Matthew Robert Targett (Eastleigh - 18 de setembro de 1995) é um futebolista profissional que atua como lateral-esquerdo do Newcastle United, clube da Premier League.

Carreira no clube

Southampton
Nascido em Eastleigh, Hampshire, ingressou na academia de Southampton aos oito anos de idade, depois de ser observado por sua equipe local. Ele foi nomeado em um time da rodada sênior pela primeira vez em 24 de setembro de 2013, e não foi utilizado quando derrotou o Bristol City por 2-0 na terceira rodada da Copa da Liga . Em 26 de abril de 2014, ele foi nomeado em um jogo da Premier League pela primeira vez, permanecendo no banco quando o Southampton venceu por 2 a 0 em casa contra o Everton .

Em 26 de agosto de 2014, Targett fez sua estreia no time principal pelo Southampton em um jogo da segunda rodada da Copa da Liga em Millwall . Ele jogou a partida inteira, que Southampton venceu por 2-0. Sua próxima aparição aconteceu em 23 de setembro em uma vitória por 2 a 1 no Arsenal na rodada seguinte do torneio.

Ele fez sua primeira aparição na Premier League em 27 de setembro de 2014, substituindo Dušan Tadić nos descontos no final de uma vitória por 2 a 1 em casa sobre o Queens Park Rangers . A primeira partida de Targett veio em 28 de dezembro, um empate por 1 a 1 contra o Chelsea, no qual o lateral-esquerdo regular Ryan Bertrand era inelegível por estar emprestado pelo time visitante.

Ele foi nomeado como o Jogador Jovem da Temporada do Southampton para 2014-15.

Em 4 de agosto de 2017, Targett assinou um novo contrato de cinco anos com o Southampton, estendendo sua permanência no clube até o verão de 2022.

Fulham (empréstimo)
Em 22 de janeiro de 2018, Targett ingressou no Fulham, clube do Campeonato, por empréstimo até o final da temporada . Ele marcou seu primeiro gol em um empate 1-1 com o Bolton Wanderers em 10 de fevereiro. Em 26 de maio, ele ganhou a promoção para a Premier League quando o Fulham venceu o Aston Villa por 1 a 0 na final do play-off do campeonato, jogando os 90 minutos completos.

Regresso a Southampton
Em sua penúltima partida pelo Santos em 27 de abril de 2019, Targett entrou no intervalo para Oriol Romeu e marcou seu único gol pelo clube, em um empate em casa por 3 a 3 com o Bournemouth.

Aston Villa
Em 1 de julho de 2019, Targett assinou contrato com o recém-promovido Aston Villa por uma taxa não revelada. Ele fez sua estréia em 27 de agosto em uma vitória por 6-1 na segunda rodada da EFL Cup sobre Crewe Alexandra, embora só tenha conseguido jogar os primeiros 42 minutos do jogo antes de sofrer uma lesão no tendão.

Ele se recuperou e voltou ao time em 25 de setembro, em uma vitória por 3 a 1 na próxima rodada em Brighton & Hove Albion, e então fez sua primeira partida na Premier League pelo Villa três dias depois em um empate em casa por 2 a 2. contra Burnley . Targett marcou seu primeiro gol pelo Aston Villa em 19 de outubro, derrotando o Brighton por 2 a 1 no Villa Park no quarto minuto dos descontos.

No final da temporada 2020-21, Targett foi o único jogador de campo a iniciar todas as 38 partidas da Premier League e foi eleito o Jogador da Temporada dos Jogadores por seus companheiros de equipe.

Newcastle United
Em 31 de janeiro de 2022, Targett ingressou no Newcastle United por empréstimo até o final da temporada 2021-22. Em 8 de junho de 2022, a Targett assinou um contrato de 4 anos com os Magpies, por uma taxa de £ 15 milhões.

Carreira internacional
Representou a Escócia no nível sub-19 antes de optar por jogar pela Inglaterra sub-19 em setembro de 2013. Em 17 de novembro de 2014, Targett marcou seu primeiro gol a nível internacional em um empate 1-1 contra Portugal para a Inglaterra Sub-20, seguido de um gol na disputa de pênaltis. Targett fez sua estreia pelo time sub-21 em 27 de março de 2015, começando na vitória por 1 a 0 contra a República Tcheca em Praga.

Ele fez parte da equipe que venceu o Torneio de Toulon de 2016, sua primeira vitória em 22 anos.

O Evening Chronicle informou em abril de 2022 que a Inglaterra e a Escócia estavam considerando Targett para seleção por suas seleções nacionais maiores.

Futebolistas da Inglaterra
Ingleses de ascendência escocesa
Futebolistas da Escócia
Futebolistas do Southampton F.C.
Futebolistas do Fulham F.C.
Futebolistas do Aston Villa F.C.
Futebolistas do Newcastle United F.C.

Matthew Robert Targett


1989 සාජා කුසලානය 1989 මාර්තු 23-24 අතර එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යයේ සාජා හිදී පැවැත්විණි. ජාතික කණ්ඩායම් දෙකක් සහභාගී විය. එනම් පාකිස්තානය සහ ශ්‍රී ලංකාවය.

තරග

මූලාශ්‍ර

 Cricket Archive: Sharjah Cup 1988/89
 ESPNCricinfo: Sharjah Cup, 1988/89

International cricket competitions from 1988–89 to 1991
Sharjah Cup, 1989
1989 in Emirati sport
International cricket competitions in the United Arab Emirates
ශ්‍රී ලංකාව තුළ ක්‍රිකට්
ක්‍රිකට්

සාජා කුසලානය 1989


Turismo Nacional, também conhecido como Turismo Nacional BR, é uma modalidade automobilística de carros de turismo com sede no Brasil promovida pela Vicar. A série utiliza carros de produção modificados de origem no mercado brasileiro. O Turismo Nacional foi criado em 2017 e é promovido pela Vicar desde 2021. O campeonato é composto por classes tanto de pilotos quanto de carros. De pilotos, há seis classes distintas: A, B, Super, PRO, Elite e Sênior. Quanto a carros, possuem as classes 1 e 2, dependendo da idade do carro. A série é composta por seis rodadas gerais que são subdivididas em quatro baterias de 20 minutos.

Categorias
Desde 2018, os carros são categorizados em duas categorias:

 Classe 1: Automóveis com menos de três anos no mercado;

 Classe 2: Automóveis com mais de três anos no mercado.

E os pilotos são divididos nas categorias abaixo, que dependem do nível de experiência:

 Sênior
 B

 A
 Elite
 Super
 PRÓ

Modelos

Ver também

Referências

Fundações no Brasil em 2013
Ligas desportivas
Automobilismo do Brasil

Turismo Nacional


Pojačavanje alkoholne jakosti ili povećanje volumnog udjela alkohola je tehnološki postupak povećanje volumnih udjela alkohola (volumne alkoholne jakosti) u masulju, moštu, moštu u fermentaciji dodavanjem šećera.

Izvori

Enologija

Pojačavanje alkoholne jakosti


On 2D displays, such as computer monitors and TVs, the display size or viewable image size (VIS) is the physical size of the area where pictures and videos are displayed. The size of a screen is usually described by the length of its diagonal, which is the distance between opposite corners, usually in inches. It is also sometimes called the physical image size to distinguish it from the "logical image size", which describes a screen's display resolution and is measured in pixels.

History

The size of a screen is usually described by the length of its diagonal, which is the distance between opposite corners, usually in inches. It is also sometimes called the physical image size to distinguish it from the "logical image size," which describes a screen's display resolution and is measured in pixels.

The method of measuring screen size by its diagonal was inherited from the method used for the first generation of CRT television, when picture tubes with circular faces were in common use. Being circular, the external diameter of the bulb was used to describe their size. Since these circular tubes were used to display rectangular images, the diagonal measurement of the visible rectangle was smaller than the diameter of the tube due to the thickness of the glass surrounding the phosphor screen (which was hidden from the viewer by the casing and bezel).  This method continued even when cathode ray tubes were manufactured as rounded rectangles; it had the advantage of being a single number specifying the size, and was not confusing when the aspect ratio was universally 4:3. In the US, when virtually all TV tubes were 4:3, the size of the screen was given as the true screen diagonal with a V following it (this was a requirement in the US market but not elsewhere). In virtually all other markets, the size of the outer diameter of the tube was given. What was a 27V in the US could be a 28" elsewhere. However the V terminology was frequently dropped in US advertising referring to a 27V as a 27". This was not misleading for the consumer as the seller had to give the actual screen size by law. Flat panel displays by contrast use the actual diagonal of their visible display size, thus the size is the actual size presented to the viewer in all markets. This means that a similarly specified size of display will be larger as a flat panel display compared with a cathode ray tube display.

When the common aspect ratio went from 4:3 to 16:9, the new widescreens were labeled with a W in the US. A screen that is approximately the same height as a 27V would be a 32W. Vizio and other US TV manufacturers have introduced even wider screens with a 21:9 aspect ratio in order to match aspect ratios used in cinemas. In order to gauge the relative sizes of these new screens, the screen aspect must be considered. In a commercial market where multiple aspect ratios are being sold, it will always take two numbers to describe the screen size, some combination of diagonal, aspect ratio, height or width.

Set sizes are frequently given as a "class" as screens from different manufacturers will have slight differences in size. However the "class" should be within 1/2" of the actual size. The reasons for the different sizes within a class stem from differences in the manufacturers' equipment.  As manufacturers move from one size to another, newer larger sizes must fit on the same size glass, though with fewer displays being cut from it. Some sizes fit well and maximize glass utilization, other sizes fit more poorly and waste glass. As an example, in some cases, increasing the screen size by even 0.1" can cause an LCD manufacturer to go from 12 screens fitting on their glass sheet to 9. This would make them uncompetitive with other screen makers.

Optimal screen size and viewing distance
The resolution of the human eye (with 20/20 vision) is about one minute of arc. For full HDTV resolution, this one minute of arc implies that the TV watcher should sit 4 times the height of the screen away. At this distance the individual pixels can not be resolved while simultaneously maximising the viewing area. So the ideal set size can be determined from the chart below by measuring the distance from where the watcher would sit to the screen in centimeters (or inches), dividing that by 4, and comparing with the screen heights below. At this distance, viewers with better than 20/20 vision will still be able to see the individual pixels.

The TV image is composed of many lines of pixels. Ideally, the TV watcher sits far enough away from the screen that the individual lines merge into one solid image. The watcher may sit even farther away and still see a good picture, but it will be a smaller portion of their visual field.

Display sizes of common handheld devices, computer monitors and TVs

Common screen dimensions are listed in the table below (the most common diagonal dimensions in inches as of 2020 are bolded). If the display is not listed, then the following equations can be used. Note that D is the diagonal (in centimeters or inches), W is the width (in pixels), and H is the height (in pixels).

See also
 Display resolution
 Computer display standard

References

Display technology

Display size


Nosy Hara ist die namengebende und Hauptinsel des unbewohnten Nosy-Hara-Archipels in der Straße von Mosambik im Nordwesten Madagaskars.

Geographie
Die Insel liegt im Westen der Provinz Antsiranana etwa fünf Kilometer vor der Küste. Sie ist in Nord-Süd-Richtung etwa zwei Kilometer lang und bis 600 Meter breit. Die höchste Erhebung im Inselsüden erreicht gut 100 Meter.

In Trockentälern hat sie eine vielfältige, teils endemische Flora und Fauna zu verzeichnen. So lebt hier die 2007 entdeckte und 2012 beschriebene bis dahin kleinste Chamäleonart Brookesia micra. Es findet sich eine Vielzahl an Geckos. Im August 2015 wurde die Entdeckung einer kleinen Population von Fettschwanzmakis bekannt gegeben, bei der es sich möglicherweise um eine bisher unbeschriebene Art handelt. Die umliegenden Gewässer und Korallenriffe bergen Mantarochen und Meeresschildkröten.

Weblinks
 Inselbeschreibung, nosyhara.50megs.com (englisch)
 YouTube-Video
 Panoramio-Foto 31764708: Sandbucht im Inselwesten

Einzelnachweise

Insel (Afrika)
Insel (Madagaskar)
Insel (Indischer Ozean)
Schlacken- und Aschenkegel
Geographie (Region Diana)

Nosy Hara


Psyduck (), known as  in Japan, is a Pokémon species in Nintendo and Game Freak's Pokémon franchise. Created by Ken Sugimori, Psyduck first appeared in the video games Pokémon Red and Blue and later in sequels. They have later appeared in various merchandise, spinoff titles and animated and printed adaptations of the franchise. Psyduck is voiced by Rikako Aikawa in Japanese and Michael Haigney in English. A Psyduck also appears as part of the main cast in the live-action animated film Pokémon Detective Pikachu.

Known as the duck Pokémon, Psyduck is constantly stunned by its headache, and usually just stands vacantly, trying to calm itself. In the anime series, Psyduck's appearances became a running gag; Misty would often release Psyduck by accident instead of the Pokémon she wanted to use. Also, Misty's Psyduck has not evolved in the anime.

Design and characteristics
Psyduck was one of 151 different designs conceived by Game Freak's character development team and finalized by Ken Sugimori for the first generation of Pocket Monsters games Red and Green, which were localized outside Japan as Pokémon Red and Blue. Originally called "Koduck" in Japanese, Nintendo decided to give the various Pokémon species "clever and descriptive names" related to their appearance or features when translating the game for western audiences as a means to make the characters more relatable to American children. As a result, they were renamed "Psyduck", a combination of the words "psychic" and "duck".

Psyduck resembles a yellow duck with a vacant stare. It has a small tuft of black hair at the top of its head. It walks on its hind legs, and has arms rather than wings. Its arms are useful in using its powerful psychic abilities. Its appearance is meant to trick enemies into thinking it is weak. It has arms with three claws on each to deliver scratches if threatened. Psyduck live in freshwater lakes, small ponds, or rivers in tropical areas. When a Psyduck receives enough experience from battles, it evolves into Golduck, which appears to be based on the kappa.

Psyduck is constantly stunned by its headache, and usually just stands there vacantly, trying to calm its headache. When the headache gets too bad, its brain cells awaken, allowing it to use strong psychic powers. Some use their vacant look to their advantage, lulling the enemy and then using its psychokinetic powers. Psyduck do not remember using their powers, which they use while in a state of deep sleep, so they tilt their head in confusion. Psyduck is Pokémon developer Junichi Masuda's favorite Pokémon.

Appearances

In video games
Psyduck made its debut appearance in the Pokémon series in Pokémon Red and Blue. Psyduck also appears in other Pokémon games such as Pokémon Yellow, Pokémon Stadium, Pokémon Gold and Silver, Pokémon Crystal, Pokémon Stadium 2, Pokémon Ruby and Sapphire, Pokémon FireRed and LeafGreen, Pokémon Emerald, Pokémon Diamond and Pearl, Pokémon Platinum, Pokémon HeartGold and SoulSilver, Pokémon Black and White, Pokémon Black 2 and White 2, Pokémon X and Y, Pokémon Omega Ruby and Alpha Sapphire, Pokémon Sun and Moon, Pokémon Ultra Sun and Ultra Moon, Pokémon: Let's Go, Pikachu! and Let's Go, Eevee!, Pokémon Sword and Shield and Pokémon Scarlet and Violet.

Outside of the main series, it appears in Pokémon Snap as a photographable Pokémon. It was available as a partner in Pokémon Mystery Dungeon: Adventure Team, which was released only in Japan. It also appeared in Pokémon Pinball, Pokémon Channel, Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire, Pokémon Trozei!, Pokémon Mystery Dungeon: Blue Rescue Team and Red Rescue Team, Pokémon Ranger, Pokémon Mystery Dungeon: Explorers of Time and Explorers of Darkness, Pokémon Mystery Dungeon: Explorers of Sky, Pokémon Rumble, PokéPark Wii: Pikachu's Adventure, Pokémon Rumble Blast, PokéPark 2: Wonders Beyond, Pokémon Rumble U, Pokémon Battle Trozei, Pokémon Shuffle, Pokémon Rumble World, Pokémon Picross, Pokémon Rumble Rush, Pokémon Mystery Dungeon: Rescue Team DX, Pokémon Go and New Pokémon Snap.

In other media
In the anime, Misty has a Psyduck that she accidentally caught in Hypno's Naptime. It is a constant source of frustration for her, as it frequently emerges to attempt to battle the opponent in substitution of the Pokémon she intends to use, and in instances where she does intend to use it, it will more often than not goof up (most notably in the episode "Snack Attack!"). Despite this, she has been shown to deeply care for it. Despite being generally shown as dimwitted and oblivious, when its headache gets bad enough, it has been shown to use phenomenally powerful Psychic-type moves which far exceed its perceived potential. It is also shown to be unable to swim, despite being a Water-type Pokémon. In a noteworthy episode, Misty rejoiced when she assumed her Psyduck has evolved into a stronger Golduck. This story was adapted into a book by Scholastic. Nine Psyduck appeared in "The Psyduck Stops Here!"; six parents and three babies. Three of the parents were blocking the path that Ash and his friends tried to pass on their way to Celestic Town. The Psyduck weren't able to return to their real home, Lake Psyduck, because of three Muk.

In the Pokémon Adventures manga, many Psyduck have appeared in the manga owned by other trainers. In the Red, Green & Blue chapter, an undead Psyduck, that had been brought back to life by a Koga's Gastly, appeared in the Pokémon Tower. It first appeared to Red like a normal Psyduck, until it attempted an assault on him: its eyeballs suddenly sunk into its eye sockets and some skin fell off, revealing its bones. Since it was just a mindless undead, it was easily destroyed by Red's Bulbasaur.

Psyduck appears in the 2019 film Pokémon Detective Pikachu as the partner to the female lead of the film, junior unpaid reporter Lucy Stevens (portrayed by Kathryn Newton).

Reception
Psyduck has appeared in multiple pieces of merchandise, including plush toys, battery-powered toys, pins, and cards in the Pokémon Trading Card Game. Zavvi has launched licensed T-shirts featuring Psyduck and other popular Generation I species. Psyduck-inspired cast necklaces have also been available in Japan. The first Pokémon Jet, a Boeing 747-400D for All Nippon Airways, has Psyduck and nine other Pokémon on its livery.

Described as "downright silly" by GameSpy, Psyduck has been well received by the media. The New York Times compared it to a duck-billed platypus, adding that it "looks entertainingly silly". GameDaily described it as "one of the more unique Pokémon characters", as well as weird, noting it has changed little in either aspect throughout the history of the franchise. IGN described the character as a "cult favorite" amongst fans, attributing the reaction to its "bizarre, bewildered appearance", as well as citing it as a favorite character around their offices. GamesRadar also called it one of the more popular from the original games, describing it as fun to use "if only to see the reaction of other players". Jim Sterling of Destructoid included it in his list of 30 "rubbish" Pokémon, describing Psyduck as "One of the most annoying, irritating lumps of vomit ever invented." The Coventry Evening Telegraph also praised its design, stating the character was "more interesting" in comparison to more commonly seen Pokémon such as Squirtle. Author Loredana Lipperini described Psyduck as the "comic talents" of Nintendo. Kotaku's Patricia Hernandez cited Psyduck as an example of the better-quality Pokémon from the first generation due to its "endearing dopeyness." Author Cindy Jacobs suggested that Psyduck's powers were associated with the occult. She claimed that these telepathic powers were "actually demons that empower him." Pastor Phil Arms states, "Psyduck defeats his opponents by mesmerizing them with a piercing stare and releasing a barrage of pent-up mental energy. The New Age concept that parallels this ability falls under the heading of an altered state of consciousness." Liz Finnegan of The Escapist listed Psyduck as 45th of their favorite Pokemon, stating that "I liked Psyduck when it was just charmingly dopey." Syfy lauded Psyduck in Pokémon Detective Pikachu as the key Pokémon in the storyline.

See also

References

External links

 Psyduck on Pokemon.com

Fictional ducks
Fictional monotremes
Fictional psychics
Pokémon species
Video game characters introduced in 1996
Video game characters with water abilities

Psyduck


An Eriocaulon parvum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Friedrich August Körnicke. An Eriocaulon parvum in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon parvum


Romualdas Sikorskis (* 16. November 1926 in Kaunas; † 25. Februar 1997 in Vilnius) war ein litauischer und sowjetlitauischer Politiker, Finanzminister und Mitglied des Seimas, stellvertretender Bürgermeister der Stadtgemeinde Vilnius.

Leben

1955 absolvierte er die Hochschule für Finanzen in Leningrad. Von 1955 bis 1957 war er sowjetlitauischer stellvertretender Finanzminister, von 1957 bis 1990 Finanzminister Sowjetlitauens und von 1990 bis 1991 Litauens. Von 1995 bis 1997 war er Mitglied im Stadtrat Vilnius, von 1996 bis 1997 stellvertretender Bürgermeister von Vilnius. Von 1996 bis 1997 war er Mitglied im Seimas.

Literatur

 Ona Balčiūnienė. Romualdas Sikorskis. Jis ir apie jį, Vilnius. 2001.

Mitglied des Seimas
Minister (Litauische Sozialistische Sowjetrepublik)
Wirtschaftspolitiker (Litauische Sozialistische Sowjetrepublik)
Finanzminister (Litauen)
Stellvertretender Bürgermeister (Vilnius)
Person (Kaunas)
Politiker (20. Jahrhundert)
Litauer
Geboren 1926
Gestorben 1997
Mann

Romualdas Sikorskis


جوبا فيلم مصري إنتاج 2007.

ملخص الاحداث
«جوبا» اسم بلد صغير جدا في الصومال وبها نهر يحمل نفس اسم البلد (نهر جوبا) والتي يحدث بها فيضان مثل نهر النيل فمنذ زمن طويل كان يحدث هذا الفيضان والذي كان يغمر البلد والنتيجة ظهور تماسيح ضخمة وعملاقة تخرج من النهر وقت الفيضان وتلتهم كل شيء امامها لدرجة أن المسألة اخذت شكل التقديس أو الأسطورة وبطلنا يوسف العمري كان بطل أفريقيا في الرماية وهو صحفي ومصور وفي الوقت نفسه قضي فترة طويلة من تجنيده العسكري كجندي في قوات حفظ السلام في «جوبا» الي أن حدثت له امور أثناء تلك الفترة جعلت اصدقاءه في هذه القوات من مختلف البلدان يدعونه بـ «جوبا» حيث قام بعمل ثورة اشبه بثورة النهر

تبدأ أحداث الفيلم بان يوسف العمري يعد من أهم مصوري البابا راتزي في أوروبا وهو مقيم بتركيا، وكان يقوم بتصوير عدد من الصور لمقابلات الشخصيات الهامة من أجل ناس لا يعرفهم مباشرة واكتشف أن ذلك بفضل رشيد وريم جنود المقاومة الفلسطينية وبعد أن قتلا علي يد من ظن انه الشيخ عبدون عاد الي مصر بميكروفيلم خطير يجب ذهابة الي الشيخ سليمان بفلسطين وعندما ذهب
قرر أن يصبح عضو في المقاومة الفلسطنية وأثناء تنفيذ أحد العمليات اكتشف وجود رشيد علي قيد الحياة وانه هو الخائن الحقيقي فقتله وأصبح يقتل العديد من جنود الاحتلال بنفس الطريقة التي كان يقوم بها بتصوير عملياته وأطلق عليه القناص الشهير.

الشخصيات
 مصطفى شعبان: يوسف العمري
 داليا البحيري: ريم عبد الله العابد
 أحمد سعيد عبد الغني: رشيد صديق يوسف
 غسان مسعود: الشيخ سليمان العابد
 نادين سلامة: لمياء سليمان العابد
 محسن منصور
 ميرفت سعيد: أم يوسف
 صبري عبد المنعم: والد يوسف
 أحمد عزمي: أخو يوسف
 عبد الحكيم قطيفان
 سامح الصريطي

مراجع

وصلات خارجية

 صفحة الفيلم علي إيجي فيلم
 صفحة الفيلم علي في الفن

أفلام أحمد سعيد عبد الغني
أفلام أحمد عزمي
أفلام إنتاج 2007
أفلام مصرية إنتاج 2007
أفلام مصطفى شعبان
أفلام صبري عبد المنعم

جوبا (فيلم)


Hjartafífill (fræðiheiti: Crepis paludosa) er jurt af körfublómaætt sem finnst meðal annars á Íslandi. Hann ber gul blóm og minnir nokkuð á undafífla. Á Íslandi er útbreiðsla hans bundin við útsveitir Eyjafjarðar.

Samlífi
Kytrusveppategund nokkur, Physoderma crepidis, lifir á hjartafífli á Íslandi. Tegundin uppgötvaðist á Íslandi og var lýst héðan í fyrsta skiptið árið 1903.

Heimildir

Körfublómaætt
Plöntur á Íslandi

Hjartafífill


Los anales o annales son una forma concisa de escrito histórico que detallan los acontecimientos en un orden cronológico.

Anales de la Antigüedad
 Anales, un poema épico de Ennio que cubre la historia romana desde la caída de Troya hasta la censura de Catón el Viejo.
 Anales, una obra del historiador romano Tácito.
 Annales pontificum, colección de textos recopilados por el Pontifex Maximus que registra los hechos más importantes de la vida en la Antigua Roma.
 Anales de primavera y otoño, uno de los textos históricos chinos más antiguos, que ha sido atribuido a Confucio.

Anales medievales

España
 Anales toledanos, narra la historia del Reino de Toledo hasta 1303.

Francia
 Annales Bertiniani, crónica franca que cubre buena parte del .
 Annales regni Francorum, Anales reales francos o Anales del reino de los Francos, cubren la historia de los primeros monarcas carolingios desde 741 a 829.

Irlanda
 Anales de los cuatro maestros, una crónica de la historia de Irlanda.
 Anales de Ulster, crónica de la Irlanda medieval.
 Anales de Inisfallen', crónica medieval de Irlanda.
 Anales fragmentarios de Irlanda, compilación del  de crónicas medievales.
 Annales Cambriae o Anales de Gales, registra sucesos en Irlanda, Cornualles, Inglaterra, Escocia antes del .

Sacro Imperio Romano Germánico
 Anales de Fulda, crónica medieval que narra los últimos años de Luis el Piadoso hasta el ascenso de Luis el Niño en 900.
 Anales de Quedlinburg, escrito entre 1008 y 1030, se dedica a la historia del Sacro Imperio Romano Germánico.
 Annales Xantenses, una crónica escrita en el  en Alemania.

Escuelas
 Escuela de los Annales, escuela de historia que lleva el nombre de su revista, Annales. Histoire, Sciences sociales.

Revistas contemporáneas
 La Revue des annales, titulada actualmente Annales. Histoire, Sciences sociales, es una revista histórica francesa fundada en 1929 por Marc Bloch y Lucien Febvre, miembros de la Escuela de los Annales.
 Annals of Mathematics, revista científica especializada en Matemática y publicada por la Universidad de Princeton.
 Annals of Internal Medicine, revista médica estadounidense fundada en 1927.
 Annals of Improbable Research, revista de humor científico.

Anales (desambiguación)


එඩිරන් (, , ), තුර්කිය යුරෝපීය කොටසෙහි නගරයකි.

සටහන්

යොමුව

බාහිර සබැඳි

තුර්කිය

එඩිරන්


An Epipactis dunensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Thomas Stephenson ngan Thomas Alan Stephenson, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Masters John Godfery. An Epipactis dunensis in nahilalakip ha genus nga Epipactis, ngan familia nga Orchidaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Epipactis

Epipactis dunensis


Forças Armadas Neutralistas () foi um movimento político armado da Guerra Civil Laociana.

História
As Forças Armadas Neutralistas foram fundadas pelos amotinados do Bataillon Parachustistes 2 (Batalhão de Paraquedistas 2), que foi derrotado na Batalha de Vientiane. O posicionamento original das Forças Armadas Neutralistas era o de seu comandante, o Capitão Kong Le, que defendia a estrita neutralidade para o Reino do Laos e fim da corrupção governamental. Retirando-se de Vientiane com uma derrota em 16 de dezembro de 1960, as Forças Armadas Neutralistas ocuparam a Planície de Jars; seu principal centro era a pista de pouso em Muang Soui. O ano seguinte foi gasto em conflito com os guerrilheiros realistas. Durante 1961, as Forças Armadas Neutralistas cresceram para uma força de 8.000; tinha uma companhia de tanques e um pequeno ramo aéreo. No entanto, foram prejudicadas pelos suprimentos insuficientes repassados inadequadamente aos comunistas do Pathet Lao.

A primavera de 1963 foi uma estação de crescente dissensão nas fileiras Neutralistas; lados começaram a ser tomados. O major-general Kong Le fez uma aliança com os realistas. Em resposta, em abril de 1963, o coronel Deuane Sunnalath dividiu vários batalhões em um novo partido, os Neutralistas Patrióticos, que se aliaram ao Pathet Lao. O número de baixas de abril de 1963 para as Forças Armadas Neutralistas foi de 85 mortos e 43 feridos. Considerando todas as perdas e deserções, as Forças Armadas Neutralistas foram reduzidas para 2.200 homens e 50 tanques leves PT-76 no final do mês.

Nos anos subsequentes, o desempenho em batalha das Forças Armadas Neutralistas oscilaria de indistinto a ruim, tal como em Lak Sao. De 1961 a 1966, lançou vários ataques malsucedidos às posições do tergo de Phou Khout das tropas do Exército Popular do Vietnã negligenciando suas posições em Muang Soui. Ocasionalmente, Kong Le assumiu as vestes de monge budista enquanto seus subordinados lideravam os ataques. O ressentimento cresceu entre seus subordinados e suas tropas em relação à sua liderança, e eles se amotinaram e forçaram Kong Le ao exílio em 16 de outubro de 1966. Após sua partida, as Forças Armadas Neutralistas foram incorporadas ao Exército Real do Laos e desapareceram consequentemente.

 Ahern, Thomas L. Jr. (2006). Undercover Armies: CIA and Surrogate Warfare in Laos. Center for the Study of Intelligence. Classified control no. C05303949.
 Brown, Mervyn (2001). War in Shangri-La: A Memoir of Civil War in Laos. The Radcliffe Press. ISBNs 1860647359, 9781860647352.
 Anthony, Victor B. and Richard R. Sexton (1993). The War in Northern Laos. Command for Air Force History. .
 Castle, Timothy N. (1993). At War in the Shadow of Vietnam: U.S. Military Aid to the Royal Lao Government 1955–1975. Columbia University Press. .
 Conboy, Kenneth and James Morrison (1995). Shadow War: The CIA's Secret War in Laos. Paladin Press. .
 Fall, Bernard (1969). Anatomy of a Crisis: The Laotian Crisis of 1960–1961. Doubleday & Co. ASIN: B00JKPAJI4.
 Stuart-Fox, Martin (2008). Historical Dictionary of Laos. Scarecrow Press. ISBNs 0810864118, 9780810864115.

Guerra Civil do Laos

Forças Armadas Neutralistas


Dražen Boić (Zagreb, 11. travnja 1931. – Zagreb, 16. veljače 2013.) hrvatski pijanist i skladatelj.

Životopis
Iako je po struci bio liječnik, cijeli život posvetio je glazbi. Tijekom 1950.-ih zajedno s Mihajlom Švarcom osnovao je klaviristički jazz trio u Hrvatskoj te je kao pijanist bio član Plesnog orkestra Radio Zagreba i Orkestra Nikice Kalogjere
Zajedno sa svojim klavirskim triom nastupao je u raznim stranim zemljama među kojima se ističu turneje u Australiji, po američkim bazama u Europi te u Sovjetskom savezu. Kao jazz pijanist imao je zapaženu ulogu u obradama klasičnih skladbi u jazz aranžmanu, u raznim jazz skladbama te u skladbama zabavne glazbe. Od 1983. rado je kao hotelski pijanist u zagrebačkom hotelu Esplanade, a tijekom 1990.-ih nastupao je i u emisijama na HRT-u (Nedjeljom popodne, Dobri ljudi)
Postumno mu je 2013. godine dodijeljen Porin za životno djelo.

Skladbe
Iz opusa mu se ističu nekoliko skladbi:

 Concertino za klavir i orkestar, 1955.
 Tiho i mirno, 1956.
 album Razmišljanja, 2010., u izdanju Croatia Recordsa

Izvori

Dobitnici Porina za životno djelo
Hrvatski pijanisti
Hrvatski skladatelji
Životopisi, Zagreb

Dražen Boić


El lago Lama  () es un gran lago de agua dulce de Rusia, situado en el krai de Krasnoyarsk, en la zona norte-central del país, en la Meseta de Putorana a unos 120 km de la ciudad de Norilsk. Tiene una superficie de 318 km² (otras fuentes recogen 460 km²). Tiene 82 km de largo y hasta 13 de ancho (según otras fuentes, 100 km y un ancho de 20 km). El lago es de origen tectónico.

El lago fue descrito e investigado por primera vez por el geólogo y explorador ruso Nikolái Urvántsev (1893-1985) y su colega S.D. Bazánov durante la expedición en 1921.

Origen del nombre

El hidrónimo «Lama»  proviene de la palabra «Laamu» de las lenguas tunguses, que significa mar, océano, agua grande.

No había ningún lago llamado «Lama» en el mapa de la Rusia asiática, publicado en 1911 por el Estado Mayor General de Rusia.  El lago parecía dibujado de forma muy relativa y era nombrado como «Davýdovo».

Notas

Lama

Lago Lama


Tupi o HD 23079 es una estrella de magnitud aparente +7,12 en la constelación de Reticulum situada a 110 años luz del sistema solar.
En 2001 se anunció el descubrimiento de un planeta joviano en órbita alrededor de esta estrella. Desde 2019 la Unión Astronómica Internacional le designó el nombre de Tupi en honor a los pueblos indígenas del Brasil.

Características
Tupi es una estrella blanco-amarilla de tipo espectral F9.5V.
Tiene una temperatura superficial de 5980 K y su luminosidad es apenas un 1% superior a la del Sol.
Su radio es un 10% más grande que el radio solar y gira sobre sí misma con una velocidad de rotación igual o superior a 3,0 km/s.
No se ha detectado exceso en el infrarrojo ni a 24 μm ni a 70 μm, lo que en principio descarta la presencia de un disco de polvo a su alrededor.
Ligeramente más masiva que el Sol, su masa es un 1% mayor que la masa solar.
HD 23079 es considerada una estrella más antigua que el Sol, siendo su edad aproximada 6530 millones de años.

HD 23079 muestra una metalicidad —abundancia de elementos más pesados que el helio— un 24% inferior a la del Sol ([Fe/H] = -0,12).
En la misma línea están los niveles de elementos como carbono, magnesio, silicio y níquel ([Ni/H] = -0,15).

Sistema planetario
En 2001 se dio a conocer la existencia de un planeta gigante, denominado HD 23079 b o Guarani, en órbita alrededor de Tupi.
Tiene una masa mínima equivalente a 2,5 veces la masa de Júpiter; dicha cifra es sólo un valor mínimo, dado que no es conocida la inclinación orbital.
Con una separación de 1,5 UA respecto a su estrella, emplea 626 días en completar una órbita. Desde 2019 la Unión Astronómica Internacional le designó a HD 23079 b el nombre de Guaraní en honor a los pueblos indígenas del Brasil.

Véase también
 Lista de planetas extrasolares

Referencias

Estrellas de tipo F
Planetas extrasolares
Sistemas planetarios
Constelación de Reticulum

Tupi (estrella)


Cette page concerne les évènements survenus en 1995 en Ukraine  :

Évènement
  :
  :
  : Lancement du satellite .
  : Attentat au stade stade Chakhtar de Donetsk.

Sport
 Championnat d'Ukraine de football 1994-1995
 Championnat d'Ukraine de football 1995-1996
 Coupe d'Ukraine de football 1994-1995
 Coupe d'Ukraine de football 1995-1996

Création
 1+1 (chaîne de télévision)
  (équipe de handball féminin)
 Métro de Dnipro
 Ordre de Bohdan Khmelnitsky

Dissolution

  (équipe de football)

Naissance
 Anastasiya Merkushyna, biathlète.
 , boxeur.
 , judoka.
 , grimpeuse.
 , footballeur.

Décès
 , journaliste et poète.
 , footballeur.
 , écrivain.
 , footballeur.
 , personnalité politique.

Notes et références

1995 en Ukraine
Chronologie de l'Ukraine au XXe siècle

1995 en Ukraine


La mère coupable (La madre culpable) es una ópera en tres actos op. 412 con música de Darius Milhaud y libreto de Madeleine Milhaud basado en La madre culpable, la última obra de la trilogía de Beaumarchais dedicada a Fígaro. Se estrenó en el Gran Teatro de Ginebra el 13 de junio de 1966.

Personajes

Notas y referencias

Amadeus Almanac, consultado el 24 de noviembre de 2010
Palmer, Christopher (1992), 'Mère coupable, La' en The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (Londres) ISBN 0-333-73432-7

Óperas de Darius Milhaud
Óperas en francés
Óperas de 1966
Óperas estrenadas en Suiza
Óperas basadas en piezas de teatro
Adaptaciones de obras de Pierre-Augustin de Beaumarchais

La mère coupable


Pentazocine, sold under the brand name Talwin among others, is a painkiller used to treat moderate to severe pain. It is believed to work by activating (agonizing) κ-opioid receptors (KOR) and μ-opioid receptors (MOR). As such it is called an opioid as it delivers its effects on pain by interacting with the opioid receptors. It shares many of the side effects of other opioids like constipation, nausea, itching, drowsiness and respiratory depression, but unlike most other opioids it fairly frequently causes hallucinations, nightmares and delusions. It is also, unlike most other opioids, subject to a ceiling effect, which is when at a certain dose (which differs from person-to-person) no more pain relief, or side effects, is obtained by increasing the dose any further.

Chemically it is classed as a benzomorphan and it comes in two enantiomers, which are molecules that are exact (non-superimposable) mirror images of one another.

It was patented in 1960 and approved for medical use in 1964. Usually, in its oral formulations, it is combined with naloxone so as to prevent people from crushing the tablets, dissolving them in a solvent (like water) and injecting them for a high (as orally administered naloxone produces no opioid-negating effects, whereas intravenous or intramuscular administration does).

Use

Medical
Pentazocine is used primarily to treat pain, although its analgesic effects are subject to a ceiling effect. It has been discontinued by its corporate sponsor in Australia, although it may be available through the special access scheme.

Recreational
In the 1970s, recreational drug users discovered that combining pentazocine with tripelennamine (a first-generation ethylenediamine antihistamine most commonly dispensed under the brand names Pelamine and Pyribenzamine) produced a euphoric sensation. Since tripelennamine tablets are typically blue in color and brand-name Pentazocine is known as Talwin (hence "Ts"), the pentazocine/tripelennamine combination acquired the slang name Ts and blues.
After health-care professionals and drug-enforcement officials became aware of this scenario, the mu opioid receptor antagonist naloxone was added to oral preparations containing pentazocine to prevent perceived "misuse" via injection, and the reported incidence of its recreational use has declined precipitously since.

Research
In an open-label, add-on, single-day, acute-dose small clinical study, pentazocine was found to rapidly and substantially reduce symptoms of mania in individuals with bipolar disorder that were in the manic phase of the condition. It was postulated that the efficacy observed was due to κ-opioid receptor activation-mediated amelioration of hyperdopaminergia in the reward pathways. Minimal sedation and no side effects including psychotomimetic effects or worsening of psychosis were observed at the dose administered.

Adverse effects

Side effects are similar to those of morphine, but pentazocine, due to its action at the kappa opioid receptor is more likely to invoke psychotomimetic effects. High dose may cause high blood pressure or high heart rate. It may also increase cardiac work after myocardial infarction when given intravenously and hence this use should be avoided where possible. Respiratory depression is a common side effect, but is subject to a ceiling effect, such that at a certain dose the degree of respiratory depression will no longer increase with dose increases. Likewise rarely it has been associated with agranulocytosis, erythema multiforme and toxic epidermal necrolysis.

Tissue damage at injection sites
Severe injection site necrosis and sepsis has occurred (sometimes requiring amputation of limb) with multiple injection of pentazocine lactate. In addition, animal studies have demonstrated that Pentazocine is tolerated less well subcutaneously than intramuscularly.

History
Pentazocine was developed by the Sterling Drug Company, Sterling-Winthrop Research Institute, of Rensselaer, New York. The analgesic compound was first made at Sterling in 1958. U.S. testing was conducted between 1961 and 1967.It was approved by the Food and Drug Administration in June 1967 after being favorably reviewed following testing on 12,000 patients in the United States.  By mid 1967 Pentazocine was already being sold in Mexico, England, and Argentina, under different trade names.

Society and culture

Legal status
Pentazocine was originally unclassified under the Controlled Substances Act. A petition was filed with the Drug Enforcement Administration on October 1, 1971, to shift it to Schedule III. The petition was filed by Joseph L. Fink III, a pharmacist and law student at Georgetown University Law Center as part of the course Lawyering in the Public Interest.  That petition was accepted for review on November 10, 1971. D.E.A. published a Final Rule transferring it to schedule IV on January 10, 1979, with an effective date of February 9, 1979. This is understood to be the first instance of a successful petition to reclassify a substance under the relatively recently enacted Controlled Substances Act. Pentazocine is still classified in Schedule IV under the Controlled Substances Act in the United States, even with the addition of Naloxone. Some states classify it in Schedule II, such as Illinois and South Carolina (injectable form only), or Schedule III such as Kentucky.)  Internationally, pentazocine is a Schedule III drug under the Convention on Psychotropic Substances.  Pentazocine has a DEA ACSCN of 9720; being a Schedule IV substance, the DEA does not assign an annual manufacturing quota for pentazocine for the United States.

Brand names
Pentazocine is sold under several brand names, such as Fortral, Sosegon, Talwin NX (with naloxone), Talwin, Talwin PX, Fortwin and Talacen (with paracetamol (acetaminophen)).

See also
 Cyclazocine (hallucinogenic)
 Volazocine

References

External links
Eurekalert report on PNAS article

Alkene derivatives
Benzomorphans
Kappa-opioid receptor agonists
Phenols
Sigma agonists
Synthetic opioids

Pentazocine


Declerck Sibo (19. svibnja 1994.) je angolski rukometaš. Nastupa za angolski klub Primeiro de Agosto i angolsku reprezentaciju.

Natjecao se na Svjetskom prvenstvu u Danskoj i Njemačkoj 2019., gdje je reprezentacija Angole završila na 23. mjestu.

Izvori

Angolski rukometaši

Declerck Sibo


الهلالة  هو غضروف مليف يوجد في مفصل الركبة والمفصل القصي الترقوي والمفصل الأخرمي الترقوي والمفصل الصدغي فك-سفلي. وتختلف عن القرص المفصلي بأنها تفصل جوف المفصل جزئيا فقط.

مراجع

مفاصل
نسيج رخو

هلالة (تشريح)


Profu' de engleză (titlu original: Renaissance Man, cu sensul de Omul renascentist) este un film american de comedie din 1994 regizat de Penny Marshall. Rolurile principale au fost interpretate de actorii  Danny DeVito, Gregory Hines, James Remar și Cliff Robertson.  Filmul a fost primit în mod negativ de către critici și public. Este primul film de lung metraj în care a jucat Mark Wahlberg.

Prezentare

Bill Rago (DeVito), un tip divorțat, tocmai și-a pierdut slujba de agent de marketing. Deoarece nu dorește să trăiască din ajutorul de șomaj, Rago acceptã o slujbă neobișnuită: profesor de limba engleză într-o bază militară a unor soldați care nu pricep nimic din tot ce li se predă. După o serie de eșecuri, noul profesor de engleză reușește să capteze atenția elevilor săi cu piesa de teatru Hamlet de Shakespeare dar pe ritmuri de rap.

Distribuție
În paranteză, cu text cursiv - rolurile din Hamlet ale personajelor din film
Danny DeVito - Bill Rago
Gregory Hines - Sergent Clasa întâi Cass
James Remar - Căpitan Tom Murdoch
Cliff Robertson - Colonel James
Ed Begley, Jr. - Jack Markin
Lillo Brancato, Jr. - soldat Donnie Benitez (Horatio)
Stacey Dash - soldat Miranda Myers (Ofelia)
Kadeem Hardison - soldat  Jamaal Montgomery (Fantoma tatălui lui Hamlet)
Richard T. Jones - caporal Jackson Leroy (Laertes)
Khalil Kain -  soldat Roosevelt (Nathaniel) Hobbs (Prințul Hamlet)
Peter Simmons - soldat Brian Davis, Jr.
Gregory Sporleder - soldat Melvin Melvin (Polonius)
Mark Wahlberg - soldat Tommy Lee Haywood (Regele Claudius)
Alanna Ubach - Emily Rago, fiica lui Bill
Isabella Hofmann - Marie

Titlul filmului
Titlul original al filmului în engleză Renaissance Man se referă la scriitorul, arhitectul, pictorul, sculptorul, filozoful italian și umanist al Renașterii Leon Battista Alberti (1404-1472), despre care Bill Rago le spune elevilor săi că era un sportiv deștept care putea să stea cu picioarele împreunate așa și să sară peste un om.. și că dacă Leon Battista Alberti nu ar fi putut face asta nu mi-aș fi amintit nimic despre el.

În limba germană, filmul a fost distribuit ca Mr. Bill, în franceză ca Opération Shakespeare (sau ca  Si la vie vous intéresse în Québec), iar în italiană ca Mezzo professore tra i marines.  În Australia filmul a fost distribuit ca Army Intelligence, iar în Polonia ca Inteligent w armii. În Rusia filmul a fost tradus ca Человек эпохи Возрождения.

Producție
Filmările au început la 13 septembrie 1993 și s-au încheiat la 20 noiembrie 1993. Scenele din fictivul "Fort McLane" au fost filmate la Fort Jackson, Carolina de Sud. Unele scene de P.T. (pregătire fizică) și B.R.M. (Ochire cu pușcă de bază) sunt reale. Scena de absolvire a fost filmată în timpul numeroaselor teste de absolvire de formare de bază de la Fort Jackson.

Primire
Profu' de engleză a primit multe comentarii negative. Roger Ebert a dat filmului o jumătate de stea dintr-un maxim de patru stele. Ebert a spus că "Penny Marshall nu a mai recreat atmosfera/spiritul din filmele sale anterioare, Vreau să fiu mare și Liga feminină de baseball și că filmul pare a fi o încrucișare între Cercul poeților dispăruți și Benjamin, recrut fără voie, dar fără a avea căldura sau spiritul acestor filme." De asemenea, el s-a întrebat dacă predarea de către personajul lui DeVito a pieselor lui Shakespeare a folosit la ceva în instruirea recruților militari. În prezent, filmul are un rating de 17% pe Rotten Tomatoes.

Coloană sonoră
 Cantaloop (Flip Fantasia)
 Scris de Mel Simpson, Geoff Wilkinson, RahSaan Kelly și Herbie Hancock
 Prin amabilitatea Blue Note Records, o subsidiară a Capitol Records, Inc.
 Cu licență Cema Special Markets
 Interpretat de Us3
 Listen to the Rain
 Scris de  Stevie Nicks, Monroe Jones și Scott Crago
 Interpretat de Stevie Nicks
 Prin amabilitatea Modern / Atlantic Records
 Archy Breaky Heart
 Scris de  Don Von Tress
 Hamlet Rap
 Interpretat de The Double D's
 Life in the Streets
 Scris de  Frank Peterson, Alex Christensen, Mark Wahlberg și J.Paquette
 Interpretat de Prince Ital Joe Feat și Mark Wahlberg
 Prin amabilitatea East West Records GmbH, Germania
 R.O.C.K. in the U.S.A.
 Scris și interpretat de  John Mellencamp
 Prin amabilitatea Mercury Records
 In Love
 Scris de  Frank Peterson, Alex Christensen, Mark Wahlberg și J.Paquette
 Interpretat de Prince Ital Joe Feat și Mark Wahlberg
 Prin amabilitatea East West Records GmbH, Germania
 Washington Post March
 Interpretat de The 282nd Army Band, Fort Jackson
 United
 Scris de  Frank Peterson, Alex Christensen, Mark Wahlberg și J.Paquette
 Interpretat de Prince Ital Joe Feat și Mark Wahlberg
 Prin amabilitatea East West Records GmbH, Germania

Note

Legături externe

 Profu' de engleză  la Cinemarx

Vezi și
 Filmografia lui Danny DeVito

Filme din 1994
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Penny Marshall
Filme de comedie din anii 1990
Filme despre profesori
William Shakespeare
Filme Touchstone Pictures
Filme Buena Vista Pictures
Filme dramatice americane

Profu' de engleză


Orașe și ani (în ) este un film sovietic din 1973, regizat de Aleksandr Zarhi. El a ecranizat romanul omonim al lui Konstantin Fedin, apărut în 1924, fiind cea de-a doua ecranizare a cărții. O primă ecranizare a fost realizată în 1930, la șase ani de la apariția cărții.

Filmul, a cărui acțiune are loc în Germania și în Rusia, prezintă încercările prin care trece tânărul artist rus Andrei Starțov (interpretat de actorul Igor Starîghin) în timpul Primului Război Mondial, al Revoluției Ruse și al Războiului Civil Rus și eforturile sale pentru a-și găsi locul în noua societate sovietică instaurată în Rusia. Personajul principal al filmului, Andrei Starțov, este un intelectual umanist, tulburat de propriile sale trăiri contradictorii.

Filmările au avut loc în URSS și RDG și au fost realizate în coproducție de studiourile cinematografice Mosfilm (URSS) și DEFA (RDG).

Rezumat

Tânărul scriitor rus Andrei Starțov vine la studii în Germania în perioada premergătoare Primului Război Mondial, la fel ca mulți intelectuali ruși din vremea Rusiei țariste. Se împrietenește aici cu pictorul german Kurt Wann, un tip energic și activ ce împărtășea aceleași valori ca și el. Primul Război Mondial întrerupe această viață tihnită și plină de iluzii romantice. Wann se înrolează voluntar în Armata Germană, iar prietenia lor se destramă.

Autoritățile germane îl arestează pe Starțov și îl trimit ca prizonier civil în orașul saxon Bischoffsberg de la granița cu Boemia, unde tânărul rus o cunoaște pe nemțoaica Marie Urbach, o fată rebelă provenită dintr-o familie înstărită. Cei doi tineri se îndrăgostesc. Singurătatea și condiția de prizonier îl afectează pe tânărul rus, care, în ciuda dragostei, se simte tot mai străin într-o țară ostilă. Încearcă să evadeze, dar este prins de markgraful von zur Mühlen-Schönau, care îi cruță viața și îi eliberează un document de intrare în oraș. Aflând despre izbucnirea revoluției în Rusia și încheierea păcii, Starțov decide să se întoarcă în patria sa și ajunge în micul oraș Semidol din Siberia, unde devine redactorul unui ziar regional și visează să pună în scenă un spectacol grandios pentru mii de spectatori la Petrograd. El cunoaște acolo o femeie pe nume Rita, cu care are o scurtă relație amoroasă. Între timp, militarii contrarevoluționari se apropie tot mai mult, iar prizonierii germani de război, printre care se află și Kurt Wann, se alătură revoluționarilor bolșevici pentru a apăra orașul.

În toamna anului 1919 Andrei Starțov sosește în orașul Petrograd, fiind mobilizat în armată. Odată ajuns la unitatea militară, află că nu va fi trimis pe front așa cum își dorea, ci este repartizat într-un post de funcționar la statul major al unității. I se alătură curând Rita, care rămăsese însărcinată. Markgraful von zur Mühlen-Schönau, care era urmărit pentru săvârșirea unor crime de război, îl contactează într-o zi pe Starțov și îi cere ajutorul pentru a se putea întoarce în Germania. Starțov apelează la vechiul său prieten, Kurt, și obține acte de repatriere pentru markgraf.

Kurt Wann se întoarce în Germania, participă la Revoluția Germană și moare împușcat de un detașament aflat sub comanda markgrafului von zur Mühlen-Schönau. Filmul se încheie pe fundalul unui spectacol teatral din Petrograd cu citirea a două scrisori adresate personajului principal: una scrisă de Kurt înainte de a fi împușcat și alta de Rita, care-i comunică hotărârea sa de a-l părăsi pe Andrei pentru a-l lăsa să-și reia relația cu Marie Urbach.

Distribuție

 Igor Starîghin — tânărul intelectual rus Andrei Starțov
 Barbara Brylska — Marie Urbach, fiica unui moșier saxon, iubita nemțoaică a lui Andrei
 Irina Pecernikova — Rita Starțova, secretara comitetului executiv de partid din Semidol, soția lui Andrei
 Winfried Glatzeder — artistul german Kurt Wann
 Friedrich Wilhelm Junge — mаrkgraful, locotenent în Armata Germană
 Helga Göring — doamna Müller
 Nikolai Grinko — Feodor Lependin, soldat rus originar din Semidol
 Leonid Kulaghin — Platonov
 Serghei Маrtinson — dl. Percy, clovn muzical belgian
 Gheorghi Burkov — paznicul
 Vladimir Balon
 Erwin Knausmüller — ofițer german
 Feliksas Einas — ofițer
 Vilnis Bekeris — ofițer (menționat V. Bekkeris)
 Mihail Eremeev — Semion Golosov, președintele comitetului executiv de partid din Semidol
 Gerd Michael Henneberg — guvernator
 Nikolai Gorlov — membru al Comitetului Revoluționar
 Vladimir Kacean — membru al Comitetului Revoluționar
 Anatoli Cebotarev — membru al Comitetului Revoluționar
 Klaus Grau
 Vladimir Nosik — Albert
 Viktor Iakovlev — membru al Comitetului Revoluționar
 Andrei Domarev — meșterul Meyer, maistru german pacifist
 Pauli Rinne — Pokisen
 Elena Bolskaia — dama (nemenționată)
 Vitali Leonov — membru al Comitetului Revoluționar (nemenționat)
 Evgheni Markov — ofițer (nemenționat)

Producție
Scenariul filmului a fost scris de Vladimir Valuțki și Aleksandr Zarhi pe baza romanului Orașe și ani și al altor lucrări ale lui Konstantin Fedin. Romanul conține scene revoluționare desfășurate în Rusia (Petrograd, Moscova, regiunea Siberia), lupte pe frontul Primului Război Mondial, scene desfășurate în Imperiul German (orașul fictiv Bischoffsberg).

Filmul a fost realizat în coproducție de studiourile cinematografice Mosfilm (URSS) și DEFA (RDG) și a fost regizat de cineastul rus Aleksandr Zarhi. Filmările au avut loc în 1972. Toate scenele filmului a căror acțiune se petrece în Germania au fost filmate la Weimar și Erfurt, cu sprijinul producătorilor de film de la DEFA Berlin. Decorurile au fost proiectate de scenograful David Vinițki, iar muzica a fost compusă de compozitorul sovietic de origine germano-evreiască Alfred Schnittke (în ) și a fost interpretată de o orchestră dirijată de Mark Ermler. Director de imagine a fost Aleksandr Kniajinski.

În timpul filmărilor actrița poloneză Barbara Brylska a aflat că este însărcinată în luna a cincea. Ea l-a anunțat pe regizor, care, potrivit actriței, "aproape că a înnebunit", înțelegând că realizarea filmului este pusă în pericol. Scenele în care apărea Brylska au trebuit filmate ca prim-planuri pentru ca publicul să nu-i observe sarcina. Actrița a născut la 26 februarie 1973 o fată care a primit numele Barbara.

Producția cinematografică este împărțită în două părți inegale (de 71 și, respectiv, 62 de minute) și a fost filmată pe peliculă lată. Lungimea peliculei este de 3.634 de metri.

Lansare
Premiera filmului a avut loc la 10 iulie 1973, în seara inaugurală a celui de-al VIII-lea festival internațional de film de la Moscova. Filmul a fost lansat oficial la 14 ianuarie 1974 în Uniunea Sovietică și a fost distribuit apoi și în alte țări precum Republica Democrată Germană (18 februarie 1977).

Aprecieri critice
Filmul a fost descris de critici ca o producție monumentală. Cineastul Zarhi a urmărit, potrivit criticului rus M. Semionov, să realizeze o frescă modernă a Revoluției din Octombrie pentru spectatorii care nu au trăit acele evenimente, abordând romanul lui Fedin prin prisma experienței istorice sovietice și germane din ultimele decenii. Izbucnirea Revoluției îl obligă pe intelectualul rus Andrei Starțov să-și definească poziția politică, personajul alegând, după o chibzuință profundă, să lupte pentru victoria forțelor comuniste. Filmul prezintă "calea artistului către Revoluție, drumul său de la îndoială la adevăr", combinând în acest scop atmosfera entuziastă a evenimentelor revoluționare cu o analiză psihologică complexă a sufletului uman. Este evidențiată în același timp semnificația internațională a Revoluției din Octombrie, precum și frăția revoluționarilor ruși și germani în contextul evenimentelor revoluționare.

Profesorul german Peter Rollberg (care predă cursuri de cultură, literatură și cinematografie rusă la Universitatea George Washington) considera acest film ca fiind "un efort conștiincios, dar lipsit de inspirație".

Enciclopedia cinematografică germană Lexikon des internationalen Films descrie astfel acest film: "Soarta unui artist și scriitor pe drumul său contradictoriu către Revoluție".

Note

Legături externe

 Orașe și ani (1973)  pe site-ul RUSKINO

Filme din 1973
Filme regizate de Aleksandr Zarhi
Filme sovietice
Filme Mosfilm
Filme bazate pe romane rusești
Filme despre Războiul Civil Rus

Orașe și ani (film din 1973)


Powiat Bielski ist der Name folgender polnischer Verwaltungseinheiten:

 Powiat Bielski (Podlachien) mit Sitz in Bielsk Podlaski
 Powiat Bielski (Schlesien) mit Sitz in Bielsko-Biała

Powiat Bielski


Al and Zoot est un album de cool jazz des saxophonistes américains Al Cohn et Zoot Sims enregistré en 1957.

Pour Scott Yanow, du site AllMusic,  de l'activité des deux saxophonistes à la fin des années 1950.

Historique

Enregistrement
L'album est enregistré le  à New York par les saxophonistes Al Cohn et Zoot Sims entourés de Mose Allison au piano, Teddy Kotick à la contrebasse et Nick Stabulas à la batterie.

Publication et réédition
L'album sort en 1957 en disque vinyle long play (LP) sur le label Coral Records sous la référence CRL 57171.

La notice originale du LP (original liner notes) est de la main de Burt Korall.

L'album est réédité en disque vinyle LP en 1960 et en 1993 par Coral, et en 1976, 1978 et 1983 par le label MCA.

Il est par ailleurs édité en CD à partir de 1990 par les labels Decca, Coral, GRP, Chessmates et Universal.

Accueil critique
Dans la notice du LP originel, Burt Korall souligne, en observant les partitions de Cohn sur les thèmes You're A Lucky Guy et It's A Wonderful World que .

Le site AllMusic attribue 3 étoiles à l'album Al and Zoot. Son critique musical Scott Yanow souligne que .

Pour le saxophoniste et critique de jazz Simon Spillett, auteur en 2015 de la notice du CD de compilation Al Cohn & Zoot Sims - Two Funky People - 1952-61 . Spillett attire en particulier l'attention sur .

Liste des morceaux

Musiciens
 Al Cohn : saxophone ténor
 Zoot Sims : saxophone ténor
 Mose Allison : piano
 Teddy Kotick : contrebasse
 Nick Stabulas : batterie

Articles connexes
 From A to... Z
 Either Way
 You 'n Me

Références

Album de cool jazz
Album musical sorti en 1957
Album de Zoot Sims
Album d'Al Cohn

Al and Zoot


Na física de partículas, violação de CP (carga paridade) é uma violação da combinação da simetria C (simetria de carga) e da simetria P (simetria de paridade). Simetria de CP afirma que as leis da física devem ser as mesmas se a partícula é trocada por sua antipartícula (simetria C) enquanto que suas coordenadas espaciais são invertidas (simetria P ou "espelho"). A descoberta da violação de CP em 1964 em decaimentos de káons neutros resultou no prêmio Nobel em física em 1980 por seu descobridor James Cronin e Val Fitch.

A violação CP tem um papel importante na tentativa da cosmologia explicar a dominância da matéria frente a antimatéria no universo atual, e também, no estudo de interações fracas na física de partículas.

Visão geral
Até 1950, acreditava-se que a conservação de paridade seria uma das leis de conservação geométricas fundamentais (junto com a conservação de energia e conservação de momento). Depois da violação de paridade em 1956, a simetria de CP foi proposta para restaurar a ordem. Contudo, enquanto a interação forte e força eletromagnética parecem ser invariantes sob a transformação de CP, experimentos mostram que essa simetria é ligeiramente violada durante certos tipos de decaimento via interação fraca.

Apenas um outro tipo de simetria pode ser preservado em todos os fenômenos físicos, que é a simetria CPT. Além de C e P, há uma terceira operação, a reversão temporal T, que corresponde a um movimento reverso no tempo. A invariância sob a reversão temporal implica que sempre que um movimento é permitido por leis físicas, sua reversão temporal também é permitida e ocorre à mesma taxa.

A combinação de CPT é presumida em constituir uma simetria exata de todos os tipos de interações fundamentais. Devido ao teorema da simetria de CPT, a violação da simetria de CP é equivalente a violação da simetria T. Neste teorema, lembrado como um dos princípios básicos da teoria quântica de campos, conjugação de carga, paridade e reversão temporal são aplicadas juntas. Uma observação direta da violação de simetria temporal sem qualquer suposição do teorema CPT foi feita em 1998 por dois grupos, CPLEAR e KTeV, no CERN e no Fermilab, respectivamente.

Já em 1970, Klaus Schubert observou violação de T independentemente da simetria CPT usando a relação unitária de Bell-Steinberger.

História

Simetria P
A ideia por trás de simetria de paridade foi que as equações de física de partículas são invariantes sob inversões espelhadas. Isso levou à previsão de que a imagem espelho de uma reação (como uma reação química ou decaimento radioativo) ocorre à mesma taxa da reação original. Contudo, em 1956, uma revisão crítica cuidadosa de dados experimentais existentes pelos físicos teóricos Tsung-Dao Lee e Chen-Ning Yang revelou que enquanto a conservação de paridade havia sido verificada em decaimentos pelas interações forte ou eletromagnética, ela não foi testada na interação fraca. Eles propuseram diversos testes experimentais diretos e possíveis.

O primeiro teste baseado no decaimento beta de cobalto-60 foi realizado em 1956 por um grupo liderado por Chien-Shiung Wu e demonstrou conclusivamente que a interação fraca violava a simetria de P ou, segundo a analogia, que algumas reações não ocorriam com a mesma frequência que a sua imagem espelhada. Porém, a simetria de paridade aparenta ainda ser válida para todas as reações envolvendo eletromagnetismo e interação forte.

Sobretudo, a simetria de um Sistema  mecânico quântico pode ser restaurado se outra simetria aproximada S, tal que a combinação de simetria PS se mantem intacta, puder ser achada.  Esse ponto bastante sutil sobre a estrutura do espaço de Hilbert foi percebida logo após a descoberta da violação P, e foi proposto que a conjugação de carga C, que transforma uma partícula em sua  antipartícula, era a simetria adequada para restaurar a ordem.

Em 1956 Reinhard Oehme numa carta para Yang e pouco após, Ioffe, Okun e Rudik mostraram que a violação de paridade significa que a invariação da conjugação de carga deve ser violada também em decaimentos fracos .

Violação de carga foi confirmada no experimento Wu e em experimentos performados por Valentine Telegdi , Garwin e  Lederman que observaram uma paridade não conservativa num decaimento de pion e muom e descobriram que C também é violado. A violação de cargas ficou mais explicita a partir dos experimentos  feitos por John Riley Holt na  Universidade de Liverpool.

Então Oehme escreveu um artigo com Lee e Yang no qual discutiram a interação da não invariância sob P,C,T. O mesmo resultado também foi independentemente obtido por BLIoffe, Okun e AP Rudik. Ambos os grupos também discutiram possiveis violaçoes  de CP em decaimentos de Kaon neutro.

Estado experimental

Violação indireta de CP
Em 1964,  James Cronin, Val Fitch e colegas de trabalho tiveram uma clara evidência de que em decaimento de káons, a simetria de CP poderia ser violada. Este trabalho os laureou com o prêmio Nobel de 1980. Essa descoberta mostrou que interações fracas violam não apenas a simetria de conjugação de carga C, entre partícula e antipartícula, e de paridade P, mas também sua combinação. A descoberta chocou físicos e abriu portas para questões ainda no coração da física de partículas e da cosmologia atual. A falta de uma simetria de CP exata, mas também o fato de que é quase uma simetria, criou um grande quebra cabeças.

O tipo de violação de CP descoberta em 1964 estava ligado ao fato dos káons neutros poderem se transformar em suas antipartículas (nas quais cada quark é trocado pelo antiquark do outro) e vice versa, mas essa transformação não ocorre com a mesma probabilidade nas duas direções; é chamada de violação indireta de CP.

Apesar de varias pesquisas, nenhuma outra manifestação de violação de CP foi descoberta até 1990, quando o experimento NA31 no CERN sugeriu evidências para violação de CP no processo de decaimento dos já conhecidos káons neutros (violação de CP direta). A observação foi de alguma maneira controversa, e a prova final veio em 1999 do experimento KTeV no Fermilab e do  experimento NA48 no CERN.

Começando em 2001, a nova geração de experimentos, incluindo o experimento BaBar no acelerador linear de Stanford (SLAC) e o   experimento Belle na Organização de pesquisa em aceleradores de alta energia  (KEK) no Japão, observou a violação de CP direta em diferentes sistemas, chamados de decaimentos de mésons B. Um grande número de processos de violação de CP em decaimentos de mésons B já foram descobertos. Antes desses experimentos "B-factory" ("fábricas de mésons B"), havia uma hipótese de que toda violação de CP estava confinada à física de Káons.

Em 2011, uma dica da violação de CP em decaimentos de mésons  D neutro foi reportada pelo experimento LHCb no CERN usando os dados do Run 1 com 0.6 fb-1. No entanto, a mesma medida usando uma amostra, também do Run1 mas com luminosidade total de 3.0 fb-1 , foi consistente com simetria de CP.

Em 2013, o LHCb anunciou a descoberta da violação de CP em decaimentos do   méson Bs.

Em 2019, o LHCb anunciou a descoberta da violação de CP direta em decaimentos de mésons .

Em 2020, a colaboração T2K reportou algumas indicações de violação de CP em léptons pela primeira vez. Nestes experimentos, feixes de neutrinos dos múons () e anti neutrinos dos múons () foram alternadamente produzidos por um acelerador neutrino. Na hora que eles chegam no detector, uma quantidade significativamente maior da proporção de neutrinos do elétrons () foi detectada do feixe de   do que antineutrinos dos elétrons ()do feixe de  (antineutrinos múons). Os resultados ainda não foram precisos o suficiente para determinar o tamanho da violação de CP, relativa a que foi observada nos quarks. Em adição, outro experimento similar, bservou nenhuma evidência de violação de CP na oscilação de neutrinos e está em conflito com a medida do T2K.

Violação de CP no Modelo Padrão
Violação de CP direta é permitida no modelo padrão de uma fase complexa aparece na matriz CKM que descreve a mistura de quarks, ou na matriz PMNS que descreve a mistura de neutrinos. Uma condição necessária para o aparecimento da fase complexa é a presença de ao menos três gerações de quarks. Se menos gerações são apresentadas, o parâmetro de fase complexo  pode ser absorvido nas redefinições dos campos dos quarks.

em quarks, os quais tem  vezes o valor máximo de  . Já para léptons, somente existe um limite superior,  .

O motivo pelo qual uma fase complexa causa violação de CP não é imediatamente óbvia, mas pode ser vista da seguinte maneira. Considere as partículas (ou conjunto de partículas)  e , e suas respectivas antipartículas  e . Agora, considere o processos  e o processo correspondente a antipartícula  , e denote suas amplitudes por  e , respectivamente. Antes da violação de CP, estes termos devem ter o mesmo número complexo. Nós podemos separar a magnitude e fase escrevendo . Se o termo de fase é introduzido da matriz CKM, por exemplo, denotado por . Note que  contém a matriz conjugada de , então pega um termo .

Agora a fórmula fica:

Taxas de reações fisicamente mensuráveis são proporcionais a , portanto até aqui não há nada de diferente. No entanto, considere que há dois tipos de caminhos:   e   or equivalentemente, dois estados intermediário não correlacionados:  e . Agora, nós temos:

Alguns cálculos adicionais dão:

Portanto, nós vemos que a fase complexa dá origem a processos que precedem a diferentes taxas pra partícula e para antipartícula e, então, a simetria CP é violada

A matriz CKM pode ser definida como CKM  =u.

d,onde u e  d são matrizes de transformações unitárias que diagonalizam as matrizes de massa dos férmion u e d, respectivamente

Portanto, há duas condições necessárias para conseguir uma matriz CKM complexa:

 Pelo menos um de   e U  é complexo, ou a matriz CKM será puramente real.
 Se ambos forem complexos,   e   não devem ser iguais, ou seja, i.e.,   ≠  , ou a matriz CKM será uma matriz identidade que também é puramente real.

Problema de CP forte
Não há conhecimento experimental de violação de simetria de CP na cromodinâmica quântica. Com também não há motivação para esta ser conservada na QCD, especificamente. Este é um problema conhecido como violação de CP forte.

QCD não viola a simetria de CP tão facilmente como a teoria eletrofraca; diferente da teoria eletrofraca na qual os campos de calibre (Gauge) acoplam com as corrente quirais construídas dos campos fermiônicos, os glúons acoplam a vetores de corrente. Experimentos não indicam qualquer violação de CP no setor da QCD. Por exemplo, uma violação de CP genérica no setor de interação forte criaria um momento de dipolo elétrico no neutron que seria comparável à 10-18 e.m enquanto que o limite superior é aproximadamente um trilionésimo desse tamanho.

Isso é um problema porque no fim, há termos naturais no  Lagrangiano da QCD que permitem quebrar a simetria de CP.

Para uma escolha não nula do ângulo θ e da fase quiral da massa do quark θ′ é esperado a simetria de CP ser violada. É comumente assumido que a fase da massa quiral do quark pode ser convertida em uma contribuição ao ângulo efetivo total , mas se mantém inexplicado o porquê desse ângulo ser tão pequeno ao invés de ser da ordem de 1; o valor particular do ângulo θ que deve ser muito próximo de zero (neste caso) é um exemplo de problema de ajustpicamente resolvido por física além do modelo padrão.

Há muitas propostas para solucionar o problema de CP forte. A mais conhecida é a teoria de Peccei-Quinn , que envolve novas partículas escalares chamadas de axions. Uma abordagem nova, mais radical, que não envolve axions é a teoria envolvendo duas dimensões temporais primeiramente proposta em 1998 por Bars, Deliduman e Andreev.e fino na física e é ti

Desequilíbrio matéria-antimatéria
O Universo de não-antimatéria é composto principalmente de matéria, em vez de consistir de partes iguais de matéria e antimatéria, como esperado. Isso pode ser demonstrado que para criar um desequilíbrio entre matéria e antimatéria de condições iniciais de equilíbrio, as condições de Sakharov devem ser satisfeitas, uma delas é a existência de violação de CP durante as condições extremas nos primeiros segundos depois do Big Bang. Explicações que não envolvem violação de CP são menos plausíveis, desde que elas se baseiam na afirmação de que o desequilíbrio já estava presente desde o começo, ou em outras afirmações exóticas.

O Big Bang deveria ter produzido quantidade iguais de matérias e antimatéria se a simetria de CP fosse conservada; Como tal, deve ter havido cancelação total de ambos prótons deveriam ter se aniquilado com antiprótons,  elétrons com  pósitrons,  nêutrons com  antinêutrons e assim por diante. Isto teria resultado num mar de radiação num universo com nenhuma matéria. Desde que este não é o caso, depois do Big Bang, leis físicas devem agir de forma diferente para matéria e antimatéria, isto é, violação da simetria de CP.

O modelo padrão contém três fontes de violação de CP. A primeira dessas, envolvendo a  matriz Cabibbo-Kobayashi-Maskawa no setor de quarks , tem sido observado experimentalmente e pode apenas contar com uma pequena parte da violação de CP necessária para explicar a assimetria de matéria-antimatéria. A interação forte deve violar CP também, em princípio, mas a falha em observar o momento de dipolo elétrico do nêutron em experimentos sugere que qualquer violação de CP no setor forte é também muito pequena para explicar a violação de CP no universo primordial. A terceira fonte de violação de CP é a matriz Pontecorvo-Maki-Nakagawa-Sakata (matriz PMNS) no setor de  léptons. Os atuais experimentos sobre oscilações de neutrinos,  T2K e  NOvA, podem possibilitar a descoberta de evidência de violação de CP sobre uma pequena fração de valores possíveis da violação de CP na phase de Dirac enquanto os experimentos da próxima geração,  Hyoer-Kamiokande e  DUNE, serão sensíveis o suficiente para observar a violação de CP sobre uma grande fração dos possíveis valores da fase de Dirac. No futuro, uma fábrica de neutrinos poderia ser sensível a quase todos os valores possíveis de violação de CP na fase de Dirac. Se neutrinos são férmions de Majorana, a matriz PMNS poderia ter duas fases de Majorana adicionais para violação de CP, levando a quarta fonte de violação de CP dentro do modelo padrão. Evidência experimental para neutrinos de Majorana seria a observação do  duplo decaimento beta sem neutrino. A violação de CP no setor de léptons gera uma assimetria de matéria-antimatéria através de um processo chamado  leptogenesis. Esta pode ser a explicação preferida no modelo padrão para o desequilíbrio de matéria no universo se a violação de CP for experimentalmente confirmada no setor de léptons.

Referências

Leitura adicional

  (A collection of essays introducing the subject, with an emphasis on experimental results.)
  (A compilation of reprints of numerous important papers on the topic, including papers by T.D. Lee, Cronin, Fitch, Kobayashi and Maskawa, and many others.)

 An elementary discussion of parity violation and CP violation is given in chapter 15 of this student level textbook

Leis de conservação
Teoria quântica de campos

Violação de CP


Michael Fish es un diseñador de moda británico, famoso por diseñar muchos de los aspectos en 1960 y 1970, como el kipper tie.

Carrera
A una edad prominente, Fish estaba diseñando camisetas para Turnbull & Asser de Jeremyn Street. A mediados de 1960, abrió su propia boutique en Picadilly, Mr. Fish, en Clifford Street. Fish se hizo famoso por su diseño extravagante para celebridades notables de 1960 y 1970 como The Rolling Stones y David Bowie.

A mediados de 1970, su tienda había cerrado y tomó un trabajo con Sulka en Nueva York, una etiqueta famosa por sus vestidos. En 1978, regresó a Londres para trabajar para Jeremy Norman.

Quizás el diseño más controversial de Fish fue el "vestido" diseñado para hombres, que ocasionalmente vestían David Bowie y Mick Jagger.

Trabajo en cine
Los diseños de Fish pueden ser vistos en 1960 y 1970 en películas, como en Modesty Blaise, y en Performance.

Referencias literarias
Jerry Cornelius, el niño del cartel de Michael Moorcock de esta época, a menudo llevaba trajes hechos por Mr. Fish.

Mariana Enríquez hace una breve referencia al diseñador en el capítulo "círculos de tiza" de su novela Nuestra parte de noche (2019).

Referencias

Diseñadores de moda del Reino Unido

Michael Fish


An Eragrostis tephrosanthos in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Jakob Roemer ngan Schult.. An Eragrostis tephrosanthos in nahilalakip ha genus nga Eragrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eragrostis

Eragrostis tephrosanthos


Ikervár é um município da Hungria, situado no condado de Vas. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 1.780 habitantes.

Localidades de Vas (Hungria)

Ikervár


Poli es una ciudad de Camerún de la región del Norte, cabeza del Departamento de Faro, con  5.727 habitantes.

Los habitantes de Poli suelen hablar el doyayo, una lengua de Camerún.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Camerún

Poli (Camerún)


Los demonios de Loudun (título original en alemán, Die Teufel von Loudun) es una ópera en tres actos con música de Krzysztof Penderecki y libreto en alemán del compositor basado en la obra teatral de John Whiting, que a su vez se basa en la novela histórica de Aldous Huxley, que trata el caso de las Endemoniadas de Loudun.

Los demonios de Loudun, compuesta en 1968 por encargo de la Ópera del Estado de Hamburgo, se estrenó el 20 de junio de 1969. Penderecki revisó la obra en 1972; y de nuevo en 1975, y entonces le añadió otras dos nuevas escenas en el segundo acto, y es esta última versión la más interpretada.

En las estadísticas de Operabase aparece con solo 3 representaciones en el período 2005-2010, siendo la más representada de Penderecki.

Personajes

Notas

Óperas basadas en novelas
Óperas basadas en piezas de teatro
Óperas de Krzysztof Penderecki
Óperas de 1969
Óperas en alemán
Óperas estrenadas en Hamburgo
Exorcismo
Iglesia católica en la ficción
El Diablo en la ópera
Aldous Huxley

Los demonios de Loudun (ópera)


Stefan Bror Karl Örnskog (født 4. april 1969 i Jönköping, Sverige) er en svensk tidligere ishockeyspiller, og olympisk guldvinder med Sveriges landshold.

Örnskog spillede størstedelen af sin karriere hos hockeyliga-klubben HV71 i sin fødeby. Her var han med til at vinde det svenske mesterskab i 1995. Han stoppede sin karriere i 2001, efter at have spillet 12 sæsoner for klubben samt to år i Finland.

Med det svenske landshold vandt Örnskog guld ved OL 1994 i Lillehammer. Derudover blev det til sølv ved VM 1995 på hjemmebane og bronze ved VM 1994 i Italien.

OL-medaljer
 1994:  Guld

VM-medaljer
 1995:  Sølv
 1994:  Bronze

Referencer

Eksterne henvisninger

Ishockeyspillere fra Sverige
Deltagere for Sverige ved vinter-OL 1994
Olympiske mestre fra Sverige
Personer fra Jönköping

Stefan Örnskog


Poldaštanski okrug (perzijski:  شهرستان پلدشت) je jedan od 17 okruga u pokrajini Zapadni Azarbajdžan na sjeverozapadu Irana. Glavni grad okruga je Poldašt.

Vidi još
 Zapadni Azarbajdžan

Vanjske poveznice

Iranski okruzi

Poldaštanski okrug


Zvjezdanka (Lisjak; lat. Astrantia), rod trajnica iz porodice štitarki smješten u tribus Saniculeae. Postoji 7 priznatih vrsta rasprostranjenih po Srednjoj, Južnoj i Istočnoj Europi, Kavkazu, Maloj Aziji i Iranu.

Rod je opisan 1753.; tipična je vrsta A. major. U Hrvatskoj postoje dvije vrste,  velika i kranjska zvjezdanka.

Vrste
 Astrantia bavarica F.W.Schultz
 Astrantia carniolica Jacq., kranjska zvjezdanka
 Astrantia major L., velika zvjezdanka
 Astrantia maxima Pall.
 Astrantia minor L.
 Astrantia pauciflora Bertol.
 Astrantia pontica Albov

Izvori

Vanjske poveznice

Saniculoideae

Zvjezdanka


Ripe ist ein Ort in der Gemeinde Trecastelli und war bis 2014 eine italienische Gemeinde (comune) in der Provinz Ancona in den Marken. Ripe liegt 143 m. s. l. m. etwa 32,5 Kilometer westnordwestlich von Ancona an der Nevola, die bei Ripe in die Misa mündet.

Am 1. Januar 2014 schloss sich Ripe mit den Gemeinden Castel Colonna und Monterado zur neuen Gemeinde Trecastelli zusammen.
Die Gemeinde hatte am 31. Dezember 2013 4413 Einwohner auf 15 km². Nachbargemeinden waren Castel Colonna, Corinaldo, Ostra und Senigallia. Zur Gemeinde gehörten die Fraktionen Brugnetto, Passo di Ripe und Ponte Lucerta.

Weblinks

Ort in den Marken
Trecastelli
Ehemalige Gemeinde (Marken)

Ripe (Marken)


جمعية جراحة العظام المصرية هي جمعية تهدف إلى تطوير تخصص جراحة العظام في مصر. أنشئت سنة 1948 على يد 15 من رواد تخصص جراحة العظام في مصر في ذلك الوقت وعلى رأسهم الدكتور محمد كامل حسين.

رؤساء الجمعية منذ إنشائها

 أ.د. محمد كامل حسين ـ (1948-1967).
 أ.د. جواد حمادة ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الإسكندرية (1968-1969).
 أ.د. عبد الحي الشرقاوي ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة القاهرة (1970-1971).
 أ.د. حسين كامل حساب ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الإسكندرية (1972-1973).
 أ.د. محمد شحاتة محرز ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (1974-1975).
 أ.د. أحمس كامل الحمامصي ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة القاهرة (1976-1977).
 د. منصور شوقي ـ استشاري جراحة العظام بمستشفى الهلال الأحمر بالقاهرة (1978-1979).
 لواء دكتور محمد عبد الله - لواء طبيب بمستشفيات القوات المسلحة (1980-1981).
 د. عبده سلام ـ استشاري جراحة العظام بوزارة الصحة ووزير الصحة الأسبق (1982-1983).
 أ.د. أمين رضا ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الإسكندرية ووكيل كلية طب جامعة الإسكندرية (1984-1985).
 د. محمود عقل ـ استشاري جراحة العظام بوزارة الصحة ورئيس قسم جراحة العظام بمستشفى أحمد ماهر التعليمي (1986-1987).
 أ.د. حسين عبد الفتاح ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة القاهرة (1988-1989).
 أ.د. عبد الحي مشهور ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة طنطا ورئيس جامعة طنطا (1989-1990).
 أ.د. السيد محمد وهب ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (1990-1991).
 لواء دكتور فوزي مصطفى عبد القادر - لواء طبيب بمستشفيات القوات المسلحة ورئيس قسم جراحة العظام بمستشفى الحلمية والمعادي العسكري. (1991-1992).
 لواء دكتور وائل منصور فهمي - لواء طبيب بمستشفيات القوات المسلحة ورئيس قسم جراحة العظام بمستشفى الحلمية والمعادي العسكري. (1992-1993).
 لواء دكتور عبد السلام جمعة - لواء طبيب بمستشفيات القوات المسلحة ورئيس قسم جراحة العظام بمستشفى الحلمية والمعادي العسكري. (1993-1994).
 أ.د. جلال زكي ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة أسيوط (1994-1995).
 أ.د. حسن الظاهر ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (1995-1997).
 أ.د. فاروق يوسف ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة المنصورة (1997-1998).
 أ.د. رأفت حافظ بدوي ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الأزهر بنات (1998-2001).
 أ.د. ممدوح زكي سعد ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (2001-2003).
 أ.د. عبد الرحمن عامر ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الإسكندرية (2003-2004).
 أ.د. محمد نبيل خليفة ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (2004-2005).
 أ.د. محمد شفيق سعيد ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة طنطا ونائب رئيس جامعة طنطا (2005-2006).
 أ.د. محمد أسامة حجازي ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة بنها ووكيل كلية طب جامعة بنها للدراسات العليا والبحوث (2006-2007).
 أ.د. حازم عبد العظيم ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة القاهرة ووكيل كلية طب جامعة القاهرة (2007-2008).
 أ.د. خميس الديب ـ أستاذ ورئيس أقسام جراحة العظام بكلية طب جامعة الإسكندرية (2008-2009).
 أ.د. سمير زكي قطب ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة المنصورة (2009-2010).
 أ.د. عبد المحسن عرفة ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة عين شمس (2010-2011).
 أ.د. جمال حسني ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة بنها (2011-2013).
 أ.د. عادل عدوي ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة بنها (2013- 2015).
 أ. د. علاء الزهيري ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة قناة السويس (2015- 2016).
 أ. د. أنيس شيحة ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة سوهاج (2017- 2019).
 أ. د. جمال أحمد حسني ـ أستاذ جراحة العظام بكلية طب جامعة بنها (2019- ).

مقر الجمعية
يقع مقر الجمعية في 16 شارع هدى شعراوي في باب اللوق بالقاهرة.

الأنشطة العلمية
تنظم جمعية جراحة العظام مؤتمرًا دوليًا سنويًا منذ إنشائها، وقد عُقد في ديسمبر 2014 المؤتمر السادس والستون للجمعية. وقد استُحدثت لاحقًا عدة مؤتمرات أخرى، منها المؤتمر الربيعي، ومؤتمر التشوهات الذي يُعقد صيفًا، بالإضافة إلى الدورات المكثفة، ومدتها عادةً يومان، وتتمحور عادة حول فرع معين من فروع جراحة العظام، واللقاء الإكلينيكي الشهري، ويعقد كل شهر في جامعة أو مستشفى مختلفة، وتناقش فيه الحالات الصعبة التي تتطلب أخذ الآراء بشأنها.

انظر أيضاً
 الجمعية السورية للجراحة العظمية
 الرابطة العربية لجراحة العظام
 الجمعية الأردنية لجراحي العظام
 الجمعية السعودية لجراحة العظام
 جمعية جراحي العظام اليمنية

مراجع

وصلات خارجية

موقع الجمعية على الشبكة الدولية للمعلومات (الإنترنت)

تأسيسات سنة 1948 في مصر
جمعيات علمية في مصر
جمعيات متخصصة
منظمات أسست في 1948
منظمات جراحية مصرية
منظمات جراحة العظام
منظمات مقرها في القاهرة

جمعية جراحة العظام المصرية


Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa (1813 - 1871), Abdülmecid saltanatında 29 Mayıs 1854 - 23 Kasım 1854, 18 Kasım 1859 - 24 Aralık 1859 ve 28 Mayıs 1860 - 6 Ağustos 1861 tarihleri arasında 3 dönemde toplam bir yıl on ay on bir gün sadrazamlık yapmış Osmanlı devlet adamı.

Hayatı

Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa 1813'te Baf Kıbrıs'ta  doğmuştur. Babasının adı Hüseyin Efendi idi. Babası II. Mahmud'un hazine kethüdası Mehmed Emin Ağa'nın kardeşi idi. Amcasının yardımı ile Endurun'a girerek orada yetişti.

Saray hizmetinden 1828/29'da "yüzbaşı" rütbesi ile Hassa Alayı 2. Taburu'na tayin edilmesi ile ayrıldı. 1833-1834'te Hassa Alayı'nda subaylık yaptı. Sonra devlet bursu ile 1828/29'da, önce Londra, İngiltere'ye ve sonra Paris, Fransa'ya gönderilip orada eğitimini tamamladı. 1834/35'te Avrupa'daki eğitiminden dönerek "kolağası" rütbesi ve sonra da "binbaşı" rütbesi ile Hassa 5. Alayı'nda görev yaptı. Sultan Abdülmecid tahta geçmesi ile  1839'da "miralay" rütbesi ile Tophane'ye memur oldu. 1839/40'ta "mirliva" rütbesi ile "Tophane Meclisi" üyeliğine tayin edildi. 1840'ta "Dar-ı Şurayı Askeriye" üyeliğine atandı. Bir aralık redif askeri toplamak için Sinop ve Kastamonu'da görevlendirildi. 1843'te Osmanlı ordusunda yapılan bir tensikatta askeri görevden ayrılmak  ve bir müddet evinde kalmak zorunda kaldı.

Fakat çok geçmeden askeriye kadrosundan mülkiye idare kadrosuna "mîr-i ümerâ" unvanı ile nakledildi. Aralık 1844'te Akka muhafızı ve sonra Kasım 1845'te Kudüs mutasarrıfı olarak tayin edildi. Bu dönemlerde Filistin'de ortaya çıkan ciddi bir Bedevi isyanını bastırdı. Mayıs 1846'da sivil "mîr-i mirân" unvanı verildi. Temmuz 1846'da Tırnova kaymakamı tayin edildi. 1847'de istifa etti. Ağustos 1848'de ise tekrar devlet  görevine başlatılıp Belgrad valiliğine tayini çıktı; ama bir ay sonra görevden alındı ve hemen Tirhala mutasarrifi olarak tayini çıktı. Ocak 1847-Eylül 1848 tarihleri arasında Tirhala mutasarrifliği yaptı.

1848 yılının Eylül ayında vezirlik rütbesi verilerek Londra Büyükelçiliği'ne atandı ve Ekim 1850'ye kadar bu görevi yaptı. Fakat bu sırada kuzey Suriye'de Halep'te bir isyan çıktı ve bu isyanın ancak Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa gibi tecrübeli biri tarafından bastırılabileceği mülahazası ile  Ekim 1850'de Halep valisi yapıldı. Orada iken bu isyanı bastırmada başarılı oldu ve asayişi sağladı. Fakat Eylül 1851'de Girit valisi atanması gerekçesi ile Halep Valığı görevinden alınıp İstanbul'a geri çağrıldı. Buna itiraz edip görevden istifa etti. Ekim 1851'de sivil "müşir" unvanı verilerek "Arabistan Müşiri" olarak görevlendirildi. Şubat 1853'te bu görevden azledildi. Haziran 1853'te Edirne Valisi olarak atandı.

Bu sırada Rusya Çarı Nikolay kendisini Ortodoks'ların hamisi ve koruyucusu olarak görerek Prens Aleksandr Menşikov'u İstanbul'a olağanüstü yetkilerle elçi olarak yollamıştı. Sadrazam Giritli Mustafa Naili Paşa da daha önce azledilen Damat Mehmet Ali Paşa gibi Prens Menşikov'un isteklerine ve ültimatomlarına karşı koyduğu için, Prens Menşikov İstanbul'dan eliboş ayrılmıştı. Ekim 1853'te Kırım Savaşı başladı. 30 Kasım 1853'te Sinop Baskını ile Rus Karadeniz donanmasının Sinop'ta Patrona Osman Paşa komutasında bulunan Osmanlı donanmasının büyük bir filosuna baskın yapıp ağır bir darbe indirmesinin hemen ardından 30 Ocak 1854'te Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa  Rıza Paşa yerine Kaptan-ı Derya yapıldı. Bu görevde fazla kalmadı.

Devam etmekte olan Kırım Savaşı'nin başlamasından itibaren İngiltere ve Fransa'ya Osmanlı Devleti'ne destek vermekteydiler ve 27 Şubat 1854'te Rusya'nın İngiltere ve Fransa tarafından verilen ültimatomu reddetmesi nedeni ile İngiltere ve Fransa Rusya'ya harp ilan ettiler. 1854 ilkbaharında Rusya orduları Tuna Nehri'ni geçerek Dobruca'ya girdiler ve 14 Nisan 1854'te 41 gün süren Silistre Kuşatması'nı başlattılar. Şumnu'da karargahı ve ana gücü bulunan Osmanlı Başkomutanı Serdar-ı Ekrem Ömer Lütfi Paşa İngiliz ve Fransız Başkomutanlarını ile toplanıp bir değerlendirme yaparak, Çanakkale Boğazı'na girerek Gelibolu'ya yerleşmiş olan  İngiliz ve Fransız destek güçlerinin Mayıs sonunda Varna limanına çıkmalarına karar verildi. Tam bu sırada İngiltere ve Fransa'ya yakınlığı nedeni Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa, Giritli Mustafa Naili Paşa yerine 29 Mayıs 1854'te birinci defa olarak Sadrazam yapıldı. Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa bu görevde 5 ay kaldı. Bu sırada İngiltere ve Fransa ile ilişkilerini Hariciye Nazırı olan Koca Mustafa Reşid Paşa yürütmekte idi. Mütercim Rüştü Paşa ise sadrazam olan Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa ile yapılması gerekenler hakkında devamlı anlaşmazlık içinde bulunmakta idi. Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa 23 Kasım 1854'te sadrazamlıktan azledildi ve yerine Mütercim Rüştü Paşa sadrazam oldu.

Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa önce 27 Temmuz 1885'te "Meclis-i Tanzimat" başkanlığına atan dı. Daha sonra da 27 Temmuz 1855'te Sedaret Kaymakamı oldu ve bu görevden tabii olarak 29 Haziran 1856'da azledildi.

Eylül 1856'da Sankt-Peterburg'a Rusya Çarlığı'na Osmanlı Devleti'nin olağanüstü elçisi olarak tayin edildi. Bu göreveden Ocak 1957'de İstanbul'a geri döndü. 14 Ağustos 19=8547'de Meclis'i Tanzimat başkanlığından ayrılıdı. "Mecalis-ı Aliye"'ye üye olarak tayin edildi. 11 Ocak 1858'de ise tekrar "Meclis-i Tanzimat" başkanlığına ikinci kez olarak getirildi.

18 Ağustos 1858'de ikinci kez Kaptan-ı Derya olarak atandı. Bu görevde ancak  bir yıl kaldı.

18 Ekim 1859'da ikinci kez sadrazam oldu. Fakat padişah olan I. Abdülmecid ile devletin mali durumu ve alınan dış borçlar dolayısıyla anlaşmazlığa düştü. Kırım Savaşı döneminde savaş harcamalarını karşılamak nedeni ile Osmanlı Devleti İngiltere ve Fransa'dan büyük dış borçlar almıştı. Bu dış borçlar Osmanlı devleti hazinesine büyük külfet yüklemekte idi. Buna rağmen Sultan ve saray sorumsuz şekilde harcamalar yapmaya devam etmekte idiler. Özellikle yaptırılan yeni Dolmabahçe Sarayı, padişahın adını taşıyan kışlalar ve okulların yapımı, ordunun gereksinimleri için İngiltere ve Fransa'dan dış borçlar alınmaya devam edilmişti. Kırım Savaşı için 24 Ağustos 1854'te alınan birinci dış borçlanmayı; ikinci kez  1855'te; üçüncü kez 1858'de dördüncü kez 1860'ta dış borçlanmalar izlemişti. Devletin Galata sarraflarından yüksek faizlerle aldığı iç borçlar nedeni ile Galata bankerlerine olan borçlanma miktarı  80 milyon altın lirayı aşmıştı. Bu iç borçlanma için rehin olarak verilen mücevherler ve borç senetleri de yabancı bankerler ve yabancı tüccarlar eline geçmiş ve efektif olarak dış borçlanma olmuşlardı. Sadrazam olarak Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa bu yüksek dış borçlanmayı gayet sert olarak tenkit etmeye başladı. Bu eleştiriler Sultan I. Abdülmecid tarafından gayet kötü karşılandı ve Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa 23 Aralık 1859'da azledildi.

Sultan I. Abdülmecid daha genç olmakla beraber saltanatının son yıllarını gayet zor durumlarda geçirdi. Alkolik içki müptelası olmuştu ve veremden müztarıptı. 1861'ın ilkbaharında padişahın sağlığı büsbütün bozuldu. Osmanlı devletinin Rumeli'ndeki Balkanların batı bölgelerinde davamlı hoşnutsuzluk bulunduğu açıkça ortada idi. Develtin bu kötü durumuna el atabilecek tecrübeli bir sadrazam istenmekteydi. Bu nedenle 27 Mayıs 1860'ta Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa üçüncü defa sadrazamlığa getirildi. Sadrazam oluşunun ikinci haftası içinde Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa kendine Rumeli müfettişi unvanını da vererek Rumeli ve doğu Balkanlarda hoşnutsuzluğu kendi gözüyle görüp incelemeye koyuldu. Bu Rumeli inceleme gezisinden Eylül 1860'ta geri döndü. Bu sedareti döneminde Sultan I. Abdülmecid 25 Haziran 1861'de 38 yaşında iken öldü. Bir önceki gün Sultan mükellef bir ziyafete katilmıştı ve bu ziyafet sonunda rahatsızlanmış ve Ihlamur Köşkü'ne getirilmiş idi. Ölüm yatağında iken Sultan'in odasında doktorlar, sadrazam Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa, Serasker Rıza Paşa, Kaptan-ı Derya Damad Mehmed Ali Paşa bulunmaktydi. I. Abdülmecid'in cenazesi öldüğü gün kılınan cenaze namazından sonra hemen kaldırıldı ve Yavuzselim Camii avlusundaki türbeye gömüldü. Yine o gün Topkapı Sarayı Babülsaade önünde yapılan geleneksel cülus töreni yapılarak yerine yine II. Mahmud'un oğlu olan kardeşi Sultan Abdülaziz Osmanlı tahtına çıktı. Sultan Abdülaziz tahta çıkmasından hemen sonra 6 Ağustos 1861'de Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa'yı sadrazamlıktan azletti.

Kıbrıslı Mehmet Emin Paşa bundan sonra Eylül 1861'de Edirne Valiliğine atandı. Bu görevinde Nisan 1864'te azledilinceye kadar kaldı. Bundan sonra 1865'te Mecalis-i Aliye'de üyelik yaptı. 1866'de bu görevden azledilerek yeni kurulan "Meclis-i Ali-i Hazine"nin (sonra daki ismi ile "Meclis-i Vala-yı Akhkam-ı Adliye"'nin) başkanlığına atandı.

Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa İstanbul'da Kandilli, Üsküdar'da bulunan Kıbrıslı Yalısı'nda Eylül 1871'de öldü ve Sultan Mahmud Türbesi bahçesine defnedildi.

Değerlendirme
Sicill-i Osmani'de şöyle değerlendirme yapılmaktadır:
Bilgili, dil bilir, sâdık, iffetli, doğru ve sert tabiatlıydı.
Vefatında yalısından  başka bir şeyi kalmayıp doktor ve cenaze masrafı Sultan tarafından ihsan olunmuştu. Konağını borçluları hayatında iken haciz ettirmişlerdi.

 Kaynakça

 Dış bağlantılar
 Buz, Ayhan (2009) " Osmanlı Sadrazamları", İstanbul: Neden Kitap, ISBN 978-975-254-278-5
 Danișmend, İsmail Hâmi (1971),Osmanlı Devlet Erkâni, İstanbul: Türkiye Yayınevi
 Yayın Kurulu, "Mehmed Emin Paşa (Kıbrıslıı)" (1999) Yaşamları ve Yapıtlarıyla Osmanlılar Ansiklopedisi, İstanbul:Yapı Kredi Kültür Sanat Yayıncılık A.Ş. C.2 s.136 ISBN 975-08-0072-9
 Mehmed Süreyya (haz. Nuri Akbayar) (1996), Sicill-i Osmani, İstanbul:Tarih Vakfı Yurt Yayınları ISBN 975-333-0383 C.IV s.441
 Kuneralp, Sinan (1999) Son Dönem Osmanlı Erkan ve Ricali (1839 - 1922) Prosopografik Rehber'', İstanbul:ISIS Press, ISBN 9784281181.

19. yüzyılda Osmanlılar
Osmanlı sadrazamları
Kıbrıs Türkleri
Osmanlı Halep valileri
Bahriye nâzırları
1813 doğumlular
1871 yılında ölenler
İstanbul'da ölenler
Osmanlı İmparatorluğu'nun Londra Büyükelçileri
II. Mahmud Türbesi haziresine defnedilenler

Kıbrıslı Mehmed Emin Paşa


La Gnophos claire (Yezognophos dilucidaria, aussi appelée Elophos dilucidaria ou Gnophos dilucidaria) est une espèce de papillons de nuit de la famille des Geometridae.

Liste des taxons de rang inférieur
Selon , les sous-espèces suivantes sont reconnues :

Systématique
L'espèce a été initialement classée dans le genre Geometra sous le protonyme Geometra dilucidaria Denis & Schiffermüller, 1775. Elle a par la suite été déplacée dans différents genres : Elophos, Gnophos, Parietaria et Yezognophos.

Voir aussi

Références biologiques

Notes et références

Geometridae
Espèce de Lépidoptères (nom scientifique)

Yezognophos dilucidaria


Alikovo (en ruso: Аликово; en chuvasio: Элĕк, Ėlek) es una localidad rural (según la división administrativa rusa, un selo), que además es el centro administrativo del distrito de Alikovo, ubicado en la república autónoma de Chuvasia, Rusia, que se encuentra de 67 kilómetros al sur de Cheboksary.

La mayoría de los 2500 habitantes de esta localidad es de etnia chuvasia. Las infraestructuras del poblado incluyen un centro de cultura, un teatro, una biblioteca, clínicas médicas y varias tiendas.

El río Abašyrma discurre cerca de Alikovo y la aldea más cercana es Siner.

El clima del poblado es continental, con inviernos fríos y largos y veranos cálidos. La temperatura media de enero es de -12,9 °C;  la temperatura media de julio es 18,3 °C. La temperatura mínima registrada es -44 °C y el principio -37 °C. Las precipitaciones anuales medias son de a 552 milímetros.

Bibliografía

 L. A. Efimov, Элĕк Енĕ, Alikovo, 1994.
 "Аликовская энциклопедия", autores: Efimov L.A., Efimov E.L., Ananev A.A., Terentev G.K., Cheboksary, 2009, ISBN 978-5-7670-1630-3.

Enlaces externos
 Sitio oficial

Chuvasia
Localidades de Chuvasia

Alikovo