Le Vimbuza désigne, au Malawi, une danse rituelle de guérison. Pratiqué par le peuple Tumbuka, il mêle percussions, chant et danse. En 2008, l'UNESCO l'inscrit sur la liste représentative du patrimoine culturel immatériel de l'humanité.

Pratique

Le Vimbuza est pratiqué par le peuple Tumbuka, qui vit dans le Nord du Malawi. Le terme Vimbuza renvoie à la fois aux maladies causées par les esprits et au rituel de guérison. Ce rituel parfois qualifié de danse mêle en réalité danse, costumes, percussions et chant. Les maladies causées par les esprits sont diagnostiquées et guéries par celui-ci, mais il est aussi pratiqué pour se divertir, et pas forcément pour guérir.

Le Vimbuza s'inscrit dans le cadre du Ngoma, mot signifiant tambour en kikongo, rituel de guérison plus large. Les patients sont le plus souvent des femmes, atteintes de maladies  mentales. Des guérisseurs renommés dans la communauté entament un processus de guérison qui peut durer plusieurs semaines ou plusieurs mois : les patients sont hébergés dans une habitation pour malades, le temphiri. Un diagnostic est établi, puis le rituel a lieu, pratiqué par les femmes et les enfants en cercle autour du malade, et par les hommes musiciens (et parfois le guérisseur). Le malade entre lentement en transe alors que les musiciens jouent du tambour, le rythme de jeu étant adapté à chaque esprit. L'atmosphère, qualifiée d'impressionnante dans le descriptif de l'Unesco, est telle que les patients peuvent danser leur maladie. Un répertoire musical, large et continuellement enrichi, et une certaine virtuosité dans la danse expliquent, d'après l'Unesco, la richesse de cette tradition.

Histoire

Cette pratique se développe au milieu du  siècle en réaction aux traumatismes causés par la colonisation. Sous l'occupation britannique, ce rituel devient une danse de guérison. Les missionnaires chrétiens l'interdisent cependant. En complément des autres traitements médicaux, le Vimbuza est pratiqué de nos jours, dans les zones rurales peuplées par les Tumbuka, en dépit des limites posées par les églises chrétiennes, ou pour des raisons médicales par les médecins
.

Reconnaissance

Plusieurs tentatives de suppression ont lieu, mais ce rituel est encore pratiqué : d'après le descriptif officiel de l'UNESCO, il reste un « élément fondamental des systèmes de soin indigènes ». Il intègre la liste représentative du patrimoine culturel immatériel de l'humanité en 2008 (et est originellement proclamé en 2005). Selon la description de l'Unesco, ses valeurs sont à la fois esthétiques et psychologiques : il s'agit pour les personnes atteintes de troubles mentaux de les exprimer d'une manière acceptable socialement.

Notes et références

Patrimoine culturel immatériel de l'humanité au Malawi
Danse rituelle
Santé mentale
Danse au Malawi
Danse au patrimoine culturel immatériel de l'humanité

Vimbuza


بيرنهارد كولمان  لاعب كرة قدم ألماني سابق من مواليد 1 نوفمبر 1949.

مسيرته الكروية
لعب بيرنهارد كولمان خلال مسيرته الاحترافية مع نادِ واحدٍ في أربعة عشر موسمًا وسجل خلالها 29 هدفًا ضمن 341 مباراة. حيث فاز في ثلاثة مواسم بالكأس وفي موسم واحد بالدوري.

خاض بيرنهارد كولمان مسيرته مع نادي كولن في موسم 1970–71 ليلعب معه أربعة عشر موسمًا، مشاركًا في 341 مباراة سجل خلالها 29 هدفًا.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من منطقة بيركنفلد
لاعبو الدوري الألماني
لاعبو المنتخبات الفائزة بكأس العالم
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1980
لاعبو كأس العالم 1974
لاعبو كأس العالم 1978
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم من راينلند بالاتينات
لاعبو كولن
لاعبو منتخب ألمانيا بي لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا في كأس العالم 1974
لاعبو منتخب ألمانيا لكرة القدم
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
لاعبون فائزون ببطولة أمم أوروبا
مدربو كرة قدم ألمان
مواليد 1949

بيرنهارد كولمان


Iberian refers to Iberia. Most commonly Iberian refers to:
Someone or something originating in the Iberian Peninsula, namely from Spain, Portugal, Gibraltar and Andorra.

The term Iberian is also used to refer to anything pertaining to the former Kingdom of Iberia, an exonym for the Georgian kingdom of Kartli.

Iberian Peninsula
Iberians, one of the ancient Pre-Roman peoples of the Iberian Peninsula (not to be confused with the Celtiberians)
Iberian language, the language of the ancient Iberians
Iberian scripts, the writing scripts of the ancient Iberians
Iberian languages
Iberian Romance languages
Northeastern Iberian script
Southeastern Iberian script
Greco–Iberian alphabet
Basque and Iberian deities
Iberian weapons
Iberian mountain range or Sistema Ibérico
South-Western Iberian Bronze, Bronze Age culture of southern Portugal and nearby areas of Spain
Iberian Union, a personal union between the crowns of Spain and Portugal from 1580 to 1640

Ibero-America
Ibero-America, a term since the second half of the 19th century to refer collectively to the countries in the Americas that are of Spanish and Portuguese origin
Organization of Ibero-American States, an intergovernmental organization, comprising the Portuguese- and Spanish-speaking nations of the Americas and Europe, plus Equatorial Guinea in Africa

Kingdom of Iberia
Iberians, Greco-Roman designation for Georgians
Bacurius the Iberian, Georgian general
Martyrius the Iberian, Georgian calligrapher, monk and writer
Peter the Iberian, Georgian theologian and philosopher
Peranius the Iberian, Georgian general
Phazas the Iberian, Georgian cavalry officer
Pacurius the Iberian, Georgian military commander
Hilarion the Iberian, Georgian monk
John the Iberian, Georgian monk, founder of Iviron monastery on Mount Athos
Gabriel the Iberian, Georgian monk
Prochorus the Iberian, Georgian monk, founder of the Monastery of the Cross in Jerusalem
Anthim the Iberian, Georgian theologian, scholar; Metropolitan of Bucharest
Iberian War, fought from 526 to 532 CE between the Eastern Roman Empire and Sassanid Empire over the eastern Georgian kingdom of Iberia

Other
Daily Iberian, newspaper in New Iberia, Louisiana
Iberian horse, collective name of horse breeds native to the Iberian Peninsula
Iberian lynx, critically endangered lynx native to the Iberian Peninsula
Iberian wolf, subspecies of grey wolf inhabiting northern Portugal and northwestern Spain
Iberian gauge, rail gauge used in Spain and Portugal

See also
Ibero-Caucasian languages (or Iberian-Caucasian languages)
Kartvelian languages
Hispanic and Hispanophone
Lusitanic and Lusophone

Language and nationality disambiguation pages

fr:Ibérique

Iberian


No jazz, rhythm changes faz referência a uma progressão de acordes com a mesma estrutura. São padrões do tipo AABA dividida em quatro seções de oito compassos em cada, que o compositor George Gershwin introduziu na canção "I Got Rhythm". Um dos veículos de improvisação mais comuns, constitui a base das canções jazzísticas e popularizou-se na época do swing.

Pode encontrar no tema "Shoeshine Boy" (Lester Young com Count Basie, 1936) ou num clássico como "Cotton Tail", escrita por Duke Ellington em 1940; também pode escutar na composição de Charlie Christian "Seven Come Elevem", no tema de Charlie Parker "Salt Peanuts" e no de Thelonious Monk, "Rhythm-a-Ning", entre outros muitos.

História
Esta progressão teve uma especial difusão como consequência de seu uso intensivo no bebop, sub-estilo musical de jazz da década de 1940, especialmente porque "I Got Rhythm" era nessa época um dos mais populares regulares. O exemplo mais antigo de rhythm changes foi gravado por Sidney Bechet em 1932, na canção "Shag" e foi interpretado junto com seus "New Orleans Feetwarmers".

Inclusive hoje em dia, o blues e os rhythm changes seguem sendo os elementos críticos para construir um repertório de jazz.

Estrutura
O rhythm change é uma forma musical do tipo AABA, que possui trinta e dois compassos, divididos em quatro seções com oito compassos em cada uma, usando numeração romana. Os conformes originais usados na seção "A" são:
 | I  vi | ii V  | I  vi | ii V  |
uma frase musical de dois conformes, repetida duas vezes (I−vi−ii−V) e depois
 | I  I7 | IV iv7 | I  V  | I     |
Os changes estão usualmente tocados em Si com vários conformes de substituição. Esta seria uma típica forma da seção A:
 | Bbmaj7 G7  | Cm7    F7  | Bbmaj7 G7 | Cm7 F7 |
 | Fm7    Bb7 | Ebmaj7 Ab7 | Dm7    G7 | Cm7 F7 |
A "ponte" (parte "B") consiste numa série de conformes de sétima dominante que segue a forma de ciclo de quintas (também chamado ragtime progression):
 | III7  |   +   | VI7   |   +   |
 | II7   |   +   | V7    |   +   |

 | D7    |   +   | G7    |   +   |
 | C7    |   +   | F7    |   +   |
Esta estrutura conhece-se como Sears Roebuck bridge.

Parte B ou "ponte" é seguida de outra secação "A" de oito compassos:
 | Bbmaj7 G7  | Cm7    F7  | Bbmaj7 G7 | Cm7 F7 |
 | Fm7    Bb7 | Ebmaj7 Ab7 | Cm7    F7 | Bbmaj7 |
As seções A e B componentes dos rhythm changes usam-se às vezes outro tipo de melodias. Por exemplo, o tema de Charlie Parker, "Scrapple from the Apple", ou o de Duke Ellington, "Lost", usam progressão de acordes diferente para a parte A, mas recorrem aos rhythm changes na seção B.

Referências

Técnicas de jazz

Rhythm changes


Ástor García Suárez (Oviedo, 1978) é um professor e político espanhol. Ele é o atual secretário-geral do Partido Comunista dos Trabalhadores da Espanha.

Trajetória

Primórdios e PCPE

Formou-se em Direito pela Universidade de Oviedo e iniciou sua militância comunista no início dos anos 2000, participando dos protestos estudantis contra a LOU . Nas eleições municipais de 2007 fez parte das listas do Partido Comunista dos Povos da Espanha para o prefeito de Oviedo . Pouco depois, tornou-se líder político do PCPE de Rioja e membro do Comitê Central, e nas eleições gerais de 2008 foi cabeça de lista do Congresso da província de Rioja . Ele também foi cabeça de lista do PCPE nas eleições regionais para o Parlamento de Rioja em 2011 e 2015 .

Cisma no PCPE
Em 2017 houve uma cisão dentro do PCPE, que levou uma parte do partido a eleger um novo secretário-geral para Ástor García, em detrimento de Carmelo Suárez, secretário-geral desde 2002. Garcia teve o apoio de praticamente todos os Coletivos da Juventude Comunista e de parte das organizações territoriais do partido, mas não do Comitê Central, que apoiou majoritariamente Carmelo Suárez e denunciou a eleição de Garcia como um "ato fracionado".

Naturais de Oviedo
Políticos da Espanha

Ástor García Suárez


Les Hydrurales sont un ordre d'algues unicellulaires de la classe des Chrysophycées.

Liste des familles
Selon  :
 Hydruraceae Rostafinsky

Références

Liens externes

Chrysophyceae
Ordre d'algues (nom scientifique)

Hydrurales


Welagedara Stadium ( , ) is a multi-use stadium in Kurunegala, Sri Lanka.  The stadium was officially declared open by the then Minister of Home Affairs, Justice Felix Dias Bandaranaike in 1972. It is currently used mostly for cricket matches and hosts the Wayamba Cricket Team. The stadium can hold at least 10,000 spectators. Welagedara stadium hosted its first international match when Pakistan played there in 1985. In recent times it has regularly hosted international tour matches, unofficial test matches and U19 one-day games.

The giant Elephant Rock provides a dramatic backdrop for the Stadium.

චිත්‍රාගාරය

අමතර මුලාශ්‍ර

 Stadium information

වෙලගෙදර ක්‍රීඩාංගණය


7497 Guangcaishiye este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
7497 Guangcaishiye este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Xinglong în cadrul programului Beijing Schmidt CCD Asteroid Program. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,46 ua, o excentricitate de 0,19 și o înclinație de 3,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 7001-8000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1995
Centura de asteroizi

7497 Guangcaishiye


Maksim I Skopljanac (umro 29. listopada 1680.) bio je pećki nadbiskup i srpski patrijarh između 1655. i 1674. godine. Živio je u Pećkom patrijaršijskom samostanu

Mitropolit Raške
Maksim je rođen u Skoplju, pa mu odatle dolazi i nadimak. Služio je kao mitropolit Raške kada je njegov prethodnik Gavrilo I. pobjegao u Rusiju bojeći se osmanske odmazde za kontakte koje je imao sa sultanovim katoličkim neprijateljima. Ubrzo je Gavrilo I objavio da se ne namjerava vraćati i da treba izabrati novog patrijarha. Nije, međutim, sigurno je li to njegova inicijativa ili inicijativa Visoke Porte . Koliko god bilo čudno birati novog patrijarha dok je trenutni još živ i zdrav, Srpskoj crkvi je bio potreban poglavar i ona je u velikoj žurbi krenula s izborom novog patrijarha.

Gavrilov odlazak značio je propast struje unutar Srpske crkve koja je bila usmjerena na tješnje povezivanje sa Zapadom. Na vlast je došao drugi tabor, odlučan zadržati dobre odnose s osmanskim vlastima. Kako je mitropolit Maksim bio jedan od najaktivnijih zagovornika ove politike izabran je na patrijaršijsko prijestolje u Peći .

Patrijarh
Kao patrijarh, Maksim je napustio pregovore s Rimom i držao se podalje od uspostavljanja bližih veza s Rusijom. Ubrzo su eliminirana dva biskupa koji su nastavili svoje veze sa stranim silama.

Kako bi učvrstio vjeru svoje pastve, ali i prikupio novac potreban za otplatu velikih osmanskih poreza, Maksim je često putovao iz svog sjedišta u Peći, obilazeći gotovo sve krajeve svoje Patrijaršije. 1662. nalazimo ga u Samokovu, 1666. u Srijemu, 1671. u Ovčarsko-kablarskoj klisuri. Također je izašao iz domena svoje Patrijaršije i otišao skupljati donacije u Vlaškoj 1662. godine. Maksim je išao i na hodočašće u Svetu zemlju.

Unatoč sultanovoj povelji, srpski biskupi nastojali su pod svoju kontrolu staviti franjevačke rimokatoličke samostane u Bosni i Hercegovini. To je rađeno uglavnom kako bi se zaradilo više novca. Maksim I. bio je zagovornik te politike i 1661. godine nakon posjeta Livnu napadnut je od strane bijesnih lokalnih katolika i jedva je uspio spasiti život.

U svom sjedištu u Pećkom samostanu Maksim je naredio oslikavanje freskama crkve sv. Nikole (1672.), nakon čega je sagradio nove nastambe za redovnike (1674.).

Kao učen čovjek i ljubitelj knjiga, Maksim je na svojim čestim putovanjima skupljao stare knjige i rukopise. Većinu knjiga darovao je srpskim crkvama i manastirima.

Bolest i smrt
Razbolio se početkom ožujka 1669., a nekoliko mjeseci kasnije Arsenije Crnojević izabran je za metropolita Hvosna (ponekad nazivan i pećkim metropolitom) i postao Maksimov koadjutor. Umro je u listopadu 1680. u Pećkom samostanu, gdje je i pokopan. Njegov sarkofag, zajedno s tijelom, i danas stoji u otvorenom trijemu ispred crkve sv. Nikole , koju je naredio prebojati. Ovo prilično neobično mjesto za grob objašnjava lokalna legenda, koja kaže da ga je sam izabrao opterećen krivnjom vjere svog prethodnika.

Izvori

Bibliografija

 Olga Zirojević, Srbija pod turskom vlašću 1459-1804, Belgrade 2007

Vanjske poveznice

 Službena stranica Srpske pravoslavne crkve: Srpski arhiepiskopi i patrijarsi

Srbi u Sjevernoj Makedoniji
CS1: duga vrijednost parametra volume

Maksim I., srpski patrijarh


In electronics and electromagnetics, slew rate is defined as the change of voltage or current, or any other electrical or electromagnetic quantity, per unit of time. Expressed in SI units, the unit of measurement is given as the change per second, but in the context of electronic circuits a slew rate is usually expressed in terms of microseconds (μs) or nanoseconds (ns).

Electronic circuits may specify minimum or maximum limits on the slew rates for their inputs or outputs, with these limits only valid under some set of given conditions (e.g. output loading). When given for the output of a circuit, such as an amplifier, the slew rate specification guarantees that the speed of the output signal transition will be at least the given minimum, or at most the given maximum. When applied to the input of a circuit, it instead indicates that the external driving circuitry needs to meet those limits in order to guarantee the correct operation of the receiving device. If these limits are violated, some error might occur and correct operation is no longer guaranteed.

For example, when the input to a digital circuit is driven too slowly, the digital input value registered by the circuit may oscillate between 0 and 1 during the signal transition. In other cases, a maximum slew rate is specified in order to limit the high frequency content present in the signal, thereby preventing such undesirable effects as ringing or radiated interference.

In amplifiers, limitations in slew rate capability can give rise to non-linear effects. For a sinusoidal waveform not to be subject to slew rate limitation, the slew rate capability (in volts per second) at all points in an amplifier must satisfy the following condition:

where f is the operating frequency, and  is the peak amplitude of the waveform, i.e. half the peak-to-peak swing of a sinusoid.

In mechanics the slew rate is the change in position over time of an object which orbits around the observer, measured in radians, degrees or turns per unit of time. It has dimension

Definition
The slew rate of an electronic circuit is defined as the rate of change of the voltage per unit time. Slew rate is usually expressed in units of V/μs.

where  is the output produced by the amplifier as a function of time t.

Measurement
The slew rate can be measured using a function generator (usually square wave) and an oscilloscope (CRO). The slew rate is the same, regardless of whether feedback is considered.

Slew rate limiting in amplifiers
There are slight differences between different amplifier designs in how the slewing phenomenon occurs.  However, the general principles are the same as in this illustration.

The input stage of modern amplifiers is usually a differential amplifier with a transconductance characteristic.  This means the input stage takes a differential input voltage and produces an output current into the second stage.

The transconductance is typically very high — this is where the large open loop gain of the amplifier is generated.  This also means that a fairly small input voltage can cause the input stage to saturate.  In saturation, the stage produces a nearly constant output current.

The second stage of modern power amplifiers is, among other things, where frequency compensation is accomplished.  The low pass characteristic of this stage approximates an integrator.  A constant current input will therefore produce a linearly increasing output.  If the second stage has an effective input capacitance  and voltage gain , then slew rate in this example can be expressed as:

where  is the output current of the first stage in saturation.

Slew rate helps us identify the maximum input frequency and amplitude applicable to the amplifier such that the output is not significantly distorted. Thus it becomes imperative to check the datasheet for the device's slew rate before using it for high-frequency applications.

Musical applications

In electronic musical instruments, slew circuitry or software-generated slew functions are used deliberately to provide a portamento (also called glide or lag) feature, where an initial digital value or analog control voltage is slowly transitioned to a new value over a period of time (see interpolation).

See also
 Power bandwidth

References

External links
 Slew-rate explanation with interactive example and detailed calculation for a standard opamp circuit
 Linear Circuit Design Chapter 1: Op Amps

Electrical parameters
Electronics concepts
Temporal rates

Slew rate


An Pycreus lanceolatus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Jean Louis Marie Poiret, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Baron Clarke. An Pycreus lanceolatus in nahilalakip ha genus nga Pycreus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pycreus

Pycreus lanceolatus


Nicolae Enric Lahovary (n. 31 ianuarie 1887, București – d. 1972) a fost un diplomat român.

Biografie
Lahovary a studiat dreptul și filosofia la Universitatea din Paris. În 1910 a intrat în serviciul extern și a fost atașat ambasadei din Londra. În 1913 a fost numit secretar al clasei a treia, în 1918, secretar al clasei a doua, în 1920 secretar al primei clase iar în 1925 a fost numit Consilier de Legație.

El a fost numit în 1936 ministru plenipotențiar al clasei a doua; de la 1 septembrie 1936 până la 1 martie 1939 a fost trimis extraordinar și plenipotențiar la Tirana. De la 1 martie 1940 până la 1 martie 1941 a fost trimis extraordinar și ministru plenipotențiar la Bratislava. În 1941 ministru plenipotențiar al clasei întâi; de la 1 martie 1941 până la 1 septembrie 1943 a fost ambasador extraordinar și plenipotențiar la Berna. În această ultimă calitate a fost în contact cu reprezentanții aliaților pentru asigurarea unui armistițiu. A fost ocupat cu Brüssel, Londra, Berlin, Roma, Washington, D. C., Geneva la Societatea Națiunilor, în Budapesta, Viena, Tirana, Bratislava și Berna.

După 23 august 1944, după demitere, s-a stabilit în Elveția, unde a fost membru activ al exilului românesc.

A fost, de asemenea, antropolog, publicând mai multe cărți în domeniu.

Note

Nașteri în 1887
Decese în 1972
Diplomați români
Antropologi români

Nicolae Lahovary


Ebel er en bydel i det sydlige Bottrop med ca. 1.500 indbyggere. Ebels areal er 1,1 km² og befolkningstætheden er på 1.382 indbyggere pr. km². Ebel afgrænses i nord og øst af Lehmkuhle (Bottrop) og Welheimer Mark (Bottrop), i syd af Bergeborbeck (Essen) og Dellwig (Essen) og i vest af Vondern (Oberhausen). Bydelen ligger ved floderne Emscher og Berne.

Videre læsning
 Heike Biskup: Leben im Bottroper Süden. Geschichten und Ansichten aus Lehmkuhle, Ebel und Welheimer Mark. Stadt Bottrop, 2007, .
 Michael Wolf: Bottrop-Ebel 76, Peperoni Books, 2012, .
 Gabriele Voss: Prosper Ebel, Chronik einer Zeche und ihrer Siedlung, Verlag Ästhetik und Kommunikation, 1982, .
 Jochen Stemplewski; Jörg Bischof: Welten am Fluss - EBEL, Kettler Verlag, 2008, .

Bottrop
Bydele og forstæder i Tyskland

Ebel


Latince, fazlasıyla çekim içeren bir dil bilgisi yapısına sahiptir. Bu açıdan zaman zaman Türkçedeki çekim yapısını andırsa da, genel olarak çekim yapısı Türkçeden daha farklıdır. Her kitap, okul ve hattâ öğretmen, dil bilgisini farklı bir yöntem ve yapısal sıra ile öğretse de, Latince dil bilgisi genel olarak dokuz ana başlık altında incelenebilir:
 Latin alfabesi ve telaffuz.
 İsimler (nomina), ki bu, ismin hâlleri ve isim çekimlerini içerir.
 Zamirler (pronomina).
 Fiiller (verba), ki bu; zamanların kullanımı, fiil çekimleri ve düzensiz fiiller gibi konuları içerir.
 Sıfatlar (adiectiva).
 Zarflar (adverbia).
 Bağlaçlar (coniunctiones).
 Edatlar (praepositiones).
 Ünlemler (interiectiones).

İsimler

İsmin Hâlleri
Konu hakkında detaylı bilgi için bakınız: Latince dil bilgisi:İsmin halleri.

Latincede ismin toplam yedi hâli vardır (Latince:Casus). Bu yedi hâlin Türkçedeki isim hâlleri ile birebir denkliği söz konusu olmadığı gibi, Latince'de örneğin -den hâlinde olan bir isim Türkçeye çevrildiğinde -de hâli alabilir. Türkçe denkleriyle Latince ismin hâlleri (Latince adlarıyla):

 Nominativus - Türkçede ismin yalın hâline denktir.
 Vocativus - Türkçede tam karşılığı yoktur, seslenme hâlidir, özneye hitap edildiğini belirtir.
 Accusativus - Türkçede ismin i hâline denktir.
 Genitivus - Türkçede iyelik ekine (-in eki) denktir.
 Dativus - Türkçede ismin -e hâline denktir.
 Ablativus - Türkçede ismin -den hâli ve "ile" sözcüğüne denktir.
 Locativus - (Eski Latince) Türkçede -de hâline denktir.

İsim Çekimleri

İsmin hâllerine göre Latincede beş çeşit isim çekimi vardır.

Fiiller
Konu hakkında detaylı bilgi için bakınız: Latince dil bilgisi:Fiiller.

Latincede toplam beş çeşit fiil çekimi (declinatio), altı zaman (tempus), üç fiil kipi (modus), iki çatı (genus verbi) ve üç cins (genus) vardır.

Çekimler

 Birinci çekim (-are)
 İkinci çekim (-eo, -ere)
 Üçüncü çekim (-o, -ere)
 Dördüncü çekim (-io, -ere)
 Beşinci çekim (-io, -ire)

Zamanlar

 praesens: Simdiki zamanda olan olayları belirtir. (Hasan yürüyor.)
 imperfectum: Geçmişte süregelen olayları belirtir. (Hasan yürüyordu.)
 futurum simplex: Gelecek zamandaki olayları belirtir. (Hasan yürüyecek.)
 perfectum: Geçmişte yaşanıp biten olaylar belirtir. (Hasan yürüdü.)
 plusquamperfectum: Geçmiş zamanda bir olaydan önce yaşanmış başka bir olayı belirtir. (Hasan yürümüştü.)
 futurum exactum: Gelecek zamanda tamamlanması beklenen olayları belirtir. (Hasan yarına kadar yürümüş olacak.)

Kipler

 indicativus: Olguları belirtir. (Ahmet yürüdü.)
 coniunctivus: Olasılık, eğilim ve ihtiyaçlar belirtmekte kullanılır. (Ahmet yürümeli)
 imperativus: Emir kipi. (Ahmet, yürü!)

Çatılar

 activum: Etken çatı. (Ahmet masayı taşıdı.)
 passivum: Edilgen çatı. (Masa Ahmet tarafından taşındı.)

Cinsler

Latincede bütün isimler, zamirler ve sıfatlar üç cinse ayrılır:

 masculinum: eril
 femininum: dişil
 neutrum: cinssiz

Ayrıca bakınız
 Participium coniunctum
 Ablativus absolutus
 Latince
 Dil bilgisi

Dış bağlantılar
 Latince Gramer (C. Cengiz Çevik)  (Türkçe)
 Latin grammar (İngilizce)
 Yunanca ve Latince kaynakları (İngilizce)
 textkit.com - Learn Latin  (İngilizce)
 Scriba 1.0 - Oxford Latince Dersleri için hazırlanmış yardımcı bir yazılım  (İngilizce)

Latince
Latince dilbilgisi

Latince dilbilgisi


Apple Studios est une société américaine de production cinématographique et télévisuelle qui est une filiale d'Apple. Elle est spécialisée dans le développement et la production de séries télévisées et de films en exclusivité pour le service de streaming Apple TV+.

Histoire
En octobre 2019, The Hollywood Reporter a dévoilé qu'Apple lançait sa propre société de production, supervisée par Zack Van Amburg et Jamie Erlicht, pour produire du contenu original cinématographique et télévisuelle pour Apple TV+.

La première production sortie est le film Swan Song, en co-production avec Anonymous Content et Concordia Studio en décembre 2021, tandis que la première série est Les derniers jours de Ptolemy Grey dont la diffusion à débuté en mars 2022.

Productions
NC signifie Non Communiqué.

Les titres indiqués sont ceux de la version française si dévoilés (à défaut ce sont ceux de la version originale), les titres québécois peuvent être différents.

Cinématographique

Confirmés par Apple
Source :

Autres
Films commandés ou en cours de développement, dont des informations ont été révélés. Il est possible que certains programmes soient modifiés ou abandonnés, et que les dates soient changés.

Télévisuelle

Confirmés par Apple
Source :

Autres
Films commandés ou en cours de développement, dont des informations ont été révélés. Il est possible que certains programmes soient modifiés ou abandonnés, et que les dates soient changés.

Références

Voir aussi

Articles connexes

 Apple
 Apple TV+
 Apple Originals

Liens externes

Apple TV+
Liste en rapport avec la culture
Apple
Industrie du cinéma
Société de production et de distribution audiovisuelle fondée en 2019
Société de production de cinéma ayant son siège aux États-Unis
Société de production de télévision ayant son siège aux États-Unis

Apple Studios


Casa Madonei Negre (în ) este o clădire cubistă din Orașul Vechi din Praga, Republica Cehă. Ea a fost proiectată de arhitectul ceh Josef Gočár. Aici se află în prezent Muzeul Cubismului Ceh, iar la  primul etaj restaurantul Grand Café Orient.

Casa Madonei Negre a fost proiectată și construită între anii 1911 și 1912 în colțul format de străzile Celetná și Ovocný trh. Josef Gočár a construit clădirea ca un prim exemplu de arhitectură cubistă la Praga și rămâne, probabil, cea mai celebră. Chiar dacă nu are trecutul istoric al clădirilor baroce ce o înconjoară, Casa Madonei Negre păstrează atmosfera cartierului. Numele său provine de la statueta de piatră în stil baroc, care împodobea inițial una din cele două clădiri în stil baroc de pe același amplasament și care se află acum este amplasat într-unul din colțurile sale. După mai mulți ani de utilizare nepotrivită în perioada interbelică și în timpul regimului comunist, casa a fost închisă în ianuarie 2002 și redeschisă după o restaurare amplă în noiembrie 2003.

Istoric

Construirea clădirii

Casa Madonei Negre se află pe locul unde exista anterior o clădire în stil baroc, casa cavalerilor de Granov, care avea într-unul din colțuri o statueta barocă a Madonei Negre, de la care provine numele clădirii actuale. Gočár a proiectat clădirea la jumătatea anului 1911, pe când avea vârsta de 31 de ani, pentru comerciantul en-gros František Josef Herbst. Herbst l-a ales pe Gočár pentru a-i construi magazinul din Orașul Vechi, de-a lungul vechiului drum de încoronare a regilor Boemiei, ca urmare a succesului anterior al arhitectului în construirea unui magazin similar la Jaroměř, în perioada 1909-1911. Datorită amplasării sale proeminente în centrul orașului, clădirea lui Gočár a fost supusă unor reguli de armonizare stricte care impuneau ca aspectul magazinului să nu intre în conflict cu spațiul istoric. Clădirea folosește astfel stilul de arhitectură barocă într-o formă cubistă, exemplificând astfel "contextualizarea" arhitecturii cubiste. Există mai multe elemente cubiste la parter și la balconul cu balustradă.

Primele planuri ale lui Gočár nu au fost bine primite de autoritatea pentru clădiri istorice a Boemiei. Proiectele ulterioare au încorporat mai multe elemente cubiste în clădire. Consiliul Municipal Praga a aprobat planurile, în cele din urmă, pe 4 august 1911. Orientarea modernistă timpurie a lui Gočár (după cum se poate observa în planurile originale ale clădirii) a deschis calea construirii unor noi clădiri cu un aspect cubist. Ferestrele bovindou de formă unghiulară, capitelurile iconice dintre ferestre și balconul cu balustradă în stil cubist au fost folosite în proiectele ulterioare.

La fel ca multe alte clădiri proiectate de Gočár, Casa Madonei Negre a fost construită pe un schelet din beton armat inspirat de arhitectura Școlii de la Chicago. Interioarele cubiste s-au dovedit o provocare pentru arhitecți. Utilizarea unui schelet din beton armat a permis existența unor spații interioare mari, fără plafon de sprijin, care au fost adaptate mai potrivit esteticii cubiste. Grand Café Orient, care ocupă în întregime primul etaj, fără stâlpi de susținere, a fost o reușită revoluționară în domeniul ingineriei.

În unele lucrări științifice, Gočár este descris ca "decorativist" pentru că el a fost în primul rând preocupat de crearea unei fațade în stil cubist în loc de o clădire cubistă. Astfel, este ironic faptul că designul său pentru Grand Café Orient este singurul interior cubist ce a supraviețuit în întreaga lume. Fațada clădirii trebuia să se potrivească ansamblului arhitectonic istoric al zonei, iar mai multe modificări în proiectare și cerințele de armonizare au forțat anumite compromisuri în ceea ce privește prezența elementelor cubiste. Fațada se îndepărtează de tradițiile modernă și cubistă la cel de-al treilea etaj și încorporează elemente "străine" în scopul de a potrivi clădirea cu casele din împrejurimile sale. De exemplu, acoperișul seamănă cu acoperișul dublu în stil baroc, iar cel de-al treilea etaj are, de asemenea, ferestre plate și pilaștri cu caneluri clasice între ele.

Funcționalitatea clădirii

Casa Madonei Negre a fost inițial proiectată pentru a adăposti un spațiu comercial. La subsol se afla o pivniță de vinuri. Magazinul de articole de îmbrăcăminte al lui Herbst ocupa parterul și cel de-al doilea etaj al clădirii. Cafeneaua Grand Café Orient a fost amenajată la primul etaj. Etajul III era proiectat pentru birouri, iar la etajul IV se aflau apartamente de locuit. Interiorul clădirii era decorat și mobilat în stil cubist.

O serie de modificări minore au fost aduse acestui aranjament în 1914. La mijlocul anilor 1920, cafeneaua și magazinul de la cel de-al doilea etaj au fost transformate în birouri bancare, când stilul subist devenise demodat. Alte modificări au fost aduse integrității arhitecturale în 1941, când arhitectul funcționalist V. Kubik a refăcut ramele din lemn ale ferestrelor de la parter cu oțel. În perioada comunistă, clădirea a fost compartimentată în interior în mai multe spații de birouri și transformată apoi într-o expoziție de stat.

Clădirea a fost renovată la începutul anilor 1990 după proiectul arhitectului Karel Prager, fiind readusă la starea inițială. Au fost eliminate straturile noi de vopsea și au fost finalizate ferestrele de sticlă de pe acoperiș în conformitate cu propunerea originală a lui Gočár, care nu a mai fost pusă în aplicare. La 18 octombrie 1994 a avut loc inaugurarea clădirii în prezența președintelui Václav Havel. Mai târziu, în anul 2000, a fost amplasată în colțul casei o copie a statuetei policrome originale a Madonei Negre.

În 1994, clădirea a fost transformată într-un centru al culturii și artei cehe, aici fiind deschis Muzeul Ceh de Arte Plastice. Muzeul și-a încetat activitatea în acest spațiu în anul 2002. După lucrări de renovare dificile desfășurate între anii 2002 și 2003, clădirea a devenit sediul Muzeului Cubismului Ceh din cadrul Galeriei Naționale din Praga. Cel de-al patrulea și cel de-al cincilea etaj sunt dedicate unei expoziții permanente de artă cubistă întreținute de către Muzeul Ceh de Arte Frumoase. Expoziția se concentrează pe lucrările artiștilor cehi din perioada 1911-1919, când cubismul se afla în zilele sale de glorie atât în artele vizuale, cât și în arhitectură. În martie 2005, Grand Café Orient a fost redeschis la primul etaj după ample lucrări de renovare. Deși doar câteva planuri originale au supraviețuit, fotografii alb-negru ce documentau decorul interior al cafenelei și atmosfera din 1912 au fost utilizate în timpul renovării. Au fost realizate replici de mobilier și candelabre din alamă pentru a revigora cafeneaua și a arăta formele numeroase de cubism prezent în Republica Cehă.

În anul 2010 clădirea a fost înscrisă pe lista monumentelor culturale naționale ale Republicii Cehe.

Referințe

Legături externe

 (česky) Muzeum českého kubismu  Národní galerie
 (česky) Pražská informační služba
Cubist House of the Black Madonna re-opens in Prague - Czech Radio
House at the Black Madonna - Museum of Czech Cubism
House at the Black Madonna at www.prague-museums.com

Praga

Casa Madonei Negre


El Distrito fitogeográfico Chaqueño Árido es uno de los Distritos fitogeográficos en que se divide la Provincia fitogeográfica Chaqueña. Se encuentra en la región centro-oeste de la Argentina. Incluye formaciones xerófilas de bosques y arbustos, con comunidades edáficas características en los salares.

Sinonimia

Este Distrito fitogeográfico también es reconocido como: Chaco Austral, el Bolsón Chaqueño, y el Distrito de los Llanos; y en relación con el contexto de la Provincia fitogeográfica: Formación del Chaco, Parque Chaqueño, Formación Chaqueña, Bosques y sabanas subtropicales, Chaco, Selvas y sabanas del Chaco, Bosque Chaqueño, Provincia Chaqueña, Región del Chaco, etc.

Distribución

Algunos autores, entre ellos Cabrera, no reconocen al Distrito fitogeográfico Chaqueño Árido y lo unen al Distrito fitogeográfico Chaqueño Occidental, llamando al conjunto: Chaco seco.

Este Distrito fitogeográfico se ubica según Morello, en llanos y bolsones del centro-oeste de la Argentina, en las provincias de: Santiago del Estero —en su sector sudoeste—; y  el noroeste de Córdoba.

La altitud va desde 140  hasta los 500  en el sur y los 800  en el norte.

Afinidades florísticas

Este Distrito fitogeográfico guarda estrecha relación con el Distrito fitogeográfico Chaqueño Occidental y el Distrito fitogeográfico Chaqueño Serrano, ambos de la misma Provincia fitogeográfica, son ellos los que lo reemplazan en sectores más húmedos septentrionales y a mayor altitud, respectivamente. También se relaciona con el Distrito fitogeográfico del Algarrobo de la Provincia fitogeográfica del Espinal, y con la Provincia fitogeográfica Prepuneña. Con el Distrito fitogeográfico del Monte de Sierras y Bolsones de la Provincia fitogeográfica del Monte forma grandes ecotonos de arbustales bajos y espinosos llamados localmente: travesías.

Características

El Distrito fitogeográfico se caracteriza por presentar serranías circundantes que le confiere características particulares respecto de sus ríos, sistemas de drenaje, vegetación, y clima.

En este Distrito las fisonomías leñosas tienen una importante contribución de comunidades arbustivas. La adaptabilidad de su flora se encuentra altamente condicionada, tanto por la disponibilidad hídrica, restringida a los valles, como por la concentración de sales en los primeros horizontes edáficos.

La comunidad climáxica de este distrito es el bosque de quebracho blanco (Aspidosperma quebracho-blanco), acompañado por varias especies del género de los algarrobos, dependiendo de la posición en el mesorelieve cual de estas es la especie que codomina; falta por completo el quebracho colorado santiagueño (Schinopsis lorentzii), característica por la cual se lo delimita del afín Distrito fitogeográfico Chaqueño Occidental. Predominan las especies caducifolias, espinosas, y de hojas pequeñas. Los arbustos aquí ocupan un papel destacado, siendo en su mayor parte sumamente espinosos e intrincados. La altura del dosel es de unos 8 a 15 metros.

Suelos

Taxonómicamente, en un 40 % son Ardisoles, con variedades, por ejemplo los Cambortides, que presenta horizonte aluvial incipiente, u otras como los Salortides y los Natrargides que han acumulado sales solubles del catión sodio. Junto a ellos se encuentran otros más jóvenes, del orden de los Entisoles, en especial Torriortentes en los llanos que unen el centro del bolsón con el piedemonte serrano. Ya llegando al cordón se ubican Haplustoles con un horizonte superficial de origen orgánico. Igualmente el lavado de los carbonatos solo se logra en la parte superior del perfil.

Los suelos se presentan profundos, texturalmente franco o franco limosos, loessoides, compuestos por materiales finos junto a arenas gruesas y gravillas, como resultado de los aportes eólicos, junto a los de origen aluvial y fluvial, vinculados al gran aporte de materiales provenientes de los sectores montañosos aledaños. Estos sedimentos externos fueron rellenando una gran fosa tectónica. Predominan suelos arenosos con escaso contenido de materia orgánica.

En toda la región la salinidad está casi siempre presente en alguna capa freática fluctuante o napa del suelo la cual ha dado lugar al desarrollo de horizontes pedogenéticos sub-superficiales con panes cementados de horizontes petrocálcicos -con carbonato de calcio- u horizontes petrogípsicos -con yeso-.

Relieve

El relieve de este Distrito fitogeográfico desde la periferia se presenta en tres formas: La falla abrupta de los cordones serranos, la bajada en forma de inmensos conos de deyección coalescentes compuestos por escombros y otros materiales gruesos; y finalmente el centro del bolsón, una vasta llanura casi perfecta, prácticamente plana, enmarcada por los altos cordones serranos en el horizonte lejano, tanto por el oeste como por el sur y el sudeste. Ella recepta la mayor parte del avenamiento de las vertientes serranas colindantes.

Clima

Este Distrito fitogeográfico está afectado por suaves gradientes de precipitación, la cual es marcadamente estival, desde unos 500 mm anuales en el noreste hasta los 350 mm en el sector sudoccidental. Por causa de una evapotranspiración potencial muy elevada el déficit hídrico es considerable.

El clima térmico es Subtropical continental. La temperatura media anual va desde cerca de los 21 °C en su extremo norte, hasta los 18 °C en su sector austral.
En el verano se presentan máximas absolutas de alrededor de 42 °C, con récords aún superiores. Las mínimas en invierno llegan a -6 °C, con heladas entre abril y septiembre.

Subdistritos fitogeográficos

A este Distrito fitogeográfico es posible subdividirlo en dos Subdistritos fitogeográficos, fundamentalmente de carácter edáfico.

Chaco árido leñoso

La comunidad climáxica de este distrito es el bosque de quebracho blanco (Aspidosperma quebracho-blanco), acompañado por varias especies del género de los algarrobos, faltando casi por completo el quebracho colorado santiagueño (Schinopsis lorentzii). Las especies dominantes son espinosas, de hojas coriáceas, reducidas o ausentes.

 Estrato emergente quebracho blanco (Aspidosperma quebracho-blanco).
 El dosel Destacan muchas especies del género de los algarrobos, entre los más abundantes están el algarrobo negro (Prosopis nigra), el algarrobo blanco (Prosopis alba), el algarrobo dulce (Prosopis flexuosa), el algarrobo chileno (Prosopis chilensis), el tintitaco (Prosopis torquata), etc. Es importante aclarar que estos Prosopis se suelen hibridar bastante.
 Estrato intermedioSe presentan algunas especies de cactáceas de porte arbóreo como el quimil (Opuntia quimilo), el ucle (Cereus forbesii, Cereus validus), y el cardón (Stetsonia coryne), la palmera caranday (Trithrinax campestris), algunas especies de molle, moradillo, etc. (Schinus), la brea (Cercidium praecox), el retamo, especie no muy común que habita principalmente áreas degradadas más el oeste de la exorregión, (Bulnesia retama), el espinillo y la tusca (Acacia caven, Acacia aroma), los garabatos (Acacia praecox y Acacia furcatispina), tusca blanca y shinke (Mimosa detinens, Mimosa farinosa), el tala (Celtis ehrenbergiana), el chañar (Geoffroea decorticans), el sombra de toro (Jodina rhombifolia, el mistol (Ziziphus mistol), etc.
 Estrato arbustivo o sotobosque Entre los arbustos más frecuentes encontramos el garabato hembra (Senegalia praecox), la pata (Ximenia americana), la picanilla (Senna aphylla), el tintitaco (Prosopis torquata), el atamisqui (Capparis atamisquea), diversas especies de chilcas (Baccharis), la carne gorda (Maytenus vitis-idaea), la lagaña de perro (Caesalpinia gilliesii), la abriboca (Maytenus spinosa), piquillín de la víbora Lycium elongatum, el tala churqui (Celtis pallida), el tala pispa (Celtis chicape), la lata (Mimozyganthus carinatus), el mistol del zorro (Castela coccinea), la jarilla hembra(Larrea divaricata), la jarilla macho (Larrea cuneifolia), la jarilla negra (Bulnesia foliosa), el jaboncillo (Bulnesia bonariensis), la higuerilla (Jatropha), muchas especies de cactáceas, entre ellas la tuna (Opuntia), y el cardoncito (Cereus aethiops), etc.
 Estrato herbáceo En sectores poco pastoreados está dominado por poáceas megatérmicas: Trichloris crinita, la cola de zorro (Setaria leucopila), Pappophorum, la saetilla (Aristida adscencionis), Aristida mendocina, el pasto plateado (Digitaria californica), el pasto del niño (Sporobolus pyramidatus), la pata de ñandú (Diplachne dubia), el pasto crespo (Neobouteloua lophostachya), el pasto negro (Tripogon spicatus), la avenilla (Gouinia paraguayensis), el pasto hediondo (Eragrostis cilianensis), Tragus berteronianum, el pasto negro (Michrochloa indica), etc. En campos muy pastoreados domina el pequeño helecho flor de tierra (Selaginella sellowii). También encontramos bromeliáceas terrestres como el chaguar; Sida argentina, Portulaca grandiflora, Justicia echegarayi, etc.
 Estrato epifítico y muscinal Algunas especies epifitas medran entre las ramas tapizadas de líquenes, entre estas destacan varias especies de claveles del aire como Tillandsia duratii, lorantáceas, Usnea barbata, etc.
 Estrato escandente Sobre las ramas de los árboles penden enredaderas, y lianas, entre las especies más frecuentes encontramos a diversas especies de pasionarias, el mancacaballo Cordobia argentea y la zarzaparrilla blanca, etc.

A su vez, también es posible subdividirlo en dos secciones:
 El Piedemonte distal (Occidental) de las Sierras Corresponde a la parte alta de la llanura, en contacto con el piedemonte propiamente dicho, llamado localmente: "bajada". Por el lado opuesto también contacta en el sector norte con la aureola de vegetación perisalina.
 Los Llanos Riojanos Es el área de la parte llana hacia el oeste.

Salinas Grandes

Se ubica en el sector norte del Distrito, vinculado a grandes salares: las Salinas Grandes, las salinas de Ambargasta, y otras menores. Son parte de una gran extensión compartida entre las provincias de Córdoba, Catamarca, La Rioja, y Santiago del Estero. Se presenta como una región diferenciada, de fuertes características particulares y con gran extensión geográfica.

Esta área deprimida es el fondo de un enorme bolsón, siendo la parte terminal de una extensa cuenca endorreica. Se presenta como una extensa playa o planicie, con una altura media de 150  Contiene algunas islas barrancosas, entre ellas están el Monte de las Barrancas y el Monte Negro. A una altura de 175  ya se funde con el Chaco árido leñoso, aunque los vientos cálidos aportan sales cíclicas o "polvos de sal" a los sectores más altos de los alrededores.

El factor edáfico causado por la elevada salinidad, le confiere a su vegetación una fisonomía y composición muy particular.
Formando un cinturón perisalar dominan las estepas halófilas con quenopodiáceas crasas, y cactáceas, destacando especialmente el cardón (Stetsonia coryne), el quimil (Opuntia quimilo), el ucle (Cereus validus), Gynmocalycium ragonesei, Echinopsis leucantha, Sporobolus pyramidatus, Monantochloe littoralis, el vinagrillo (Grahamia bracteata), el mastuerzo (Prosopis reptans), (Prosopis strombulifera), Portulaca ragonesei, la vidriera (Suaeda divaricata), el jumecillo (Heterostachys ritteriana) —la especie más tolerante a la sal—, Holmbergia tweediei, el cachiyuyo (Atriplex argentina), Allenrolfea vaginata, el jume colorado (Allenrolfea patagonica), Heliotropium curassavicum, el rodajillo (Plectrocarpa tetracantha), la carne gorda o chapleán (Maytenus vitis-idaea), la lata (Mimozyganthus carinatus), la jarilla (Larrea divaricata), etc.

Elevaciones del terreno de unos pocos centímetros determinan condiciones favorables para el establecimiento de comunidades arbustivas o arbóreas, por ejemplo bosquecillos de mistol o de chañar.

Playa con barreales

Esta comunidad es característica de los sectores de menor altitud del valle de Catamarca. Su relieve es una sucesión de bordos con orientación Norte-Sur, separados por zanjones, lo que redunda en un paisaje topográfico conocido localmente como "barreales", casi sin vegetación, y con suelos impermiabilizados que acumulan las escasas lluvias, por lo que el perfil es salobre.

La fisonomía florística es de un arbustal muy abierto y de poca altura, con suelo descubierto. Entre sus especies típicas, amén de muchas de las ya nombradas para las Salinas Grandes, encontramos al pela suri (Lycium tenuispinosum), el quiscaloro (Opuntia quiscaloro), el alpataco (Prosopis pugionata), el albardón (Prosopis sericantha), el tintataco (Prosopis torquata), la zampa (Atriplex lampa), la puscana (Trichomaria usillo), etc.

Bibliografía
 Anderson, D. Del Águila, J. & Bermardon, A.; 1970. Las formaciones vegetales de la provincia de San Luis. R.I.A. 2 (VII) N°3 Bs.As.
 Brown AD & Pacheco S.; 2006. Propuesta de actualización del mapa ecorregional de la Argentina. En: Brown AD, Martínez Ortiz U, Acerbi M & Corcuera J (eds), La Situación Ambiental Argentina 2005, Fundación Vida Silvestre Argentina, Buenos Aires, Argentina, pp 28-31.
 Burkart, R., N. O. Bárbaro, R. O. Sánchez y Gómez, D. A. 1999. Eco-regiones de la Argentina. Administración de Parques Nacionales (A.P.N.) & Programa Desarrollo Institucional Ambiental (PRODIA). Bs. As.
 Cabido D., Cabido M., Garré S. (2003) Regiones Naturales de la provincia de Córdoba. Agencia Córdoba Ambiente, Córdoba.
 Cabido, R. M. & M. R. Zak. 1999. Vegetación del norte de Córdoba. Secretaria de Agricultura, Ganadería y Recursos Renovables de Córdoba.
 Cabido M.R. y Pacha M.J. (2002) Vegetación y flora de la Reserva Natural Chancaní. Agencia Córdoba Ambiente, Córdoba
 Cabrera, A. L.; 1976. Regiones fitogeográficas argentinas. Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería, Tomo II Fs. 1. Ed. ACME. Bs. As. Argentina. 1-85 pp.
 Cabrera, A. L. y Willink, W.;. Biogeografía de América Latina, OEA, Ser. Biol., Monogr. 3:, 1980.
 Carranza ML, Cabido MR, Acosta A y Páez S (1992) Las comunidades vegetales del parque natural Provincial y Reserva Forestal Natural Chancaní, Provincia de Córdoba. Lilloa 37:75-92
 Chébez, J.C.;. Los que se van. Especies argentinas en peligro, Editorial Albatros, 1994.
 Chébez, J.C.;. Guía de las Reservas Naturales de la Argentina. Volumen 3, Nordeste. pp 288 Editor: Editorial Albatros, 2005. ISBN 9502410580, 9789502410586.
 Chébez, J.C.;. Guía de las Reservas Naturales de la Argentina. Volumen 4, Noroeste. pp 256 Editor: Editorial Albatros, 2005. ISBN 9502410599.
 Chébez, J.C.;. Guía de las Reservas Naturales de la Argentina. Volumen 5, Centro. pp 288 Editor: Editorial Albatros, 2005. ISBN 9502410602.
 Frenguelli, J. (1941.). Rasgos principales de fitogeografía Argentina.. Rev. Mus. La Plata (Nueva Serie), 3, Sec. Bot.. pp. 65-181
 Luti, R.; M.Solís; F.M.Galera; N.Müller de Ferreyra; M.Berzal; M.Nores; M.Herrera y J.C-.Barrera. 1979. "Vegetación". En Vázquez, J.; R.Miatello y M.Roque (Dir.) Geografía Físi-ca de la Provincia de Córdoba. De. Bolt. Buenos Aires. pp279-368.
 Márquez, Justo; 1999. Las Áreas protegidas de la provincia de San Juan. Multequina 8. pág. 1 a 10.
 Morello, J.; Protomastro, G.; Sancholuz, L. y Blanco, C. 1977. Estudio Macroecológico de Los Llanos de La Rioja. Rev. IDIA, 34: 242- 248.
 Morrone, J. J. 2001. Biogeografía de América Latina y el Caribe. Sociedad Entomológica Aragonesa, Zaragoza. 10.
 Morrone, J.J. 2002b. Presentación sintética de un nuevo esquema biogeográfico de América Latina y el Caribe, pp. 267-273. En: Costa, C. (Eds.) Proyecto de Red Iberoamericana de Biogeografía y Entomología Sistemática. PrIBES 2002. m3m-Monografías Tercer Milenio, Sociedad Entomológica Aragonesa (SEA), Zaragoza, España. 326 pp. ISBN 84-922495-8-7.
 Morrone, J.J. (2004b) La Zona de Transición Sudamericana: caracterización y relevancia evolutiva. Acta Entomológica Chilena 28: 41-50.
 Palmieri, C. Carma, M, & Quiroga, A.; Las Ecorregiones presentes en Catamarca. Univ. Nac. de Catamarca. Facultad de Ciencias Agrarias.
 Papadakis, J. 1952. "Mapa ecológico de la República Argentina". MAG. Bs. As.
 Parodi, L.R. 1964. "Las regiones fitogeograficas argentinas". En Parodi, L.R. Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería. 2.ª. Edición 2:1-14. Editorial ACME. Bs. As.
 Ragonese, A.E. 1967. "Vegetación y Ganadería de la República Argentina". Colección Científica INTA. Vol.V.
 Ragonese, A.; 1951. Estudio fitosociológico de las Salinas Grandes. Rev. Invest. Agric., 5: 1-233.
 Ragonese, A. & Castglioni, J.; 1970. La vegetación del Parque chaqueño. Bol. Soc. Arg. de Botánica. 11 (supl.): 133-160.
 Sayago, M. 1969. "Estudio fitogeográfico del norte de Córdoba". Bol.Academia Nacional de Ciencias. Córdoba, 46:123427.
 Zuloaga, F., Morrone, O, & Rodríguez, D.; 1999. Análisis de la biodiversidad en plantas vasculares de la Argentina. Kurtziana 27 (1): 17-167.

Referencias

Fitogeografía de Argentina
Chaco

Distrito fitogeográfico chaqueño árido


Iulia Sanina (în , născută Iulia Olexandrivna Holovan, )  este o cântăreață ucraineană și din 2011 vocalistă a trupei ucrainene de rock alternativ The Hardkiss.

Biografie
Sanina s-a născut într-o familie de muzicieni la 11 octombrie 1990 la Kiev, Ucraina.  A cântat pe scenă pentru prima dată când avea 3 ani; ea a fost însoțită de un ansamblu pe care tatăl său l-a dirijat. În cele din urmă a început sa interpreteze solo vocalist, ca unul dintre membrii formației ai trupei de copii și trupei de jazz.

În 2005, ea a absolvit Școala Muzicală de Jazz și Varietăți. A intrat ulterior la Institutul de Filologie al Universității Naționale Taras Șevcenko din Kiev și a obținut diploma de master în studiile de folclor în 2013. În timpul studiilor la facultate, ea și-a manifestat un interes sporit față de jurnalism.

Din 2006 până în 2008 a fost vocalistă a trupei Sister Siren.

În septembrie 2011, Sanina și producătorul de muzică Valerii Bebko au creat un duet pop Val & Sanina, cei doi au interpretat melodii în limba rusă. Ei au înregistrat un videoclip experimental ("Babylon") și câteva melodii, una dintre ele Dragostea a venit (; versuri: Robert Rojețvenski, muzica: Raimonds Pauls).

La scurt timp după aceea și-au îmbunătățit imaginea de scenă,  au început să cânte în limba engleză și au schimbat numele trupei ca The Hardkiss.

În 2016 Iulia Sanina a participat cu formația The Hardkiss la selecția națională ucraineană pentru Concursul Muzical Eurovision 2016 cu piesa "Helpless". Trupa The Hardkiss a ajuns pe locul 2 în finala națională.

În februarie 2012 cei de la The Hardkiss au semnat un contract cu casa de discuri Sony BMG. Trupa a început rapid să câștige popularitate și a câștigat mai multe premii în Ucraina, precum și în alte țări străine. Iulia Sanina a fost unul dintre cei patru judecători ai seriei a șaptea a concursului X-Factor Ucraina.

În 2018, formația a câștigat două premii la YUNA: pentru cea mai bună trupă rock și cel mai bun cântec în limba ucraineană ("Zhuravli").

Viața personală
Sanina s-a căsătorit cu Valerii "Val" Bebko, producător creativ și chitaristul principal al trupei The Hardkiss, în 2011. Ei s-au întâlnit în 2010 când Sanina l-a intervievat pe Bebko, producătorul MTV Ucraina. Cuplul a ascuns publicului relația lor timp de cinci ani, dar s-au căsătorit la doi ani după ce s-au cunoscut. Nunta lor a fost decorată în stil autentic ucrainean. Primul copil al cuplului, Danilo, sa născut la 21 noiembrie 2015.

Note

Nașteri în 1990
Ucraineni în viață
Muzicieni ucraineni
Cântărețe ucrainene
Cântărețe din secolul al XXI-lea

Iulia Sanina


Sakarkaya, Kahramanmaraş ilinin Pazarcık ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Coğrafya
Kahramanmaraş iline 90 km  Pazarcık ilçesine 45 km uzaklıktadır.

Nüfus

Pazarcık'ın mahalleleri

Sakarkaya, Pazarcık


දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව පිළිබදව සාක්ෂි බු.ව 5500 යේ සිට 7000 දක්වා ඈත ඉතිහාසය තුළද දක්නට ඇත. දන්ත උපකරණ මගින් සිදු කරන ලද සිදුරු කිරීම් හා සමාන සිදුරු ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරයෙහි මිනිසුන්ගේ දත්වල අන්තර්ගතව තිබුණි. බු.ව 5000 දී රචිත ලේඛණයක් මගින් දත් නරක්වීම සදහා හේතු සාධකවන පණුවකු පිළිබදව විග්‍රහ කර ඇත. මෙම විශ්වාසය සදහා තවදුරටත් සාක්ෂි ඉන්දියාව, ඊජිප්තුව, ජපානය හා චීනයෙහි සොයා ගෙන ඇත.

බු.ව. 17 වන ශතවර්ෂයේදී එඩ්වින් ස්මිත් පැපිරස් විසින් විවිධ දන්ත රෝග සදහා ප්‍රතිකාර ක්‍රමයන් සදහන් කර ඇත. නමුත් බු.ව. 3000 පමණ ඉහත කාලවලදී වුවද ඒ පිළිබදව සදහන්ව තිබිණි. බු.ව 18 වන ශත වර්ෂයේදී හමුරාබි සංග්‍රහයෙහි සදහන් වන අන්දමට දත් ඉගිලීම දඩුවම් ක්‍රමයක් ලෙසට සැලකිණි. අතීත ඊජිප්තු ජාතිකයින් සහ රෝම ජාතිකයින්ගේ සිරුරුවල කොටස් අධ්‍යයනය කිරීමෙන් එකල දන්ත ශල්‍ය විද්‍යාව සහ දන්ත උපකරණ භාවිතය පිළිබදව දරණ ලද උත්සාහයන් පැහැදිලි වේ.

අතීතයේදී නොයෙකුත් ආකාරයේ රෝග තත්ත්වයන්ට ප්‍රතිකාර කරනු වස් දත් ඉගිල්ලීම යොදා ගන්නා ලදී. මධ්‍යයතන යුගයේදී සහ 19 වන ශත වර්ෂය පුරාවටම දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව වෘත්තියක් ලෙසට නොපැවතුණු අතර දත් ඉගිල්ලීමේ ක්‍රියාකාරකම් සිදු කරන  ලද්දේ කරණවෑමියන් හෝ සාමාන්‍ය වෛද්‍යවරුන් විසිනි. කරණවෑමිවරුන් විසින් සාමාන්‍යයෙන් දත් ඉගිල්ලීම පමණක් සිදු කළ අතර එමගින් දත්වල වේදනාව සහ දිගුකාලීනව පවතින දන්ත ආසාදනවලට ප්‍රතිකාරයක් ලැබුණි. දත් ඉගිල්ලීම සදහා භාවිතා කරන ලද උපකරණවල භාවිතය ශත වර්ෂ ගණනාවක් තරම් ඈත අතීතයට දිවෙයි. 14 වන ශතවර්ෂයේදී ගයිඩි චෝලියැක් විසින් කරවැල්කොකෙකු හෙවත් පෙලිකන් පක්ෂියෙකුගේ හොටට සමාන හැඩයක් ඇති දන්ත උපකරණයක් නිෂ්පාදනය කළ අතර එය 18 වන ශත වර්ෂයෙහි අගභාගය වන තෙක්ම භාවිතා කරන ලදී. මෙසේ පසුකාලීනව දන්ත සූචී භාවිතා කළ අතර ඉන්පසු 20 වන ශතවර්ෂයේදී නූතන යේදී භාවිතා වන අඩු පරිහරණයට ගැනුණි.

දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව පිළිබදව රචිත මුල්ම ග්‍රන්ථය වූයේ 1530 දී රචනාකරන ලද Artzney Buchlein නම් කෘතිය වන අතර ඉංග්‍රීසි බසින් මුල් වරට දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව පිළිබදව ග්‍රන්ථය වන්නේ 1685 දී චාල්ස් ඇලන් විසින් රචිත  Operator For the Teeth නම් කෘතියයි. 17 වන ශතවර්ෂයේ දී ප්‍රංශ වෛද්‍යවරයෙකු වන පියරේ ෆෝචාඩ් නූතනයේදී අප දන්නා දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව ආරම්භ කළ අතර ඔහු නූතන දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාවෙහි පියා ලෙස හැදින්වේ. ඔහු විසින් නොයෙකුත් ෙසායා ගැනීම් සිදු කරන ලද අතර කෘත්‍රීම දන්ත උපකරණ භාවිතය, දන්ත ව්‍යසනයන් සදහා පිරවුම් කාරක ද්‍රව්‍යය සොයා ගැනීම හා ටාටරික් අම්ලය වැනි සීනිවල ව්‍යුත්පන්නයන් මගින් දන්ත විකාදනය සිදු වන බවත් ඔහු සොයා ගන්නා ලදී.

ප්‍රථම දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාලය 1840 දී මේරිලන්තයෙහි බෝල්ටිමොර්හි ආරම්භ කරන ලද දන්ත ශල්‍ය විද්‍යාව සදහා වූ බෝල්ටිමෝර් විද්‍යාලයයි. විශ්ව විද්‍යාලයක් හා අනුබද්ධ කරන ලද ප්‍රථම දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාලය වනුයේ 1867 දී ආරම්භ කළ හාවඩ් දන්ත විද්‍යාලයයි. එංගලන්තයේ 1878 දී ඇති කළ බ්‍රිතාන්‍ය දන්ත වෛද්‍ය පනත හා 1879 දී ඇති කළ දන්ත වෛද්‍යවරුන්ගේ ලියාපදිංචි ලේඛනය අනුව සීමිත ප්‍රමාණයක් වූ සුදුසුකම් ලත් වෛද්‍යවරුන් පිරිසකට දන්ත වෛද්‍ය හෝ දන්ත ශල්‍ය ෛවද්‍ය යන පත්වීම් ලබාදෙන ලදී. එක්සත් රාජධානිය තුළ දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව පුහුණු කිරීම 1921 දී ආරම්භ කරන ලද එම ක්ෂේත්‍රයෙහි නියලීම සදහා ලියාපදිංචිවීම සදහා අවශ්‍ය දන්ත වෛද්‍යවරුන්ගේ පනත ආරම්භ වීමත් සමගම සම්පූර්ණ වශයෙන් පාලනයක් ඇතිව ක්‍රියාවට නැංවුණි. 1818 දී සර් ජෝන් ටොම්ස්ගේ සභාපතිත්වයෙන් යුක්තව ආරම්භ කරන ලද බ්‍රිතාන්‍ය දන්ත වෛද්‍ය සංගමය මගින් නිත්‍යානුකූල නොවන ආකාරයෙන් දන්ත වෛද්‍ය ක්‍රම සිදු කරන පුද්ගලයන්ට එරෙහිව නීතිමය ක්‍රියාමාර්ග ගැනීමට කැපීපෙනෙන මෙහෙයක් ඉටු කරන ලදී.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Dentistry#History

දන්ත වෛද්‍ය විද්‍යාව පිළිබද ඉතිහාසය


لان كوان فونغ أحد الشوارع الشهيرة في وسط غرب هونغ كونغ، وقد كانت هذه المطقة مخصصة للباعة المتجولين قبل الحرب العالمية الثانية ولكنه الآن المكان الأكثر شعبية عند السياح الأجانب للاحتفالات بوجود نوادي ومطاعم فاخرة.

نبذة تاريخية

كما ذكرنا كانت فإن الشارع كان مخصصا للباعة المتجولين قبل الحرب العالمية الثانية لكن بعدها أصبخت تضم دور جمعيات العلماء، كما أصبت مكانا مخصصا لحفلات الزفاف، وفي سنة 1975 انتقل رجل الأعمال الألماني-الكندي إلى هونغ كونغ الذي يعرف أيضا باسم (أب لان كواي فونغ) ورأى أن المدينة تحتاج لمطعم ذو طراز غربي، ففتح مطعم كاليفورنيا سنة 1983 التي تقاطر عليها العديد من السياح وأصبحت معها لان كواي فونغ شهيرة وفقرر زيمان استثمار مبلغ 32 مليون دولار في هذا الشارع فاشتراه كاملا، وبدأ عمليات التطوير العقاري وبناء أماكن للترفيه، فتطور كثيرا مع زيمان حتى أصبح الحي الأكثر شعبية في هونغ كونغ بين السياح والسكان المحليين، حتى أصبح يشكل في بعض الأوقات تشويشا كبيرا على حركة المرور مما أدى إلى منع دخول السيارات في أوقات معينة خاصة ليالي الجمعة والسبت حيث تمتلأ الساحة عن آخرها، وتصبح مرتعا للرقص في ديسكو (ديسكو ديسكو) الذي أسس سنة 1978.

في سنة 1993 امتلأت الساحة بأكثر من 15 ألف شخص مما أدى لتدافع كبير تسبب معه في مقتل 21 شخص.

ميزات

يمكن أن تكون لان كواي فونغ المكان الأكثر شعبية في هونغ كونغ وهو معروف بنشاطه الليلي الكبير حيث يضم العديد من الحانات والنوادي الليلية والمطاعم، لذلك يعتبر شعبيا بين السكان المحليين والمقيمين والسياح، وارتفاع تكاليفه يجعل منه مكانا خاصا بالطبقات العليا من السكان نسبيا، ويكتظ المكان عن آخره في ليالي الجمعة والسبت حيت أنه يوقف حركة المرور في تلك المنطقة، والشيء المثير للاهتمام أيضا هو أن الحي يمتلئ أكثر بالجانب والمقيمين بينما السكان المحليين يمثله في المنطقة الطلاب والشباب بصفة عامة، وهي واحدة من الأماكن التي تطغى فيها اللغة الإنجليزية أكثر من أي لغة مع وجود بعض الناس يتواصلون بالصينية.

مناسبات خاصة

تكون الحشود كبيرة في لان كواي فونغ في أعياد الهالوين ورأس السنة حيت تضطر معه الشرطة للسيطرة على الأمور كي لا يحدث مثلما حدث يوم 1 يناير 1993 حين توفي 21 شخصا وأصيب 48 آخرون في حادثة تدافع إبان الاحتفالات بالسنة الجديدة، الشوارع الضيقة وسوء الأحوال الطقسية وإهمال الشرطة كلها أسباب أدت لحدوث هذه الكارثة.

مراجع

وصلات خارجية

الموقع الرسمي
موقع آخر

أماكن جديرة بالزيارة في هونغ كونغ
شوارع في هونغ كونغ
سنترال (هونغ كونغ)
هونغ كونغ في 1993
تدافع بشري في 1993

لان كواي فونغ


Bull Moose Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Bull Moose Township (Minnesota)
 Bull Moose Township (North Dakota)

Bull Moose Township


An Aristida laxa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Antonio José Cavanilles. An Aristida laxa in nahilalakip ha genus nga Aristida, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aristida

Aristida laxa


Norfolk Kontluğu: Doğu Anglia, İngiltere'de birinci seviyede bir yerel idare birimi. Merkezi Norwich.

Norfolk  şunlar da olabilir:

Amerika Birleşik Devletleri
 Norfolk, Connecticut
 Norfolk, Massachusetts
 Norfolk County, Massachusetts
 Norfolk, Nebraska
 Norfolk, New York
 Norfolk, Virjinya
 Norfolk Deniz Üssü, Virginia eyaleti Norfolk'ta bulunan ABD Deniz Kuvvetlerinin ana üslerinden biridir.
 Chesapeake Körfezi Köprü-Tüneli

Avustralya
 Norfolk Adası

Kanada
 Norfolk County, Ontario

Yeni Zelanda
 Norfolk, Yeni Zelanda

Norfolk (anlam ayrımı)


An Eragrostis dinteri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Otto Stapf. An Eragrostis dinteri in nahilalakip ha genus nga Eragrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eragrostis

Eragrostis dinteri


ou Les Déshonorés au Québec est une série télévisée britanno-américaine basée sur la série de romans Jackson Lamb (également appelée ) de Mick Herron, dont le premier volume, La Maison des tocards (), est sorti en 2010. La série est diffusée depuis le  sur Apple TV+.

Synopsis

River Cartwright est évincé du MI5 et se retrouve dans un endroit pire que le purgatoire : l'Étable, une mise au placard pour les espions ratés.

Distribution

Acteurs principaux
 Gary Oldman  : Jackson Lamb
 Jack Lowden  : River Cartwright
 Kristin Scott Thomas  : Diana Taverner

Acteurs secondaires
l'Étable
 Saskia Reeves  : Catherine Standish
 Olivia Cooke  : Sidonie « Sid » Baker (saison 1)
 Rosalind Eleazar  : Louisa Guy
 Christopher Chung  : Roddy Ho
 Steven Waddington  : Jed Moody (saison 1)
 Dustin Demri-Burns  : Min Harper (saisons 1 et 2)
 Paul Higgins  : Struan Loy (saison 1)
 Aimee-Ffion Edwards : Shirley Dander (depuis la saison 2)
 Kadiff Kirwan : Marcus Longridge (depuis la saison 2)
Autres
 Jonathan Pryce  : David Cartwright
 Antonio Aakeel  : Hassan Ahmed
 Chris Reilly  : Nick Duffy
 Freddie Fox  : James « Spider » Webb
 Brian Vernel  : Curley
 Sam Hazeldine : Moe
 Joey Ansah : l'agent Pierce
 Paul Hilton  : Robert Hobden
 Bally Gill  : l'agent Singh

Production

Développement

En , la série est renouvelée pour une saison 3 et 4.

Tournage

Épisodes

Première saison (printemps 2022)
La première saison de six épisodes a débuté sa diffusion le  avec deux épisodes. Elle adapte le premier roman de la série, La Maison des tocards.

 L'Échec est Contagieux ()
 Pot de bureau ()
 Faute grave ()
 Heures de visite ()
 Fiasco (Fiasco)
 Folies ()

Deuxième saison (automne 2022)
La deuxième saison a été tournée en même temps que la première, pour une diffusion à partir du . Elle adapte le roman Les Lions sont morts édité en 2013.

 Terminus ()
 Bons baisers d'Upshott ()
 Jeux à boire ()
 Cigales ()
 Tactiques politiciennes ()
 Vieux comptes ()

Saison 3
La troisième saison devrait adapter le roman  (2016).

Saison 4
La quatrième saison devrait adapter le roman  (2017).

Accueil critique

Références

Liens externes

  sur Apple TV+

Série télévisée créée en 2022
Série télévisée américaine des années 2020
Série télévisée britannique des années 2020
Série télévisée d'Apple TV+
Série télévisée policière britannique
Série télévisée en anglais

Slow Horses


NGC 5623 est une galaxie elliptique située dans la constellation du Bouvier. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . Elle a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1785.

NGC 5623 est une galaxie LINER, c'est-à-dire une galaxie dont le noyau présente un spectre d'émission caractérisé par de larges raies d'atomes faiblement ionisés.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5623 sur le site du professeur C. Seligman

5623
Constellation du Bouvier
Galaxie elliptique
Galaxie LINER
Objet céleste découvert en 1785
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5623


Sydafrikas cricketlandshold, også kendt som The Proteas, repræsenterer Sydafrika i international cricket. Det administreres af Cricket South Africa. Sydafrika er et fast medlem af International Cricket Council (ICC) og deltager i Test, ODI og Twenty20 International cricketkampe.

Kilder

Cricketlandshold

Sydafrikas cricketlandshold


Das Kabinett Ponta I war die erste von Victor Ponta gebildete Regierung Rumäniens.

Geschichte
Die 21 Kabinettsmitglieder waren vom 7. Mai 2012 bis zum 18. Dezember 2012 im Amt. Am 19. Dezember 2012 gab Victor Ponta die Zusammensetzung seines neuen Kabinetts Ponta II bekannt. Die Regierung bestand aus Mitgliedern der PSD, der PNL sowie der PC und wurde außerdem unterstützt von der PSD-Abspaltung UNPR sowie der Fraktion der nationalen Minderheiten. Sie löste das Kabinett Ungureanu ab. Die Regierungszeit des Kabinetts Ponta fiel in die Zeit der Staatskrise in Rumänien 2012.

Kabinettsumbildungen
Der amtierende Bildungsminister Ioan Mang (PSD) musste eine Woche nach Amtsantritt zurücktreten, weil in seinen wissenschaftlichen Arbeiten mehrere Plagiate gefunden worden sein sollen. Zuvor scheiterte die anfänglich für das Bildungsministerium vorgesehene Politikerin Corina Dumitrescu, weil sie falsche Angaben in ihrem Lebenslauf gemacht hatte. Am 19. Juni 2012 entschied der Oberste Gerichtshof Rumäniens, dass Kulturminister Mircea Diaconu aufgrund eines Interessenkonflikts sein Amt abgeben muss. Ministerpräsident Ponta wurde zur selben Zeit mit Plagiatsvorwürfen konfrontiert. Ihm wurde vorgeworfen, große Teile seiner Dissertation abgeschrieben zu haben. Aktuell bestreitet Ponta die Vorwürfe.

Kabinettsumbildung im August 2012
Innenminister Ioan Rus hatte nach dem Referendum zur Abwahl des suspendierten Staatspräsidenten Traian Băsescu zunächst noch die Zahl von 18,2 Millionen Wahlberechtigten bestätigt, einen Tag später wollte er für diese allerdings nicht mehr die Verantwortung übernehmen. Das Innenministerium ließ mitteilen, es könne sich für die Richtigkeit der eigenen Angaben nicht verbürgen, weil die von den Kommunen übermittelten Listen womöglich nicht korrekt gewesen seien. Am 6. August legte Rus sein Amt nieder, nachdem ihm Regierungs- wie Oppositionspolitiker vorgeworfen hatten, mit widersprüchlichen Angaben zur Zahl der Wahlberechtigten im Land Verwirrung gestiftet zu haben. Rus erklärte, mit seinem Rücktritt reagiere er "auf inakzeptable Kritik und Druck" zur Organisation des Referendums.  Er wolle sich nicht "an der Nichteinhaltung von Gesetzen beteiligen".

Rus kündigte gleichzeitig einen Rücktritt des Staatssekretärs und Delegierten Minister für Verwaltung, Victor Paul Dobre, aus "persönlichen Gründen" an. Dobre war ebenfalls mit der Organisation des Referendums beauftragt. Ihnen schloss sich am Nachmittag der Delegierte Minister für die Beziehungen zu Unternehmern, Lucian Isar (parteifrei), an.

Am gleichen Tag bildete Victor Ponta weitere Teile seines Kabinetts um, insgesamt mussten sechs Minister ihre Ressorts verlassen. Außenminister Andrei Marga (PN-L) wurde durch den bisherigen Justizminister Titus Corlățean (PSD) ersetzt. Das Justizministerium sollte die Richterin Mona Pivniceru übernehmen. Derzeit ist sie wegen Amtsinkompatibilität nicht vereidigt worden. Die Justizministeraufgaben werden derzeit von Victor Ponta wahrgenommen. Neuer Innenminister wurde Mircea Dușa (PSD), neuer Minister für die Beziehungen zum Parlament wurde Dan Șova (PSD). Neuer Minister für Verwaltung wurde Radu Stroe (PN-L), Mihai Voicu (PN-L) neuer Delegierter Minister für das Unternehmertum.

Zusammensetzung
Das Kabinett bestand aus 20 Mitgliedern:

Siehe auch
 Politisches System Rumäniens

Weblinks
 Offizielle Internetseite der Regierung von Rumänien (rumänisch, englisch, französisch)
 Deutsch-Rumänische Industrie- und Handelskammer: Rumäniens neue Regierung – Die Minister im Kabinett des Premierministers Victor Ponta (PDF; 174 kB)

Einzelnachweise

Ponta #01
Aufgelöst 2012

Kabinett Ponta I


Karvesnit eller karvsnit er en særlig måde at lave ornamentik på et møbel, panel eller lignende, det laves ved at man med en kniv skærer let fordybede snit, der danner forskellige mønstre, for det meste geometriske. Karvesnit anvendtes i stor stil i folkekunsten som dekoration på brugsting og møbler. Metoden vandt stor udbredelse inden for husflidsbevægelsen fra slutningen af 1800-tallet.

Referencer

Eksterne henvisninger

Husflid

Karvesnit


North Saskatchewan River er en flod der kommer fra gletsjere i Canadian Rockies og løber gennem det centrale Saskatchewan i Canada. Det er den ene af to hovedfloder, der forenes og danner Saskatchewan River.

Saskatchewan River-systemet er det største flodsystem i provinderne Alberta og Saskatchewan, og omfatter det sydlige Alberta og det sydlige Saskatchewan, før det fortsætter ind i den centrale del af Manitoba.

Flodens løb
North Saskatchewan River er 1.287 km lang og afvandet er areal på 122.800 km². Ved dens udløb ved Saskatchewan River Forks har den en vandmængde på 245 m³/sek.

Floden begynder 1.800 moh. ved afløbet fra Saskatchewan Glacier der er en udløber af Columbia Icefield, og løber mod sydøst gennem Banff National Park langs med Icefields Parkway. Ved krydset med David Thompson Highway (Highway 11), drejer den mod norøst ca. 10 km før den drejer mere direkte mod øst, de næste 30 km. Så drejer den mod nord, til den når Abraham Lake. Bighorn Dam danner nordenden af Abraham Lake, hvor North Saskatchewan fortsætter østpå til Rocky Mountain House. Ved Rocky Mountain House, drejer den skarpt mod nord igen de næste 100 km hvor den svinger mod øst mod Edmonton. I Edmonton løber den gennem centrum af byen i nordvestlig retning mod Smoky Lake hvor den zvinger mod sydøst og derefter mere mod øst frem til grænsen mellem Alberta og Saskatchewan.

Fra grænsen løber North Saskatchewan mod sydøst mellem North Battleford og Battleford og videre i retning mod Saskatoon. Omkring 40 km nordvest for Saskatoon, i nærheden af Langham, svinger floden mod nordøst og passerer gennem byen Prince Albert. OMkring 30 km nedenfor Prince Albert, forenes North Saskatchewan River med South Saskatchewan River ved Saskatchewan River Forks og fortsætter som Saskatchewan River. Herfra løber floden mod øst til Tobin Lake og ind i Manitoba, for til sidst at løbe ud i Lake Winnipeg.

Historie
Floden er vist på Hudson's Bay Company kort fra 1760, med navnet Beaver River.

Den del af North Saskatchewan river som ligger i Banff National Park fik betegnelsen Canadian Heritage River i 1989, for dens betydning for udviklingen af det vestlige Canada.

Se også
 Canadas længste floder

Eksterne kilder/henvisninger

 North Saskatchewan Watershed Alliance - designated Watershed Planning and Advisory Council
 Encyclopedia of Saskatchewan

Vandløb i Canada
Saskatchewan
Alberta

North Saskatchewan River


Volando / El amor un caminar es un sencillo del músico chileno Fernando Ugarte, lanzado en 1972 bajo el sello discográfico DICAP, y perteneciente a su álbum de 1970 Réquiem, del sello EMI Odeon. Ambos temas fueron compuestos por Ugarte, y corresponden a las canciones que cierran el disco.

Lista de canciones

Referencias

Sencillos de 1972
Sencillos de Discoteca del Cantar Popular

Volando / El amor un caminar


Le congrès universel d'espéranto de 1933 est le  congrès universel d'espéranto, organisé en août 1933, à Cologne en Allemagne.

Contexte

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Articles connexes
 Congrès mondial d'espéranto

1933
Espéranto en Allemagne
Cologne
1933 en Allemagne

Congrès universel d'espéranto de 1933


Metroid Prime Pinball é um jogo eletrônico de pinball baseado na série Metroid, utilizando o estilo gráfico e elementos do jogo Metroid Prime. Foi desenvolvido pela Fuse Games e publicado pela Nintendo para Nintendo DS na América do Norte e Austrália em 2005, no Japão em 2006 e na Europa em 2007. Metroid Prime Pinball tem as mecânicas e itens básicos de pinball, além de novos elementos como pular em paredes e atirar armas. A tela de toque do Nintendo DS pode ser usada para alterar a trajetória da bola.

A ideia de um jogo de pinball baseado em Metroid veio para o produtor Kensuke Tanabe durante o desenvolvimento de Metroid Prime: Hunters, imaginando que a capacidade da protagonista Samus Aran de se transformar em uma bola se encaixava no gênero. Ele recrutou para tal projeto a Fuse Games, que tinha desenvolvido Mario Pinball Land. O jogo foi vendido junto de um Rumble Pak, marcando a estreia do acessório para Nintendo DS. Metroid Prime Pinball recebeu críticas positivas, elogiando a transição de Metroid para um pinball, mas com ressalvas para a falta de variedade.

Prime: Pinball
Jogos eletrônicos de 2006
Jogos de conexão Wi-fi da Nintendo
Jogos exclusivos para Nintendo DS
Jogos eletrônicos com protagonistas femininas
Jogos eletrônicos de pinball

Metroid Prime Pinball


Jean-Pierre Adams (Dakar, 10 de marzo de 1948-Nimes, 6 de septiembre de 2021) fue un futbolista francés de origen senegalés que jugaba como defensa central. Junto a Marius Trésor, formó la que se conoció como garde noir (en español: "Guardia Negra"), es decir, la defensa central de la selección de fútbol de Francia.

Biografía
Nacido en Dakar, Senegal, Jean-Pierre Adams fue criado por su abuela senegalesa a quien el amor a la religión católica le lleva en peregrinaje a Montargis, en Loiret, para dejar al joven de ocho años en una escuela religiosa. Los padres adoptivos de buena voluntad y el fútbol le permitirán escapar de la asistencia pública. Adams es un antiguo alumno de la escuela Saint-Louis de Montargis 3 .

Se casó con Bernadette Adams en abril de 1969. Su primer hijo, Laurent nació en diciembre del mismo año. Posteriormente entrenó a los menores de 18 años del Fútbol Club Aregno-Calvi, en Córcega. Se convirtió tras pasar un año en la Division d'Honneur de Calvi como jugador. La pareja tiene un segundo hijo, Frédéric.

En Chalon-sur-Saône, desde agosto de 1980, encontró trabajo en el establecimiento Moreau Sports. El 17 de marzo de 1982, cuando tuvo que ser operado por una rotura del tendón de la rodilla, el anestesiólogo se equivocó en las dosis y sumió al internacional francés en estado de coma. El lunes 6 de septiembre de 2021 en la noche falleció luego de casi 40 años en estado de coma. Tenía 73 años de edad.

Carrera deportiva
Después de su debut en la Entente Fontainebleau con la que fue doble subcampeón de France Amateurs en 1968 y 1969, Jean-Pierre Adams, defensa, fichó en Nimes a principios de 1970. Rápidamente explotó cuando el Nimes ascendió en las filas. 1972 será el año de su total revelación desde que acabó subcampeón con los cocodrilos de Gard, ganó la Coupe des Alpes y se incorpora a la selección francesa en un Francia - África. Este zaguero, de 1.78 m, constituye en la selección de Francia con Marius Trésor una formidable bisagra defensiva central apodada "la guardia negra". Al final de su carrera, fichó a finales de julio de 1980 en el FC Chalon.

Iatrogenia médica
Permaneció en estado de coma desde el 17 de marzo de 1982, debido a una iatrogenia del anestesiólogo del Hospital Edouard Herriot de Lyon, hasta el momento de su muerte, casi cuarenta años después, el 6 de septiembre de 2021.

Durante la operación de los ligamentos de la rodilla la dosis de la anestesia administrada por un anestesiólogo en prácticas fue errónea, lo que le produjo un coma y posteriormente un estado vegetativo del que nunca más despertó, debido a la falta de oxígeno en su cerebro, que fue causada por un infarto, debido a que el tubo de oxígeno le obstruía la vía respiratoria. Desarrolló una encefalopatía anoxo-isquémica crónica irreversible.

El equipo médico fue culpado de la iatrogenia y obligado al pago de una indemnización a la familia.

Clubes
Listado de clubes en los que jugó:

Palmarés

Títulos amistosos

Referencias

Enlaces externos
 Ficha oficial de Jean-Pierre Adams en la FFF

Dakarenses
Fallecidos en Nimes
Defensas centrales de fútbol
Futbolistas de Senegal
Futbolistas nacionalizados en Francia
Futbolistas de la selección de fútbol de Francia en los años 1970
Futbolistas del Olympique Gymnaste Club de Niza
Futbolistas del Paris Saint-Germain Football Club
Franco-senegaleses
Futbolistas del Football Club de Mulhouse
Futbolistas del FC Chalon

Jean-Pierre Adams


An Anthurium cupulispathum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Thomas Bernard Croat ngan J.Rodr.Salvador. An Anthurium cupulispathum in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Anthurium

Anthurium cupulispathum


Freak on a Leash (engl. für: "Verrückter an einer Leine") ist ein Lied der US-amerikanischen Nu-Metal-Band Korn. Es war die fünfte Single der Band und wurde als zweite und letzte Single aus dem dritten Studio-Album Follow the Leader ausgekoppelt.

Musikvideo
Das Musikvideo wurde unter der Leitung von Todd McFarlane gedreht, der auch das comicartige Cover von Follow the Leader gestaltete. Das Video ist teilweise ebenfalls als Comic gezeichnet worden.

Es zeigt eine Stadt bei Nacht. Auf einmal gehen in allen zu sehenden Häusern die Lichter an, und Kinder rennen auf die Straße. Die Kinder klettern über die Zäune einer abgeriegelten Anlage. Der anwesende Wachmann bekommt dies mit, nimmt eine Pistole und eine Taschenlampe und geht nachsehen. Die Sachen befanden sich auf dem Albumcover von Follow the Leader. Die Kinder (Korn sind ebenfalls in einer Szene als Kinder zu sehen) versammeln sich um einen Felsvorsprung. Ein Mädchen malt einen Hickelkasten in den Boden und will über ihn hüpfen. Die anderen Kinder treten dabei zurück. Das Mädchen wirft eine Kette über den Hickelkasten hinweg. Danach springt das Kind selbst über ihn. Der Wachmann entdeckt die Kinder und erschrickt, da dieses Szenario das Albumcover darstellt. Trotzdem geht er weiter vor und durch die Gruppe von Kindern hindurch. Dabei stolpert er über einen Fuß. Er verliert beim Sturz seine Pistole. Während das Mädchen das Ende des Hickelkastens erreicht hat, schlägt die Pistole am Boden auf. Dadurch löst sich ein Schuss. Die Kugel fliegt knapp am Kopf des Mädchens vorbei. Diese Szene stellt ein Poster in der Realität da. Die Kugel kommt aus dem Poster heraus und bohrt sich durch alle möglichen Gegenstände durch, ohne an Geschwindigkeit zu verlieren. Bald kommt die Kugel an einem Korn-Poster an. Es zeigt die Band in einem abgedunkelten Raum, der durchlöchert ist, sodass Licht hinein scheint. Sie fliegt in das Poster hinein und "geht" dort reihum an den Mitgliedern vorbei. Danach verlässt sie das Poster wieder und geht zurück zum Anfangspunkt. Auf dem Weg dahin zerstört sie wieder alles, was sich ihr in den Weg stellt. Als die Kugel wieder in dem Follow the Leader-Poster ist, bleibt sie vor dem Mädchen "stehen". Das Mädchen fängt sie auf und drückt sie dem am Boden liegenden Wachmann in die Hand. Danach rennen alle Kinder aus der Anlage hinaus. Der Wachmann bleibt nachdenklich mit der Kugel in den Händen zurück.

Liveaufführungen
Der Song ist seit der Veröffentlichung von Follow the Leader Standard auf Korn-Konzerten. Er wurde seither über 600 mal live gespielt. Auf der Tour zu Korns siebten Studio-Album See You on the Other Side, wurde der Song mehrmals mit dem Stone-Sour-Sänger Corey Taylor gespielt, so unter anderem auf dem Download-Festival 2006. Auf dem Unplugged-Konzert von MTV im Dezember 2006 wurde der Song gemeinsam mit Amy Lee von der Band Evanescence aufgeführt und auch als Single ausgekoppelt.

Chartplatzierungen

Albumversion

Unplugged-Version

Versionen als Single

Europäische Single-Version 1
 Freak on a Leash (Album Version) – 4:15
 Freak on a Leash (Freakin' Bitch Mix) – 4:01
 Freak on a Leash (Josh A's Beast On A Leash Mix) – 4:18
 Freak on a Leash (Lethal Freak Mix) – 3:38

Europäische Single-Version 2
 Freak on a Leash (Album Version) – 4:15
 Freak on a Leash (Dante Ross Mix) – 4:47
 Freak on a Leash (Freakin' Bitch Mix) – 4:01
 Freak on a Leash (Josh A's Beast On A Leash Mix) – 4:18
 Freak on a Leash (Lethal Freak Mix) – 3:38
 Freak on a Leash (One Shot Remix) – 5:03

Auszeichnungen
Das Musikvideo zu Freak on a Leash war 1999 für neun MTV Video Music Awards nominiert. Das Video wurde letzten Endes in den Kategorien Best Rock Video und Best Editing ausgezeichnet. 2000 war der Song bei der 42. Grammy-Verleihung in den Kategorien Best Hard Rock Performance und Best Short Form Music Video nominiert. Letzteres konnten Korn gewinnen. Der Preis für die Beste Hard-Rock-Darbietung ging an Metallica für Whiskey in the Jar. In Australien wurde die Single außerdem mit einer Goldenen Schallplatte ausgezeichnet.

Einzelnachweise

Lied 1999
Nu-Metal-Song
Korn (Band)

Freak on a Leash


Das Karolinska-Universitätskrankenhaus (schwedisch Karolinska Universitetssjukhuset) ist ein Krankenhaus in der schwedischen Provinz Stockholms län, das zwei Hauptstandorte in Solna und Huddinge betreibt. Es wurde am 1. Januar 2004 durch eine Fusion des Karolinska-Krankenhauses (Karolinska sjukhuset, kurz KS) und des Huddinge-Universitätskrankenhauses (Huddinge universitetssjukhus, kurz HS) gebildet.

Allgemeines

Abteilungen und Filialen
Das direkt nördlich der Stadtgrenze Stockholms in Solna gelegene frühere Karolinska-Krankenhaus ist nun Teil dieses Universitätskrankenhauses. Dort befindet sich auch das Astrid-Lindgren-Kinderkrankenhaus (Astrid Lindgrens barnsjukhus) und die schwedische Giftinformationszentrale.

Das Stockholmer Radiumhemmet (schwedisch, auch Radiumhem; deutsch Radiumheim) führt nichtchirurgische Krebsbehandlungen durch. Es wurde 1910 von Gösta Forssell, dem "Vater der schwedischen Radiologie", als erste strahlentherapeutische Zentralklinik gegründet und verwendete damals Röntgenstrahlung und Radium statt der davor genutzten Chirurgie. 1937 wurde es von Södermalm zum Campus des Karolinska-Krankenhauses in Solna verlegt. Im gleichen Zuge wurde es verstaatlicht, während es davor von der Cancerföreningen, einer privaten Organisation in Stockholm, betrieben wurde. Der Betrieb umfasst nach wie vor Strahlenbehandlung, medikamentelle Krebsbehandlung, Krebsvorsorge und palliative Onkologie. Es existiert auch ein Forschungslabor.

Das ehemalige Huddinge-Universitätskrankenhaus liegt in direkter Nähe zu verschiedenen Forschungs- und Studieneinrichtungen in Flemingsberg in der Kommune Huddinge, das sich südlich von Stockholm befindet.

Die beiden Hauptstandorte sind ca. 15,5 km Luftlinie voneinander entfernt.

Die Karolinska Trial Alliance führt klinische Studien in Stockholms Län durch. Die Aufgabe der Abteilung ist, Grundlagen für die Entwicklung neuer Medikamente und einer effektiveren Krankenpflege zu schaffen.

Das Karolinska hat einige Filialen im Großraum Stockholm, wie z. B. Onkologie-Einheiten im Danderyds sjukhus in Danderyd sowie im Södersjukhus im Stockholmer Stadtteil Södermalm.

Statistik

Das Karolinska ist das bedeutendste Krankenhaus im Großraum Stockholm mit dessen Einzugsgebiet von ungefähr 2,0 Millionen Einwohnern.

2008 verfügte es über ungefähr 1.600 Pflegeplätze, 15.000 Angestellte und 2.100 Wissenschaftler. In dem Jahr erhielt es ca. 1,26 Milliarden schwedische Kronen Forschungsgelder. Der Umsatz betrug 12,2 Milliarden Kronen.

Es ist im Besitz der Provinzverwaltung der Provinz Stockholms län und wird von diesem betrieben (das Gesundheitswesen liegt in Schweden in der Verantwortung der Provinzen). Es hat eine enge Zusammenarbeit mit der renommierten medizinischen Hochschule Karolinska-Institut, dessen Forschungs- und Studienstandorte jeweils direkt an die Krankenhäuser in Solna und Huddinge angrenzen.

Geschichte

Karolinska-Krankenhaus in Solna
Die Planung des Krankenhauses begann 1931 unter dem Architekten Carl Westman. Nach dessen Tod im Jahr 1936 wurde die Verantwortung von Sven Ahlbom und Sven Malm übernommen. Die erste Abteilung, das Radiumheim (Radiumhemmet), begann ihren Betrieb im Jahr 1937. Das Krankenhaus wurde 1940 eingeweiht. Innerhalb eines Jahrzehnts kamen Gebäude für die Psychiatrie und die Dermatologie hinzu. Später wurde ein Kinderkrankenhaus gebaut und mit dem Kinderkrankenhaus des St.-Göran-Krankenhauses im Stockholmer Stadtteil Kungsholmen fusioniert. Diese Abteilung wurde 1998 als Astrid-Lindgren-Kinderkrankenhaus (Astrid Lindgrens barnsjukhus) eingeweiht.

Das Krankenhaus war bis 1982 ein Reichskrankenhaus (rikssjukhus), also ein überregionales Krankenhaus. Es wurde vom Staat an die Provinzverwaltung übergeben und fungiert seither als Notfallkrankenhaus für die Provinz Stockholm und als Universitätskrankenhaus des Karolinska-Instituts. Sowohl die schwedische Thronfolgerin Victoria von Schweden als auch ihre Tochter Estelle von Schweden wurden hier geboren.

Krankenhaus in Huddinge
Im Krankenhaus in Huddinge wurden 1972 die ersten Patienten aufgenommen. 1975 wurde dort die erste Knochenmarktransplantation in Schweden durchgeführt, 1984 die erste Lebertransplantation.

Bisherige Krankenhausdirektoren (Sjukhusdirektörer)
2004–2007 Cecilia Schelin Seidegård
seit 2007 Birgir Jakobsson

Das Neue Karolinska Solna (Nya Karolinska Solna)
Mit dem Neuen Karolinska Solna (Nya Karolinska Solna, kurz NKS) wird seit 2010 neben dem derzeitigen Krankenhaus in Solna ein neuer Komplex gebaut, der die bestehenden Gebäude ersetzen soll. Das alte Krankenhaus wird als veraltet und sanierungsbedürftig angesehen. Die ersten Patienten sollen Ende 2016 im neuen Krankenhaus aufgenommen werden.

Einzelnachweise

Siehe auch
Karolinska-Institut

Weblinks

Karolinska-Universitätskrankenhaus
Das Neue Karolinska Solna
Karolinska Trial Alliance

Krankenhaus in Schweden
Krankenhausbau in Schweden
Krankenhausbau in Europa
Unternehmen (Gemeinde Solna)
Bauwerk in der Gemeinde Huddinge
Universitätskrankenhaus in Schweden

Karolinska-Universitätskrankenhaus


5150 Elm's Way (en francés, 5150, rue des ormes) es una película canadiense de drama, suspenso psicológico y terror dirigida por Éric Tessier y protagonizada por René-Daniel Dubois y Marc-André Grondin. Está basada en la novela homónima de Patrick Senécal.

Elenco
 Marc-André Grondin como Yannick Bérubé.
 Normand D'Amour como Jacques Beaulieu.
 Sonia Vachon como Maude.
 Mylène St-Sauveur como Michelle.
 Élodie Larivière como Anne.
 Catherine Bérubé como Josée.
 Normand Chouinard como Jérome Bérubé.
 Louise Bombardier como Francine Bérubé.
 Pierre-Luc Lafontaine como Simon.
 René-Daniel Dubois como M. Ruel

Producción
La película se rodó en los Melrose Studios de Quebec, Canadá, y se estrenó el 9 de octubre de 2009.

Referencias

Películas de suspenso
Películas de terror
Películas dramáticas
Películas rodadas en Canadá
Películas dirigidas por Éric Tessier
Películas dramáticas de los años 2000
Películas dramáticas de Canadá
Cine de terror de los años 2000

5150 Elm's Way


عدشيت الشقيف هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء النبطية في محافظة النبطية.

الموقع
 تقع عدشيت الشقيف في قضاء النبطية أحد أقضية محافظة النبطية هذه المحافظة هي واحدة من ثمان محافظات يتشكّل منها لبنان الإداري.
 تبعد عدشيت الشقيف 81 كلم (50.3334 مي) عن بيروت عاصمة لبنان
 ترتفع 400 م (1312.4 قدم - 437.44 يارد) عن سطح البحر وتمتد على مساحة 406 هكتاراً (4.06 كلم²- 1.56716 مي²).

المراجع

أماكن مأهولة في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة النبطية
تجمعات شيعية في لبنان
قرى جبل عامل
مدن لبنان
منطقة النبطية
أماكن مأهولة في قضاء النبطية

عدشيت الشقيف


The Black Keys je američka rock grupa osnovana 2001. godine u Akronu, Ohio. Grupa se sastoji od dva člana, Dan Auerbach (vokal, gitara) i Patrick Carney (bubanj). Album prvijenac pod nazivom The Big Come Up objavili su 2002. godine za nezavisnu izdavačku kuću Alive Records. Samo godinu dana kasnije objavljuju novi album Thickfreakness te postaju prepoznatljivi po sirovom blues-rock zvuku Auerbachove gitare i Carneyjevim jednostavnim bubnjarskim ritmovima uz očite uzore u samim početcima moderne glazbe kao što su Junior Kimbrough, Howlin' Wolf i Robert Johnson.

Povijest sastava

Prijatelji od djetinjstva, Auerbach i Carney osnovali su grupu nakon što su odustali od fakulteta. Godine 2002. objavili su prvi album naziva The Big Come Up (2002.), koji im je donio ugovor s izdavačkom kućom Fat Possum Recordsom. Tijekom sljedećeg desetljeća, Black Keys su izgradili veliku underground bazu obožavatelja obilaskom malih klubova, čestim izdavanjem albuma, nastupima na glazbenim festivalima te širokim licenciranjem vlastitih pjesama. Njihov treći album Rubber Factory (2004.) dobio je veliku pohvalu kritike što je na kraju dovelo do diskografskog ugovara s poznatom izdavačkom kućom Nonesuch Records 2006. Nakon što su samostalno producirali i snimili prva četiri albuma u improviziranim studijima, dvojac je album Attack & Release (2008.) završio u profesionalnom studiju uz pomoć producenta Danger Mousea s kojim nastavljaju suradnju i na sljedećim albumima.

Komercijalni proboj grupe dogodio se 2010. godine, albumom Brothers te hit-singlom "Tighten up" s kojim osvajaju tri nagrade Grammy, uključujući onu za najbolji alternativni album. Nastavak iz 2011. El Camino dobio je također odlične kritike i dostigao drugo mjesto na ljestvici Billboard 200, što ih je dovelo do prve koncertne turneje po arenama SAD-a. Black Keysi su za novi album i hit-singl "Lonely Boy" osvojili ponovo tri nagrade Grammy, za najbolji rock album, najbolju rock izvedbu te najbolju rock pjesmu. Godine 2014. izdali su svoj osmi album naziva Turn Blue, koji postaje njihov prvi album broj jedan u SAD-u, Kanadi i Australiji. Nakon završetka turneje 2015. godine, dvojac je nekoliko godina napravio stanku kako bi radili na sporednim projektima i producirali druge izvođače. Vratili su se 2019. sa svojim devetim albumom Let's Rock.

Diskografija

Studijski albumi
The Big Come Up (2002.)
Thickfreakness (2003.)
Rubber Factory (2004.)
Magic Potion (2006.)
Attack & Release (2008.)
Brothers (2010.)
El Camino (2011.)
Turn Blue (2014.)
'Let's Rock' (2019.)

The Black Keys u Hrvatskoj

Black Keysi su u Hrvatskoj do sada nastupili samo jedanput,  24. lipnja 2014. godine u sklopu zagrebačkog INmusic festivala. Turneja koja je obuhvatila zagrebački koncert započela je nakon objave albuma Turn Blue (2014) i hit singlova "Fever", "Turn Blue" te "Weight of Love". Na devetom INmusic festivalu, iste godine, nastupili su uz Black Keysi još i: Wolfmother, Pixies, MGMT, Foals, Flogging Molly, The Fratellis i drugi.

Vanjske poveznice

 Službena stranica grupe The Black Keys
 Službena stranica obožavatelja Black Keysa

U izradi, Glazbeni sastavi
Američki rock-sastavi

The Black Keys