletelor au fost remarcate de un editor al website-ului News.com.au, adăugând că "nimeni nu o poate acuza pe Lady Gaga că nu este atentă la fiecare detaliu al producțiilor live, sau că nu reușește să facă un spectacol plin de energie și din toată inima." Jenny Valentish de la revista Time Out a oferit spectacolului din Melbourne cinci din cinci stele, numind-o pe Gaga "o cântăreață fenomenală cu o voce imensă (...) ce se poate plia pe orice gen muzical", și lăudând formația live și schimbările de costume.

Saeed Saeed, critic al ziarului The National, a descris concertul drept "extrem de distractiv" și "livrează misiunea supremă a muzicii pop: aceea de a dansa până uiți de griji". Într-o recenzie a concertului atenuat din Dubai pe motive religioase, Mohammed Kadry de la ziarul Khaleej Times a observat că Gaga a reușit să "facă spectacol" și "a fost foarte determinată să intre în conexiune cu publicului prin reconstituirea câtorva fraze colocviale și flatante". Debra Kamin de la The Times of Israel a lăudat vocea cântăreței și a adăugat: "concertul a oferit tot ceea ce Gaga le-a promis fanilor plin de așteptări — un spectacol zgomotos, fluorescent, explicit sexual, și amețitor de luminos."

Dave Simpson de la publicația The Guardian a oferit o recenzie pozitivă spectacolului de la Birmingham, acordându-i patru din cinci stele. El a afirmat că "Gaga a fost deseori acuzată că este înșelătoare și complet lipsită de suflet, însă concertul din această seară a fost o afirmație puternică din partea unui superstar ce refuză cu tărie să fie doborât sau anulat." Daniel Dylan Wray de la ziarul The Independent i-a acordat patru din cinci stele concertului din Birmingham, descriindu-l drept "gălăgios, colorat, și deseori emblematic unei petreceri distractive și dispensabile". Katie Fitzpatrick de la ziarul Manchester Evening News a acordat cinci din cinci stele spectacolului, lăudând vocea lui Gaga, formația live, ținutele, și conexiunea cu fanii – îndeosebi în acest concert la care artista a ajutat un fan să-și ceară în căsătorie partenerul pe scenă. Katie a opinat că "titlul ostentativ «ArtRave» ar putea să reafirme că Gaga este femeia spectacol în strânsă legătură cu arta ei. Însă această micuță doamnă cu o pereche de plămâni foarte puternici este, fără îndoială, foarte inimoasă și pasionată [de ceea ce face]." Ludovic Hunter-Tilney de la ziarul Financial Times a oferit concertului trei din cinci stele, criticând piesele de pe Artpop cu excepția melodiei cu același nume, însă lăudând secvențele acustice și interpretate la pian.

Înregistrare și transmisie
La 17 noiembrie 2014 Gaga a anunțat prin intermediul rețelelor de socializare faptul că ultimul concert din turneu, care a avut loc la Arena Bercy din Franța pe 24 noiembrie, urma să fie transmis live în întreaga lume, pe website-ul Yahoo! Live. Spectacolul a început cu o prezentare video de treizeci de minute a unor portrete cu Gaga, fotografiate de Robert Wilson. Imaginile au fost anterior expuse la Muzeul Luvru din Paris. Transmisiunea în direct a doborât recorduri pentru Yahoo! Live și Live Nation.

Lista pieselor
Această listă este preluată din concertul organizat în Milano, Italia, și nu este reprezentativă pentru toate datele turneului.

 "Artpop"
 "G.U.Y."
 "Donatella"
 "Venus"
 "Manicure"
 "Just Dance"
 "Poker Face"
 "Telephone"
 "Partynauseous"
 "Paparazzi"
 "Do What U Want"
 "Dope"
 "Yoü and I"
 "Born This Way"
 "The Edge of Glory"
 "Judas"
 "Aura"
 "Sexxx Dreams"
 "Mary Jane Holland"
 "Alejandro"
 "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)"
 "Bad Romance"
 "Applause"
 "Swine"
Bis
"Gypsy"

Datele turneului

Acreditări și personal
Persoanele care au lucrat la acest turneu sunt preluate din cartea ArtRave: The Artpop Ball.

Impresariat

Live Nation Global Touring (Mondial) – organizare (Mondial)
MAC Cosmetics – sponsor (Mondial)
Absolut Vodka (SUA), O2 (UK) – sponsor
Bobby Campbell de la Haus of Gaga – impresar
Lane Bentley de la Haus of Gaga – gestionarea zilnică
Vincent Herbert pentru Streamline – impresar
 Mary Jo Spillane – impresar călătorii
Ky Cabot – impresar turneu
Peter van der Veen – securitate personală
Kevin Bernal – securitate personală
Robert Marshall – securitate personală

Personal principal

Lady Gaga – interpret principal
Richard "Richie" Jackson – director vizual, coregraf
Brandon Maxwell – design costume
Roy Bennett – producție, design lumini
Michael Bearden – director muzical
Lacee Franks – co-ordonator creativ
Alexander Delgado – direcție artistică
Vincent Herbert – impresariat pentru Streamline
Sonja Durham – director impresariat, Haus of Gaga
Ashley Gutierrez – asistent personal
Tara Savelo – machiaj
Frederic Aspiras – hair stylist
Perry Meek – design costume
Sandra Amador – stilist
Mary Jo Spillane – impresar călătorii
Peter van der Been – securitate personală
Robert Marshall – securitate personală
Sarah Nicole Tanno – dansator și machiaj pentru formație
Travisean Haynes – dansator și machiaj pentru formație
David Odom – fizioterapeut
Asiel Hardison de la Haus of Gaga – dansator
Graham Breitenstein – dansator
Karen Chuang – dansator
Montana Efaw – dansator
Kevin Frey – dansator
Nick Geurts – dansator
David Masterson – dansator
Ian McKenzie – dansator
 Tamina Pollack-Paris – dansator
Sloan-Taylor Rabinor – dansator
Victor Rojas – dansator
Gianinni Semedo Moreira – dansator
Theresa Stone – dansator
China Taylor – dansator
Brockett Parsons – claviatură
George "Spanky" McCurdy – tobe
Lanar "Kern" Brantley – bas
Ricky Tillo – chitară
Tim Stewart – chitară
Lady Gaga – chitară și claviatură/pian (pentru "Venus"), claviatură (pentru "Just Dance"), pian/claviatură (pentru "Dope", "You and I" și "Born This Way")
LeRoy Bennett – designer producție, designer producție
Whitney Hoversten – lighting director
Jason Baeri – administrare lumini
Oli James  – tehnician lumini (șef de echipă)
Alex Peters – tehnician lumini
Mark Pritchard – tehnician lumini
Mike Rothwell – tehnician lumini
Leif Le Page – tehnician lumini
James Jones III – tehnician lumini
Matt "Skinny" Le Roux – tehnician lumini
Chris Bartlett – tehnician lumini
Jason Danter – director producție
Alicia Geist - coordonator producție
Ky Cabot – impresar turneu
Brian Wares – impresar scenă
Chris Organ – impresar scenă
Lisa Bruno - șef de garderobă
Bert Pare – director video
Tim Brennan – inginer video
Loren Barton – programator video
Vincent Cadieux  – tehnician video (șef de echipă)
Maxime Dube-Morais – tehnician video
Erin Lynch – tehnician video
Patrick Vaillancourt – tehnician video
Eric Simard – tehnician server Hippo Media
Hayden Hale – operator laser și programator
Reid Schulte-Deme – tehnician efecte speciale (șef de echipă)
David Harkness – tehnician efecte speciale
Robin Henry – programator și operator automatizare
Todd Green – tâmplar șef
Lonnie Adams – tâmplar
Kirk "Rockit" La Rocco – tâmplar
Erin O'Brian – tâmplar
Corey Proulx – tâmplar
Ernie Wagner – tâmplar
Scotty Waller – tâmplar
Carl Young – tâmplar
Ryan Snyder – tâmplar
Mike Farese – instalator șef
Danny Machado – instalator
Kenny "Skippy" Ruhman – instalator
Rick Wilmot – instalator

Note

Referințe

Turnee din 2014
Lady Gaga

ArtRave: The Artpop Ball


Patricia Ann Granger (born 1939) is a British crime writer who has written almost forty books in four different detective series, as well as a collection of short stories.

Early life and education
Ann Granger was born in Portsmouth, England and attended the Northern Grammar School for Girls. Granger wanted to become a veterinarian, but discovered women were not accepted into vet schools because they were not believed to be strong enough. Instead she earned a Modern Languages degree at the University of London, where she first developed a desire to become a writer.

Teacher and visa clerk
Realizing that it would take some time to develop a steady income as a writer, Granger instead taught English for a year in France. She then went to work in the visa sections of British consulates and embassies in France, Germany, Yugoslavia, and Czechoslovakia. She married a colleague in the foreign service and went with him to Zambia and Germany before returning to live in England with their two children.

Writer
After returning to England, Granger turned her hand to writing, and produced the historical romance A Poor Relation  in 1979. Between 1982 and 1991, Granger produced several more historical romances.

Mitchell & Markby
In 1991, Granger made the decision to switch to crime novels, saying, "Basically, there is only one plot in love stories: You can describe it in different ways, but you always come back to the subject of man and woman. Crime fiction opens up a world of possibilities for the writer. It lets you tackle deep and difficult issues." Her first crime novel, Say it with Poison, centred on the protagonists Meredith Mitchell, a consular clerk, and police officer Alan Markby. The book proved popular and Granger wrote thirteen more Mitchell & Markby novels between 1991 and 2004.

During the series, Mitchell and Markby became romantically involved, but Granger resisted marrying them, believing that Meredith Mitchell could only work best as an independent woman. She finally married them in the final novel of the series, That Way Murder Lies (2004). A young police officer, Jessica Campbell, made an appearance in this novel — Granger would make her the protagonist of a new series four years later.

In 2022, Granger added one more Mitchell & Markby novel featuring the now-retired couple, Deadly Company.

Fran Varady
In 1997, Granger began her second detective series with Asking for Trouble, featuring a very different protagonist, Fran Varady, a out-of-work and temporarily homeless actor. Granger explained, "I wanted to write about someone who is in a completely different situation than Meredith Mitchell: Meredith has a great job, a house, a car, a nice boyfriend, etc. - Fran has nothing. She is totally unattached." Over the next ten years, Granger wrote seven Fran Varady novels.

Lizzie Martin & Ben Ross
In 2006, as Granger was winding down the Fran Varady series, she wrote A Rare Interest in Corpses, set in Victorian England in the 1860s and featuring Lizzie Martin, a companion to a wealthy widow, and Ben Ross, a police inspector. Although Granger had resisted marrying Mitchell and Markby in her first crime series, she had Martin and Ross marry very early in this series, reasoning that "Due to the restrictions on single women at the time, Lizzie wouldn't have had the freedom to be a detective in a whole series of books. Likewise, she and Ben shouldn't be allowed to spend much time together unsupervised." From 2008 to 2023, Granger added eight more novels to the series.

Campbell & Carter
In 2009, Granger returned to the modern world with Mud, Muck and Dead Things, a novel set in the Cotswolds and featuring Detective Inspector Jessica Campbell and Superintendent Ian Campbell. To date, Granger has written seven novels in the series. In the sixth installment, An Unfinished Murder, the retired couple Mitchell & Markby play a prominent role.

Short stories
In 2021, in recognition of thirty years of crime novels, Granger released a collection of eighteen short stories, Mystery in the Making.

Awards and recognition
In 1999, Granger was inducted into the Detection Club. She is also a member of the Crime Writers' Association in the UK and Sisters in Crime in the US. Granger has been a best-selling author in Germany, selling millions of copies of her novels and placing in Germany's Top Five Bestseller list more than thirty times.

Bibliography

Historical romances (selection)

A Poor Relation (1979)
Summer Heiress (1982)
The Garden of the Azure Dragon (1986)
The Unexpected American (1989)
A Scandalous Bargain (1990)
False Fortune (1991)

Mitchell & Markby mysteries

Say It with Poison (1991)
A Season For Murder (1991)
Cold in the Earth (1992)
Murder Among Us (1992)
Where Old Bones Lie (1993)
Flowers For His Funeral (1994)
A Fine Place For Death (1994)
Candle For a Corpse (1995)
A Word After Dying (1996)
A Touch of Mortality (1996)
Call the Dead Again (1998)
Beneath these Stones (1999)
Shades of Murder (2000)
A Restless Evil (2002)
That Way Murder Lies (2004) (the final Mitchell & Markby novel)
Deadly Company (2022)

Fran Varady mysteries

Asking for Trouble (1997)
Keeping Bad Company (1997)
Running Scared (1998)
Risking It All (2001)
Watching Out (2003)
Mixing With Murder (2005)
Rattling the Bones (2007)

Ben Ross & Lizzie Martin mysteries

A Rare Interest in Corpses (2006)
A Mortal Curiosity (2008)
A Better Quality of Murder (2010)
A Particular Eye for Villainy (2012)
 The Testimony of the Hanged Man (2014)
 The Dead Woman of Deptford (2016)
 The Murderer's Apprentice (2019)
 The Truth-Seeker's Wife (2021)
 The Old Rogue of Limehouse (2023)

Campbell & Carter mysteries

Mud, Muck and Dead things (2009)
Rack, Ruin and Murder (2011)
Bricks and Mortality (2013)
Dead in the Water (2015)
Rooted in Evil (2017)
An Unfinished Murder (2018) (featuring Mitchell & Markby)
A Matter of Murder (2020)

Short story collections

Mystery in the Making (2021)

References

1939 births
Living people
English crime fiction writers
Alumni of the University of London
Members of the Detection Club
English women novelists
Women mystery writers

Ann Granger


Cotta war ein ostindisches Flächenmaß und es wurde um Kalkutta in Bengalen verwendet.

Als Cotta oder Codda war es auch ein Zählmaß auf den Malediven und an verschiedenen afrikanischen Küsten liegenden Regionen. Es diente hier als Ersatz für Geldrechnung. Ein Cotta hatte 12.000 Kauri- oder kleine Tigerschnecken (Cypraea tigris) als Menge des Tauschobjektes. Die Kauri-Schnecke entsprach im Kleinhandel der Scheidemünze und war etwa 14 Silbergroschen wert.

Das Flächenmaß hatte diese Werte:
 1 Cotta = 18 ⅞ Quadratklafter (Wiener) = 23,51 Quadratklafter (Sachsen)
 20 Cotta = 1 Bigga
 16 Cotta = 1 Chattaks

Literatur
 Johann Friedrich Krüger: Vollständiges Handbuch der Münzen, Maße und Gewichte aller Länder der Erde. Verlag Gottfried Basse, Quedlinburg/Leipzig 1830, S. 50
 Kleineres Brockhaus'sches Konversations-Lexikon für den Handgebrauch.  Band 2, F. A. Brockhaus, Leipzig 1854, S. 118

Altes Maß oder Gewicht (Indien)
Flächeneinheit
Mengeneinheit

Cotta (Einheit)


عقد 730 هو عقد امتد بين 1 يناير 730 و31 ديسمبر 739 بحسب التقويم الميلادي. سبقه عقد 720 ولحقه عقد 740.

أحداث

 معركة بلاط الشهداء (732)
 معركة أفينيون (737)
 معركة بوردو (732)
 معركة نيم (736)
 معركة أربونة (737)
 معركة بورن (734)
 معركة وادي بير (737)

مواليد

 أبو عبد الله المدني (738)
 عبد الرحمن بن رستم (735)
 الكسائي (737)
 أريكيس الثاني من بينيفينتو (734)
 محمد بن حازم الباهلي (731)
 عبد الله بن المبارك (736)
 الهيثم بن عدي (738)
 ابن الكلبي (737)
 يزيد بن هارون (736)
 الحسن بن زياد اللؤلؤي (734)
 عبد الرحمن الداخل (731)

وفيات

 وهب بن منبه (738)
 فليبرورد (739)
 عطاء بن أبي رباح (732)
 علي بن عبد الله بن عباس (736)
 غريغوري الثاني (731)
 بيلايو (737)
 بوبو (734)
 قزمان الأول (730)
 محمد بن يحيى بن حبان (738)
 أسد بن عبد الله القسري (738)
 الجراح الحكمي (730)

كتب

 موسوعة حضارة العالم (2002) لأحمد محمد عوف.

مراجع

روابط خارجية

 تصفح سنة بسنة عقد 730 ابتداءً من

عقد 730


La saison 1987-1988 de Serie B, organisée par la Lega Calcio pour la quarante-deuxième fois, est la  du championnat de deuxième division en Italie. Les quatre premiers sont promus directement en Serie A et les trois derniers sont relégués en Serie C.

À l'issue de la saison, le Bologne FC termine à la première place et monte en Serie A 1988-1989 ( division), accompagné par le vice-champion, US Lecce, le troisième Lazio Rome et le quatrième Atalanta Bergame.

À partir de cette saison, il y a quatre équipes promues en Serie A, en fin de classement il n'y a que trois relégations pour cette saison uniquement.

Compétition
Le classement est établi sur le barème de points suivant :
 Victoire : 2 points
 Match nul : 1 points
 Défaite, forfait ou abandon du match : 0 point

Classement

|valign=top align=left width=50%|

|}
 US Triestina, 5 points de pénalité pour tentative de corruption lors de la saison précédente.

Notes et références
 saison 87-88 sur calcio-seriea.net

1987-1988
Championnat Italie Football 1987-1988 D2
Championnat Italie Football 1987-1988 D2
Italie D2
Italie D2

Championnat d'Italie de football de deuxième division 1987-1988


القاضي هو شخص له ولاية القضاء يحكم وفقا للقانون بين المتنازعين ويرأس المحكمة.

له سلطات ووظائف متعددة ومتنوعة إذ هو الضامن لاحترام القانون في كل بلد وفي كل دولة.

القَاضِي لغةً
القَاضِي - قَاضِي:

القَاضِي: القاطِعُ للأمور المُحكِمُ لها.

والقَاضِي من يقضِي بين الناس بحكم الشرع.

والقَاضِي من تعيِّنه الدولةُ للنظر في الخصُومات والدعاوَى وإصدار الأحكام التي يراها طبقاً للقانون، ومَقَرُّه الرسمي إِحدى دور القضاء. والجمع: قُضَاةٌ.
ويقال: سُمٌّ قاضٍ: أي قاتل.

صفات القاضي
 أن يكون مؤهلًا ومتخصصًا ودارسًا وملمًا بمبادئ القانون الذي يحكم به.
 أن يكون واسع الصدر محيطاً بكافّة ملابسات القضية التي يحكم فيها بالعدل.
 أن يكون محمود السيرة وحسن السمعة.
 بطيء الغضب ولاسيّما حين سماعه لمرافعة المدّعين.
 أن يكون ذا روح عالية لا تجعله يخشى أصحاب القوّة والسطوة.
 عزيز النفس، بعيداً عن أطماع الدنيا، مترفّعاً عن الرشوة.
 من أهل التأمّل والتحقيق ولا يمرّ بسهولة على القضايا، ولا يقضي دون دليل وعلم، ولا يكتفي بسماع الأقوال في إصداره لأحكامه.
 إذا اشتبهت عليه الاُمور وبدت له صعوبتها لا يفقد القدرة على الاحتياط والتأمّل، ولا يتخلّى عن كشف الواقع على أساس الأدلّة والبراهين.
 طلق الوجه مع الخصوم، لا يكلّ عن سماع الخصوم - في نطاق الدعوى -.
 الاحتياط لعدم الانخداع بأساليب المكر والحيلة ولا يستهويه التملّق والإطراء.
 أن يكون صارماً في إصدار الأحكام العادلة إذا تكشّفت الحقائق وليس هنالك من يعيقه، فليس في حكمه محاباة لأحد ولا بخس لآخر.

واجبات القاضي
يتعين علي القاضي أن:

 يكون محايدا. فلا يميل لخصم في المنازعة المعروضة أمامه.
 يحترم حقوق الدفاع. فلا يجوز للقاضي الحكم علي الخصم بدون سماع دفاعه واطلاعه علي أقواله وإعطائه المهلة اللازمة لإعداد جوابه في سماع هذا الدفاع.
 عدم الاشتغال بأي عمل لا يتفق وكرامة القضاء واستقلاله- السلوك الحسن: يجب على القاضي عدم الاشتغال بأي عمل يخل بكرامة القضاء واستقلاله، وأن يراعي في حياته الخاصة الامتناع عن أي سلوك- ولو كان في ذاته مشروعاً- لا يتفق مع ما يجب أن يكون عليه من هيبة ووقار وبُعد عن الشبهات، كما يجب أن يكون محايداً ونزيهاً وألا يقبل أي تدخُّل أو وساطة أو توصية لصالح أحد الخصوم أو للإضرار به.

بالإضافة إلى ذلك فالقضاء في مختلف الدول والأنظمة يتمتع بالاستقلال عن جميع سلطات الدولة فليس للسلطة التنفيذية أو السلطة التشريعية الحق في التدخل في عمل القضاء أو ترهيبه أو تنتزع من القضاة ما تشاء من منازعات لتفصل فيها.

كان القضاة قديماً في فرنسا يشترون هذا المنصب ثم يتولون تحصيل ما دفعوه من الخصوم. ولكن ألغت بعض الدول هذا النظام وأصبح النظام القضائي بالمجان، بخلاف مما تتقاضاه الدولة من رسوم ودمغات وطوابع إلي جانب أتعاب المحامين مما يشكك في القول بأن التقاضي بالمجان.

دور الدولة
 على الحاكم أن يلتفت إلى ضرورة عدم معاناة القاضي من ضيق الحياة المادّية، وذلك لأنّه إما أن يستقيل من منصبه، أو أن يثبّط عزمه فلا يمارس وظيفته كما ينبغي، أو أن يخشى عليه من الذلل بحيث تنفذ إليه الرشوة التي تجعله يقلب الحقّ رأساً على عقب.
 على الحاكم أن يعزّز منزلة القاضي ويمنحه مكانة رفيعة لديه، حتّى
 لا يتمكّن أحد من فرض آرائه وإرادته عليه،
 لا يطمع فيه أحد أبداً،
 لا يحقّ لأحد سوى المحكمة العليا أو مجلس القضاء الأعلى عزله عن منصبه، ولا يجوز للحاكم عزل القضاة إلا بإذن المحكمة العليا أو البرلمان.
 لا يجرأ أحد على الوشاية به والتواطئ عليه، وليعلم الجميع بأنّ القاضي العادل والصالح مأمون الجانب لدى الحاكم من كلّ وشاية وسعاية.

وهذا يؤكّد على عظم منزلة القاضي واستقرار العدل والقانون لدى الحكومة.

انظر أيضا
 رسم قاعة المحكمة
 هيئة المحلفين
 سلطة قضائية
 قضاء
 محكمة
 محكمة البداية
 محكمة الاستئناف
 محكمة التمييز
 سلطة قضائية في إسبانيا
 أمر قضائي
 قاضي المارستان

المراجع

تطبيق القانون
مناصب السلطة
مهن قانونية

قاض


El Aeródromo de Vorkutá-Sovetskiy ( IATA: , ICAO: XUIK) es un aeropuerto militar situado a 11 km al este de la ciudad de Vorkutá y a 2 km al sudeste de la población de Sovetskiy, en la República Komi, Rusia.

El aeropuerto civil más cercano es el aeropuerto de Vorkutá.

Pista
El aeródromo de Vorkutá-Sovetskiy dispone de una pista de hormigón en dirección 02/20 de 3.550x78 m. (11.646x255 pies). Esta pista es una de las mayores en la zona ártica de Rusia. Construida en 1950, en la década de los 80 fue renovada y preparada como pista de reserva en caso de emergencia para el transbordador espacial soviético "Burán".

Operaciones militares
La base fue construida para alojar a los bombarderos intercontinentales de largo alcance. Operada por el OGA (Grupo de Control del Ártico), alojó al escuadrón 364 OSAE (Independent Composite Aviation Squadron).

Referencias

Enlaces externos
 Mapa de ubicación de los aeropuertos Komi en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 29 de marzo de 2012

Vorkutá-Sovetskiy
Vorkutá-Sovetskiy
Bases militares de la Unión Soviética

Aeródromo de Vorkutá-Sovetskiy