Tămaș Fanea (n. 15 octombrie 1893, Călinești-Oaș – d. 14 octombrie 1978, Călinești-Oaș) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Tămaș Fanea s-a născut în localitatea Călinești-Oaș, la 15 octombrie 1893. După 1918 a devenit primar al comunei Călinești-Oaș. A decedat în anul 1978, la data de 14 octombrie, în comuna sa natală.

Educație și studii
Tămas Fanea a avut  studii elementare.

Activitate politică
A fost delegat al cercului electoral Medieș la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 18 noiembrie/ 1 decembrie 1918.

Note

Lectură suplimentară
Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II)
Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
 http://www.dacoromania-alba.ro/nr67/gazeta.htm

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1893
Decese în 1978
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Primari din România

Tămaș Fanea


Un procesador de ultra-baja tensión (o ULV, de ultra-low voltage en inglés), a veces abreviado como U al final de la denominación, es aquel procesador underclockeado de fábrica para utilizar menos potencia que los normales. Se suelen utilizar en netbooks, ultrabooks o dispositivos embebidos con el objetivo de prolongar la autonomía de la batería.

Ejemplos
 Intel Atom - (Z550)
 Intel Core i5-4200U
 Intel Pentium M - (ULV 773)
 Intel Core 2 Solo - (SU3500)
 Intel Core Solo - (U1500)
 Intel Celeron M - (ULV 722)
 VIA Eden -
 VIA C7 - (C7-M ULV)
 VIA Nano - (U2250)
 AMD Athlon Neo - (Sempron 200U)
 AMD Geode - (NX 1500)
 Intel Core 2 Duo - (U7700)
 Intel Celeron - (N2840)

Microprocesadores
Ultrabooks

Procesador de ultra-baja tensión


San Diego Azcorra, es una hacienda ubicada en la ciudad de Mérida, municipio de Mérida, en Yucatán, México. Se encuentra en la colonia del mismo nombre al sur-oriente de la ciudad de Mérida, capital del estado de Yucatán y ha sido absorbida por la mancha urbana de la ciudad.

Datos históricos
Entre 1870 y 1872 es propiedad del gobernador Manuel Cirerol y Canto.
En 1911 una persona de apellido Calero la adquiere a Raymundo Cámara Palma.
En 1912 es comprada por Quintín Canto.
En 1930 es adjudicada a Rómulo Canto.
En 1933 parte de sus terrenos pasan al municipio de Kanasín.
En 1944 es adquirida por Raúl Humberto Canto Hernández y María del Carmen Hernández de Canto.
En 1961 espropiedad de Jorge Wílbert Canto Hernández y María del Carmen Hernández viuda de Canto.
En 1984 es vendida por Perla Rosa Escoffié Martínez de Canto y recomprada en 1985.

Restauración
El viejo casco de la hacienda ha sido restaurado.

Demografía
En 1970 según el INEGI, la población de la localidad era de 0 habitantes.

Galería

Referencias

Enlaces externos

 Las Haciendas en Yucatán

Haciendas de Yucatán
Localidades del municipio de Mérida (Yucatán)

San Diego Azcorra


Gent-Wevelgem 1998 var den 60. udgave af cykelløbet Gent-Wevelgem og blev arrangeret 8. april 1998. Løbet blev vundet af Frank Vandenbroucke, foran danske Lars Michaelsen på andenpladsen.

Hold

Resultater

Eksterne henvisninger

1998
Cykelløb i 1998

Gent-Wevelgem 1998


HD 204313 (HIP 106006 / SAO 190362) es una estrella de magnitud aparente +8,2 encuadrada en la constelación de Capricornio.
Visualmente se localiza a sólo 8 minutos de arco al oeste de 36 Capricorni.
Situada a 154 años luz del sistema solar, se conocen dos planetas extrasolares en órbita alrededor de esta estrella.

Características
HD 204313 es una enana amarilla de tipo espectral G5V.
Con una temperatura efectiva de 5767 ± 17 K, es un 19% más luminosa que el Sol.
Su radio es algo más grande que el radio solar —en torno a un 10% mayor— y gira sobre sí misma con una velocidad de rotación proyectada de 1,6 km/s.
Es algo más masiva que el Sol, con una masa entre un 2% y un 5% mayor que la masa solar.
Tiene una incierta edad de 3380 ± 2580 millones de años.

Al igual que otras estrellas que albergan sistemas planetarios, HD 204313 tiene una alta metalicidad; su índice de metalicidad ([Fe/H] = +0,18) corresponde a una abundancia relativa de hierro un 50% más alta que la solar.

HD 204313 puede formar un sistema binario con una tenue estrella que visualmente se encuentra 6,22 segundos de arco al sur de ella.
Se desconoce si es una compañera real o si es una estrella más alejada que coincide en la misma línea de visión.

Sistema planetario

HD 204313 b, descubierto en 2009, tiene una masa mínima 4,05 veces mayor que la masa de Júpiter.
Se mueve a una distancia media de 3,08 UA de la estrella, completando una órbita cada 1931 días (5,28 años).
La órbita no es excesivamente excéntrica (ε = 0,13).

El segundo planeta, HD 204313 c, orbita a una distancia de sólo 0,21 UA respecto a la estrella.
De baja masa, ésta equivale al 5,5% de la masa de Júpiter y completa una órbita en 34,87 días.
Su descubrimiento tuvo lugar en 2011.

Véase también
 Lista de planetas extrasolares

Referencias

Enanas amarillas
Sistemas planetarios
Planetas extrasolares
Constelación de Capricornio

HD 204313


¡En la Luna! es una historieta del autor de cómics español Francisco Ibáñez, perteneciente a su serie Mortadelo y Filemón y publicada originariamente en 2009.

Trayectoria editorial
Publicada en el 2009 en formato álbum como número 127 de Magos del Humor y más tarde como n.º 184 de la Colección Olé.

Sinopsis
El Súper quiere aumentar el prestigio en cuanto a técnica de España, por ello con motivo del 40º aniversario de la llegada del hombre a la Luna, ha creado un equipo formado por el diseñador del vehículo espacial (Bacterio), unos ingenieros aeroespaciales (Pepe Gotera y Otilio), un astrofísico con gran visión del espacio intergaláctico (Rompetechos) y la diseñadora de los trajes (Ofelia). Mortadelo y Filemón serán los astronautas encargados de repetir la hazaña y ya de paso recoger en la Luna pruebas para los que dudan de que los americanos fueron allí. La historieta es muy similar a La M.I.E.R. y Cacao Espacial.

Referencias

Historietas de Mortadelo y Filemón
Historietas de 2009

¡En la Luna!


زيلانت هو مخلوق أسطوري ويشبه في شكله التنين والتنين النافث للهب. واعتبر منذ 1970 رمزا لقازان. يمثل هذا الثعبان المجنح جزء من الفولكلور التتاري والروسي وذكر في أساطير تأسيس قازان.

معرض صور

مراجع

أساطير روسية
تنانين أوروبية
ثعابين أسطورية
حيوانات درعية
شعارات نبالة روسية
تراث شعبي تركي
تراث شعبي روسي
قازان

زيلانت


and  (Bounded loop and Free loop) are simple programming languages designed by Douglas Hofstadter to illustrate a point in his book Gödel, Escher, Bach. BlooP is a non-Turing-complete programming language whose main control flow structure is a bounded loop (i.e. recursion is not permitted). All programs in the language must terminate, and this language can only express primitive recursive functions.

FlooP is identical to BlooP except that it supports unbounded loops; it is a Turing-complete language and can express all computable functions. For example, it can express the Ackermann function, which (not being primitive recursive) cannot be written in BlooP. Borrowing from standard terminology in mathematical logic, Hofstadter calls FlooP's unbounded loops MU-loops. Like all Turing-complete programming languages, FlooP suffers from the halting problem: programs might not terminate, and it is not possible, in general, to decide which programs do.

BlooP and FlooP can be regarded as models of computation, and have sometimes been used in teaching computability.

BlooP examples

The only variables are OUTPUT (the return value of the procedure) and CELL(i) (an unbounded sequence of natural-number variables, indexed by constants, as in the Unlimited Register Machine). The only operators are ⇐ (assignment), + (addition), × (multiplication), < (less-than), > (greater-than) and = (equals).

Each program uses only a finite number of cells, but the numbers in the cells can be arbitrarily large. Data structures such as lists or stacks can be handled by interpreting the number in a cell in specific ways, that is, by Gödel numbering the possible structures.

Control flow constructs include bounded loops, conditional statements, ABORT jumps out of loops, and QUIT jumps out of blocks. BlooP does not permit recursion, unrestricted jumps, or anything else that would have the same effect as the unbounded loops of FlooP. Named procedures can be defined, but these can call only previously defined procedures.

Factorial function

Subtraction function
This is not a built-in operation and (being defined on natural numbers) never gives a negative result (e.g. 2 − 3 := 0). Note that OUTPUT starts at 0, like all the CELLs, and therefore requires no initialization.

FlooP example

The example below, which implements the Ackermann function, relies on simulating a stack using Gödel numbering: that is, on previously defined numerical functions PUSH, POP, and TOP satisfying PUSH [N, S] > 0, TOP [PUSH [N, S]] = N, and POP [PUSH [N, S]] = S. Since an unbounded MU-LOOP is used, this is not a legal BlooP program. The QUIT BLOCK instructions in this case jump to the end of the block and repeat the loop, unlike the ABORT, which exits the loop.

See also
 Machine that always halts

References

External links
Dictionary of Programming Languages - BLooP
Dictionary of Programming Languages - FLooP
The Retrocomputing Museum
Portland Pattern Repository: Bloop Floop and Gloop
A compiler for BlooP and FlooP

Educational programming languages
Experimental programming languages

BlooP and FlooP


Irfluesnapper () er en spurvefugl, der lever i det sydøstlige Asien.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Fluesnappere
Fugle fra Himalaya
Fugle fra Kina
Fugle fra Sydøstasien

Irfluesnapper


Nordre Kattegatvej er en omfartsvej mellem Primærrute 16 og Grenaa Havn. Vejen er ca. 6,1 km lang og skal lede den tunge trafik til Grenaa Havn uden om Grenaa, så byen ikke bliver belastet af for meget trafik.

Vejens forløb har været omdiskuteret i forbindelse med sagen om Waterfront.

Omfartsvejen åbnede for trafik i maj 2018.

Kilder

Omfartsveje i Danmark
Transport i Grenaa

Nordre Kattegatvej


عمرو الصفتي (17 فبراير 1982- ) لاعب كرة قدم يلعب في خط دفاع نادي الزمالك المشارك في الدوري المصري الممتاز. انتقل إلى نادي الزمالك قادما من نادي المصري البورسعيدي.
انضم إلى نادي الزمالك عام 2006 من النادي المصري البورسعيدي، انتقل لنادي الجونة عام 2011. وحقق مع الزمالك كاس مصر 2007.

روابط خارجية

المراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مصريون
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون من بورسعيد
لاعبو الدوري المصري الممتاز
لاعبو النادي المصري
لاعبو كرة قدم مصريون
لاعبو نادي الزمالك
مواليد 1402 هـ
مواليد 1982
مواليد في بورسعيد

عمرو الصفتي


Hagen-Fley, Almanya'nın Kuzey Ren-Vestfalya eyaletinde, Hagen kentine bağlı idari birim. 1929 yılında Hagen'le birleştirildi. 1976'da Theis firması Fley sınırları içinde kalan demir-çelik tesisini işletmeye açtı. 2004'te 130 binayı barındıran Fley-Erlhagen mahallesi yerleşime açıldı.

Dış bağlantılar
 Hagen-Fley

Hagen'in semtleri

Hagen-Fley


Reference Point (1984-1991) est un cheval de course pur-sang anglais, participant aux courses de plat, appartenant à Louis Freedman et entraîné en Angleterre par Henry Cecil.

Carrière de course
Né à Cliveden Stud, le haras de son propriétaire Louis Freedman situé dans le Berkshire, Reference Point débute par une troisième place à Sandown mais fait rapidement parler de lui à sa sortie suivante lorsqu'il anéantit l'opposition de huit longueurs dans un maiden disputé sur le même hippodrome. L'impression est telle qu'il embraye sur un groupe 1, le William Hill Futurity comme deuxième favori derrière un autre poulain de Henry Cecil, Suhailie, que Steve Cauthen a d'ailleurs choisi à son détriment. Mais on ne voit que la casaque jaune à gros pois noirs de Reference Point et de son partenaire du jour Pat Eddery, qui relègue ses adversaires du jour à 3 longueurs. Cette victoire lui vaut d'obtenir le meilleur rating européen de l'année 1989 chez les 2 ans européens, et un statut de favori pour les classiques du printemps. Louis Freedman rêve d'ailleurs tout haut de Triple Couronne (2000 Guineas, Derby, St. Leger) pour son protégé, laquelle Triple Couronne n'a plus été décrochée depuis Nijinsky il y a dix-sept ans.

Mais de Triple Couronne il n'y aura point car Reference Point doit faire l'impasse sur les 2000 Guinées à cause de ses sinus, qui lui valent une opération. Dont il se remet très vite, puisqu'on le retrouve au départ des Dante Stakes, la principale préparatoire au Derby, qu'il gagne suffisamment bien pour confirmer son statut de favori du grand rendez-vous. Dans le Derby, il contre de nombreuses attaques dans la phase finale et devance une meute de 18 adversaires d'une longueur et demi. Le tout en 2'33"90, soit un dixième de plus que le record de Mahmoud, établi en 1936, à une époque où l'on chronométrait à la main. C'est dire si sa défaite dans les Eclipse Stakes, où il s'intercale entre deux véritables champions - le très tardif 4 ans Mtoto, qui commence à forger son palmarès, et l'inusable Triptych -, cause une vraie surprise, mais peut-être due au rythme frénétique qu'il a imposé tout au long du parcours et qui permet au vainqueur du jour de battre le record de l'épreuve. Reference Point remet vite les pendules à l'heure en s'adjugeant avec brio les King George VI & Queen Elizabeth II Stakes devant Celestial Storm et Triptych.

Facile vainqueur ensuite des Great Voltigeur Stakes, Reference Point va presque accomplir le rêve de son propriétaire puisqu'il en gagnant le St. Leger, il devient le premier poulain à faire le doublé Derby / St. Leger depuis Nijinsky. Il porte en outre ses gains à £ , un record en Angleterre. Reste à achever cette année presque parfaite par une victoire dans le Prix de l'Arc de Triomphe, dont il est l'archi-favori. Mais la malédiction des vainqueurs de St. Leger dans l'Arc se vérifie une nouvelle fois : méconnaissable, Reference Point termine huitième, loin derrière Trempolino. Une performance trop mauvaise pour être exacte, ce que confirme l'examen d'après course, qui révèle que le poulain souffre d'un abcès au pied. On ne reverra plus Reference Point, qui se retire après cette défaite, un titre de cheval de l'année en Angleterre, et un rating Timeform exceptionnel de 139, le onzième plus haut de l'histoire à l'époque. Dans leur livre A Century of Champions, John Randall et Tony Morris classent Reference Point à la  place de leur liste des meilleurs chevaux anglais et irlandais du .

Résumé de carrière

Au haras
Reference Point n'aura guère le temps de s'illustrer au haras, puisqu'il meurt en décembre 1991, à 7 ans, des suites d'une fracture. Mais sa production ne semblait pas exceptionnelle, avec un seul vainqueur de groupe 1, la pouliche Ivyanna, lauréate des Oaks d'Italia en 1992.

Origines
Reference Point est le meilleur produit du grand Mill Reef, champion d'exception et très bon étalon. Sa mère Home on The Range, était l'une des bonnes pouliches de sa génération, lauréate des Sun Chariot Stakes alors classée groupe 2 à l'époque.

Pedigree

Références

Cheval de course
Cheval de course né en 1984
Animal né au Royaume-Uni
Animal né en 1984
Animal mort en 1991
Cheval mort à la suite d'une fracture
Vainqueur du Derby d'Epsom
Étalon pur-sang anglais

Reference Point


Lurlar (Lurca: لور, ), İranî bir halktır. Batı kuzeybatı ve güney batı İran'da Luristan, Huzistan, Hamedan, Çaharmahal ve Bahtiyari, İsfahan ve İlam eyaletlerinde yaşarlar. Bir İran dili olan Lurca'yı konuşurlar. Tarihi analizlerde Lurca; İran'ı diller olan Talisce, Gilekçeye benzediği için bu halkların akrabası olduğu düşünülmektedir. 1996 nüfus sayımına göre nüfusları 4,1 milyondur. 2015'te tahmini 8 milyondan fazla kişinin anadili Lurca'dır.

16. yüzyılda yazılan Şerefname'de Lurlar'ın Kürt olduğu belirtilmiştir. Ayrıca 11. ve 15. yüzyılları arasında hüküm sürmüş Hezâresbîler hanedanlığı da Luristan Atabeyliği ismini kullanmıştır. Türk seyyah Evliya Çelebi'nin yazdığı Seyahatname'de Bingöl yaylasının halkını "Zaza, Lolo, İzol, Yezidi, Halti, Çekvani, Şikaki, Kiki (...) gibi Kürt aşiretleri" olarak sıralamaktadır. Ancak, burada halen de aynı bölgede yaşayan Lolan aşireti kastedilmektedir.

10. yüzyıl tarihçilerinden Mesûdî (ö. 956) Kürt kabilelerinin isimler arasında Luriyye isimli bir aşiretten de bahseder. 13. yüzyıl tarihçisi ve seyyahı Yâkūt el-Hamevî de İsfahan ile Hûzistan arasındaki dağlık bölgede yaşayan bazı Kürt kabilelerini Lurr adıyla anar ve yaşadıkları bölgeye de Bilâdü'l-Lurr veya Luristan denildiğini belirtir.

Lurca diline ek olarak, Lur kıyafetleri Lurları diğer etnik gruplardan ayırır. Ayrıca Lur dans (Bâzi), Lurların bir diğer etnik simgesidir.

Dil

Lurca, Hint-Avrupa dil ailesinden İran dillerine bağlıdır.

Rihard N. Frye, şöyle söylemiştir; ''Lurlar ve onların dilleri Fars bölgesinin Farsları ile yakından ilgilidir. Ve doğal olarak İranlı halkların güneybatı kolundandırlar.

Lurca, Farsça gibi bir Güneybatı İran dilidir.

Ayrıca bakınız
Kerim Han Zend
Zendler

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Lur - Lor Köken bilgisi

Lurlar

Lurlar


The Peninsula Paris es un hotel histórico de lujo ubicado en la ciudad de París, Francia. Anteriormente fue conocido como Palacio de Castilla (Palais de Castille), residencia de la reina exiliada de España Isabel II, y más tarde Hotel Majestic (Hôtel Majestic en lengua francesa), centro importante en la vida social europea.

Historia

Palacio de Castilla
El edificio, en el número 19 de la Avenida Kléber, cerca de la Place de l'Étoile, fue construido con el nombre de Hôtel Basiliewski en 1864 por el diplomático y coleccionista de arte ruso Alexander Basiliewski, siendo el arquitecto Clément Parent, en la zona más importante de la expansión urbana de París (Plan Haussmann).

La reina exiliada de España, Isabel II, abandonó su país tras el éxito de la Revolución "La Gloriosa" en 1868 y fue acogida por Napoleón III y su mujer, la española Eugenia de Montijo. Ese mismo año compró el edificio y lo renombró como Palacio de Castilla, convirtiéndolo así en su residencia oficial hasta su muerte. La reina Isabel renunció a sus derechos dinásticos en favor de su hijo, el futuro rey Alfonso XII, en este palacio el 20 de junio de 1870 en presencia de importantes personalidades españolas. A pesar de que su hijo consiguió la corona española con la Restauración borbónica en 1874, la reina permaneció en París hasta su muerte en 1904.

Hotel Majestic
Tras una gran subasta en la que participó el gobierno de Estados Unidos y el rey Leopoldo II de Bélgica, finalmente adquirió el palacio el empresario Leonard Tauber, quien fundaría el Hotel Majestic. Las obras comenzaron en 1904 y terminarían cuatro años después, siendo inaugurado en diciembre de 1908. El hotel sirvió como hospital durante cinco meses en 1914 debido a la Primera Guerra Mundial, además de ser dañado y no poder reabrir hasta 1916. Entre los personajes históricos relacionados con el Hotel Majestic están Picasso, Joyce y Proust, que celebraron en él una comida de artistas. Azorín residió allí durante la Primera Guerra Mundial, periodo en el que actuó como corresponsal de guerra (sus crónicas se publicaron bajo el título París bajo las bombas). Al Hotel Majestic se refiere también Ernst Jünger en sus Diarios.

Edificio gubernamental
Durante la ocupación alemana de Francia en la Segunda Guerra Mundial (1940-1944) fue sede de la comandancia militar alemana (Militärbefehlshaber in Frankreich, MBF). Tras la guerra, fue elegida como primera sede de la UNESCO, función que cumplió entre 1946 y 1958. A partir de entonces sirvió al Ministère des Affaires étrangères como centro de conferencias internacionales; entre las que estuvieron las negociaciones que pusieron fin a la Guerra de Vietnam (1973), al conflicto de Camboya (1991) y al de Costa de Marfil (2003, en los denominados Acuerdos Kléber).

The Peninsula Paris
En 2007, el presidente francés Jacques Chirac decidió poner el palacio en venta para sanear sus cuentas, siendo adquirido por 600 millones de euros por un grupo hotelero chino con sede en Hong Kong que, tras varios años de intensos trabajos, lo inauguró como el hotel de lujo The Peninsula Paris en 2014, con 200 habitaciones de lujo y 34 suites.

En la ficción
El personaje de ficción Arsenio Lupin tuvo en este edificio algunas de sus peripecias (ambientadas en la Belle Époque); así como los agentes de la GESTAPO y los miembros de la resistencia francesa de las novelas de Patrick Modiano.

Véase también
Majestic

Referencias

Enlaces externos

Hoteles de París

The Peninsula Paris


පුරාතන ග්‍රීසිය යනු ක්‍රිස්තියානි ආගමේ නැගී සිටීම තෙක් සහස්‍රකයකට ආසන්න කාලයක් පැවති ග්‍රීක ඉතිහාසයේ යම් කාල පරිච්ඡේදයකි බොහොමයක් ඉතිහාසඥයින් එය සලකනු ලබන්නේ බටහිර ශිෂ්ටාචාරයට පදනම් වූ සංස්කෘතිය ලෙසය. ග්‍රීක සංස්කෘතිය රෝමානු අධිරාජ්‍යයේ බලවත් බලපෑමක් වූ  අතර එමගින් එය යුරෝපයේ බොහොමයක් කොටස් කරා රැගෙන ගියේය.

පුරාතන ග්‍රීකයන්ගේ ශිෂ්ටාචාරය නූතන ලෝකයේ භාෂාව , දේශපාලනය , අධ්‍යාපන පද්ධතිය , දර්ශනය, විද්‍යාව , කලාව හා වාස්තු විද්‍යාව මත අධික බලපෑමක් එල්ල කර ඇත. තවද එය බටහිර යුරෝපයේ පුනරුදයට අනුබල දුන් අතර නැවත 18 හා 19 වන සියවස් වල යුරෝපානු හා ඇමරිකානු නව සම්භාව්‍යය පුනරුදය අතරතුරදී නැවත නැගී සිට ඇත.

පුරාතන ග්‍රීසිය යන වදන යොදා ගැනෙන්නේ පුරාණික කාලයේදී ග්‍රීක භාෂාව කතා කළ ලෝකය විස්තර කිරීමටය. එමගින් හැඳින් වෙන්නේ නූතන ග්‍රීසියේ භූ විද්‍යාත්මක ප්‍රදේශය පමණක් නොවන අතර එයට පෞරාණික කාලයේදී ග්‍රීකයන් විසින් ස්ථාපනය කළ හෙළනික සංස්කෘතික ප්‍රදේශයන් වන සයිප්‍රස් හා ඊජියානු දූපත් , ඇනටෝලියාහි ඊජියානු වෙරළ තීරය (එවකට අයෝනියාව ලෙස හැඳින් වූ) සිසිලිය හා දකුණු දිග ඉතාලිය ( මැග්නා ග්‍රැෂියා ලෙස හැඳින් වූ ) හා කොල්කිස් , ඉලිරියා , ත්‍රේස් , ඊජිප්තුව , සිනෙරයිකා , දකුණු දිග ගෝල් දේශය, අයිබීරියානු වෙනුසියුලාවේ නැගෙනහිර හා ඊසාන දිග ප්‍රදේශ , අයිබීරියාව හා ටවුරිකාවෙහි වෙරළවල තිබූ විසිරුණු ග්‍රීක ජනාවාස ඇතුළත් වේ.

එහි 12 වන සියවසේ පැවතීම අතරතුරදී රෝමාණු ශිෂ්ටාචාරය රාජාණ්ඩුවක සිට රදල සමූහාණ්ඩුවකටද එතැන් සිට සුවිසල් අධිරාජ්‍යයකටද වර්ධනය වීය. එය ආක්‍රමණ කිරීම් හා සටන් හරහා බටහිර යුරෝපය හා මධ්‍යධරණී මුහුද වටකර සිටින මුළු ප්‍රදේශයම තම යටතට ගත්තේය. කෙසේ නමුත් රෝමාණු අධිරාජ්‍යයේ බිඳ වැටීම සඳහා කරුණු කිහිපයක් හේතු විය. හිස්පේනියාව,ගෝල් දේශය හා ඉතාලිය ඇතුළත් අධිරාජ්‍යයේ බ‍ටහිර කොටස පස්වන සියවසේදී ස්වාධීන රාජධානි බවට තිබුණු අතර කොන්ස්තන්තිනෝපලයේ සිට පාලනය කළ නැගෙනහිර අධිරාජ්‍යය කි පූ 476 න් පසුව බයිසන්ටයින් අධිරාජ්‍යය ලෙස හැඳින්වුණි. මෙය රෝමයේ බිඳ වැටීම සඳහා වූ සාම්ප්‍රදායිකව පිළිගන්නා දිනය විය.
අතීත ග්‍රීක ශිෂ්ඨාචාරය තුළ සම්මත වශයෙන් ගත්කල ආරම්භයක් හෝ අවසානයක් පිළිබඳ දින සටහනක් නොමැත. ග්‍රීක ශිෂ්ඨාචාරය ලෙස පොදුවේ හඳුන්වන්නේ රෝමය යටත් කර ගැනීමට පෙර කාලයයි. එය ඉතිහාසඥයින් පවසන අන්දමට එහි නිවැරදිම කාලයයි.

ආශ්‍රිත
http://en.wikipedia.org/wiki/Ancient_history#Ancient_Greece

පුරාතන ලෝකය - පුරාතන ග්‍රීසිය


Earl of Sutherland is a title in the Peerage of Scotland. It was created circa 1230 for William de Moravia and is the premier earldom in the Peerage of Scotland. The earl or countess of Sutherland is also the chief of Clan Sutherland.

History
The original line of earls of Sutherland had the surname "de Moravia" although they sometimes used the surname "Sutherland", taken from their hereditary title. The name de Moravia meant "of Moray" or "of Murray". The de Moravias who were earls of Sutherland and chiefs of Clan Sutherland, arguably shared their early paternal ancestry with the chiefs of Clan Murray through their shared progenitor Freskin de Moravia. Various branches of the Murray Clan claim descent from Freskin, including those who were earls and later dukes of Atholl. Current research is underway via male-line Y-DNA studies in collaboration with both branches of these clans to determine if any modern branches share an early medieval ancestor. From Robert, 6th Earl (d. 1444) onward the surname Sutherland was used.

Elizabeth Sutherland, 10th Countess of Sutherland (1470–1535) married Adam Gordon, a younger son of George Gordon, 2nd Earl of Huntly, chief of Clan Gordon. Their first son is Alexander Gordon, Master of Sutherland, whose descendants were several of the next earls of Sutherland, who all used the surname Gordon. The title was again held by a long string of men, until the death of William Gordon, 18th earl, without sons, when the title passed to his daughter Elizabeth, 19th Countess of Sutherland (1765–1839).

The  19th Countess of Sutherland then married George Granville Leveson-Gower in 1785; he inherited the title of Marquess of Stafford from his father in 1803. The marquess held vast lands and wealth, having inherited from his father, the first marquess of Stafford, from his maternal uncle, the second duke of Bridgewater, and also holding much property associated with the Earldom of Sutherland, which belonged to his wife. He was made Duke of Sutherland in 1833.

The duke's son, also named George, inherited the Earldom of Sutherland from his mother and the Dukedom of Sutherland from his father. The two titles continued united in the Leveson-Gower family until the death of the fifth duke in 1963. The earldom passed to his niece Elizabeth, 24th Countess of Sutherland (1921–2019), while the dukedom had to pass to a male heir and was inherited by John Egerton, 5th Earl of Ellesmere (1915–2000).

The subsidiary title associated with the earldom is Lord Strathnaver (created 1230), which is used as a courtesy title by the earl's or countess's eldest son and heir. (There is no evidence of Sutherland use of this title from 1230 although later on the Gordons adopted it, but it was never formally approved by king or government. The title is disputed by Clan Mackay whose early chiefs are all titled "of Strathnaver" from Iye MacAiodh 1st of Strathnaver (b. about 1210) to at least Sir Donald Mackay who was created as the first Lord Reay  in 1628.  There is independent evidence of the recognition of this title in reference to "the noble Angus Aodh of Strathnaver" in a charter to Angus by the Lord of the Isles in 1415, in a 1504 'Gift of Non-entry' by James IV: "our lovit Y Mcky in Strathnaver". The title is also implicit in the 1517 bond of friendship between Adam Gordon and Aodh Mackay and then his son John's 1518 renewed bond that refers to John Mackay as "of Strathnaver". Other confirmations are from 1540 in a charter from the Bishop of Caithness : "Donald Mackay of Strathnaver", a 1623 Privy Council commission: "Sir Donald Mackay of Strathnaver".)

The family seat is Dunrobin Castle, near Golspie, Sutherland in Scotland.

Ancestors of the earls of Sutherland

Different sources give different accounts of the ancestors of the earls of Sutherland. The generally accepted ancestry is that William de Moravia (William Sutherland), 1st Earl of Sutherland in the peerage of Scotland (died 1248) was the son of Hugh de Moravia, who in turn was a grandson of Freskin, a Flemish knight. William Fraser, writing in the 19th century gives a similar account but states that Hugh was actually the son of Freskin, rather than his grandson. Sir Robert Gordon (1580–1656), the 17th century historian of the House of Sutherland, and a younger son of Alexander Gordon, 12th Earl of Sutherland, stated that William de Moravia (William Sutherland), 1st Earl of Sutherland (died 1248) was the son of Hugh, Earl of Sutherland who was nicknamed Hugh Freskin, who was in turn son of Robert Sutherland (Earl of Sutherland and founder of Dunrobin Castle), who was son of Walter Southerland (Earl of Sutherland), who was son of Alane Southerland, Thane of Sutherland.

Earls of Sutherland

Although the original line of earls had the surname "de Moravia" in the direct male line, historian Sir Robert Gordon, 1st Baronet, who was a younger son of Alexander Gordon, 12th Earl of Sutherland, states in his book A Genealogical History of the Earldom of Sutherland that the original line in fact used the surname "Sutherland". According to modern historians of the Cambridge University Press, from Robert, 6th Earl onwards they used the surname Sutherland.
William de Moravia, 1st Earl of Sutherland (William Sutherland) (c. 1210–1248)
William de Moravia, 2nd Earl of Sutherland (William Sutherland) (c. 1235–1307)
William de Moravia, 3rd Earl of Sutherland (William Sutherland) (died 1330)
Kenneth de Moravia, 4th Earl of Sutherland (Kenneth Sutherland) (c. 1270–1333)
William de Moravia, 5th Earl of Sutherland (William Sutherland) (c. 1312–1370)
Robert Sutherland, 6th Earl of Sutherland (c. 1350–1444)
John Sutherland, 7th Earl of Sutherland (c. 1390–1460)
John Sutherland, 8th Earl of Sutherland (1435–1508)
John Sutherland, 9th Earl of Sutherland (died 1514)
Elizabeth Sutherland, 10th Countess of Sutherland (1470–1535) (younger sister of the 9th Earl, she married Adam Gordon, younger son of George Gordon, 2nd Earl of Huntly)
Alexander Gordon, Master of Sutherland (son of Elizabeth) (c.1505–1530)
John Gordon, 11th Earl of Sutherland (c. 1526–1567)
Alexander Gordon, 12th Earl of Sutherland (c. 1552–1594)
John Gordon, 13th Earl of Sutherland (1576–1615)
John Gordon, 14th Earl of Sutherland (1609–1679)
George Gordon, 15th Earl of Sutherland (1633–1703)
John Gordon, 16th Earl of Sutherland (1661–1733) (changed his surname from Gordon to Sutherland)
William Sutherland, 17th Earl of Sutherland (1708–1750)
William Sutherland, 18th Earl of Sutherland (1735–1766)
Elizabeth Sutherland, 19th Countess of Sutherland (1765–1839), wife of George Leveson-Gower, 1st Duke of Sutherland
George Granville Sutherland-Leveson-Gower, 2nd Duke of Sutherland, 20th Earl of Sutherland (1786–1861)
George Granville William Sutherland-Leveson-Gower, 3rd Duke of Sutherland, 21st Earl of Sutherland (1828–1892)
Cromartie Sutherland-Leveson-Gower, 4th Duke of Sutherland, 22nd Earl of Sutherland (1851–1913)
George Granville Sutherland-Leveson-Gower, 5th Duke of Sutherland, 23rd Earl of Sutherland (1888–1963)
Elizabeth Sutherland, 24th Countess of Sutherland (1921–2019)
Alistair Sutherland, 25th Earl of Sutherland (born 1947)

Present peer
Alistair Charles St Clair Sutherland, 25th Earl of Sutherland (born 7 January 1947) is the son of Charles Noel Janson and Elizabeth, Countess of Sutherland. At birth, he was given the names Alistair Charles St. Clair Janson and was formally styled as Master of Sutherland; in 1963 he became Lord Strathnaver, when he also changed his surname to Sutherland. He was educated at Eton College and Christ Church, Oxford, graduating BA.

He worked for the Metropolitan Police between 1969 and 1974 and for IBM between 1976 and 1979.

On 9 December 2019, he succeeded as Earl of Sutherland in the peerage of Scotland (created 1235).

On 29 November 1968, as Strathnaver, he married firstly Eileen Elizabeth Baker, daughter of Richard Wheeler Baker; they were divorced in 1980, having had two daughters:
Lady Rachel Elizabeth Sutherland (born 1970)
Lady Rosemary Millicent Sutherland (born 1972)

On 21 March 1980, Sutherland married secondly Gillian Murray, daughter of Robert Murray, and they had a son and a daughter:
Alexander Charles Robert Sutherland, Lord Strathnaver (1981–2022)
Lady Elizabeth Sutherland (born 1984)

Sutherland's heir apparent, Alexander, Lord Strathnaver, died in a fall at cliffs near Thurso Castle on 3 September 2022. The present heir presumptive is Sutherland's eldest daughter, Lady Rachel Sutherland, Mistress of Sutherland.

Line of succession

 Elizabeth Sutherland, 24th Countess of Sutherland (1921–2019)
 Alistair Charles St. Clair Sutherland, 25th Earl of Sutherland (born 1947)
(1). Rachel Elizabeth Sutherland, Mistress of Sutherland (born 1970)
(2). Rosemary Millicent Sutherland (born 1972)
(3). Elizabeth Sutherland Costin (born 1984)
(4). Isaac Sutherland Costin (born 2015)
(5). The Hon. Martin Dearman Sutherland Janson (born 1947)
(6). Nicholas George Sutherland Janson (born 1977)
(7). Benjamin Edward Sutherland Janson (born 1979)
(8). Wilfred Bertie Sutherland Janson (born 2011)
(9). Poppy Islay Sutherland Janson (born 2008)
(10). Isabella Rose Sutherland Janson (born 2013)
(11). Alexander Martin Sutherland Janson (born 1981)
(12). Christopher David Sutherland Janson (born 1984)
(13). Lady Annabell Elizabeth Hélène Bainton (born 1952)
(14). Alice Elizabeth Vernon Prescott (born 1985)

See also
Clan Sutherland
Lord Duffus
Duke of Sutherland
Leveson-Gower family

References

External links
Family tree of the Earls of Sutherland

Earldoms in the Peerage of Scotland

Lists of Scottish people
Lists of Scottish clan chiefs

Noble titles created in 1230

Earl of Sutherland


සම්මේලන පාපන්දු ක්‍රීඩාවේදී ගෝලය රකින්නා යනු ක්‍රීඩාවෙහි අඩවි සතරෙන් එකකි.

ගෝලය රකින්නා (සම්මේලන පාපන්දු)


Seljalandsá getur átt við:

 Seljalandsá í Álftafirði á Vestfjörðum.
 Seljalandsá á Suðurlandi sem myndar hinn víðkunna Seljalandsfoss.

Seljalandsá


5833 Peterson este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5833 Peterson este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Palomar de Henry E. Holt. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,49 ua, o excentricitate de 0,03 și o înclinație de 19,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Asteroizi Cybele

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

5833 Peterson


Kléftiko () est une région située dans le sud-ouest de l'île de Mílos, en Grèce, caractérisée par la présence de falaises et de roches de couleur blanche dans la mer s'étendant sur trois baies successives. Ces roches sont d'origine volcanique. Le paysage actuel est le résultat de l'érosion provoquée par la mer et par les vents, entraînant la formation de cavités et de grottes dans les roches.

Le nom de Kléftiko remonte à l'époque de la piraterie en Méditerranée, période pendant laquelle la région de Kléftiko est nommée ainsi en raison de l'existence de criques servant de base aux pirates pour attaquer les navires de passage. En même temps, les grottes de la région sont utilisées comme abris en cas de mauvaises conditions météorologiques.

Les roches composant Kléftiko sont des feldspaths (pierre ponce) formés il y a environ 3,1 millions d'années, sous la forme de couches. Dans les environs de Kléftiko, on y trouve également du basalte.

Aujourd'hui, Kléftiko constitue une destination populaire, accessible par bateaux d'excursion ou par sentiers de randonnée.

Notes et références

Références

Milos (île)

Kléftiko (Mílos)


«History Maker» es una canción escrita e interpretada por la banda de rock Delirious?. En febrero de 2010, comenzó una campaña en la red social Facebook por parte de los fanes, para que la banda lanzara la canción como el sencillo de despedida en el Reino Unido. En respuesta al creciente apoyo a la campaña, se tomó la decisión de lanzar la canción como el último sencillo de Delirious?. La canción fue lanzada para su descarga el 28 de marzo de 2010. Dos versiones fueron puestas a disposición, la versión original de estudio del álbum King of Fools, y una nueva versión en vivo tomada de su último concierto.

El sencillo entró a mitad de semana en la casilla #6, y alcanzó el puesto número #4 en la lista oficial de sencillos el 4 de marzo de 2010, siendo el quinto sencillo en la historia de la banda, en estar dentro del Top 20 del Reino Unido.

Lista de canciones
"History Maker" (Álbum versión)
"History Maker" (Live)

Posicionamiento

Referencias

Sencillos de 2010
Canciones en inglés

History Maker


Burun, temel olarak cisimlerin ön ve sivri bölümüne verilen addır. Canlıdan canlıya şekli değişmekle birlikte, solunum yapmaya yaramaktadır.
 Burun, yüz üzerinde alınla üst dudak arasında bulunan, dışa çıkıntılı, iki delikli koklama ve solunum organı
 Burun (coğrafya), karanın, özellikle yüksek ve dağlık kıyılarda, türlü biçimlerde denize uzanmış bölümü
 Burun, Nikolay Vasilyeviç Gogol'un bir eseri
 Burun, Dmitri Şostakoviç'in satirik bir operası
 Yeşil Burun Adaları, Atlas Okyanusu'nda, Senegal ve Moritanya açıklarındaki takımadalarda bulunan bir Afrika ülkesi
 Burun boşluğu, nazal kavite
 Baba Burun veya Bababurnu, hem Türkiye'nin Anadolu topraklarının, hem de Asya'nın en batı noktası
 Koca Burun George, 19. yüzyılın sonlarında Vahşi Batı'da yaşayan Amerikalı haydut ve hayvan hırsızı

Burun (anlam ayrımı)


An Poa chokensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sylvia Mabel Phillips. An Poa chokensis in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Poa

Poa chokensis


Samuel Thomas von Sömmerring (født 28. januar 1755 i Thorn, død 2. marts 1830 i Frankfurt a. M.) var en tysk anatom.

Sömmerring studerede i Göttingen og arbejdede fra sit 21. år selvstændigt med komparative hjerneundersøgelser. Han tog doktorgraden 1778 med en grundlæggende afhandling De basi encephali et originibus nervorum cranio egredientium libri V. Han kaldtes til Kassel 1779 som professor i anatomi, 1784 til Mainz, men flyttede 1798 til Frankfurt a. M., hvor han bland andet indførte vaccinationen. Efter fra 1805 at have været livlæge i München genoptog han sin virksomhed i Frankfurt 1820. Sömmerrings ånd spændte over vide områder. Han var blandt de første, der studerede fossile dyrs komparative anatomi, skrev desuden om solpletterne, præmieredes for to afhandlinger om snøreliv og opfandt en elektrisk telegraf (Denkschriften der königlichen Akademie der Wissenschaften zu München, 1811). Væsentligst er han imidlertid som anatom. Hans hovedværker er: Vom Baue des menschlichen Körpers (1791—96); Tabula sceleti femini (1796); Abbildung der Sinnorgane I—IV (1801—09). Kunstneren G. Kock gjorde disse afhandlinger til kunstneriske mesterværker.

Kilder

Anatomer fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet

Samuel Thomas von Sömmerring


Bockstenmanden er et moselig, der blev fundet i Rolfstorp sogn, Varbergs kommun, Sverige. Han var 25-35 år og levede omkring 1350-1370. Det er et af de bedst bevarede fund i Europa, idet store dele af klædedragten er intakt. Det er udstillet på Hallands kulturhistoriska museum.
Manden var dræbt og sunket til bunds  i en sø, som blev til en mose. Den ligger omkring 24 km øst for Varberg på Sveriges vestkyst. Det er tæt på en af de vigtigste middelalderlige veje i området; Via Regia. Han er rekonstrueret for at give et bud på, hvordan han har set ud i live.

Fundet

I 1880'erne blev gården "Bocksten" (tidligere "Boxsten") bygget i en mose. Mosen blev drænet regelmæssigt, og en harve blev brugt til at samle tørv. Albert Johansson havde fundet en lædersko i vådområdet og givet den til Varberg museum. En skosål blev fundet i mosen i sommeren 1934, men museumsinspektøren på museet, Albert Sandklef, så ikke fundets vigtighed.

Liget blev fundet, da der blev samlet tørv den 22. juni 1936 af Johansson. Hans harve fik fat i noget sækkelærred. Da han undersøgte det, fandt Johansson skeletdele. Næste dag kontaktede Johanson og hans far politiet og en læge. Ved nærmere undersøgelse blev det klart, at liget var for gammelt til at være offer for en moderne forbrydelse.

Sandklef blev igen kontaktet, og han tog styring med udgravningen. Han inviterede flere til at bistå ham, heriblandt den kendte geolog Lennart von Post. Den 24. juni kom gruppen til fundstedet og opmålte og affotograferede fundet inden selve udgravningen. Den øvre del af kroppen var ramt af harven og var meget medtaget, men de nedre dele af liget var intakte.

Historiska museet i Stockholm blev konsulteret for at assistere med konserveringen. Museumsinspektøren Gillis Olson og museets tekstilekspert Agnes Geijer deltog også i konservering og evaluering af fundet. De kom til Varberg den 9. juli og assisterede Sandkelf med dokumentationen og gav råd om konserveringen.

Bockstenmanden blev en del af museets udstilling i 1937 og har været det siden.

Beskrivelse

Manden var 170-180 cm høj og slank. Personen har ikke haft et fysisk hårdt arbejde og har sandsynligvis været meget stillesiddende.
En skade på 8 cm × 5 cm er på højre side af kraniet. Af de indre organer er dele af lunger, lever, hjernen og brusk bevaret.

Kjortlen er blandt de bedst bevarede kjortler i Europa og er lavet af uld. Han har båret en strudhætte, der var omkring 90 cm lang og 2 cm bred. På overkroppen bar han skjorte og kappe, og på benene et par hoser. Det er den eneste fuldt bevarede dragt fra den nordiske middelalder.

Udover beklædningen havde han en stofsæk, fodlapper, lædersko, et bælte og en læderskede samt to knive. Dragten indikerer, at han ikke døde om vinteren, men mere sandsynligt om foråret eller efteråret.

Læderskeden var 40 mm bred og 62 mm lang og bestod af tre lag læder  præget med et andreaskors og et St Georges kors (det har givet et mønster, der ligner Union Jack). På det inderste lag er der præget et lignende mønster, men med en streg igennem symbolet.

Manden var slået ned og holdt nede i søen af to pæle; en af eg, som har ramt hans hjerte og en af bøg, der er gået gennem hans ryg.

Fortolkninger
Mange har udforsket og undersøgt fundet, heriblandt Albert Sandklef, Margareta Nockert og Owe Wennerholm.

Datering

Fundet er dateret til 1300-tallet e.Kr.. Dateringen er baseret på tøjet, navnlig  strudhætten. Albert Sandklef fastslog 1360'erne, mens Margareta Nockert mente, at det måtte være 1330. Owe Wennerholm har talt for, at strudhætten blev brugt i en meget længere periode og tidsbestemmer fundet til  mellem 1250 og 1520. Han fremsatte en hypotese om, at manden muligvis kunne være Simon Gudmundi, der var en præst, som døde i 1491.

En del af hans tøj blev dateret med kulstof 14-datering i 1980'erne. Den indikerede, at han med 68 % sikkerhed stammer fra mellem 1290 og 1410, og med 95 % sikkerhed stammer fra mellem 1290 og 1430. Nogen usikkerhed er forbundet med konserveringsprocessen, der kan have påvirket resultatet, og findestedet, da det er vanskeligt at datere mosefund.

Dendrokronologiske undersøgelser af egepælen, som naglede ofret til søbunden, daterer den til 1299 med en usikkerhed på plus/minus syv år.

Undersøgelsen i 1996 fastslog på baggrund af analyser af klædestykker, læder, skelet og tænder, at Bockstenmanden kunne stamme fra enten 1270 – 1320 eller 1350 – 1390.

Alder
Retsmedicinske tandlæge Gunnar Johansson konkluderet ud fra tænderne, at manden var mellem 25 og 35 år, da han døde. Osteologen Nils-Gustaf Gevall har på baggrund af slid på skelettet anslået, at manden har været mellem 35 og 40 år.

Social gruppe
Ud fra fortolkningerne af tøj og særligt strudhætten er forskere kommet frem til forskellige konklusioner om mandens sociale baggrund:

Strudhætten blev normalt båret af overklassen, og det er foreslået, at han har været skatteopkræver eller en, der hverver soldater. Hætten er af en type, som man brugte i kirken. Baseret på det og symbolet på det skjoldformede vedhæng har Owe Wennerholm foreslået, at han hørte til Ordo Sanctus Spiritus.

Lokal legende

Nogle dage efter at fundet var afsløret, fortalte den lokale bonde Karl Andersson Sandklef en legende, som han hørte som barn. To gamle fra Åkulla havde fortalt hans fader om en mand, der rekrutterede soldater. Han blev dræbt af bønderne og begravet i mosen. Han var begyndt at spøge sent om natten, og for at stoppe det var der blevet hamret pæle igennem hans lig, hvorefter spøgeriet var holdt op. Ifølge bonden havde de nævnt Store Mosse, der lå omkring 16 km fra fundstedet, tæt ved landsbyen Nackhälle. Han indrømmede dog, at det muligvis var noget som han bildte sig ind, da han var vokset op tæt ved denne mose.

Andersson og Sandklef tog til Nackhälle og udspurgte gamle der, men ingen genkendte historien.

Dødsårsag
Årsagen til Bockstenmandens død har været genstand for en del debat. I januar 2006 udførte professor og doktor Claes Lauritzen, der er chef på Kraniofaciala på Sahlgrenska Universitetssjukhuset i Göteborg, en "operation" på en plastikmodel af kroppen baseret på computertomografi af kroppen. Han konkluderede, at skaderne på kraniet var sket, inden han havnede i mosen. Ydermere kom han frem til, at manden først var blevet slået på underkæben og herefter på højre øre, for til sidst at få det dræbende slag i baghovedet.

Identitet
En hypotese foreslår, at han var Simon Gudmundi, der var dekan i Linköpings Stift, som døde den 12. maj 1491. I sin bog Vem var Bockstensmannen? fra 1998 skriver Wennerholm, at Gudmundis navn passer med de initialer, som blev fundet på det lille skjold, som blev fundet ved liget. Det er sandsynligt, at Gudmundi besøgte området. Han arbejdede med en gruppe, der prøvede at få Katarina af Vadstena kåret til helgen. Et af hendes påståede mirakler skete i nabolandsbyen. Man spekulerede også på, om han var blevet slået ihjel på ordre af Hemming Gadh, så Gadh kunne vende tilbage som dekan i Linköpings Stift. Senere har Wennerholm udtalt, at SC står for ærkebiskop Sasser Clementii fra Danmark, som døde i 1274. Det er før dateringen af egestammen til 1299.

Lokation
Mosen, som manden blev fundet i, ligger tæt ved grænsen mellem Himle og Faurås herred. Det er også tæt på grænsen mellem Rolfstorp, Sibbarp, Köinge og Svartrå sogne. Herrederne var ansvarlige for opklaring af mord. Det betyder, at der i dette tilfælde muligvis har været forvirring om, hvilket herred, der har skulle tage sig af sagen. Det kan have været til morderen eller modernes fordel. Det antages derfor, at den/de havde et godt lokalkendskab.

Galleri

Se også
 Liste over moselig

Referencer

Litteratur

Eksterne henvisninger

 Bockstensmannen på Hallands kulturhistoriska museum hjemmeside
 Swedish bog man murdered - 700 years ago. The Local. 24. januar 2006.

Moselig fra skandinavisk jernalder
Arkæologiske fund fra Sverige
Personer fra middelalderen
Genstande fra middelalderen fra Sverige

Bockstenmanden


أردشير الثاني إمبراطور فارس 379م - 383م، من آل ساسان .

انظر أيضا
 قائمة شاهنشاهات الإمبراطورية الساسانية
شجرة عائلة الساسانيين

مصادر

مراجع

حكام الإمبراطورية الساسانية
ساسانيون
شخصيات من الشاهنامة
ملوك الشرق الأوسط في القرن 4
مواليد القرن 4
وفيات 383
أشخاص في الحروب الرومانية الساسانية
ملكيون ساسانيون في القرن 4
جنرالات من سابور الثاني

ملوك حدياب

أردشير الثاني


Salama al-Khufaji was a member of the Interim Iraq Governing Council, created following the United States's 2003 invasion of Iraq. She was appointed on 8 December 2003 to hold the seat formerly held by Aquila al-Hashimi, who was assassinated in September 2003. A Shia Muslim, al-Khufaji was a professor of dentistry at Baghdad University.

In May 2004 she survived an assassination attempt, which occurred when the car in which she was traveling was ambushed and her teenage son was killed. Several bodyguards were also killed. Since then she has survived two additional assassination attempts, one later in 2004 and one in January 2005. She was a candidate in the Iraqi elections of 2005.

References

Year of birth missing (living people)
Living people
Politicians from Baghdad
21st-century Iraqi women politicians
21st-century Iraqi politicians
Iraqi Shia Muslims
Academic staff of the University of Baghdad

Salama al-Khufaji


برمجة الألعاب جزء من مجال تطوير الألعاب، وهو عباره عن التطوير البرمجي لألعاب الفيديو. برمجة الألعاب يحتاج إلى مهارات في هندسة البرمجيات كما أنه يحتاج تخصص في واحده أو أكثر من المجالات التالية، وهي: المحاكاة، رسوم الحاسب، الذكاء الاصطناعي، قواعد البيانات، مرحله التصميم، الفيزياء ، برمجة الصوتيات، والمدخلات.

غالبيه المبرمجين المهتمين بهذا المجال سبب اهتمامهم انها هوايه يحبون ادائها.

عمليه التطوير

المحترفين في مجال تطوير الألعاب غالباً يبدأون في تطوير الجانب التصميمي للعبه أولاً، وهي في حد ذاتها لها أكثر من مصدر . أحياناً عملية تطوير اللعبة تبدأ بدون فكره واضحه للتصميم لكن تتضح الفكرة مع عدد من التجارب . مثال مصمم الألعاب ويل بدأ بتطوير لعبه سيمز الشهيرة بجعل المبرمجين يقومون بتجربه عدد من الافكار .

النماذج

المبرمجين في العادة يحتاجون لعمل نماذج للافكار والمواصفات التي ستكون في اللعبة . النماذج للعبه تكون في البداية لتسهل عمليه التصميم وايضا ليسهل اضافه الافكار إليه

تصميم اللعبة

المبرمجين ليست وظيفتهم الأساسية تصميم اللعبة، وإنما المساهمة في طرح الافكار قبل التصميم . مصمم اللعبة يلتمس الافكار والاقتراحات من منتج اللعبة وقائد فريق البرمجة ليحصل على تصور صحيح لاستراتيجيات اللعبة . في بعض الاحيان يشارك في التصميم من غير المنتجين للعبه كـا كتاب الحقوق للعبه .

برمجة الألعاب
تستعمل عدة لغات برمجة في هذا المجال ولكن أفضل لغة بلا منازع في برمجة الألعاب هي سي++، هذا لا يمنع من استعمال لغات أخرى مثل سي شارب وجافا سكريبت

المبرمجين وظيفتهم التقريب بين التصميم واللعبة . عمليه التصميم تتغير بتغير لغات البرمجة وتطورها .

مراجع

برمجة
تطوير ألعاب الفيديو
صناعة ألعاب الفيديو

برمجة الألعاب


Sveta Ruža Viterbska ( Rosa da Viterbo, Viterbo, Lacij, između 1233. i 1235. – Viterbo, 6. ožujka 1251. ili 1252.), talijanska katolička djevica, mističarka i svetica.

Životopis
Ruža je rođena u Viterbu godine 1233. od oca Ivana i majke Katarine. Već kao dijete imala je mistične doživljaje, a prema predaji, u dobi od svega tri godine uskrisila je majčinu sestru. Voljela je hraniti ptice kruhom što su joj zbog neimaštine priječili. Jednom prilikom uhvatili su je dok je u pregači nosila kruh, ali čudom kruh se pretvorio u ruže. Drugom prilikom išla je na izvor po vodu i razbila vrč. Čudesno ga je sastavila. Voljela je odlaziti u crkve i slušati propovijedi Male braće koje bi u susretima s prijateljicama prepričavala.

Na blagdan Svetog Nikole godine 1250. tijekom teške bolesti doživjela je viđenje. Ukazale su joj se duše bliskih preminulih osoba, a potom i Majka Božja. Gospa ju je ozdravila i potakla da se priključi franjevačkom svjetovnom redu. Počela je propovijedati i pozivati sugrađane na pokoru i pokajanje, te upozoravati na krivovjerja koja su prijetila jedinstvu Crkve.

Tijekom sukoba cara Fridrika II. i pape Inocenta IV. Ruža i njena obitelj, zbog vjernosti papi, kratko su vrijeme od carske stranke bili prognani iz Viterba. Nakon pobjede papinske stranke vratili su se u Viterbo. Prema predaji, na povratku u Viterbo Ruža je kod mjesta Vitorchiano ozdravila ženu slijepu od rođenja te obratila jednog okorjelog krivovjerca. Kao znak da je Bog s njome neozlijeđena je prošla kroz plamen. Pokušala je ući u red klarisa, ali nije bila primljena. Umrla je 6. ožujka 1251. godine.

Štovanje

Papa Aleksandar IV. bio je veliki štovatelj Ruže Viterbske. Po njegovoj želji njeni posmrtni ostatci preneseni su u crkvu Svete Marije od Ruža. Prilikom posjeta Viterbu papa je doživio tri viđenja Svete Ruže. Svetom ju je proglasio papa Kalist III. godine 1459. Zaštitnica je od pelagre.

Izvori
Bilješke i literatura
 Sveta Ruža Viterbska, sveci.net, pristupljeno 4. rujna 2016.
 Monasterio Santa Rosa da Viterbo , monasterosantarosa.it, pristupljeno 4. rujna 2016.
 St. Rose of Viterbo, Catholic Encyclopedia, www.newadvent.org, pristupljeno 4. rujna 2016.

Vanjske poveznice
Ostali projekti

Mrežna mjesta
 Centro studi Santa Rosa da Viterbo

Talijanski sveci

Ruža Viterbska


Bir Garip Cindi Zümrüdüanka, Ali Teoman'ın bir romanıdır. İlk baskısı 139 sayfa olarak Sel Yayıncılık tarafından Nisan 2005'te yapılmıştır.

Dış bağlantılar
 "Arkadaşlar Sımayıl Der Bana", Altay Öktem, Radikal Kitap
 "Bir Garip Cindi Zümrüdüanka", A. Ömer Türkeş, Pandora* "Küllerinden Doğan Edebiyat: Bir Garip Cindi Zümrüdüanka", Ural Akın, Hemfikirsiz Ortam

Ali Teoman romanları
2005 romanları
Türkçe romanlar
Çağdaş Türk romanları

Bir Garip Cindi Zümrüdüanka


زاويته   بلدة في محافظة دهوك في إقليم كردستان العراق، تبعد زاويتة عن مدينة دهوك حوالي 17 كم، وعن مدينة الموصل 96 كم، تعتبر زاويته من المصايف الشهيرة في المنطقة. معظم سكان البلدة من الكرد.

اصل التسمية
تعود التسمية إلى ܙܘܝܬܐ (زاويثا) بالسريانية وتعني «الزاوية».

نبذة تاريخية
المكان الذي يسمى حاليا زاويته كان في السابق طريقا مؤدياً إلى القرية والتي لم يتبقَ منها سوى بعض آثار البيوت المتهدمة والتي تقع على سفح الجبل. كان يعيش في القرية فخذين هم الكرمانج وهم سكان المنطقة الأصليين والسادة وهم من أصول عربية جاؤا إلى المنطقة بغية نشر الدين الإسلامي. وحتى أوائل الثلاثينات من القرن العشرين كان معظم سكانها من المسيحيين الآشوريين الذين نزحوا عقب مجزرة سميل.

تعرضت عدة منشآت سياحية تابعة للمسيحيين في البلدة إلى النهب والحرق خلال اضطرابات دهوك أوائل كانون الأول 2011.

السياحة
تشتهر المنطقة بغابات الصنوبر الكثيفة. إضافة إلى وجود التربة الحمراء في المنطقة وهذا ما يميزها عن باقي المناطق الأخرى، ويوجد في زاويته وادي مميز يسمى ب (گلى زاويته) يتميز باعتدال الجو في فصل الصيف وهناك مطاعم واكشاك سياحية منتشرة في الوادي، تعتبر ناحية زاويته من الأماكن السياحية المهمة في محافظة دهوك وهي من الأماكن التي يتوافد عليها أكثر عدد من الزائرين عن باقي الأماكن الأخرى في المحافظة.

وصلات متعلقة
 http://www.zawita.net/
 http://travelingluck.com/Asia/Iraq/Dahūk/_89483_Zāwita.html#local_map
 http://www.maplandia.com/iraq/dihok/zawita/

المصادر

طالع أيضا
 معركة زاويتة

أماكن مأهولة في محافظة دهوك
تجمعات آشورية في العراق
مدن العراق
مصايف العراق
مواقع جذب سياحي في كردستان العراق

زاويته


مالوم  هو الألبوم السادس للمغنية اللبنانية نوال الزغبي، أصدر عام 1999، وأنتج من قبل شركة ريلاكس-إنترناشونال. تم إصداره بعد سنة واحدة من ألبوم المغنية السابق ماندم عليك.

مراجع

ألبومات 1998
ألبومات 1999
ألبومات باللغة العربية
ألبومات نوال الزغبي

مالوم (ألبوم)


Nicky Dean Guerrero (født 16. januar 1968 i Herlev) med tilnavnet Guruman er en dansk skateboarder bosiddende i København. Nicky Guerrero er kendt og respekteret af skatere over hele verden for at udføre sine tricks i en elegant og afslappet stil. Han startede med at stå på skateboard i 1977 efter en ferie til Santa Monica, og i 1979 begyndte han at udvikle sit talent for rampeskating i den nyåbnede Herlev Skateboardklub. I 1986 vandt han EM i England, og året efter blev han som den første dansker professionel for G&S. I 1990 skiftede Guerrero til Powells Europateam, som den tidligere danske freestyle-skater Frank Messmann var blevet manager for. Efter i alt seks år som professionel valgte Guerrero som 25-årig at indstille sin karriere i 1993 for i stedet at fokusere på uddannelse. Han fortsatte dog med at stå på skateboard, og i 1998 begyndte han at skate for det danske firma Alis, som han har kørt for siden.

Nicky Guerrero har vundet en lang række konkurrencer over hele verden. Han har bl.a. vundet EM tre gange, og i 2013 vandt han den prestigefyldte Masters-konkurrence Bowl-a-Rama på Bondi Beach i Sydney foran legendariske navne som Steve Caballero og Christian Hosoi. I 2019 blev han nr. 2 til Vans Pool Party for legends (over 50 år). Efter mere end 40 år på topplan har Guerrero ikke planer om at indstille karrieren, og han håber på, at han stadig kan skate, når han bliver 70.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Resultatliste siden 2013 på theboardr.com
 Nicky Guerrero på Facebook
 Nicky Guerrero på Instagram
 Nicky Guerrero "Asphalt CPH - Skateboarding Grandpa" interview på youtube.com
 Nicky Guerrero  på skately.com
 Nicky Guerrero interview på på vice.com
 Nicky Guerrero på nicolailorenzen.com
 Nicky Guerrero "Paintboarding" på youtube.com
 Grabke, Claus, "Introducing: Nicky Guerrero" (PDF), Death Zone, no. 1, 1985

Skateboardere fra Danmark

Nicky Dean Guerrero


Alþjóðadagur punktaleturs (Alþjóðlegur dagur blindraletursins) er viðburðardagur haldinn 4. janúar ár hvert til að auka vitund um mikilvægi punktaletur sem samskiptatækis til að auka mannréttindi blindra og sjónskertra fólks.

Saga

Frakkinn Louis Braille (1809-1852) blindur á báðum augum, fann upp 16. ára blindraletrið eða punktaletrið. Grunnurinn í letrinu eru sex upphafnir punktar sem raðað er í tvær raðir lóðrétt með þremur punktum í hverri röð innan ferhyrnds svæðis. Munstrið má síðan nema með fingurgómum. Kerfi Braille byggði á 12 punkta hermerkjakerfi sem landi hans Charles Barbier útbjó fyrir Napóleon en þótti allt of flókið. Braille einfaldaði kerfið til muna með því að nota einungis 6 punkta. Þetta kerfi sem kennt er við hann gerir enn þann dag í dag blindum og sjónskertum kleift að lesa og skrifa.

Punktaleturskerfið er þekkt og viðurkennt víða um heim. Finna má punktaletur víða til dæmis á lyfjapakkningum, í lyftum, á leiðbeiningarskiltum, vegvísum o.s.frv.

Að undirlagi Alþjóðaheilbrigðismálastofnunarinnar samþykkti Allsherjarþing Sameinuðu þjóðanna í nóvember árið 2018, að punktaletursins skyldi minnst á afmælisdegi Louis Braille, höfundi þess. Fyrsti alþjóðadagur blindraleturins var haldinn hátíðlegur 4. janúar 2019.

Íslenskt punktaletur

Íslenskt punktaletur er fyrsta ritmál þeirra sem þurfa að reiða sig á það til tjáningar og samskipta. Íslenska punktaletrið á rætur að rekja til franska punktaletursins að viðbættum nokkrum séríslenskum stöfum. Þann 27. maí árið 2011 lögfesti Alþingi íslenskt punktaletur sem fullgilt íslenskt ritmál. Það segir að hver "…hver sem hefur þörf fyrir blindralestur vegna skerðingar á sjón skal eiga þess kost að læra og nota íslenskt punktaletur um leið og hann hefur getu til."

Tenglar

 Enskur vefur Sameinuðu þjóðanna World Braille Day 4 January um blindralesturdaginn.
 Blindraletur
 Alþjóðlegur dagur hvíta stafsins

Heimildir

Tilvísanir

Alþjóðadagur punktaleturs


Alçak motosiklet olarak bilinen bu motosikletler chopper olarak sınıflandırılırlar. Chopper motosikletler aslında cruiser motosikletlerin kişinin isteğine göre düzenlenmesi sonucu ortaya çıkan bir motosiklettir.

Chopper motosikletlerin tarihi oldukça eskilere dayanmaktadır. 2. Dünya Savaşı sonrası evlerine dönüş yolunda olan kişilerin motosikletlerini daha hafif ve olduğundan biraz daha hızlı yapmak istemeleri sonucu ortaya çıkan yepyeni bir sınıftır. Chopper kelimesi ise kesmek kırpmak biçmek anlamına gelmektedir. Ayrıca bir helikopterin pervanesinin çıkardığı chop chop chop sesininde ilham kaynağı olduğu söylenenler arasındadır.

Her chooper kendi sınıfında tektir ve bir başka eşi benzeri yoktur. Sadece motor kısmı hariç, tamamen kişiye özeldir. Motor aksamı ve tekerleğe aktarma Dünya üzerindeki her chopper motosiklette aynıdır. Bu yönden bakarsanız aslında chopper motosikletlerin dünyada eşi benzeri olmadığı söylenemez ve birçoğunda kullanılan aksesuarlar aslında aynıdır. Örneğin, aynalar çoğu yaprak şeklinde ya da malta hacı şeklinde ayna kullanırlar.

Chopperlar üzerinde yaklaşık 256 adet parça kişiye özel olarak dizayn edilebilmektedir. Hız amacı gütmeyen sadece gezi amaçlı motosikletlerdir.

Dış bağlantılar
 Türk chopper MK sayfası

Türlerine göre motosikletler

Alçak motosiklet


Ken Roczen (født 29. april 1994 Mattstedt, Tyskland) er professionel supercross og motocross-kører. Han kører med til amerikansk mesterskab hvilket er det største inden for sporten.

nuværende (mærke: Honda)
team: (HRC)
Kontrakt: (2017-20??)
Instagram: (Kenroczen94)
køre med (#94)

FIM World Motocross Champion i 2011 som 17 årig (MX2 division).
11 førstepladser Monster Energy Supercross (450SX Class).
30 podier Monster Energy Supercross (450SX Class).
2015 Monster Energy Cup Champion.
2014 Monster Energy Supercross årets Rookie.
2013 250SX Western Regional Champion.
5 career 250SX Class wins.
2012 Motocross of Nations for Tyskland (MX2 division).

I 2017 tredje afdeling (Anaheim 2) pådrog Ken Roczen sig en håndskade der nær havde kostet ham venstre hånd, og var dermed ude resten af sæsonen.

2018 var Roczen igen uheldig da han kørte sammen med Cooper Webb og fik højrehånden i klemme mellem baghjul og bagsvinger. Er derefter ude resten af sæsonen. 2018 var også året hvor Ken blev gift med hans livs kærlighed.

Ken Roczen er nu endnu engang vendt tilbage i topform til 2019 sæsonen, hvor han til første afdeling kørte en andenplads hjem.

Eksterne henvisninger

 https://www.supercrosslive.com/riders/450sx/ken-roczen-94

Personer fra Tyskland
Motocrosskørere

Ken Roczen


An Aulonemia ximenae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni L.G.Clark, Judz. ngan C.D.Tyrrell. An Aulonemia ximenae in nahilalakip ha genus nga Aulonemia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aulonemia

Aulonemia ximenae


Gustav Peichl (18 Mart 1928, Viyana- 17 Kasım 2019, Grinzing, Viyana yakınları), Avusturyalı mimar ve yazar. 1953 yılına kadar Viyana Sanat Akademisi'nde mimarlık eğitimi gördü; hocaları arasında Clemens Holzmeister de yer aldı. Avusturya Radyo-TV kurumuna (ORF) yaptığı 6 stüdyo binası ve Almanya'nın Bonn kentinde Federal Almanya Sanat Merkezi (Bundeskunsthalle) binası ile ün kazandı. 17 Kasım 2019'da 91 yaşında öldü.

Dış bağlantılar
 Peichl Mimarlık Bürosu
 Federal Almanya Sanat Merkezi (Bundeskunsthalle)
 Peichl'in karikatürleri

1928 doğumlular
Viyana doğumlu sanatçılar
20. yüzyıl Avusturyalı mimarları
20. yüzyıl Avusturyalı yazarları
Avusturyalı karikatüristler
Almanya Federal Cumhuriyeti Liyakat Nişanı sahipleri
Berlin Sanat Akademisi üyeleri
Avrupa Bilim ve Sanat Akademisi üyeleri
Amerikan Mimarlar Enstitüsü
2019 yılında ölenler

Gustav Peichl


An Cyperus ustulatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Achille Richard. An Cyperus ustulatus in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Cyperus

Cyperus ustulatus


Vorderbreitenthann ist ein Gemeindeteil der Stadt Feuchtwangen im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Das Dorf liegt auf den nordöstlichen Sulzachrandhöhen, einem Abschnitt der Frankenhöhe. 1 km westlich des Ortes fällt sie hinter dem Waldgebiet Im Schor ab, 1,5 km nordöstlich hinter dem Hafnerberg (). Im Ort entspringt der Gründleinsbach, der ein linker Zufluss des Krummbachs ist, der wiederum ein linker Zufluss der Sulzach ist.

Die Staatsstraße 1066 führt zur B 25 bei Feuchtwangen (5 km südlich) bzw. nach Weinberg (2,7 km nördlich). Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Hinterbreitenthann (0,8 km nordwestlich), nach Westheim zur Kreisstraße AN 36 (2,2 km nordöstlich) und zur Kreisstraße AN 37 (1 km südöstlich).

Geschichte
Vorderbreitenthann lag im Fraischbezirk des ansbachischen Oberamtes Feuchtwangen. Im Jahr 1732 bestand der Ort aus elf Anwesen und einem Hirtenhaus. Grundherren waren feuchtwangische Ämter (4 Anwesen, Stiftsverwalteramt Feuchtwangen: 1 Hof, Stadtvogteiamt Feuchtwangen: 1 Hof, 1 Gütlein, Vogtamt Ampfrach: 1 Gütlein), das eichstättische Vogtamt Aurach (1 Halbhof, 4 Gütlein) und die Reichsstadt Rothenburg (2 Gütlein). An diesen Verhältnissen änderte sich bis zum Ende des Alten Reiches nichts. Von 1797 bis 1808 unterstand der Ort dem Justiz- und Kammeramt Feuchtwangen.

Im Jahre 1806 kam Vorderbreitenthann an das Königreich Bayern. Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde der Ort dem Steuerdistrikt Tauberschallbach zugeordnet. Wenig später entstand die Ruralgemeinde Vorderbreitenthann, zu der Aichamühle, Charhof, Charmühle, Glashofen, Hinterbreitenthann, Lohmühle, Oberdallersbach, Oberglasmühle, Steinbach, Tauberschallbach, Unterdallersbach, Unterglasmühle und Wolfsmühle gehörten. Sie war in Verwaltung und Gerichtsbarkeit dem Landgericht Feuchtwangen zugeordnet. Die Gemeinde hatte eine Gebietsfläche von 14,606 km². Im Zuge der Gebietsreform in Bayern wurde diese am 1. Januar 1972 nach Feuchtwangen eingemeindet.

1923 wurde in Vorderbreitenthann eine Schule errichtet, die mittlerweile aufgelöst wurde.

Eine frühere Bezeichnung des Orts lautete "Vor der Breitenthann".

Baudenkmal
 Haus Nr. 1: Kreuzstein, spätmittelalterlich; nahe der Bronnenmühle

Einwohnerentwicklung
Gemeinde Vorderbreitenthann

Ort Vorderbreitenthann

Religion
Der Ort ist evangelisch-lutherisch geprägt und nach Feuchtwangen gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach Mariä Sieben Schmerzen (Weinberg) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ort im Landkreis Ansbach
Geographie (Feuchtwangen)
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Ansbach)
Gemeindeauflösung 1971
Dorf

Vorderbreitenthann


Lille Solt Sogn (på tysk Kirchspiel Kleinsolt) er et sogn i Sydslesvig. Sognet lå i Ugle Herred (Flensborg Amt), nu i kommunen Freienwill i Slesvig-Flensborg Kreds i delstaten Slesvig-Holsten.

I Lille Solt Sogn findes flg. stednavne:
 Freienwill Kro
 Hjortholm (Hirschholm)
 Hvilbjerg eller Vilbjerg (Wielenberg)
 Lille Solt (Kleinsolt)
 Lille Solt Mark
 Lille Solt Skov
 Lille Volstrup
 Lille Volstrup Mark
 Smedekro (Schmiedekrug)

Litteratur
 Jens Peter Trap: Statistisk-topographisk beskrivelse af hertugdømmet Slesvig, Kjøbenhavn 1864, sider 473/474

Eksterne henvisninger
 Store og Lille Solt Menighed / Kirchengemeinde Großsolt-Kleinsolt

Sogne i Sydslesvig

Lille Solt Sogn


Die Communauté de communes d'Avène, Orb et Gravezon ist ein ehemaliger französischer Gemeindeverband (Communauté de communes) im Département Hérault und der Region Languedoc-Roussillon. Er wurde am 14. Dezember 2001 gegründet.

Mitglieder
Avène
Brenas
Ceilhes-et-Rocozels
Dio-et-Valquières
Joncels
Lunas

Quelle
Le SPLAF - (Website zur Bevölkerung und Verwaltungsgrenzen in Frankreich (frz.))

Avene Orb et Gravezon

Communauté de communes d’Avène, Orb et Gravezon


Bu madde MS 1 yılı içindir.

Olaylar
 Tırek Roma'da ortaya çıktı.
 Metamorphoses Şiiri, Ovidius tarafından yazıldı.

Doğumlar
 1 Ocak - İsa'nın doğumu (ö. 36)
 tarihi bilinmeyen
 Lucius Annaeus Gallio, Romalı prokonsül (ö. 65)
 Marcus Antonius Pallas, Yunan azatlı köle (ö. 63)
 Petrus, İsa'nın on iki havarisinden biri (ö. 67)

Ölümler
 Zhao Feiyan, Han imparatoru Cheng'in imparatoriçesi

Kaynakça

1


El Universal es el principal periódico de Cartagena de Indias, Colombia y del Departamento de Bolívar.

Fundado el 8 de marzo de 1948 por Domingo López Escauriaza. En la actualidad su gerente general es Gerardo Araújo Perdomo; el director, Nicolás Pareja Bermúdez ; el editor general, Javier Alcides Ramos Zambrano y el editor web, Jairo Andrés Cárdenas Almeida
Es un diario de información general, de pago, con acceso gratuito a su contenido en su sitio web www.eluniversal.com.co.
La edición impresa circula, además, en el departamento de Bolívar, con noticias propias de  sus municipalidades. Es propiedad de la compañía Editora del Mar S.A, que también edita y hace circular los diarios populares Q'hubo Cartagena y El Teso y del semanario comunitario Gente Bahía, los tres en tamaño tabloide. Hace parte de Andiarios, organización defensora de la libertad de prensa y es miembro fundador de Colprensa, la principal agencia de noticias en Colombia.

Según el informe entregado a finales 2013 por ACIM del Estudio General de Medios, El Universal se mantiene como el periódico tradicional más leído en Cartagena. Su edición impresa, en ese periodo, alcanzó 82.500 lectores, los domingos la lecturabilidad aumenta en 98.300 lectores. Esto reafirma no solo el crecimiento sostenido de su lecturabilidad, sino el liderazgo en la ciudad. Según el mismo estudio, El Tiempo tiene en la ciudad cerca de 8.400 lectores, El Espectador, 2.800; y El Heraldo, 1500.
En Internet y las redes sociales, también, El Universal se sitúa como uno de los medios preferidos por los usuarios. Entre diciembre y enero de 2014 tuvo un tráfico aproximado de seis millones visitas. En Twitter supera los 135.000 seguidores y en Facebook, los 551.388.

Historia
El Universal nació matriculado con el Partido Liberal, en medio de una Colombia convulsionada por la violencia política. En sus comienzos, la información era más ideológica que noticiosa, pero a partir de la década de los 50 (siglo XX) con la irrupción de los géneros periodísticos fue aumentado el número de páginas dedicadas a la información coyuntural y perdiendo ese sentido doctrinario para convertirse en un diario informativo y pluralista.

El mismo día que El Universal cumplió un mes de circulación, el 8 de abril de 1948, fue asesinado el caudillo político liberal más exaltado por la historia nacional: Jorge Eliécer Gaitán, aspirante a la presidencia de la República. Con la muerte de Gaitán, El Universal enfrentó la censura y una agobiante persecución que dieron lugar a diversos episodios de gran valía que han inspirado la permanencia del diario en la historia, por encima de todas las crisis. Uno de ellos aparece registrado en un fragmento del libro García Márquez en Cartagena (García Usta, 2007:26) y hace referencia a un día después del asesinato de Gaitán cuando a la sede del periódico llegó un grupo de infantes de marina con órdenes de cerrar el matutino. Fue el mismo Domingo López Escauriaza quien se enfrentó a los uniformados y aferrado a la puerta de su oficina les gritó que al periódico no lo cerraba nadie. Aunque finalmente y debido a las circunstancias ese día López debió cerrar momentáneamente el diario, sus palabras han calado profundamente en la lucha constante y diaria que libra El Universal para mantenerse vigente en la reñida competencia mediática actual.

A la cabeza de sus fundadores, Domingo López Escauriaza y Eduardo Ferrer Ferrer, la meta de El Universal desde sus inicios ha sido ser líder informativo en Cartagena y la Costa Caribe. Sirvió de escuela al afamado Nobel de Literatura, Gabriel García Márquez, quien en el mismo año de apertura del diario ingresó a la plancha de periodistas, conformada por jóvenes con aspiraciones de escritores que veían en el periódico un espacio para perfeccionar sus dotes literarias. Entre los más destacados, se pueden mencionar Manuel Zapata Olivella, Héctor Rojas Herazo y Gustavo Ibarra. En ese entonces, el perfil del periodista o de quién escribía era más de analista, de descriptor, pero dando siempre su interpretación sugestiva. El oficio era realizado por profesionales de otras áreas, más que todo abogados, políticos y literatos.
En los 50 empezó un cambio profundo en la manera de redactar las noticias, influenciado por el estilo descriptivo norteamericano. La información empezó a ser más directa e imparcial.

En los noventa El Universal comenzó su revolución informática. Ya habían pasado dos décadas de haber cambiado de linotipo a la rotativa. Vendría ahora el momento de cambiar las máquinas de escribir por computadores. Fue un cambio gradual y coincidente con la mudanza de la sede del Centro, una casa antigua, más o menos pequeña; a la sede actual frente al emblemático Castillo San Felipe de Barajas, mucho más grande, con lugares diseñados especialmente para las áreas propias de una empresa periodística. En 1997 el periódico comenzó el proceso para diseñar la página web y en agosto de ese año El Universal hizo presencia en Internet.

Aspectos generales
Es un periódico de tamaño universal, que le da prioridad principalmente a los temas locales, dándole la importancia merecida a las noticias nacionales e internacionales.
Circula diariamente con un aproximado de 28 a 30 páginas, en las que se destacan noticias de comunidad, política, educación, deportes, farándula y tecnología. Los domingos ofrece Facetas, un inserto de crónicas y reportajes.
Su eslogan es "El Universal, lo que necesita saber".

Suplementos
Con El Universal circulan los siguientes suplementos: Revista Viernes, Facetas, Gente Bahía, Revista Dónde, Revista Turbo, Salud y Belleza, Novias y Empresas Que Generan Confianza.

Edición multimedia
El primero de agosto de 1997, los usuarios pudieron leer por primera vez El Universal en Internet.
En los primeros años era un volcamiento total de las noticias del impreso al digital, pero con la evolución de las exigencias de los lectores, entre ellas la inmediatez, y las múltiples posibilidades comunicacionales que ofrece la gran red, la compañía le apostó firmemente a este nuevo medio. Con una nómina de periodista propia eluniversal.com.co brinda una información actualizada las 24 horas, en la que los visitantes encuentran noticias, fotos y vídeos.
En el sitio, los lectores pueden navegar por las diferentes secciones: Cartagena, Regional, Opinión, Deportes, Sucesos, Sociales, Tecnología, Ambiente, Colombia, Cultural, Económica, Educación, Farándula, Multimedia, Mundo, Política, Salud y Ciudadano Reportero. Es de destacar esta última porque es un espacio donde los usuarios pueden enviar fotos, expresar sus opiniones o hacer denuncias. Su primera editora fue la periodista Ledis Caro , seguida por Fernando Carreño y, el editor actual, Jairo Andrés Cárdenas Almeida .

Caricaturas animadas
En febrero de 2014, eluniversal.com.co se convierte en el primer periódico colombiano en ofrecer a sus usuarios caricaturas animadas, autoconclusivas, una experiencia que aporta gran valor a la producción de material audiovisual animado en el país.

Referencias

Enlaces externos
 El Universal
 Ciudadano Reportero
 Clasificados

Periódicos en español
Medios de comunicación de Cartagena de Indias
Periódicos de Bolívar (Colombia)
Publicaciones fundadas en 1948
Periódicos de Colombia

El Universal (Colombia)


Liège-Bastogne-Liège 2016 a fost ediția a 102-a a cursei clasice de ciclism Liège-Bastogne-Liège, cursă de o zi. S-a desfășurat pe data de 26 aprilie 2016 și a făcut parte din calendarul Circuitului mondial UCI 2016. S-a desfășurat pe distanța de 248 de kilometri. Cursa a fost câștigată de ciclistul Wout Poels de la Team Sky.

Echipe
Toate cele 18 echipe din UCI WorldTeams au fost invitate în mod automat și au fost obligate să participe la cursă. Șapte echipe au primit wild card-uri.

Echipe UCI World

  Ag2r-La Mondiale
  Astana
  BMC Racing Team
  Etixx-Quick Step
  FDJ
  IAM Cycling
  Lampre-Merida
  Lotto Soudal
  Movistar
  Orica-GreenEDGE
  Cannondale-Garmin
  Giant-Alpecin
  Team Katusha
  LottoNL–Jumbo
  Dimension Data
  Team Sky
  Tinkoff-Saxo
  Trek-Segafredo

Echipe continentale profesioniste UCI

  Bora–Argon 18
  Cofidis
  Direct Énergie
  Fortuneo–Vital Concept
  Roompot–Oranje Peloton
  Topsport Vlaanderen–Baloise
  Wanty–Groupe Gobert

Rezultate

Referințe

Legături externe

Ciclism
2016 în sport
UCI World Tour

Liège-Bastogne-Liège 2016


Das Autobahnkreuz Wolfsburg/Königslutter (Abkürzung: AK Wolfsburg/Königslutter; Kurzform: Kreuz Wolfsburg/Königslutter) ist ein Autobahnkreuz in Niedersachsen in der Metropolregion Hannover. Es verbindet die Bundesautobahn 2 (Oberhausen – Hannover – Berlin; E 30) mit der Bundesautobahn 39 (Hamburg – Wolfsburg –  Braunschweig –  Salzgitter).

Geographie
Das Autobahnkreuz liegt auf dem nordwestlichen Teil Stadtgebietes von Königslutter am Elm im Landkreis Helmstedt. Die umliegenden Gemeinden sind Cremlingen und Lehre. Nächstgelegene Ortsteile sind Essehof, Schandelah und Rotenkamp. Es befindet sich etwa 15 km nordöstlich von Braunschweig, etwa 15 km südlich von Wolfsburg und etwa 65 km westlich von Magdeburg.

Das Kreuz liegt am Rande des Naturparks Elm-Lappwald.

Das Autobahnkreuz Wolfsburg/Königslutter trägt auf der A 2 die Anschlussstellennummer 58, auf der A 39 die Nummer 28.

Geschichte
Das Autobahnkreuz wurde 1982 als Bauvorleistung bereits als vollständiges Kleeblatt fertiggestellt, wurde aber nur zur Hälfte ("halbes Kleeblatt") genutzt. In den 2000er Jahren wurde es zu einer temporären rechtsgeführten Trompete umgebaut. Im Zuge des Lückenschlusses der A 39 nach Braunschweig wurde das Autobahnkreuz erneut umgebaut. Der Umbau wurde erforderlich, weil sich durch den Lückenschluss der Durchgangsverkehr von Frankfurt am Main oder Kassel nach Berlin oder Polen von der Bundesautobahn 391 auf die A 39 verlagerte und somit eine leistungsfähigere Kreuzung benötigt wurde. Der Umbau beinhaltete den Rückbau der provisorischen direkten Rampe von der A 2 aus Hannover auf die A 39 nach Wolfsburg, die neue Verkehrsführung auf den bereits angelegten Rampen sowie die Verlängerung der Beschleunigungsstreifen. Die Bauarbeiten wurden am 11. Dezember 2008 beendet.

Bauform und Ausbauzustand
Die A 39 ist in beide Richtungen vierstreifig ausgebaut. Die A 2 verfügt über sechs Fahrstreifen. Außer der direkten Verbindungsrampe A 39-Süd—A 2-Ost (zweispurig) sind alle Rampen einspurig ausgeführt.

Das Kreuz wurde als Kleeblatt angelegt.

Verkehrsaufkommen
Das Kreuz wird täglich von etwa 105.000 Fahrzeugen befahren.

Weblinks
 Informationen zum Autobahnkreuz auf autobahngeschichte.de

Einzelnachweise

WolfsburgKonigslutter
Bundesautobahn 2
Bundesautobahn 39
Erbaut in den 1980er Jahren
Bauwerk in Königslutter am Elm
Verkehrsbauwerk im Landkreis Helmstedt
Verkehrsbauwerk in Europa

Autobahnkreuz Wolfsburg/Königslutter


1855 වර්ෂයේදී මුද්‍රිත ලෙස නිකුත් වූ ලංකාවේ පැරණිතම ලිතක් වේ.

ආරම්භය
වලල්ලාවිට කෝරළයේ බෙන්තර උපත ලත් දොන් පිලිප් ද සිල්වා ඈපා අප්පුහාමි ඡ්‍යොතිෂ්‍යවේදියා විසින් ආරම්භ කරන ලදී.

අඩංගු කරුණු
 සිංහල අලුත් අව්රුදු චාරිත්‍ර
 සංවත්සර පත්‍රය
 සංවත්සර පලාඵල

මූලාශ්‍ර

ආශ්‍රිත
 ජ්‍යෝතිෂ්ශාස්ත්‍රය
 ලිත

ඈපා ලිත


الميل مي-24 (روسية: Миль Ми-24) (لقب تعريف الناتو: هايند Hind) هي مروحية هجومية ومروحية نقل عسكري خفيفة من إنتاج مصنع ميل موسكو. دخلت الخدمة في القوات الجوية السوفيتية لأول مرة عام 1972 وما زالت روسيا الاتحادية والدول التي كانت ضمن الاتحاد السوفييتي تستخدم المروحية كما تستخدمها العديد من الدول الأخرى حتى الآن.

في أكتوبر 2007، أعلنت القوات الجوية الروسية أنها ستستبدل طائراتها الميل-24 والبالغ عددها 250 ب300 مروحية من الطراز الأحدث ميل-28 وربما أيضا كاموف كا-50 بحلول عام 2015.

الأسلحة المثبتة في المروحية: رشاش رباعي الفوهة عيار 12.7 مم على قاعدة متحركة، والأسلحة الملحقة: قنابل ذات سقوط حر، قذائف غير موجهة عيار ما بين 57 ـ 240 مم، منظومة «فَلانغا» المضادة للدبابات، مخازن رشاشة، وكذلك حوالى 8 أشخاص في قسم الإنزال المظلي.
وصُممت هذه المروحية في البداية كعربة جنود قتالية طائرة (مع تصفيح ثقيل وأقسام كبيرة للحمولة وأسلحة ثقيلة على متنها)، وبشكل عام فإن هذه الآلة الطائرة لا تعدّ مروحية، فلها ما يشبه الأجنحة، ولذلك فإن هذا «التمساح» لا يستطيع أن يبقى معلقاً فوق مكان واحد، ومن أجل الإقلاع من الأرض يتطلب الأمر مدى للانطلاق من مدرج الطائرات مثل الطائرة، وإلاّ فلا يمكنها أن ترفع ذيلها الثقيل في الهواء، بالإضافة إلى قسم الحمولة المليء بالكامل والأسلحة الملحقة.

التحديثات

 ميل M-24VM (النسخة التصديرية مي-35M)
 Mil M-24VK-1
 Mil M-24VK-2
 Mil Mi-35M
 Mi-24MKIII «سوبر هند» نسخة معدلة من قبل شركة (ATE) مزودة بالكترونيات طيران غربية.
 السرعة القصوى: 335 كلم/سا.
 مدفع أحادي الأنبوب يتحكم فيه عن طريق خوذة الطيار.
 تيليمتر ومحدد الأهداف ليزري قمرة القيادة مجهزة بنظارات للرؤيا الليلية.
 إمكانية التسلح بذخائر غربية وشرقية.

مراجع

طائرات هجومية سوفيتية 1960–1969
مروحيات ثنائية التوربينات
مروحيات عسكرية
مروحيات ميل

ميل مي-24


O Samsung Galaxy A6 ou Samsung Galaxy A6+ é um smartphone Android desenvolvido e fabricado pela Samsung Electronics. Faz parte da série Galaxy A, que é voltada para o mercado intermediário. O anúncio dos aparelhos ocorreu em 2 de maio de 2018, seguido pelo lançamento inicial nos mercados da Europa, Ásia e América Latina no mesmo mês. Posteriormente, os dispositivos foram disponibilizados na Coreia do Sul, África e China. O aparelho recebeu denominações diferentes em alguns países: Galaxy Jean na Coreia do Sul e Galaxy A9 Star lite na China.

Especificações

Software
O smartphone sai de fábrica com sistema operacional móvel Android Oreo com a interface Samsung Experience 9.5 da Samsung.

Dispositivos com sistema operativo Android
Samsung Galaxy A
Smartphones

Samsung Galaxy A6 / A6+


Viana do Castelo, Portekiz'in Norte bölgesine bağlı Minho-Lima alt bölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 40 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Afife
 Alvarães
 Amonde
 Anha
 Areosa (Viana do Castelo)
 Barroselas
 Cardielos
 Carreço
 Carvoeiro
 Castelo do Neiva
 Chafé
 Darque (Viana do Castelo)
 Deão
 Deocriste
 Freixieiro de Soutelo
 Lanheses
 Mazarefes
 Meadela (Viana do Castelo)
 Meixedo
 Monserrate (Viana do Castelo)
 Montaria
 Moreira de Geraz do Lima
 Mujães
 Neiva
 Nogueira
 Outeiro
 Perre
 Portela Susã
 Santa Marta de Portuzelo, anteriormente Portuzelo
 Santa Leocádia de Geraz do Lima
 Santa Maria de Geraz do Lima
 Santa Maria Maior (Viana do Castelo)
 Serreleis
 Subportela
 Torre
 Vila de Punhe
 Vila Franca
 Vila Fria
 Vila Mou
 Vilar de Murteda

Dış bağlantılar

Portekiz'in belediyeleri
Minho-Lima

Cittaslow

Viana do Castelo


Prof. Aaron Ciechanover (født 1. oktober 1947 i Haifa, Mandatområdet i Palæstina) er en israelsk biolog og læge som modtog Nobelprisen i kemi i 2004 sammen med Avram Hershko og Irwin Rose.

Priser (udvalg)
 2000 – Albert Lasker Basic Medical Research Award

Referencer

Eksterne henvisninger

Nobelprismodtagere i kemi
Nobelprismodtagere fra Israel

Aaron Ciechanover


Vicuña (), Şili'nin Coquimbo Bölgesi'nde, La Serena şehrine 62 km mesafede bulunan bir şehirdir. Vicuña, Valle del Elqui'de olup, 22.000 nüfusa sahiptir. Şehrin merkezinde şehrin en ünlü sakini olan şair ve 1945 Nobel Edebiyat ödüllü Gabriela Mistral'a ithaf edilmiş bir meydan bulunur. Mistral, Vicuña'da doğmuş olup, şehirde bugün hayatı ve eserleri üzerine bir müze bulunur.

Kaynakça

Coquimbo bölgesi'ndeki şehirler

Vicuña, Şili


Eresoidea es una superfamilia de arañas araneomorfas, formada por tres familias de arañas de ocho ojos:
 Eresidae: 8 géneros, 96 especies
 Hersiliidae: 15 géneros, 175 especies
 Oecobiidae: 6 géneros, 110 especies

Véase también
 Anexo:Especies de Eresidae
 Anexo:Especies de Hersiliidae
 Anexo:Especies de Oecobiidae
 Taxonomía de las arañas

Referencias
 Platnick, Norman I. (2012): The world spider catalog, version 12.5. American Museum of Natural History.
 Texas A&M University, Department of Entomology - Synopsis of the described Araneae of the World.

Enlaces externos

Eresoidea

Eresoidea


Auxerre ( , ) is the capital (prefecture) of the Yonne department and the fourth-largest city in the Burgundy historical region southeast of Paris. Auxerre's population today is about 35,000; the urban area (aire d'attraction) comprises roughly 113,000 inhabitants. Residents of Auxerre are referred to as Auxerrois.

Auxerre is a commercial and industrial centre, with industries including food production, woodworking and batteries.  It is also noted for its production of Burgundy wine, including Chablis. In 1995 Auxerre was named a "Town of Art and History".

Geography
Auxerre lies on the river Yonne and the Canal du Nivernais, about 150 km southeast of Paris and 120 km northwest of Dijon. The A6 autoroute (Paris–Lyon) passes northeast of the city. Auxerre-Saint-Gervais station has rail connections to Dijon, Paris, Corbigny and Avallon.

History

Auxerre was a flourishing Gallo-Roman centre, then called Autissiodorum, through which passed one of the main roads of the area, the Via Agrippa (1st century AD) which crossed the Yonne (Gallo-Roman Icauna) here. In the third century it became the seat of a bishop and a provincial capital of the Roman Empire. In the 5th century it received a cathedral. In the late 11th-early 12th century the existing communities were included inside a new line of walls built by the feudal counts of Auxerre.

Bourgeois activities accompanied the traditional land and wine cultivations starting from the twelfth century, and Auxerre developed into a commune with a Town Hall of its own. The Burgundian city, which became part of France under King Louis XI, suffered during the Hundred Years' War and the Wars of Religion. In 1567 it was captured by the Huguenots, and many of the Catholic edifices were damaged. The medieval ramparts were demolished in the 18th century.

In the 19th century numerous heavy infrastructures were built, including a railway station, a psychiatric hospital and the courts, and new quarters were developed on the right bank of the Yonne.

Until the early 20th century, Auxerre was one of the most prosperous cities in the department. But the local authorities of that period refused the railway that was subsequently set in the village of Migennes, and signed the economic decline of the town.

Demographics

Climate

Main sights

Cathedral of St. Étienne (11th–16th centuries). In Gothic style, it has three doorways with bas-reliefs. There are stained-glass windows in the choir and the apsidal chapel. The 11th-century crypt houses the remains of the former Romanesque cathedral.
Abbey of Saint-Germain, existing from the 9th century. The crypt has some of the oldest mural paintings in France, and houses the tomb of the bishops of Auxerre. There is a chapter room (12th century), a cellar (14th century) and a cloister (17th century).
The Clock Tower, in the Old Town
The church of St. Pierre en Vallée (17th–18th centuries), established over a 6th-century abbey. In late Gothic style, it has a tower similar to that of the cathedral. Portions of the decorations and inner chapels were financed by local winegrowers.
Church of St. Eusèbe, founded in the 7th century. The nave was rebuilt in the 13th century, while the tower is in Romanesque style.

Notable people
Germanus of Auxerre ( – ), bishop of Auxerre, missionary to Britain
William of Auxerre (died 1231), early High Scholastic theologian from Auxerre
Jean Baptiste Joseph Fourier (1768–1830), mathematician, experimental physicist and politician, born in Auxerre
Paul Bert (1833–1886), physiologist and politician, born in Auxerre
Louis Amable Crapelet (1822–1867), water-colour painter, born in Auxerre
Théodore Frédéric Gaillardet, (1808–1882), journalist, publisher of French-language newspaper Courrier des États-Unis in New York City and mayor of Plessis-Bouchard, France, born in Auxerre
 Eugène Hatin (1809–1893), historian and bibliographer
Saint Helladius (died 387), bishop of Auxerre
Paul Monceaux (1859–1941), historian, born in Auxerre
Benoît Mourlon (born 1988), footballer
Jean-Paul Rappeneau (1932), film director, born in Auxerre
 Guy Roux (1938), coach of AJ Auxerre for more than 40 years, holding the French record of 894 games in Ligue 1

Specialties
Gougère – baked choux pastry made of dough mixed with cheese.
Kir – a traditional aperitif mixed drink from Burgundy wine (traditionally Bourgogne Aligoté) and blackcurrant liqueur.
Bœuf bourguignon – a typical main dish made of beef and vegetables.
Truffe bourguignonne – truffles from Burgundy.

Regional wines
Chablis wine: a white wine made exclusively of Chardonnay in the Chablis AOC
Saint-Bris AOC: the only white wine in Burgundy made of Sauvignon grapes, especially Sauvignon blanc and Sauvignon gris
Irancy: a red wine from the surrounding area made of Pinot noir
Bourgogne côte d'Auxerre: belonging to the Burgundy AOC (wine), it is made of Chardonnay for the white wine and Pinot noir for the red.
Crémant de Bourgogne: sparkling wine following the tradition of Champagne, Crémant de Bourgogne has a strong production in and around Auxerre.
Bourgogne Aligoté: dry wine. Aligoté is the second most popular grape variety grown in Burgundy after Chardonnay.

The whole region of Burgundy produces over 200 million bottles per year.

Twin towns – sister cities

Auxerre is twinned with:

 Greve in Chianti, Italy
 Płock, Poland
 Redditch, England, United Kingdom
 Roscoff, France
 Saint-Amarin, France
 Worms, Germany

See also
 County of Auxerre
 Bishopric of Auxerre
 Cathédrale Saint-Étienne d'Auxerre
 Lady of Auxerre
 Saint Germanus of Auxerre
 Remigius of Auxerre
 William of Auxerre
 Communes of the Yonne department
 AJ Auxerre, the local football club

References

External links

Auxerre Town Hall
/ Visit Auxerre Tourist Info

Communes of Yonne
Prefectures in France
Gallia Lugdunensis
Burgundy

Auxerre


Jesús Landáburu Sagüillo (født 24. januar 1955 i Guardo, Spanien) er en spansk tidligere fodboldspiller (midtbane).

Landáburu startede sin karriere hos Real Valladolid, og kom via et ophold hos Rayo Vallecano i 1979 til FC Barcelona. Her var han i 1981 med til at vinde pokalturneringen Copa del Rey, inden han året efter skiftede til Atlético Madrid. Hos Atlético vandt han endnu en pokaltitel samt en Super Cup. Han stoppede sin karriere i 1988 som 33-årig.

Landáburu spillede desuden én kamp for Spaniens landshold, en venskabskamp mod Holland 23. januar 1980.

Titler
Copa del Rey
 1981 med FC Barcelona
 1985 med Atlético Madrid

Supercopa de España
 1985 med Atlético Madrid

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra Real Valladolid
Fodboldspillere fra Rayo Vallecano
Fodboldspillere fra FC Barcelona
Fodboldspillere fra Atlético Madrid

Jesús Landáburu


Renault Laguna II (type G) er den anden modelgeneration af Renaults store mellemklassebil, Laguna.

Generelt
 Udviklingskode: X74
 Udviklet og konstrueret i Renault Technocentre ved Paris
 Udviklingstid: 48 måneder
 Udviklingsomkostninger: 1 mia. €
 Fremstillet: Marts 2001 til september 2007
 Dagligt styktal: 1600 enheder

Modelhistorie
I marts 2001 blev den komplet nyudviklede Laguna II introduceret. Det for modellen karakteristiske såkaldte "næseplaster", et element mellem motorhjelm og kølergrill, er uanset bilens farve som standard sølvgråt. Som den første bilmodel fik Laguna II fem stjerner (33 point = 97% + 1 point for selealarm) i Euro NCAP's kollisionstest.

Ligesom forgængeren findes Laguna II som combi coupé og stationcar (Grandtour). Stationcarversionen findes kun med fem siddepladser, i modsætning til forgængeren der som ekstraudstyr kunne leveres med en bagudvendt tredje sæderække.

Laguna II var ligeledes den første europæiske bil med et chipkort i stedet for den ellers almindelige bilnøgle. Kortet findes i versionerne Keyless Drive og Keyless Entry & Drive. Førstnævnte er udstyret med knapper til manuel af- og oplåsning af bilen, mens Keyless Entry & Drive med tre knapper (merprispligtigt ekstraudstyr, standard fra udstyrsniveauet Privilège) også har en automatisk modus. Når denne er aktiv og føreren nærmer sig bilen med nøglekortet på sig, genkender bilen dette og låser automatisk bilen op ved berøring af et dørhåndtag (med sensoren monteret i håndtaget). Når føreren og nøglekortet forsvinder fra bilen, bliver denne automatisk aflåst igen. For at starte motoren skal begge varianter stikkes ind i den i midterkonsollen monterede kortlæser (oplåsning af ratlåsen og deaktivering af startspærren) og en særskilt start/stop-knap aktiveres. Keyless Drive-systemet blev senere introduceret i andre modelserier (bl.a. Mégane) og videreudviklet til Keycard Handsfree (ekstraudstyr i Laguna III. Med dette kan motoren startes uden forinden at indføre chipkortet i kortlæseren.

I forhold til forgængeren blev udstyrsvarianterne kraftigt udbygget. Basismodellen hedder Authentique og har som standardudstyr bl.a. el-sidespejle, el-ruder foran, kørecomputer og klimaanlæg. Over den ligger Expression-modellen, som desuden har el-ruder bagi, læderrat, hældningsjusterbare sikkerhedsnakkestøtter og tågeforlygter. Den sportsligere version Dynamique har sportssæder, læder/stofindtræk og 17" alufælge. Derover har Privilège-modellen næsten komplet udstyr med bl.a. klimaautomatik, regnsensor og automatisk afblændeligt bakspejl, og blev senere omdøbt til Privilège Plus. Topmodellen hedder Initiale, og har læderindtræk, xenonforlygter og el-justerbare forsæder.

Ved introduktionen kunne Laguna II leveres med de fra Laguna I kendte 1,6- og 1,8-liters benzinmotorer med 107 hhv. 120 (senere 115) hk. Hertil kom en 2,0-liters 16V-motor med 135 hk, som kortvarigt var afløst af en 2,0-litersmotor med direkte indsprøjtning og 140 hk, og en 3,0-liters 24V V6-motor med 207 hk som kun findes med Proactiv-automatgear. Senere fulgte en 2,0 16V-turbomotor med 163 hk. På dieselsiden findes der den fra forgængeren kendte 1,9 dCi i to versioner med 107 og 120 hk samt en ny 2,2 dCi med 150 hk.

2,2 dCi er ikke særlig holdbar, hvilket for mange Laguna-ejere havde motorproblemer til følge. Denne kvalitetsmangel skulle være forsvundet med faceliftet i foråret 2005. Bilen lå i en lang årrække på sidstepladsen i ADAC's fejlstatistik.

Fra 2002 kom anden generation af Laguna til at danne basis for modellerne Espace og Vel Satis, som blev fremstillet på den samme fabrik i Sandouville, Frankrig.

Tekniske data

Benzinmotorer

Dieselmotorer

Facelift
I april 2005 gennemgik Laguna II et facelift (Phase II). Den faceliftede Laguna kan kendes på den nye front, hvor "næseplastret" er bortfaldet. Faceliftet medførte ligeledes en forbedret kvalitet samt bedre materialer i kabinen.

I kabinen blev der for første gang monteret sikkerhedsnakkestøtter til børn. Nakkestøtterne på bagsædet kan foldes ud, hvorefter to støtter som er polstret i siden bliver synlige.

Chipkortet til oplåsning og start af bilen blev samtidig forbedret. For at starte bilen er det ikke længere nødvendigt at indsætte kortet i slidsen, men i stedet kan det blive i førerens lomme eller taske. Der kom også et nyt DVD-navigationssystem, Carminat 3, som styres ved hjælp af et centralt betjeningselement i midterkonsollen (ligesom Audis MMI-system). For at skaffe plads dertil bortfaldt den mekaniske håndbremse, som i stedet blev elektrisk betjent. Navigationssystemet kan vise vigtige strækningsdele (f.eks. delende motorveje) i 3D, så føreren tidligt bliver opmærksom på hvilken kørebane han/hun skal følge.

Basismodellen hedder Emotion, et navn som før faceliftet blev benyttet til en specialmodel af Laguna II, mens Privilège Plus igen kom til at hedde Privilège. Derudover findes der en sportsversion ved navn GT, som drives af en effektøget version af 2,0 Turbo med 150 kW (204 hk), og som er næsten identisk med 225 hk-motoren i Mégane RS. Ud over en strammere sportsundervogn, som er sænket 10 mm, blev kabinen udstyret med sort/rødt læderindtræk. Derudover findes modellen med specielle 17" alufælge og i specialfarven Curacaoblå.

1,6- og 1,8-liters benzinmotorerne fra Phase I blev i forbindelse med faceliftet afløst af den allerede fra Mégane kendte 1,6 16V med 82 kW (112 hk), og 2,0 16V Turbo fik sin effekt øget til 125 kW (170 hk). 1,9 dCi fik partikelfilter og findes i den faceliftede model i effekttrinene 81 kW (110 hk) og 96 kW (130 hk), mens 2,2 dCi blev neddroslet fra 110 kW (150 hk) til 102 kW (139 hk).

I starten af 2007 kom Laguna med en 2,0 dCi-motor med 127 kW (173 hk) og sekstrins gearkasse, som stammer fra kooperationen med Nissan.

Tekniske data

Sikkerhed
Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var Laguna II klassificeret som følger:
 2013: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2015: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2017: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2019: Mindst 20 % bedre end middelbilen

Referencer

Litteratur
 Automobil Revue. Katalog 2001, 2003, 2005 og 2007 (på tysk og fransk).

Eksterne henvisninger

2
Store mellemklassebiler
Stationcars
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2001
Biler fra 2000'erne

Renault Laguna II


Le chlorure de molybdène(), ou pentachlorure de molybdène, est un composé chimique de formule . Il se présente sous la forme d'un solide bleu-noir ininflammable très hygroscopique paramagnétique à l'odeur piquante et qui réagit violemment au contact de l'eau. Sa couleur peut virer au vert foncé s'il développe des oxychlorures. Sa molécule à l'état solide est un dimère, qui se dissocie en monomères à l'état gazeux, où il prend une teinte rouge.

Structure et propriétés

Le pentachlorure de molybdène cristallise dans une forme  du système monoclinique selon le groupe d'espace C/2m () avec comme paramètres cristallins , ,  et , soit une structure cristalline distincte de celle du . On en connaît également trois autres polymorphes : la forme  a une structure cristalline triclinique avec le groupe d'espace P (), la forme  a une structure cristalline orthorhombique avec le groupe d'espace Pnma () et la forme  a une structure cristalline monoclinique avec le groupe d'espace P2/c ().

Il est soluble dans l'eau et l'éthanol après solvolyse en donnant une solution vert foncé, et sans se décomposer dans des solvants organiques tels que l'éther diéthylique, le chloroforme, le tétrachlorométhane (donnant une solution rouge foncé), ou encore le disulfure de carbone.

Production et réactions

Le pentachlorure de molybdène peut être obtenu en faisant réagir du molybdène dans du chlore  en l'absence d'oxygène . Avant la réaction, la poudre métallique doit être chauffée à des températures élevées dans un courant d'hydrogène  ou d'azote  dépourvu d'oxygène pour éliminer tout oxyde de surface. Des précautions doivent alors être prises pour s'assurer que l'air et l'humidité sont complètement éliminés du milieu réactionnel avant la réaction avec le chlore :
2 Mo + 5  ⟶ 2 .

On peut également l'obtenir en faisant réagir du trioxyde de molybdène  avec du tétrachlorométhane  sous pression.

Le pentachlorure de molybdène est réduit par l'acétonitrile  pour donner un complexe orange  qui réagit avec le tétrahydrofurane (THF) pour donner le , précurseur d'autres complexes de molybdène.

Le   est obtenu par traitement de pentachlorure de molybdène par le bromure d'hydrogène HBr :
2  + 10 HBr ⟶ 2  + 10 HCl + .

Cette réaction fait intervenir du bromure de molybdène()  instable, qui libère du brome  à température ambiante.

Le pentachlorure de molybdène est un bon acide de Lewis envers les ligands non oxydables. Il forme un adduit avec le chlore pour donner . En synthèse organique, il peut être utilisé pour réaliser des réactions de chloration, de désoxygénation ou de couplage oxydant.

Applications

Le pentachlorure de molybdène peut être utilisé pour déposer du molybdène.

Notes et références

molybdene

Chlorure de molybdène(V)