MozaiQ este una dintre organizațiile comunitare care se adresează persoanelor LGBTI (lesbiene, gay, bisexuali, transgender, intersexuali) din România. Organizația s-a înființat în noiembrie 2015 după o serie de întălniri consultative ale comunității LGBT privind necesitatea unei noi organizații LGBT în România. MozaiQ își propune să dezvolte comunitatea LGBTI din România prin solidaritate și încredere reciprocă, rezultate din activitățile sociale, o prezență pe scena culturală alternativă, precum și o atenție deosebită acordată diverselor grupuri din comunitate: persoanele rome LGBTI, persoanele trans, persoanele HIV+, lucrătorii sexuali, persoanele LGBTI aflate într-o situație socio-economică precară, persoanele cu abilități diferite, precum și seniorii și tinerii. Direcțiile prioritare de acțiune ale MozaiQ sunt: dezvoltarea comunităților, activism comunitar, advocacy, sprijinirea, capacitarea și încurajarea dezvoltării individuale a persoanelor LGBTI cu nevoi specifice și dezvoltarea organizațională.

MozaiQ este membră cu drepturi depline ILGA Europe. MozaiQ este membră și a  și a .

MozaiQ a fost una din organizațiile vocale împotriva inițiativei de modificare a articolului 48 din Constituția României, inițiativă care urmărea, printre altele, definirea familiei drept uniunea dintre un bărbat și o femeie. MozaiQ a criticat inițiativa în repetate rânduri, motivând că restrânge drepturile persoanelor LGBTI și îngreunează eforturile legislative de legalizare a căsătoriilor gay în România. O scrisoare de susținere a comunității LGBTI din România lansată în mai 2016 a strâns semnăturile a peste 1000 de personalități publice, printre care Loredana, Inna, Alexandra Stan, Dragoș Bucurenci, Ada Solomon, ajungând într-un final la peste 12.000 de semnături. În august 2017, MozaiQ a anunțat lansarea unei dezbateri publice naționale cu privire la legalizarea parteneriatelor civile, cu forumuri publice în Cluj-Napoca, Iași și București. În martie 2017, MozaiQ a lansat o petiție pentru legalizarea parteneriatelor civile, semnată de 48 de organizații și 3.000 de cetățeni. În luna octombrie 2017, MozaiQ a organizat un protest public în favoarea legalizării parteneriatelor civile, intitulat "Tradiția noastră e iubirea" la care au participat sute de persoane.  În perioada 11 septembrie - 7 octombrie 2018, în contextul referendumului pentru familie, MozaiQ a implementat campania "Iubirea NU se votează". În cadrul acestei campanii MozaiQ a desfășurat mai multe tipuri de activități printe care două proteste (Lăsați-ne să iubim! și Iubirea NU se votează), campania de crowdfunding "Susțin LGBT la Referendum", o serie de întâlniri comunitare cu scopul consultării și informării comunității, campania de informare online și offline, campanie de boicot la care au participat diverse nume cunoscute precum: Alexandra Ungureanu, Răzvan Firea, Alexandra Stan,  Mirela Bucovicean, Emil Rengle, Andreea Bălan,  Vladimir Drăghia, Maurice Munteanu.

În 2016 MozaiQ a depus o plângere la Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării (CNCD) împotriva deputatului Bogdan Diaconu, pentru declarațiile sale "În București nu vor mai avea loc parade de homosexuali! În calitate de Primar General, nu voi mai permite ca pe străzile Bucureștiului să se desfășoare parade de homosexuali. Apăr valorile creștine și tradiționale ale Capitalei și nu permit transformarea Bucureștiului în Sodoma și Gomora", acesta fiind sancționat cu amendă de 4000 de lei. În anul 2017 MozaiQ a depus o nouă plângere la CNCD împotriva senatorului liberal Leon Dănăilă pentru declarațiile "Un homosexual poate să cumpere copii, poate să-i fure, poate să-i achiziționeze pe alte căi. Să-i învețe să devină tot așa. Eu asta nu pricep, mintea mea nu poate să priceapă. Nu, una e femeie, ălalalt e bărbat. Asta nu pricep. Îmbracă-i pe amândoi bărbați. Îți plac bărbații? Poftim! Sodoma și Gomora. Doamne ferește! E un regres, totuși, al speciei umane", rezultând într-o sancțiune cu amendă de 2000 de lei.

În iunie 2018 și 2019, MozaiQ a fost principal partener al Bucharest Pride , în 2018 a fost și partener în organizarea Cluj Pride, iar în 2019 partener al primului festival Pride Timișoara.

MozaiQ participă din anul 2018 și la festivalul Street Delivery , inițial doar la București, iar în 2019 și în Bacău. Ca parte a coloratului festival, MozaiQ a organizat o expoziție cu sprijinul unor artiști contemporani cunoscuți și a pictat o instalație artistică temporară sub forma unei treceri de pietoni în culorile curcubeului.

MozaiQ încearcă să lucreze cât mai mult posibil și cu comunități din afara Bucureștilui. Asociația a organizat și susținut eveniente și grupări din Iași, Cluj, Constanța, Timișoara, Sibiu, Brașov, Craiova și nu numai, atât în 2018 cât și în 2019 în cadrul proiectului OUTcity.  Astfel, comunitatea locală a diferitelor orașe din România s-a putut întâlni cu persoane din MozaiQ într-un spațiu safe pentru a discuta despre problemele și nevoile acesteia, precum și doar pentru a interacționa și crea contacte atât cu organizatorii cât și cu alți oameni aproape de ei geografic.

În mai 2019, cu ocazia Zilei Internaționale Împotriva Homofobiei și Transfobiei, MozaiQ a organizat prima Gală a Aliaților LGBTQ+. Peste 150 de invitați, activiști LGBTQ+ precum și nume cunoscute din industriile creative din Romania, s-au strând în Qreator pentru a celebra diversitatea și a premia aliații comunității pentru curaj, implicare și deschidere.

În octombrie 2019, ca parte a Lunii Istoriei LGBT, MozaiQ a sprijinit vernisajul "OBIECT. Călător prin istorii publice și personale" proiect de Valentina Iancu & Vlad Viski, ce a avut loc la MNAC. Asociația a mai sprijinit și "Arhiva Queer - Adrian Newell Păun" , un proiect extrem de important pentru cultura și istoria queer locală, ce a constat în digitizarea și arhivarea în cadrul unei platforme online a artefactelor aflate în colecția activistului Adrian Newell Păun.

La cea de-a 7-a ediție a festivalului de filme pentru adolescenți SUPER , în iunie 2019, MozaiQ a dat premiul special pentru cel mai bun film cu tematică LGBT.

Proiecte majore
De la înființarea sa, MozaiQ a organizat câteva sute de evenimente comunitare, două școli de vară și una de iarnă, forumuri publice cu politicieni, marșul "Dumnezeu nu face politică", Bucharest Pride 2016, un grup studențesc LGBTI – Campus Pride – în Universitatea din București, întâlniri ale seniorilor LGBT, ieșiri sportive, o campanie de advocacy pentru înființarea unui centru comunitar LGBTI în București, Luna Istoriei LGBT, precum și o serie de ieșiri publice menite a oferi reprezentare și un sentiment de apartenență comunității LGBTI.

Printre proiectele majore ale Asociației se află:

Q Sports

În februarie 2018 MozaiQ, prin grupul Q Sports, a organizat la București primul campionat de fotbal amator pentru comunitatea LGBTI din Româia, la care au participat șase echipe și un total de 42 de sportivi. Turneul "Fotbal pentru Diversitate" a fost câștigat de echipa United Women of Cluj Napoca.  În 2019 a avut loc la Cluj și cea de-a doua ediție a "Fotbal pentru Diversitate", organizat de MozaiQ pentru a trage un semnal cu privire la importanța combaterii homofobiei și transfobiei în sport.

În august 2019 MozaiQ a participat cu Q Sports la 10-a ediție a Jocurilor Gay - "Paris 2018 Gay Games", unde România a fost reprezentată de 6 sportivi.

În 2020, finanțat de FARE Network, proiectul "Fotbal pentru diversitate" a avut în centrul său organizarea celei de-a treia ediții a turneului național cu același nume, care pune accent pe lupta împotriva homofobiei și transfobiei în sport. Chiar înainte de începerea pandemiei, turneul a reunit și în acest an zeci de sportivi și sportive din mai multe orașe, inclusiv din Austria.

În 2021, echipa de fete CSO (Club Sportiv Ocazional) participă la competiția sportivă internațională Copenhagen 2021 WorldPride & EuroGames și câștigă medalia de aur la fotbal feminin.

Triumf Amiria. Muzeul Culturii Queer [?]

Acesta este un proiect de recuperare a producției culturale queer din ultimii 20 de ani care se axează pe trei direcții: literatură, arte vizuale și arte performative. TRIUMF AMIRIA este un efort de diseminare extinsă a culturii queer locale care își propune în același timp să identifice mai multe direcții pentru viitorul producției culturale queer.

Proiectul propune o serie de evenimente menite să sublinieze importanța culturii queer în ultimele două decenii, dar și să încurajeze producția culturală nouă prin expoziții, ateliere, tururi ghidate, spectacole de teatru și performance-uri, lecturi publice și evenimente de networking. Activitățile publice vor fi dublate de o cercetare și arhivare digitală a artefactelor culturale produse de artiști și artiste queer din 2001 până astăzi.

O explicație a numelui neobișnuit al muzeului este oferită de Mihaela Cîrjan, coordonatoarea muzeului: "Un nume autentic queer apărut în laboratoarele colectivului artistic Apparatus 22, TRIUMF AMIRIA face aluzie la sentimentul de mândrie, acel pride pe care comunitățile queer din întreaga lume îl sărbătoresc anual, dar încapsulează o viziune mai largă privind rolul unui muzeu queer. A-mi-ri-a pentru că înzecit tinde spre infinit, spre utopie. Recuperăm miria de la acel mýrioi de origine greacă folosit în secolele XVIII și XIX (lăsat ulterior în uitare) ca prefix decimal în sistemul metric pentru a simboliza zece mii. Un gest necesar pentru a reprezenta identitățile noastre queer, fluide, multiplicate de zece mii de ori și de zece ori pe-atât într-o lume ideală în care queer permite spațiu pentru noi toți, în virtutea umanității noastre".

TRIUMF AMIRIA. Muzeul Culturii Queer [?] este un proiect realizat de Asociația MozaiQ în parteneriat cu Muzeul Național de Artă Contemporană, Centrul de Teatru Educațional Replika și artista Kjertsi Vetterstad (Norvegia).

Proiectul se desfășoară în perioada martie 2020 – martie 2022. Proiect finanțat prin Granturile SEE 2014 – 2021 în cadrul Programului RO-CULTURA.

Campus Pride - Campanii Comunitare de Advocacy pentru Universități Sigure

Campus Pride este prima inițiativă din România ce urmărește crearea unui mediu primitor și sigur și a unui climat de acceptare pentru toți studenții din mediul universitar românesc, indiferent de orientarea lor sexuală sau identitatea de gen. Proiectul, dedicat și creat de către studenți LGBT din București, a creat primul spațiu sigur în care aceștia se vor putea informa, socializa și dezvolta abilități de leadership, în contextul unor realități încă profund homofobe.

Începând cu luna octombrie 2021, s-a pornit la drum în București, Cluj și Timișoara cu trei centre studențești, unde tinerii LGBT și aliații se pot întâlni regulat să își împărtășească experiențele, să participe la diverse activități de dezvoltare comunitară și să se sprijine reciproc.

În 2015 – 2016 proiectul a implicat studenții LGBT în organizarea a trei evenimente cheie: Săptămâna Aliaților LGBT – o serie de evenimente de socializare (teatru forum, story telling, dezbatere, quiz night, karaoke, biblioteca vie, party, seară de jocuri, treasure hunt, seara de film etc), Luna Istoriei LGBT – workshop, laser tag, Săptămâna Pride – workshop bannere, expozitie PhotoVoice, Marsul Diversitatii. Alte evenimente ce au avut loc în acea, eveniment cu ocazia "Transgender Day of Remembrance", eveniment de Asexual Visibility Day, Queer Prom "How Queers Stole Christmas".

În 2017 Campus Pride a organizat întâlniri sociale (petreceri, brunchuri, seri de film) și ateliere (de educație sexuală și intervenția în cadrul violenței de diferite feluri).

În 2018, studenții LGBT s-au mobilizat pentru a organiza un party la Macaz, expoziția "Brave To Be Me", cu instantanee din viața de student LGBT, iar în colaborare cu IBM România, au organizat două traininguri privind dezvoltarea personală la Facultatea de Sociologie și la SNSPA.

După o scurtă pauză, proiectul a fost revitalizat odată cu anul 2021, în parteneriat cu Asociația Pride Romania, Identity.Education și Samtökin '78, cu sprijinul programului Active Citizens Fund România, finanțat de Islanda, Liechtenstein și Norvegia prin Granturile SEE 2014-2021. În acest an proiectul a demarat mai multe acțiuni și evenimente în București, Cluj și Timișoara, dar și online, printre care: Discuții cu studenți LGBT Campus Pride Talks (în toate cele 3 orașe), Petreceri comunitare, Târg de inițiative, Participarea la Marșul Pride 2021, Evenimente culturale și comunitare, Tramvaiul Rainbow, Campus Pride Leadership Summer School, Deschiderea Centrelor Campus Pride (în toate cele 3 orașe), Evenimente sociale, inclusiv în Centrele Campus Pride din cele 3 orașe, Evenimente în cadrul PRIDE și Luna Istoriei LGBT 2021, Parteneriat cu mai multe asociații studențești.

Pentru anii 2021-2022 proiectul și-a propus să afle care sunt realitățile din universitățile din România pentru studenții LGBT, aruncând o privire la politicile de incluziune din mediul universitar din România și propunând un sistem de evaluare a universităților și facultăților din țară, sub forma unui Campus Pride Index.

Unicorns@Work

Proiectul Unicorns@Work, susținut prin Fondul IKEA pentru Egalitate de Gen, finanțat de IKEA România și gestionat de Fundația Comunitară București, își propune să crească gradul de angajabilitate al persoanelor transgender din București, lucrând în paralel atât cu persoanele transgender pentru a le îmbunătăți diversele abilități, cât și cu companii, fiind un spațiu de informare pentru angajatori și angajați dedicați ideii de incluziune a diversității pe piața muncii din România, persoane trans, persoane lgb+ și aliați ai persoanelor lgbt+ din România. Proiectul se desfășoară din aprilie 2019.

Strategia Unicorns@Work este construită pe doua axe:

 Primul ax se concentrează pe ridicarea nivelului de angajabilitate a persoanelor trans, prin consolidarea cunoștințelor de tot felul (limbi străine, IT, redactare de CV etc), dar și a încrederii în sine și a spiritului de inițiativă.

 Al doilea ax al strategiei elaborate în cadrul proiectului este centrat pe construirea unei rețele de angajatori informați și dornici să construiască medii de muncă incluzive cu persoanele cu identități de gen ce nu se conformează normelor tradiționale. Echipa Unicorns@Work, alături de companiile partenere, și-a propus sa realizeze strategii de recrutare și angajare gender-blind, politici interne care sa recunoască comportamentele și atitudinile care duc la creșterea sau, dimpotrivă, scăderea transfobiei la locul de muncă.

Intersect - Altfel despre discriminare

Proiectul a avut drept scop combaterea discriminării romilor prin activități de conștientizare a nivelului de discriminare și a impactului negativ al acesteia în societate; el include o componentă majoră de împuternicire a tinerilor romi la nivel local și promovarea participării lor directe în dezvoltarea, implementarea și monitorizarea de activități și politici care îi afectează. De asemenea, proiectul sprijină capacitarea unei societăți civile rome și pro-rome la nivel local. Proiectul se adresează specific romilor LGBT și dorește să pună pe agenda publică intersecționalitatea și discriminarea multiplă. Acesta este coordonat de CRJ – Centrul de Resurse Juridice și implementat în parteneriat cu următoarele organizații: ACTEDO – Centrul de Acțiune pentru Egalitate și Drepturile Omului, Asociația MozaiQ LGBT și UCTRR – Uniunea Civică a Tinerilor Romi din România . Proiect finanțat de Programul Drepturi, egalitate și cetățenie al Uniunii Europene (2014-2020).

Activități: Identificare a nevoilor tinerilor romi și romi LGBT din cinci orașe din România, urmată de sesiuni de formare și informare, activități de mentorat, cât și ateliere de lucru pentru crearea și implementarea, ulterioară, de campanii locale de informare, derulate de înșiși tinerii participanți în proiect, cu sprijinul organizațiilor partenere; Reprezentarea intereselor tinerilor romi și romi LGBT în minim cincisprezece cazuri de discriminare; Cursuri de formare adresate reprezentanților autorităților locale din cinci orașe și ateliere de lucru cu studenți în universități. Sprijinirea creării și derulării de campanii online pentru nediscriminare de către studenți, alături de studenți, tineri romi și romi LGBT; Realizarea unui studiu privind discriminarea romilor și a romilor LGBT în România. Includerea de bune practici și a cazurilor identificate pe parcursul proiectului; Campanie națională de conștientizare cu privire la discriminarea minorității rome și a romilor LGBT. Realizarea de propuneri de politici publice specifice privind nediscriminarea.

Fondul Comunitar LGBT+

În 2019 se lansează primul fond dedicat inițiativelor comunitare LGBTI din România. Fondul Comunitar LGBTI urmărește sprijinirea inițiativelor locale ale comunităților LGBTI și aliaților pentru a asigura siguranța, vizibilitatea și egalitatea tuturor persoanelor din România, indiferent de orientarea lor sexuală, a identității de gen ori a altor caracteristici. ziunea MozaiQ este că puterea comunității LGBTQI se bazează pe putearea fiecăruia, campioni și campioane vizibile pentru drepturilor persoanelor LGBTQI, și pe impactul pe care fiecare îl poate face în comunitate sa – în cercul său de prieteni, acasă, la școală, facultate, muncă.

De la înființarea acestui proiect, MozaiQ a oferit finanțări în valoare de 101593 RON, astfel: 44 de finanțări către organizații LGBTQ+ (83.146 RON); 16 finanțări către persoane vulnerabile (11.933 RON); 8 cursuri de (re)conversie profesională (6.514 RON).

Premii și nominalizări

Aprilie 2019
 din partea CERE la Gala Premiilor Participării Publice "Om cu om facem puterea" pentru campania "Iubirea nu se votează!",  Premiul Boicot la URnĂ
Premiul s-a acordat Asociației MozaiQ pentru munca depusă cu scopul împiedicării trecerii referendumului pentru familie. Campania de advocacy, acțiunile de informare și sensibilizare și celelalte eforturi ale MozaiQ și ale tuturor celor care au promovat boicotul au avut rezultat: din lipsă de cvorum, referendumul nu a fost validat.

 Mai 2019
 finalist în cadrul Gălii Societății Civile la categoria Campanii de comunicare pe teme sociale
Nominalizarea s-a acordat Asociației MozaiQ pentru campania "Iubirea Nu se Votează".

 Iunie 2019
 din partea ActiveWatch la Gala HateAwards, premiul "Stați liniștiți pe voturile voastre"'''
Premiul a fost acordat Asociaței MozaiQ, platformei Respect și agenției Papaya Advertising pentru mobilizarea exemplară în demobilizarea homofobiei de la urne în cadrul referendumului pentru familie.

Consilii directoare
Primul Consiliu Director al MozaiQ a fost format din Vlad Viski, președinte, Octav Dumitru, vicepreședinte, membrii Ovidiu Anemțoaicei, Bogdan Dogaru, Mihnea Florea, Ștefan Iancu. Roxana Marin și Alexandru Moisii. Mandatul acestui Consiliu Director a fost între octombrie 2015 și octombrie 2016.

Al doilea Consiliu Director MozaiQ a fost format din Vlad Viski, președinte, Andrei Voinea, vicepreședinte, membrii Bogdan Dogaru, Mihnea Florea, Alexandru Palas, Simona Rujan și Alex Zbîrciog. Activitatea acestui Consiliu Director s-a desfășurat în perioada octombrie 2016 - aprilie 2018.

În aprilie 2018 a avut loc cea de-a treia Adunare Generală anuală a MozaiQ, alegându-se cel de-al treilea Consiliu Director, format din Robert Rațiu, președinte, Alexa Valianatos, vicepreședintă și membrii Ovidiu Anemțoaicei, Alina Dumitriu, Andrei Ion, Tudor Kovacs și Alexandru Palas. De asemenea, s-a hotărât crearea poziției de director executiv, ocupată de Vlad Viski.

A patra Adunare Generală a avut loc pe 20 aprilie 2019, iar mandatul Consiliu Director a fost de doi ani, conform noilor reglementări statutare ale organizației. Cel de-al patrulea Consiliu Director a fost format din Robert Rațiu, președinte, membrii Mihnea Florea, Victor "Zamfi" Pînzariu, Tudor Kovacs, Cristi Musat, Carmen Gheorghe, Antonella Lerca Duda și Mircea Ciobanu, cenzor. (Inițial și Alina Dumitriu, cu funcția de vice-preșeședintă)

Al cincilea Consiliu Director, ales în 2021, a fost format din Alexandru Palas, președinte, Ioana "Jerzy" Dumitrescu, vice-președinte, membrii Carmen Gheorghe, Cezara David, Bogdan Dogaru, Victor "Zamfi" Pînzariu, și Ovidiu Anemțoaicei, cenzor. (inițial și Mihnea Florea, cu funcția de preșeședinte și Ioana "Fen" Fotache cu funcția de membru).

Actualul Consiliu Director, ales în 2023, este format din Cristina Săracu, președintă, Octavian Dumitru, vice-președinte, membrii Robert Rațiu, István Téglás, Cezara David, Tudor Kovacs, Mihai Lixandru și Mircea Ciobanu cenzor.

Note

Legături externe
 Site oficial
 MozaiQ pe Facebook
 MozaiQ pe Instagram
 MozaiQ pe LinkedIn

Organizații LGBT
Organizații LGBT din România
LGBT în Europa
LGBT în România

MozaiQ


Un château pour Noël (A Castle for Christmas) est un film américain réalisé par Mary Lambert, sorti en 2021.

Synopsis
Sophie Brown, autrice à succès, part en Écosse pour fuir le scandale suscité par son dernier livre. Elle visite le village où son père était gardien du château. Elle tombe amoureuse du château, Dun Dunbar; mais doit composer avec son propriétaire acariâtre, Myles 12ème duc de Dunbar.

Fiche technique
 Titre : Un château pour Noël
 Titre original : A Castle for Christmas
 Réalisation : Mary Lambert
 Scénario : Ally Carter et Kim Beyer-Johnson
 Musique : Jeff Rona
 Photographie : Michael Coulter
 Montage : Suzy Elmiger
 Production : Brad Krevoy
 Société de production : Motion Picture Corporation of America
 Pays :  et
 Genre : Aventure, comédie dramatique, romance
 Durée : 98 minutes
 Dates de sortie :
Netflix :

Distribution
 Brooke Shields  : Sophie
 Cary Elwes  : Myles
 Lee Ross  : Thomas
 Andi Osho  : Maisie
 Tina Gray  : Helen
 Eilidh Loan  : Rhona
 Stephen Oswald : Angus
 Vanessa Grasse : Lexi
 Desiree Burch  : Claire
 Antony Strachan : Eamon
 Drew Barrymore  : elle-même
 Mark Fleischmann : Frank De Luca
 Suanne Braun :

Accueil
Le film a reçu un accueil mitigé de la critique. Il obtient un score moyen de 53 % sur Metacritic.

Notes et références

Liens externes

Film américain sorti en 2021
Film britannique sorti en 2021
Film d'aventure américain
Film d'aventure britannique
Comédie dramatique américaine
Comédie dramatique britannique
Film romantique américain
Film romantique britannique
Film de Noël
Film distribué par Netflix
Film mettant en scène un écrivain
Film se déroulant en Écosse

Un château pour Noël


ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනයේදී සිදු කෙරෙන්නේ සංගීතය සහ නර්තනයේ සංස්කෘතිකමය අංගයන් ප්‍රාදේශීය සහ ලෝක මට්ටමින් අධ්‍යයනය කිරීමයි. ජෙෆ් ටොඩ් ටයිටන් විසින් මෙය හදුන්වනු ලැබුයේ මිනිසුන් විසින් සංගීතය නිර්මාණය කිරීම පිළිබඳව කෙරෙන හැදෑරීමක් ලෙසය. මෙය බොහෝවිට පෙරදිග සංගීතය හා බැඳුනු අධ්‍යයනයක් ලෙස පෙනුණ ද, මෙහිදී බටහිර සංගීතය පිළිබඳවද අධ්‍යයනය කෙරේ. බෲනෝ නෙට්ල් විසින් පළකරන ලද මතයකට අනුව ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනය බටහිර අදහස්වලට බර සංසිද්ධියකි. නමුත්, මෑත කාලයේදී විද්වතුන් විසින් තම තමන්ගේ රටවල් වලදී සිදුකරන ලද ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනයක් තුළින් නෙට්ල්ගේ ඉහත මතය බිඳහෙළීමට අවශ්‍ය තරම් කරුණු සොයාගෙන ඇත.

ඉතිහාසය

සංගීත අධ්‍යයනයේ පරමාර්ථය වූයේ බටහිර සංගීතය කලාව හා ඉතිහාසය හැදෑරීම වුවද, ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනයේදී සියලූ සංගීත කලාවන් සංස්කෘතිකමය හා සමාජීය කෝණයකින් විදහා බැලේ. මෙහි මුල්ම පර්යේෂණ සිදුකරන ලද්දේ 19 හා 20 වැනි සියවස් වලදීය. ඛෙලා බර්ටොක්, සොල්තන් තොඩලි, කොන්ස්තන්තයින් බ්‍රයිලොව්, ෆ්‍රැන්ජෝ ෂාවර්, කාල් සටම්ජන්, එජික් වොන් හොනබොස්ටල් සහ ඇලෙක්සැන්ඩර් එලිස් එම පර්යේෂක පිරිස වේ. "සංසන්දනාත්මක සංගීත අධ්‍යයනය" යන විෂයය ඔස්සේ ඔවුහු ජනවාර්ගික සංගීතය පිළිබඳව හැදෑරූහ. මුල් කාලීනව ඉහත විෂයයන්ගේ මූලික හැදෑරීම් පාදක වූයේ කටින් කට පැවතගෙන ආ පෙරදිග සංගීතය පිළිබඳව වුවද, දැනට මෙම විෂය, ලෝ වටා සියලූ සංගීතයන් හැදෑරීම දක්වා දියුණු වී ඇත.

1955 සිටම ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනය සමාජය" විසින් මෙම විෂයයේ ඉගැන්වීම් කටයුතු සිදු කරනු ලැබේ.

සටහන්

{|

|Ethnomusicology

|-

සංගීතය

ජනවාර්ගික සංගීත අධ්‍යයනය


An Solenangis clavata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Robert Allen Rolfe, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Solenangis clavata in nahilalakip ha genus nga Solenangis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Solenangis

Solenangis clavata


جابر بن عبد الله بن رئاب صحابي
 جابر بن عبد الله بن عمرو بن حرام صحابي
 جابر بن عبد الله الراسبي صحابي
 جابر بن عبد الله الصباح من حكام الكويت.

جابر بن عبد الله (توضيح)


The Windmill est un pub et une salle de concert situé à Londres dans le quartier de Brixton. Réputé pour la découverte de nouveaux artistes de la scène rock alternative et indépendante, le lieu a été classé parmi les meilleures salles de concert au Royaume-Uni. Il tient son nom du Moulin d'Ashby situé à proximité.

Histoire
The Windmill existe depuis les années 1970, initialement sous la forme d'un bar. A partir des années 2000, des concerts sont régulièrement organisés. A cette époque, Metronomy et Florence + The Machine, notamment , y font leurs premiers pas.

Relance de la scène alternative
Au cours des années 2010, le Windmill est présenté comme ayant contribué à relancer la scène rock britannique qui, pour certains, connaît alors une période de moindre créativité. Des groupes symbolisant ce renouveau comme Fat White Family, Shame, ou Black Country, New Road y sont programmés à leurs débuts. La salle sera alors qualifiée de «pilier de la jeune scène post-punk».

En 2008, le Windmill est classé par le Guardian comme l'une des meilleures salles de concert de Londres.

Références

Salle de spectacle à Londres
Salle de concert en Angleterre

The Windmill


Las pagodas del Tigre y el Dragón (en caracteres chinos tradicionales: 龍虎塔) conforman un santuario situado en el Lotus, un lago artificial de la isla de Taiwán, concretamente en el este del distrito Tsoying de la ciudad de Kaohsiung. El lago fue terminado en el año 1951 y contiene una serie de templos y pabellones entre los que se encuentran estas pagodas, que fueron construidas entre 1976 y 1978.

Hay una manera importante sobre cómo recorrer este templo, la forma correcta es entrar por la boca del dragón y salir por la boca del tigre, de esta forma, se dice que, la mala suerte se convertirá en buena suerte. En la parte frontal de este templo, podrás ver un cartel en donde te explica la forma correcta de recorrerlo.

Enlaces externos

Edificios religiosos en Taiwán
Edificios religiosos terminados en 1978
Palacios de Taiwán
Arquitectura de Taiwán del siglo XX
Esculturas de dragones
Tigres en el arte
Budismo en Taiwán

Pagodas del Tigre y el Dragón


අයන හුවමාරුව යනු  විද්‍යුත් විච්ඡේද්‍යයන්  දෙකක් හෝ විද්‍යුත් විච්ඡේද්‍යය ද්‍රාවණයක් සහ සංකීර්ණයක් අතර අයන හුවමාරුව වෙයි.

රසායන විද්‍යාව

අයන හුවමාරුව


Lions Clubs International, skraćeno LCI, je međunarodna sekularna humanitarna organizacija. Lionsi broje oko 1,4 milijuna članova u više od 200 država svijeta. Osnovao ju je Melvin Jones u mjestu Oak Brook u Illinoisu, gdje se nalazi i sjedište organizacije.

Lions klubovi u Hrvatskoj su aktivni od 1990. godine.

Poznati članovi
  Larry Bird
  Jimmy Carter
  Amelia Earhart
  Helen Keller

Vidi još
 Rotary International
 Junior Chamber International

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica
 Lions Hrvatska

Međunarodne nevladine organizacije
Organizacije u SAD-u
Aktivizam

Lions Clubs International


Marie Prevost (8 de noviembre de 1896-21 de enero de 1937) fue una actriz cinematográfica nacida en Canadá. A lo largo de sus veinte años de carrera actuó en un total de 121 producciones, tanto mudas como sonoras.

Primeros años

Su verdadero nombre era Mary Bickford Dunn, y nació en Sarnia, Ontario (Canadá). Siendo todavía niña su familia se mudó a Denver, Colorado, y posteriormente a Los Ángeles, California. Mientras trabajaba como secretaria se esforzó en obtener una trabajo de actriz en el estudio de Hollywood propiedad de Mack Sennett. Sennett, que era de una pequeña población en las cercanías de Montreal, la llamó la exótica "French girl (Chica francesa)", añadiendo a Dunn, bajo el nombre artístico de Marie Prevost, a su colección de bellezas en traje de baño.

En 1919 Prevost se casó en secreto con el socialité Sonny Gerke, que la dejó tras seis meses de matrimonio. La madre de Gerke le había prohibido unirse a Prevost porque ella era una actriz, por lo cual temía hablar de su matrimonio y no podía conseguir el divorcio sin revelar que se había casado. Prevost, temerosa de la mala publicidad que supondría para ella un divorcio, permaneció casada con Gerke hasta 1923.

Carrera en ascenso
Uno de sus primeros éxitos cinematográficos  llegó en 1920 en el filme romántico Love, Honor, and Behave, junto a otro recién llegado y protegido de Senté, George O'Hara. Inicialmente elegida para pequeños papeles de chica inocente y sexy, trabajó en varios filmes para el estudio de Senté hasta 1921, año en que firmó contrato con Universal. En Universal, Irving Thalberg se interesó en Prevost y decidió convertirla en una estrella. Para ello, Thalberg se aseguró de que ella recibiera una gran publicidad. Tras anunciar que la había elegido para protagonizar dos películas, The Moonlight Follies (1921) y Kissed (1922), Thalberg mandó a Prevost a Coney Island, donde ella quemó en público su traje de baño, con lo cual simbolizaba el final de sus años como belleza en traje de baño.

Estando en Universal, Prevost seguía todavía relegada a las comedias ligeras. Tras finalizar su contrato, en 1922 Jack Warner le dio otro de dos años con un sueldo de 1.500 dólares semanales con Warner Bros.. En ese tiempo Prevost tenía una relación con el actor Kenneth Harlan. Jack Warner también firmó contrato con Harlan y la pareja tuvo primeros papeles en la producción basada en la obra de F. Scott Fitzgerald The Beautiful and Damned. Para dar publicidad al film, Warner anunció que la pareja se casaría en el plató. La maniobra funcionó, y miles de admiradores mandaron cartas y regales a los dos actores. El Los Angeles Mirror aireó que Prevost estaba todavía casada con Sonny Gerke, y que por ello podría producirse bigamia. Warner consiguió con rapidez la nulidad matrimonial y, cuando el escándalo se fue olvidando, Prevost y Harlan se casaron.

A pesar de la mala publicidad, la actuación de Prevost en The Beautiful and Damned obtuvo buenas críticas. El director Ernst Lubitsch la eligió para un papel principal frente a Adolphe Menjou en la cinta de 1924 The Marriage Circle. Esta interpretación, alabada por The New York Times, tuvo como resultado que Lubitsch la eligiera para trabajar en Three Women en 1924 y en Kiss Me Again al año siguiente.

Justo cuando su carrera estaba en lo más alto, la madre de Prevost falleció en 1926 en un accidente de tráfico mientras viajaba por Florida con la actriz Vera Steadman, otra amiga canadiense, y el productor cinematográfico Al Christie.

Declive

Hundida por la pérdida de su único pariente vivo, Prevost empezó a beber en exceso, cayendo finalmente en el alcoholismo. Su matrimonio acabó en divorcio en 1927. Prevost intentó superar sus problemas personales dedicándose al trabajo. Tras ver a Prevost en The Beautiful and Damned, Howard Hughes la eligió para el primer papel de La horda (1928). Durante el rodaje Hughes y Prevost tuvieron una breve relación, aunque Hughes rompió rápidamente, cayendo Prevost en una depresión. Tras The Racket, Prevost no volvería ya a interpretar primeros papeles femeninos.

La depresión hizo que Prevost sufriera un desorden alimentario, con lo cual engordó considerablemente. En la década de 1930 ya trabajaba con menor frecuencia y únicamente le ofrecían papeles secundarios. Una destacada excepción fue su papel en Paid (1930), de carácter secundario con respecto al de Joan Crawford, pero con el cual consiguió buenas críticas. Como consecuencia de sus problemas sus ingresos menguaron, y a la vez crecían su alcoholismo y su peso. En 1934 no tenía trabajo y su situación económica se había deteriorado de un modo dramático. Además, a causa de su obesidad inició una conducta de privación alimentaria, buscando con ello conservar cualquier pequeño papel que los estudios le ofrecieran.

Fallecimiento
Marie Prevost falleció en Hollywood, California, en 1937, a los 40 años de edad. La muerte fue debida a un fallo cardiaco secundario a su alcoholismo y a la malnutrición. Su cuerpo no fue descubierto hasta dos días después.

Su funeral, costeado por Joan Crawford, se celebró en el Cementerio Hollywood Forever, y al mismo asistieron Crawford, Clark Gable, Wallace Beery, y Barbara Stanwyck, entre otros.

En febrero de 1937 se supo que el patrimonio de Prevost tenía un valor de solo 300 dólares, lo cual hizo que la comunidad de Hollywood creara el Motion Picture & Television Country House and Hospital para facilitar cuidado médico a los empleados de la industria televisiva y cinematográfica.

Por su contribución a la industria cinematográfica, a Marie Prevost se le concedió una estrella en el Paseo de la Fama de Hollywood, en el 6201 de Hollywood Boulevard.

Selección de su filmografía

Referencias

Enlaces externos

 Fotografías y texto

Actrices de cine de Estados Unidos
Actrices de cine de Canadá
Paseo de la Fama de Hollywood
Actrices de cine mudo de Estados Unidos
Actrices de cine mudo de Canadá
Fallecidos en Hollywood

Marie Prevost


Nörolojik bozukluk, sinir sisteminde meydana gelen herhangi bir bozukluktur. Beyin, omurilik ya da diğer sinirlerde görülen yapısal, biyokimyasal ya da elektriksel anormallikler belirtilere dahildir. Bu belirtilerden bazıları felç, kas zayıflığı, zayıf motor koordinasyonu, hissiyat kaybı, nöbetler, konfüzyon, ağrı ve şuur değişikliğidir.

Sınıflandırma

The Merck Manual; beyin, omurilik ve sinir bozukluklarını şu şekilde kategorize etmektedir:
 Beyin:
 Beyin hasarı (loblara göre):
 Frontal lob hasarı
 Parietal lob hasarı
 Temporal lob hasarı
 Pksipital lob hasarı
 Türe göre beyin işlevi bozukluğu:
 Afazi (dil)
 Disgrafi (yazma)
 Dizartri (konuşma)
 Apraksi (hareket)
 Agnozi (kişileri ya da nesneleri tanımlama)
 Amnezi (hafıza)
 Omurilik rahatsızlıkları (omurilik patolojisi, sakatlığı, enflamasyonuna bakınız)
 Periferik nöropati ve diğer periferik sinis sistemi bozuklukları
 Kafatası siniri rahatsızlıkları (trigeminal nevralji gibi)
 Otonom sinir sistemi rahatsızlıkları (disotonomi gibi)
 Nöbet rahatsızlıkları (epilepsi gibi)
 Merkezî ve periferik sinir sistemin hareket bozuklukları (Parkinson hastalığı, temel titreme, amyotrofik lateral skleroz, Tourette sendromu, multipl skleroz ve bazı periferik nöropati türleri)
 Uyku bozuklukları (narkolepsi gibi)
 Migrenler ve diğer baş ağrısı türleri (küme baş ağrısı gibi)
 Sırt ve boyun ağrıları (sırt ağrısına bakınız)
 Merkezî nöropati (nöropatik ağrıya bakınız)
 Nöropsikiyatrik hastalıklar

Kaynakça

Nörolojik bozukluk


Vodeni dvornik (lat. Persicaria amphibia), vrsta dvosupnice iz roda Persicaria, nekada uključivana u rod dvornika (Polygonum). Raste po gotovo cijeloj Europi (uključujući i Hrvatsku), djelovima Azije, Sjeverne Amerike i Afrike, a introducirana je i u neke Afričke države i Argentinu.

Biljka je koja voli vodena staništa, točnije raste po jezerima i močvarama. Neka indijanska plemena koristili su je u svojoj medicini i u prehrani.

Sinonimi
 Chulusium amphibium (L.) Raf.
 Polygonum amphibium L.

Vanjske poveznice

Izvori

Persicaria
Flora Europe
Flora Azije
Flora Sjeverne Amerike
Flora Maroka
Flora Alžira
Flora Tunisa
Flora Lesota
Flora Etiopije
Flora Kenije
Flora Kapskih provincija
Flora provincije Free State
Flora Ferojskih otoka

Vodeni dvornik


Kai Biermann (* 1972 in Berlin) ist ein deutscher Journalist und Autor.

Leben
Biermann erlangte sein Diplom in Psychologie 1997 an der Humboldt-Universität zu Berlin und arbeitete parallel bei der Zeitschrift Brigitte. Nach einem Volontariat bei der Berliner Zeitung arbeitete er bei der Financial Times Deutschland, der Netzeitung sowie dem Bildblog. Seit 2007 ist er bei Zeit Online angestellt, anfangs als Hauptstadtkorrespondent, ab 2009 verantwortlich für die Themen Internet, Datenschutz und Netzpolitik im Bereich Digital. Zwischen 2009 und 2011 war er Ressortleiter für Digital, Wissen, Studium. Seit 2014 war er Mitglied im neu gegründeten Team Investigativ/Daten von Zeit Online. Er betreute den Data Blog, der sich mit Open Data beschäftigte und berichtete regelmäßig vom NSA-Untersuchungsausschuss. In Zusammenarbeit mit Anna Biselli entstand daraus das Theaterstück "Nicht öffentlich".

2009 schrieb er einen Artikel in Zeit Online über Neusprech der Inneren Sicherheit, der den Impuls für die Einrichtung eines gleichnamigen Blogs mit Martin Haase sowie, zusammen mit Constanze Kurz, den Podcast Neusprechfunk gab. Für den Neusprechblog erhielten beide 2011 einen Grimme Online Award in der Kategorie Wissen und Bildung. Im gleichen Jahr wurde er für die Mitarbeit an der interaktiven Grafik Verräterisches Handy mit einem Grimme Online Award SPEZIAL und einem LeadAward. ausgezeichnet. Nebenbei ist er Autor im von Kathrin Passig initiierten Techniktagebuch

Seit 2019 ist er Redakteur im gemeinsamen Ressort Investigative Recherche und Daten von Die Zeit und Zeit Online.

2020 war er Teil des Cartell-Projektes, einer vom Journalistennetzwerk Forbidden Stories koordinierten internationalen Recherche zu ermordeten Journalisten in Mexiko. Forbidden Stories und die beteiligten Journalisten wurden dafür 2021 mit dem amerikanischen Journalistenpreis George Polk Awards ausgezeichnet. 2021 war er Mitglied beim Pegasus-Projekt, der von Forbidden Stories koordinierten internationalen Recherche zum Missbrauch der Spionagesoftware Pegasus des israelischen Unternehmens NSO Group. Die Beteiligten erhielten dafür 2021 den zu Ehren der ermordeten Daphne Caruana Galizia ausgelobten Preis des EU-Parlaments.

Veröffentlichungen
 mit Brigitte Biermann: Mütter und Söhne. Wege zu einem entspannten Miteinander. Links, Berlin 2003, ISBN 3-86153-291-3.
 mit Erhard Cielewicz: Flugplatz Döberitz. Geburtsort der militärischen Luftfahrt in Deutschland. Links, Berlin 2005, ISBN 3-86153-371-5.
 mit Martin Haase: Sprachlügen. Unworte und Neusprech von "Atomruine" bis "zeitnah". Fischer Taschenbuch, Frankfurt 2012, ISBN 978-3-596-19497-1.
 mit Thomas Wiegold: Drohnen. Chancen und Gefahren einer neuen Technik. Links, Berlin 2015, ISBN 978-3-86153-818-9.

Auszeichnungen
 2014 Holtzbrinck-Preis für Wirtschaftspublizistik in der Kategorie Online für "Die Medizin folgt dem Geld"
 2015 Ernst-Schneider-Preis in der Kategorie Print für "Tödliche Keime"
 2016 Deutscher Reporterpreis in der Kategorie Datenjournalismus für "Land in Flammen"
 2017 Der lange Atem, zweiter Preis für "NSA-Untersuchungsausschuss"
 2018 Medienpreis Luft- und Raumfahrt in der Kategorie Online für "Treibstoff für den Syrienkrieg"
 2020 Nominierung für den Nannen Preis in der Kategorie Investigation
 2021 Deutscher Reporter:innenpreis in der Kategorie Investigation für "Pegasus-Projekt"
 2021 George Polk Award in der Kategorie Technology Reporting für "Pegasus-Projekt"
 2022 Deutscher Reporter:innenpreis in der Kategorie Multimedia für "Die Schlacht um Mariupol"

Weblinks

 Artikel von Kai Biermann auf Zeit Online
 tagebau.com, private Homepage
 Neusprech und Data Blog

Einzelnachweise

Journalist (Deutschland)
Autor
Blogger
Deutscher
Geboren 1972
Mann

Kai Biermann


Víctor Yoshimar Yotún Flores (født 7. april 1990 i Callao, Peru), er en peruviansk fodboldspiller (venstre back/midtbane). Han spiller for Orlando City i Major League Soccer.

Yotún har tidligere spillet for blandet andet Sporting Cristal i hjemlandet, brasilianske Vasco da Gama samt Malmö FF i Sverige. Hos Malmö var han med til at vinde det svenske mesterskab to gange.

Landshold
Yotún debuterede for Perus landshold 8. februar 2011 i en venskabskamp mod Panama. I 2013 scorede han sit første mål for holdet i et opgør mod Bolivia. Han har repræsenteret sit land ved adskillige udgaver af de sydamerikanske mesterskaber, Copa América, og ved VM 2018 i Rusland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Peru
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Fodboldspillere fra Club de Regatas Vasco da Gama
Fodboldspillere fra Malmö FF

Yoshimar Yotún


Ny Vesthavn  er en containerhavn og krydstogthavn som ligger vest for Asnæsværket i Kalundborg.

Havnen har et areal på 330.000 m² og er etableret på 200.000 m² eksisterende land og 130.000 m² inddæmmet havområde.

Der er etableret en 500 meter lang kaj, med en vanddybde på 15 meter. Dermed kan Kalundborg Havn som den eneste havn på Sjælland, tilbyde en vanddybde på 15 meter. Havnen ligger ved T-ruten, der er en dybvandsruten, der forbinder Østersøen og Nordsøen

Den nye havn åbnede den 22. april 2019.

Eksterne henvisninger
 Lokalplan for Kalundborg Ny Vesthavn

Referencer

Havne i Danmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Kalundborg
Transport i Kalundborg

Ny Vesthavn


Malonogometni klub "Dudovo Bure" (MNK Dudovo Bure; Dudovo Bure Pakrac; Dudovo bure; Dudovo Bure) je bio futsal (malonogometni) klub iz Pakraca, Požeško-slavonska županija.

O klubu
"Dudovo Bure" je neformalno počeo s djelovanjem 1980. godine, nastupajući po raznim turnirima. 1984. godine se klub službeno registrira i postaju prvi registrirani malonogometni klub na području tadašnje SFRJ. Klub 1987. godine osvaja 2. mjesto u tadašnjem neslužbenom prvenstvu Jugoslavije, dva puta igra u završnici YURK jugoslavenskog revijalnog kupa, sudjeluje i pobjeđuje na brojnim turnirima (posebno se ističu 1988. i 1989. godina kada pobjeđuju na jakim turnirima u Pakracu i Bosanskoj Dubici, te na međunarodnom novogodišnjem turniru u Parizu).
Klub je nastupio i na sva tri prvenstva SR Hrvatske, te je 1990.-ih bio član 1. HMNL.
Klub je povremeno u dodatku imao i nazive sponzora
Za "Dudovo Bure" su pretežno nastupali igrači iz Pakraca i Lipika.

Uspjesi
 Prvenstvo Jugoslavije (neslužbeno)
 doprvak: 1987.

Plasmani po sezonama

Poznati igrači
 Marijan Krpan
 Dubravko Ljevaković
 Davor Nigović
 Goran Popadić
 Marijan Prohaska
 Nikica Grlica

Ostalo
Povodom obilježavnja 40. obljetnice osnivanja kluba, članovi Goran Popadić i Davor Nigović, redateljica filma Renata Lučić i producent Filip Filković predstavili su dokumentarni film Samo je nebo granica. Film traje 50 minuta i podsjetio je na prošlost stvaranja, rada i uspjeha mnogih generacija Lipika i Pakraca. Također je za prigodu obljetnice u Lipiku održan prigodni veteranski malonogometni turnir, a zatim i revijalna utakmica selekcije grada Zagreba U-19 protiv selekcije Lipika i Pakraca U-19

Unutrašnje poveznice
 Pakrac

Vanjske poveznice

Izvori
 pakrackilist.hr, LEGENDE NA TRIBINI PAKRAČKE DVORANE Jednom malonogometaš, uvijek malonogometaš , objavljeno 6. veljače 2018., pristupljeno 10. kolovoza 2019.
 takodobra.com, Dudovo bure i sjaj vremena , objavljeno 5. veljače 2009., pristupljeno 10. kolovoza 2019.
 poslovna.hr, MALONOGOMETNI KLUB DUDOVO BURE
 infobiz.fina.hr, MALONOGOMETNI KLUB'DUDOVO BURE'

Dudovo Bure
M Dudovo Bure
Dudovo Bure

MNK Dudovo Bure Pakrac


1992-93 විල්ස් කුසලානය එක්දින ජාත්‍යන්තර (එක්දින) ක්‍රිකට් ත්‍රිත්ව තරගාවලියක් වන අතර එහිදී එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යය විසින් පාකිස්තානය, ශ්‍රී ලංකාව සහ සිම්බාබ්වේ යන රටවලට සත්කාරකත්වය ලබා දුන්නේය. පාකිස්තානය සහ ශ්‍රී ලංකාව අවසන් මහා තරගයට පිවිසි අතර පාකිස්තානය ජයග්‍රහණය කළේය. තරඟයට එක්වන ලෙස ඉන්දියාවට ආරාධනා කළ නමුත් 1991-92 තරඟයේ විනිසුරුවන්ට විරෝධය පළ කරමින් එය ප්‍රතික්ෂේප විය.

ප්‍රසාද ලකුණු සටහන

මූලික වටය

1වන තරගය

2වන තරගය

3වන තරගය

අවසාන තරගය

යොමුව

ක්‍රිකට්
ශ්‍රී ලංකාව තුළ ක්‍රිකට්

විල්ස් කුසලානය 1993


La Librairie des peuples noirs et un espace culturel, médiatique, un lieu de dédicaces et de discussions autour de la littérature situé au cœur de la ville de Yaoundé au Cameroun.

Histoire
La Librairie des peuples noirs est un legs de l'écrivain camerounais Mongo Beti. Avec Odile Tobner, son épouse, il ouvre cette librairie au centre de la ville de Yaoundé dès son retour au Cameroun.

Actualité
La librairie est réputée pour être le point de distribution d'ouvrages difficiles à trouver au Cameroun.

En novembre 2021, l'acteur politique Maurice Kamto, par ailleurs écrivain et auteur d'ouvrages de poésie, y accueille des lecteurs venus à la dédicace d'un ensemble d'œuvres (écrits, poèmes,...). Sous la supervision de Kouam Tawa, il parlera de ses poèmes et notamment ceux rédigés durant sa mise en demeure pendant la crise postélectorale de 2018 au Cameroun.

Notes et références

Liens externes

Librairie
Littérature camerounaise

La Librairie des peuples noirs


A Batalha Naval do Fiorde Dynekilen foi uma batalha naval durante a Campanha da Noruega na Grande Guerra do Norte. Ocorreu em 8 de julho de 1716 no fiorde de Dynekilen entre uma frota dinamarquesa-norueguesa comandada por Peter Wessel Tordenskiold e uma frota sueca comandada pelo contra-almirante Olof Stromstierna. A derrota sueca na batalha é considerada uma virada decisiva na história e o motivo do fracasso da primeira campanha norueguesa do rei sueco Carlos XII.

A batalha naval
Às 8h do dia 8 de julho, ele manobrou sua frota para o fiorde na fragata Hvide-Örn. A tripulação da ilha continuou atirando nos navios; mas eles eram muito rápidos e ágeis e podiam passar rapidamente pelo gargalo perto da ilha.

No fiorde ele se aproximou dos suecos com seus navios ao alcance de tiro e começou a atacar a nau capitânia sueca, a Stenbocken, sob o comando do almirante Stromstjerna.

Os navios da frota dinamarquesa dispararam contra cada navio sueco por vez. Por volta das três horas da tarde, todos os navios suecos foram abandonados por suas tripulações e alguns foram incendiados. Depois que a ilha costeira também foi conquistada pelos marinheiros dinamarqueses e seus canhões inutilizados, o capitão pôde começar a resgatar os navios suecos que haviam sido incendiados e encalhados.

Um navio após o outro foi conduzido para fora do fiorde estreito, cada um com uma tripulação de emergência. Enquanto os navios estavam sendo resgatados, os dinamarqueses eram constantemente alvejados por soldados suecos em terra. À saída do som, as tropas suecas tentaram posicionar novamente a sua artilharia de forma a impedir que os dinamarqueses saíssem do fiorde. Mas eles eram muito rápidos e por volta das dez horas da noite todos os navios haviam deixado o fiorde e alguns estavam a caminho de Copenhague.

O almirante sueco ficou sem navio, então ele ficou temporariamente preso no fiorde.

Os navios envolvidos

Flotilha dinamarquesa

 Fragata Hvide-Örn (esta fragata sueca capturou Tordenskjold perto de Bülk)
 Peça moldura Arche Roa
 Moldura de peça Hjelperen
 Galera Príncipe Christian
 Galera Lovisa
 Cozinha Charlotta Amália
 galgos Galeote

Frota sueca

 Moldura da peça Stenbocken – capturada
 Galera Proserpina - capturada
 Galera Ulysses - capturado
 Galera Lucrezia - capturada
 Galera Wenden - afundado
 Galera Hekla - afundado
 Galera Kastor - afundado
 Galeote Skildpadden - afundado
 Meia galera Aquiles - capturado
 Meia galera Pollux - capturado
 Heitor da meia galera – capturado
 Meia galera Björnen – capturado
 Meia galera Sorte-Maren – capturada
 saveiro duplo ? - sequestrado
 barco a motor ? - sequestrado
 28 barcos de transporte (19 sequestrados e 9 afundados)

As consequências
O capitão Tordenskjold foi celebrado como o salvador da Noruega e o consolador do povo de Frederikshald, por causa do rei sueco Carlos XII. quebrou o cerco da cidade após a derrota em Dynekilen e recuou para o território sueco. A campanha norueguesa terminou em 18 de julho. De acordo com suas próprias declarações, o rei sueco havia perdido mais de 4 000 homens (de acordo com outras fontes, mais de 6 000 homens).

História da Suécia

Batalha de Dynekilen


Brendan Moore (Sheffield, 17 de fevereiro de 1972) é um árbitro inglês de snooker. Moore obteve sua licença de árbitro em setembro de 2002 e arbitrou pela primeira vez em uma partida profissional no World Snooker Tour ["circuito mundial de snooker profissional"] em setembro de 2005. Moore comandou duas finais do Campeonato Mundial de Snooker (World Snooker Championship): em 2014 e 2018. Ele também foi o árbitro nas finais do Campeonato do Reino Unido (UK Championship) de 2010 e 2013, bem como nas finais do Masters de 2012 e 2020. Moore esteve no comando de nove partidas que aconteceram breaks máximos ["entrada de 147 pontos"].

Árbitros da Inglaterra

Brendan Moore


Grand Theft Auto: Chinatown Wars er et action-adventure-videospil udviklet af Rockstar Leeds i forbindelse med Rockstar North og udgivet af Rockstar Games. Den blev udgivet den 17. marts 2009 til Nintendo DS, den 20. oktober 2009 til PlayStation Portable, 17. januar 2010 (iPhone og iPod Touch), 9. september 2010 (iPad) på iOS og 18. december 2014 til Android og Fire OS-enheder.

Det er det trettende spil i Grand Theft Auto-serien og det første nogensinde til Nintendo DS og iOS.

Referencer

Computerspil fra 2009
Nintendo DS-spil
PlayStation Portable-spil
IOS-spil
Android-spil

Grand Theft Auto: Chinatown Wars


Arthur Verocai é o álbum de estreia do musico brasileiro Arthur Verocai, lançado em meados de 1972 pela gravadora Continental. O álbum acabou sendo um fracasso de vendas e sendo esquecido pela critica especializada da época. Tal fiasco fez Arthur repensar sua carreira como cantor solo, migrando para a área de composição, arranjos e produção musical nas próximas décadas.

O álbum se manteve num certo anonimato até o meio da primeira década do século XXI, quando vários artistas de rap e hip hop estadunidenses, fizeram samples com musicas do álbum, entre elas, Na Boca do Sol, usada por MF Doom na musica "Orris Root Powder" em 2005, e a dupla de hip hop Little Brother sampleou, também em 2005, a musica Cabocla para a faixa "We Got Now".

Faixas

Álbuns de estreia de 1972
Álbuns de Arthur Verocai
Álbuns em língua portuguesa

Arthur Verocai (album)


NGC 228 este o galaxie spirală barată situată în constelația Andromeda. A fost descoperită în 10 octombrie 1879 de către Édouard Stephan.

Note

Vezi și
 NGC 227
 NGC 229

Legături externe
 NGC 228 pe WikiSky
 NGC 228 pe spider.seds.org

Galaxii spirale barate
Obiecte NGC
Constelația Andromeda
Obiecte astronomice descoperite în 1879
Obiecte astronomice descoperite de Édouard Stephan

NGC 228


New Valley Governorate or El Wadi El Gedid Governorate  ( , ) is one of the governorates of Egypt. It is in the southwestern part of the country, in the south of Egypt Western Desert (part of the Sahara Desert), between the Nile, northern Sudan, and southeastern Libya.

Consisting of roughly half of Egypt's area, this spacious governorate is the country's largest and most sparsely populated, and one of the biggest subnational divisions on the African continent, as well as the world. At 440,098 square kilometers in area, New Valley Governorate is just slightly larger than the country of Iraq. The capital is at the Kharga Oasis. New Valley Governate is named after the New Valley Project, which aims to irrigate parts of the Western Desert.

Municipal divisions
The governorate is divided into municipal divisions with a total estimated population as of January 2023 of 265,003. In the case of New Valley governorate, there is one kism with urban and rural parts, and four marakiz.

In an effort to decentralize the administration of Kharga, it was divided into four sections effective 19 June, 2018.

Population
According to population estimates, in 2015 the majority of residents in the governorate lived in rural areas, with an urbanization rate of only 48.0%. Out of an estimated 225,416 people residing in the governorate, 117,180 people lived in rural areas and only 108,236 lived in urban areas.

According to population estimates, in 2018 the population was 245,000,  with an urbanization rate of 46.7%.

Cities, towns, oases
New Valley has a number of cities, towns and oases. As of 2018, Kharga Oasis, and Dakhla Oasis were the two places in New Valley with a population of over 15,000. Farafra Oasis and Baris Oasis are also in New Valley.

Industrial zones
According to the Egyptian Governing Authority for Investment and Free Zones (GAFI), in affiliation with the Ministry of Investment (MOI), the following industrial zones are located in this governorate:
Al Kharga
Heavy industrial zone - El Dakhla
Heavy industrial zone - Wadi Waer West
New Valley also contains some farming areas created by the New Valley project, like Sharq El Owainat.

History
2011 Egyptian revolution
Violent clashes were reported in the New Valley Governorate on February 8–9, 2011 as part of the 2011 Egyptian revolution. Protesters set fire to police stations and the National Democratic Party building. Multiple deaths were reported in addition to hundreds of injuries amid claims that the police opened fire on protesters in Kharga Oasis with live ammunition.

Industry
 Farming of dates
 Tourism and safaris
 Agricultural activities (around oases)

See also

 Gilf Kebir
 New Valley Project

References

External links
 El Watan News of New Valley Governorate

Governorates of Egypt

New Valley Governorate


Charles yasası, gaz yasalarından biridir. Bu yasaya göre, sabit basınçta, herhangi bir miktardaki ideal gazın hacminin azalıp çoğalması, aynı oranda sıcaklığının da azalıp çoğalmasını etkiler.

Yasa, ilk defa, Joseph Louis Gay-Lussac tarafından 1802'de yayımlanmıştır. Ancak bu yayımda, 1787'de yazılıp yayımlanmayan Jacques Charles'ın bir yapıtına referansta bulunmuştur. Bu nedenle de, yasa, Charles'ın adıyla anılmaktadır. Gazların arasındaki ilişki, 1702'de Guillaume Amontons tarafından da keşfedilmişti..

Yasanın formülü:

 V kübik metre olarak hacim,
 k gaz sabiti (8.3145 J/(mol K))
 T de Kelvin olarak sıcaklıktır.

Bir gaz, sabit basınçta ısıtılırken, k sabitini elde etmek için hacim artmalıdır. Aynı şekilde gaz, sabit basınçta soğutulurken, hacim azalmalıdır. Sabitin tam değeri, yasanın kullanılabilmesi için gerekli değildir.

.

Kısacası, sıcaklık artarsa basınç artar.

Charles yasası, aynı zamanda Charles ve Gay-Lussac yasası olarak da bilinir, çünkü Charles, Gay-Lussac'ın Gay-Lussac yasasını bularak elde ettiği sonuçlarını kullanarak yasayı bulmuştur. Ancak yakın zamanlarda, Gay-Lussac'ın kendi yasasına adı verildiğinden, Charles yasası kullanımı artmıştır.

Charles yasası, Boyle yasası ve Gay-Lussac yasası, birlikte toplam gaz yasası'nı ortaya çıkarırlar. Bu yasaya bir de Avogadro yasası'nın eklenmesi, ideal gaz yasasını ortaya çıkarır.

Gaz yasaları

Charles yasası


Les Sans-dents est une comédie française réalisée par Pascal Rabaté, sortie en 2020. Le film est sans parole et sans musique, le dialogue s'effectue avec des sons et l'expression des corps.

Synopsis
Un clan vit à rebours de la civilisation, dans l'inframonde d'une décharge. Cette mini-tribu recycle en toute illégalité notre rebut pour s'aménager de manière étonnante un hameau de bric et de broc. La vie pourrait ainsi couler si une équipe policière ne se mettait sur leurs traces.

Fiche technique
 Titre original : Les Sans-dents
 Titre international : The Voiceless
 Réalisation et scénario : Pascal Rabaté
 Photographie : Noé Bach
 Décors : Angelo Zamparutti
 Son : Jocelyn Robert et Matthieu Deniau
 Montage : Aurélien Manya
 Production : Xavier Delmas
 Société de production : Loin derrière l'Oural
 Société de distribution : Jour2fête
 Pays de production :
 Format : couleur
 Genre : comédie
 Durée : 85 minutes
 Dates de sortie :
 Allemagne :  (Festival du film de Hambourg)
 France :

Distribution
 Yolande Moreau : Calamity
 Gustave Kervern : Le bigleux
 François Morel : le chef de la police
 David Salles : Ficelle
 Vincent Martin : Montagne
 Charles Schneider : Magnum
 Romain Francisco : Rateau
 Soazig Ségalou : La pelle
 Alexandre Prince : Léon
 Timothée Prince : Léon
 Philippe Rigot : Tromblon
 Marie-Pascale Grenier : Vedette
 Miveck Packa : Marie
 Olivier Parenty : policier démultiplié

Tournage
Le film a été tourné en région parisienne, dans le Vexin, en . La scène de baignade a été tourné dans un étang à Carrières-sous-Poissy.

Accueil

Box-office

Notes et références

Liens externes

Film français sorti en 2020
Comédie française
Film sonore sans dialogue

Les Sans-dents


Togiagmiut (»narod iz Togiaka«), pleme Eskima koje živi oko zaljeva Togiak i okolnih jezera na Aljaski. Opisani su kao vrsni lovci.
Imaju nekoliko sela: Ekilik, Imiak, Kashaiak, Kassianak, Kulukak, Togiak, Tuniakpuk i Ualik.

Njihovo glavno selo Togiak nalazi se na ušću rijeke Togiak. Populacija mu je bila 276 (1880), 94 (1890).

Izvori

Aljaski Eskimi

Togiagmiut


Juan Alberto Schiaffino Villano (28. juli 1925 – 13. november 2002) var en uruguayansk fodboldspiller (midtbane/angriber) og -træner.

Schiaffino var en del af Uruguays landshold, der vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Her spillede han alle uruguayanernes fire kampe og scorede tre mål undervejs. Han var også med ved VM 1954 i Schweiz.

I alt nåede Schiaffino at spille 21 landskampe for Uruguay og efter at være emigreret til Italien for at spille professionelt i Serie A, spillede han også fire kampe for det italienske landshold. På klubplan repræsenterede han Montevideo-storklubben Peñarol, mens han i Italien var tilknyttet AS Roma og AC Milan.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Uruguay
Fodboldspillere fra Italien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1950
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1954
Fodboldtrænere fra Uruguay
Personer fra Montevideo
Verdensmestre i fodbold

Juan Alberto Schiaffino


Platt es una parroquia civil y un pueblo del distrito de Tonbridge and Malling, en el condado de Kent (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Platt tiene una superficie de 6,96 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Platt tenía 1420 habitantes (49,51% varones, 50,49% mujeres) y una densidad de población de 204,02 hab/km². El 18,87% eran menores de 16 años, el 70,85% tenían entre 16 y 74 y el 10,28% eran mayores de 74. La media de edad era de 42,74 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 17,71% estaban solteros, el 66,84% casados y el 15,45% divorciados o viudos.

El 92,89% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 2,39% de la población, mientras que el 4,72% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 97,67% eran blancos, el 1,27% mestizos, el 0,85% asiáticos y el 0,21% negros. El cristianismo era profesado por el 75,18%, el judaísmo por el 0,78%, el islam por el 0,49% y cualquier otra religión, salvo el budismo, el hinduismo y el sijismo, por el 0,21%. El 13,75% no eran religiosos y el 9,59% no marcaron ninguna opción en el censo.

671 habitantes eran económicamente activos, 662 de ellos (98,66%) empleados y 9 (1,34%) desempleados. Había 564 hogares con residentes, 14 vacíos y 5 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Kent
Parroquias civiles de Kent

Platt (Kent)


Istromletački govori odnosno istrovenetski govori su govori talijanskog na istarskom poluotoku. Javljaju se i u Hrvatskoj i u Sloveniji, a miljski idiom u Italiji se proučava izvan istarskih jezičnih zakonitosti pa se ovaj naziv i ne rabi obično za talijanski govor Milja i okolice. U osnovnim su crtama istromletački govori u mletačkom dijalektalnom dijasustavu. U uporabi u Rijeci i na kvarnerskim otocima ondje gdje se javljaju talijanski govori iste su vrste. Od svih istromanskih idioma je najrašireniji. Nije autohton i nisu održive teze o autohtonosti. Povijest mu počinje s dolaskom i širenjem mletačke vlasti po Istri. Širenje je išlo na štetu slavenskih ali i romanskih jezika. Postupno je istisnuo predmletačke romanske govore (istriotski). U urbanim je sredinama prevladao. Učvršćenju je pridonijelo Mletačka Republika, kad je ovladavala većim dijelom Istre poslije 1420. godine. S ostalim mletačkim govorima istromletački dijeli zajednički osnovni leksik i jezični ustroj. Od ostalih se razlikuje po leksičkim ostatcima predmletačke istarske romanštine (ali ih nema mnogo) i po hrvatskim i slovenskim jezičnim elementima. Slavenski su govori bolje konzervirali autohtonu, predmletačku romansku baštinu. Ipak ti malobrojni ostatci u istromletačkom bitni su radi istraživanja predmletačkih romanskih govora u Istri, jer tim govorima nisu očuvani pisani tragovi. Kvarenju i istiskivanju istromletačkog pridonio je školski sustav, to jest talijanski standardni jezik u školama. Istromletački je danas očuvan među dvojezičnim Istranima, većinom starije dobi, 30-ak tisuća osoba, koji se uz materinski služe istromletačkim. Izvornih govornika istromletačkog u Istri danas je od 25 do 30 tisuća.

Iz uzajamnog prožimanja prvotnih istarskih romanskih govora i mletačkog (venecijanskog, venetskog) dijalekta nastali su govori koje danas nazivamo istrovenetskima ili istromletačkima. Jezična venetizacija Istre bila je u trima fazama. Početna faza obuhvaća stoljeća od 10. do 15. Mletački je bio jezik uprave, vlast se protezala istarskom obalom i logično je pretpostaviti da je benecijanski / venetski bio do konca te faze ograničen na točno određene društvene situacije i komunikacijske funkcije. Stanovnicu su se u gradovima nastojali i jezikom približiti mletačkom gospodaru. Drugo faza potrajala je do do prve polovice 19. stoljeća. Karakterizira ga učvršćivanje venecijanskog / venetskog kao istarskog koinea. Zamijenio je govore furlanskog tipa, odnosno tršćanski venetski dokraja je zamijenio tergestinski, furlanskog tipa. Završetak tog procesa poklapa se s prestankom mletačke vlasti 1800-ih. Mletci kao grad i država oslabili su političko-gospodarskom snagom i utjecajem, a Trst je doživio uspon kao slobodna luka te je preuzeo ulogu Mletaka. Zato se bez većih poteškoća među romanskim stanovništvom proširio tršćanski jezični model te se stvorio preduvjet da tršćanski u 19. stoljeću bude okosnicom istromletačkog koinea u Istri. Treće razdoblje jezične obilježio je doticaj tršćanskog i postojećih istromletačkih te hrvatskih i slovenskih govora u Istri. Gospodarska ekspanzija tog vremena stvorila je veliki protok roba, ljudi i informacija po Istri a uvelike je komunikacija bila dijalektalna. Tako se na zapadu Istre obnovio dobar dio negdašnjeg romanskog jezičnog kontinuuma. Zbog dvojezičnosti izvornih govornika hrvatskog i slovenskog postupno se povećao broj govornika istromletačkog, jer su u svojim govorima prihvatili velik broj mletačkih posuđenica.

U Bujama se od 2012. godine održava Festival istrovenetskog narječja (Festival dell'Istroveneto), međunarodna kulturna manifestacija posvećena zaštiti, vrednovanju i promicanju istrovenetskog narječja.

Izvori

Vanjske poveznice
Grad Buje Festival dell'Istroveneto

Italo-dalmatski jezici
Istra
Jezici Hrvatske
Jezici Slovenije

Istromletački


Estação Rock é um filme de drama brasileiro de 2020 dirigido e escrito por Pablo Loureiros. O filme é protagonizado por Caio Paduan e conta ainda com Renan Monteiro, Jaffar Bambirra, Francisco Vitti, Rodrigo Dorado e Gabriela Medvedovski.

Sinopse
Osso (Caio Paduan) é um jovem apaixonado por rock com o sonho de se tornar um superstar. Ele se encontra no início da carreira, encontrando uma série de contratempos em seu caminho com os demais integrantes de sua banda. Ao mesmo tempo, busca se reaproximar de seus pais e iniciar um relacionamento amoroso.

Elenco
 Caio Paduan como Osso
 Renan Monteiro
 Jaffar Bambirra
 Francisco Vitti
 Rodrigo Dorado
 Gabriela Medvedosvski
 Nuno Leal Maia
 Bruna Hamú como Suzana Aquino
 Luciano Szafir
 Raul Gazolla
 Roberto Rowntree
 Paloma Riani
 Betto Marque

Produção
O filme é dirigido, escrito e produzido por Pablo Loureiros. Essa é a segunda direção de longa-metragem de Pablo, sendo Portaria 243 (2015) o primeiro. A Animal Filmes assina a produção do longa. As filmagens ocorreram em Itatiaia e Resende, no Rio de Janeiro.

Lançamento
O filme foi lançado em 5 de março de 2020 diretamente no serviço de streaming NOW. Um evento de pré-estreia ocorreu em 2 de março reunindo o elenco do filme no Rio de Janeiro.

Ligações externas

Filmes do Brasil de 2020
Filmes de drama do Brasil
Filmes gravados no estado do Rio de Janeiro
Filmes em língua portuguesa

Estação Rock


Martinus Hannibal Boldt, nascido em 14 de março 1800 em Slagelse, Dinamarca, sendo batizado no mesmo dia em Slagelse, filho de Christian Peter Von Boldt e de Elisabeth Catherine Boldt, foi um importante militar de alta patente escandinavo brasileiro, estabelecido no Maranhão

Biografia
Com apenas dezenove anos, imigrou ao Maranhão. Por força de decreto, em sete de fevereiro de mil oitocentos e vinte e cinco foi admitido na armada nacional e Imperial brasileira. Em mil oitocentos e vinte e seis participou como tenente na guerra da Cisplatina. Contraiu matrimônio aproximadamente em mil oitocentos e dezenove com Dona Anna Belfort Sabino de família nobre de origem irlandesa que chegou ao Brasil por intermédio do Príncipe Lancelot de Belfort. O Engenheiro Naval Hannibal Boldt Junior, Luís Boldt Elisabeth Boldt e dona Efigênia Boldt da Silva que mais tarde casaria com seu primo, João Frederico Hoyer, um comerciante de grande destaque, anteriormente casado com a cearense Dona Inocência do Espírito Santo Magalhães, neta de Antônio do Espírito Santo Magalhães, o qual foi tenente, capitão (nomeado em 3 de fevereiro de 1796 e sargento-mor Comandante do Corpo de Cavalaria de Ordenança de Brancos de Vila Viçosa, através da Carta Patente assinada por Dona Maria I, Rainha de Portugal, em 27 de agosto de 1797, e juramento prestado em 24 de fevereiro do ano seguinte). Homem importante, com autoridade de Viçosa até Crateús, com Inocência teve o filho João Magalhães Hoyer o qual se assentou no Rio de Janeiro, João Frederico se casou Segundamente com Dona Elisa Alzira de Aguiar Estrela da Silva o qual até onde se sabe não deixou descendência, de seu terceiro casamento com sua prima Efigênia, nasceram Martinus Boldt Hoyer e Clara Maria Hoyer. Martinus foi o primeiro membro da família Boldt Hoyer á chegar ao Maranhão, uma família com origem na realeza norueguesa, descendentes diversas vezes do Rei Haakon V da Noruega por meio da Casa De Rosensverd, portanto uma das poucas famílias a descender da Casa de Sverre. Esta família foi de grande importância para a econômia local de São Luís, principalmente pelo fato de o primo de Martinus, Martinus Hoyer haver fundado a partir da Praça Comercial, a associação comercial do Maranhão, por ser o fundador e idealizador do Banco hipotecário do Maranhão e a Companhia de Águas de São Luís, outro primo de Martinus Hannibal, Peter Martinus Rødberg Hoyer, foi um dos fundadores da loja maçônica "Humanidade Concórdia" no Maranhão. Durante os anos que se seguiram, Martinus Hannibal comandou diversas fragatas e escunas. Fora vítima de " enfermidades tropicais contraídas durante importantes missões amazônicas" , tendo falecido em São Luís em 22 de fevereiro de 1852.

Referências
Dinamarqueses expatriados no Brasil

Martinus Hannibal Boldt


Carlos Takam (født 6. december 1980) er en Camerounsk-fransk professionel bokser, der konkurrer i sværvægts-klassen.

Han repræsenterde Cameroun under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor han blev slået ud i første runde.

Den 18. januar 2014 fik han sin HBO debut mod Mike Perez i Bell Center i Montreal. Takam og Perez fik en uafgjort. Kampen blev vist på HBO på Jean Pascal vs Lucian Butes undercard.

Den 28. oktober 2017 udfordrede han engelske Anthony Joshua i Cardiff i Wales om WBA, WBO og IBF-verdensmesterskabet, hvor han efter en solid indsats tabte på teknisk knockout i 10. omgang.

Referancer

Eksterne henvisninger

Boksere fra Frankrig
Boksere fra Cameroun
Personer fra Doula

Carlos Takam


Le fluorure de rubidium est un composé chimique de formule RbF, correspondant au sel fluoré du rubidium. C'est un cristal cubique à la structure de sel gemme.

Synthèse

Le fluorure de rubidium peut être synthétisé de différentes manières. L'une d'entre elles consiste à faire réagir de l'hydroxyde de rubidium avec de l'acide fluorhydrique :

 RbOH + HF → RbF + H2O

Une autre méthode consiste quant à elle à neutraliser le carbonate de rubidium avec de l'acide fluorhydrique :

 Rb2CO3 + 2 HF → 2 RbF + H2O + CO2

Une autre méthode possible consiste à faire réagir de l'hydroxyde de rubidium avec du fluorure d'ammonium :

 RbOH +NH4F  → RbF + H2O + NH3

Enfin, la méthode la moins utilisée à cause du prix du rubidium métallique consiste à le faire réagir directement avec du fluor gazeux, car le rubidium réagit très violemment avec les halogènes :

 2 Rb + F2 → 2 RbF

Références

Voir aussi

Liens externes

Rubidium
Composé du rubidium

Fluorure de rubidium


Azzate ist eine italienische Gemeinde (comune) in der Provinz Varese in der Region Lombardei.

Geographie
Die Gemeinde liegt etwa 4,5 Kilometer südwestlich von Varese am Lago di Varese und bedeckt eine Fläche von 4,72 km². Zu Azzate gehören die Fraktionen Castello, Erbamolle, Vegonno, Rione La Prussia und Roncasnino. Die Nachbargemeinden sind: Brunello, Buguggiate, Crosio della Valle, Daverio, Galliate Lombardo, Sumirago und Varese.

Geschichte
Das Dorf Azzate, das in den Statuten der Straßen und Gewässer der Grafschaft Mailand erwähnt wird und zur Pieve Varese gehört, gehörte zu den Gemeinden, die zur Instandhaltung der Straße von Rho beitrugen (1346). In den Registern des Estimo (Grundbuch) des Herzogtums Mailand von 1558 und in den späteren Aktualisierungen des 17. und 18. Jahrhunderts gehörte Azzate zu den Gemeinden, die in derselben Pieve erfasst wurden. Das Gebiet von Azzate wurde an das Ospedale Maggiore (Mailand) belehnt, sowohl körperlich als auch geistlich. Der Leutnant des Podestà, der in Mailand ansässig war, wohnte dort und erhielt von der Gemeinde 16 Lire im Jahr. Der Konsul leistete seinen Eid in der Kanzlei in Ganna.

Die Gemeinde trat anlässlich einiger ihrer Interessen im Leutnantsaal des Ospedale zu einer Ratssitzung zusammen. In der Versammlung konnte jeder seine Meinung äußern, insbesondere zu den lokalen Abgaben, da die Gemeinde als alter Kirchenfonds von den königlichen Steuern befreit war. Azzate hatte einen Bürgermeister und zehn Abgeordnete als Vertreter, die zusammen mit dem Konsul und dem Vertreter des Ospedale Maggiore die Interessen der Gemeinde unentgeltlich wahrnahmen. Insbesondere waren der Bürgermeister und die Abgeordneten mit der Überwachung der Interessen der Gemeinde und der Verteilung der örtlichen Lasten betraut.

Die Wahl des Bürgermeisters fand jedes Jahr statt, und derjenige, der das beste Opfer brachte, wurde von der versammelten Gemeinde unter denjenigen ausgewählt, die sie für fähig hielt. Die Abgeordneten hingegen wurden durch Wahlen bestimmt und konnten in ihrem Amt bestätigt werden. Der Kanzler wurde ebenfalls durch Abstimmung der Gemeinde unter den Einwohnern gewählt, die über eine gewisse Erfahrung im Rechnungswesen verfügten. Der Kanzler, der ein Gehalt von sechs Lire pro Jahr erhielt, war für die Aufbewahrung der wenigen städtischen Akten und für die Steuerverteilung zuständig.

Bevölkerung

 1809 Fusion mit Brunello

Verkehr
In der Nachbargemeinde Buguggiate beginnt die Autostrada A8 mit der Anschlussstelle Azzate-Buguggiate. Azzate ist an das Straßenbahnnetz Vareses angeschlossen und hat eine Endhaltestelle.

Sehenswürdigkeiten
 Pfarrkirche Maria Nascente (14. Jahrhundert) mit Ölgemälde Vergine in trono col Bambino accanto a Santa Caterina, a San Gerolamo e ad un offerente des Malers Callisto Piazza (1542), eine Kopie des Gemäldes Cristo deposto dalla croce von Hans Holbein der Jüngere und andere Gemälde der Schule des Malers Pier Francesco Mazzucchelli, genannt il Morazzone; ein Orgel (16.–17. Jahrhundert, restauriert von Giovanni Mentasti, Varese, zweite Hälfte 19. Jahrhundert).
 Kirche San Rocco schon erwähnt im 16. Jahrhundert; im Innenraum sind drei Fresken: San Rocco, Santa Eurosia und Sant'Antonio da Padova; am Hauptaltar Gemälde mit Battesimo di Cristo
 Kirchlein Sant'Antonio mit Renaissance-Portal und Fresken (15.–16. Jahrhundert)
 Oratorium Santa Caterina im Ortsteil Erbamolle mit Fresken des Malers Galdino da Varese (1504)
 Villa Bossi-Zampolli mit Fresken des Malers Giovanni Battista Ronchelli (1777)

Literatur
 Anna Ferrari-Bravo, Paola Colombini: Guida d'Italia. Lombardia (esclusa Milano). Milano 1987, S. 197.
 Lombardia – Touring club italiano, Touring Editore (1999), ISBN 88-365-1325-5, Azzate Online (italienisch) auf books.google.ch

Weblinks

 Azzate (italienisch) auf lombardiabeniculturali.it, abgerufen am 17. Dezember 2015.
 Azzate (italienisch) auf tuttitalia.it/lombardia/
 Azzate (italienisch) auf lombardia.indettaglio.it/ita/comuni/va
 Azzate (italienisch) auf comuni-italiani.it
 Renzo Dionigi: Kirche Nativität, Orgel Giovanni Mentasti auf www.flickr.com

Einzelnachweise

Ort in der Lombardei

Azzate


An Podophorus bromoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Rodolfo Amando Philippi. An Podophorus bromoides in nahilalakip ha genus nga Podophorus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Podophorus

Podophorus bromoides


The London Docklands Development Corporation (LDDC) was a quango agency set up by the UK Government in 1981 to regenerate the depressed Docklands area of east London. During its seventeen-year existence, it was responsible for regenerating an area of  in the London Boroughs of  Newham, Tower Hamlets and Southwark. LDDC helped to create Canary Wharf, Surrey Quays shopping centre, London City Airport, ExCeL Exhibition Centre, London Arena and the Docklands Light Railway, bringing more than 120,000 new jobs to the Docklands and making the area highly sought after for housing. Although initially fiercely resisted by local councils and residents, today it is generally regarded as having been a success and is now used as an exemplar of large-scale regeneration, although tensions between older and more recent residents remain.

Reason for creation
London's Docklands were at one time the largest and most successful in the world. Starting with West India Docks in 1802, East India Docks, Millwall Dock, Surrey Docks and then the Royal Docks, thousands of people were employed in international trade, warehousing and related trades. Over time, manufacturing industry also moved into the Docklands, including large coal and gas plants and storage, flour mills and many other businesses.

During World War II, the docks area was heavily bombed during the Blitz, in an attempt to destroy the British economy. This crippled or damaged much of the infrastructure and many older buildings were lost or no longer used.

There was a brief resurgence during the 1950s but the docks were empty by 1980. The main reason was containerisation: goods used to be brought into the UK by relatively small ships, unloaded by hand; from the 1970s onwards most trade was carried within intermodal containers (shipping containers) or by truck on roll-on/roll-off ferries.

Between 1961 and 1971, almost 83,000 jobs were lost in the five boroughs in the Docklands area (Greenwich, Lewisham, Newham, Tower Hamlets and Southwark). A large percentage of these jobs were from large transnational corporations. The decline was heightened by government policies which favoured the growth of industry outside London.

The housing in the Docklands area was nearly all council-owned terraced housing and flats. There was no commercial infrastructure such as banks or building societies or any new office accommodation.

Formation
The London Docklands Development Corporation was established by the then Secretary of State for the Environment, Michael Heseltine, under section 135 of the Local Government, Planning and Land Act 1980. It was financed by a grant from central government and from the proceeds from the disposal of land for development.

The corporation acted as a catalyst benefiting from the full range of planning authority powers (principally those of development control).

Additionally, the Government set up an Enterprise Zone with certain tax breaks in the area.

Operation 1981-1994

LDDC's first chief executive was Reg Ward, a former chief executive of Hereford and Worcester County Council and Hammersmith and Fulham London Borough Council. Ward said if he had created some grand plan..."we would still be debating and nothing would have got built. Instead, we have gone for an organic, market-driven approach, responding pragmatically to each situation."

Billingsgate Market had already relocated from the City to Docklands, and this was thought to be typical of the type of industry which might be accommodated.

However, Docklands was close to the City of London and this made it an attractive secondary office location as well as a possible site for riverside residential development to accommodate the phenomenon of yuppies, the young high-income single-person households created by new jobs in the financial services industry. In the first few years of LDDC's operation several offices and flats schemes were given the go ahead including on Heron Quays and Surrey Quays. Many of these buildings demonstrated unique architecture, such as the Baltic Quay building in the Surrey Docks.

LDDC's success was due to seizing opportunity and making maximum use of its assets. When faced with a large amount of redundant railway infrastructure, the LDDC created a cheap light rail scheme, the Docklands Light Railway to make use of it. This in turn made the whole area more accessible to the public and helped create the conditions for further development.

When American/Swiss banker Michael von Clemm visited West India Docks looking for a restaurant site, he became interested in the idea of building a back office. Reg Ward jumped on this and the resulting scheme became the successful Canary Wharf development. This development far exceeded initial projections for growth in the Royal Docks, and Canary Wharf developer Olympia and York proposed an extension of the Jubilee line to serve the site. Beginning construction in 1993, the Jubilee Line Extension opened in 1999 after the end of the LDDC.

The LDDC tapped into the boom in air travel by creating a small business airport making use of the vast open spaces of the Royal Docks. London City Airport became a fast-growing and popular airport.

During the 1980s private housing was developed in Docklands which with some minor exceptions were the first to be built in the area. Soon many people from outside the area saw the opportunity of buying a house close to the city at what appeared to be cheap prices. On many of the developments, local council tenants were given first opportunities to buy at discounted prices, but this led to a number of abuses.

Effects outside London
The success of the LDDC spurred the government to set up similar bodies elsewhere, for example in Merseyside (1981) and later the Black Country, Cardiff Bay, Trafford Park (Greater Manchester) (all 1987), and the Central Manchester Development Corporation (1988).

Undemocratic nature
One feature of the LDDC was that it was "insulated" from the local democratically elected councils. Eddie Oliver, Deputy Chief Executive (1981–87) agreed that it was undemocratic, explaining that it was an extraordinary arrangement for an extraordinary situation".

Withdrawal 1994–1998
The LDDC began a staged withdrawal in 1994. It withdrew from Bermondsey in 1994, followed by Beckton in 1995, the Surrey Docks in 1996, from Wapping, Limehouse and the Isle of Dogs in 1997, and finally from the Royal Docks in late 1998. Under a process called "dedesignation" the powers it held reverted to the London boroughs. It was formally wound up on 31 March 1998.

See also
 London Thames Gateway Development Corporation, a similar development corporation operating in Thames Gateway between 2004 and 2013
 London Legacy Development Corporation, a similar development corporation in the aftermath of the 2012 Olympic and Paralympic Games
 Cascades, Isle of Dogs

References

External links
LDDC history pages
London Docklands - Regeneration. Film title - Battle for Docklands

History of the London Borough of Newham
History of the London Borough of Southwark
History of the London Borough of Tower Hamlets
Government bodies based in London
Redevelopment projects in London
Organizations established in 1981
Organizations disestablished in 1998
Defunct organisations based in London
Development Corporations of the United Kingdom
Waterfront redevelopment organizations


Christopher Charles Lyttelton (né le ) est un noble britannique et pair de la famille Lyttelton au Royaume-Uni.

Biographie
Deuxième fils du  vicomte Cobham, il fait ses études au Collège d'Eton, où son père a été avant lui. Il hérite du titre le 13 juillet 2006 à la mort de son frère aîné, John Lyttelton (11e vicomte Cobham), qui n'a pas d'enfant. Il hérite également du siège familial de Hagley Hall, près de Stourbridge dans le Worcestershire, qui est en mauvais état. Son prédécesseur, le  vicomte, a réussi à alléger une partie de la dette en vendant les terres entourant la maison, mais le domaine fait toujours face à des dettes croissantes. Il lance des travaux de restauration et de conservation autour des zones délabrées de la maison principale et le réaménagement du parc entourant la maison en coopération avec English Heritage et Natural England . Lord Cobham et sa femme vivent dans une partie de la maison principale tandis que le reste est ouvert au public et disponible à la location comme lieu de mariages et d'événements.

Mariage et descendance
Il épouse Teresa Mary (Tessa) Readman, fille du colonel Alexander George Jeremy Readman et de Mary Kay Curtis, en 1973. Ils ont deux enfants:

 Oliver Christopher Lyttelton (né en 1976), héritier présomptif
 Sophie Emma Lyttelton (née en 1978); marié avec enfants

Références

Liens externes

Élève du collège d'Eton
Vicomte de la pairie de Grande-Bretagne
Naissance en octobre 1947
Vicomte Cobham

Christopher Lyttelton (12e vicomte Cobham)


Hvad med ensilagesaften er en dansk dokumentarfilm fra 1962 instrueret af Per B. Holst efter eget manuskript.

Handling
Propagandafilm rettet mod forureningen af de danske vandløb, specielt forårsaget ved manglende omtanke ved brug af ensilage.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1962

Hvad med ensilagesaften


João Barbosa Bravo (São Gonçalo, 27 de junho de 1947) é um economista, professor e político brasileiro. Foi prefeito de São Gonçalo entre os anos de 1993 até 1996.

Biografia

Primeiros anos e formação acadêmica
João Barbosa Bravo nasceu em São Gonçalo, município no interior do estado do Rio de Janeiro, no ano de 1947. Bravo formou-se no curso de Economia na Faculdade do Centro Educacional de Niterói (FaCEN).

Formado economista, dedicou-se a docência, tornando-se professor onde lecionou por mais de trintas em universidades como na Universidade Candido Mendes (UCAM), no Instituto GayLussac e na Universidade Gama Filho (UGF).

Política
Filiado ao Partido Democrático Trabalhista (PDT), contou com o apoio do político Leonel Brizola (PDT), em sua candidatura para prefeitura de São Gonçalo no ano de 1992. Bravo foi eleito com 184.053 votos, superando Hairson Monteiro (PDS). Frente à prefeitura, realizou a ampliação e pavimentação da Avenida Kennedy, o que Bravo considera uma obra estratégica - porém onerosa - para o funcionamento da cidade. Após o mandato, Bravo não disputou sua reeleição.

No ano de 1998, filiado ao Partido Progressista Prasileiro (PPB), foi candidato à deputado estadual do Rio de Janeiro. Recebeu 5.259 votos, tornando-se suplente. Em 2014, apresentou uma candidatura ao Partido Trabalhista do Brasil (PTdoB), porém, renunciou a candidatura.

Em 2021, recebendo convites filiou-se ao Democracia Cristã (DC) de São Gonçalo. No ano seguinte, foi anunciado na chapa do partido como candidato à vice-presidente do Brasil em chapa puro sangue, juntamente com José Maria Eymael. A chapa formada por Eymael e Bravo conquistou 16.604 votos no primeiro turno. Dentre as onze postulações, a chapa foi a candidatura menos votada entre durante a eleição presidencial de 2022. Após a derrota no primeiro turno, Bravo não declarou apoio a candidatura de Luiz Inácio Lula da Silva (PT) ou de Jair Bolsonaro (PL).

Desempenho eleitoral

Nascidos em 1947
Naturais de São Gonçalo (Rio de Janeiro)
Economistas do estado do Rio de Janeiro
Professores do estado do Rio de Janeiro
Membros do Partido Democrático Trabalhista
Membros do Progressistas do Rio de Janeiro
Membros do Avante (partido político)
Membros do Democracia Cristã (Brasil)
Prefeitos de São Gonçalo (Rio de Janeiro)
Professores da Universidade Candido Mendes
Professores da Universidade Gama Filho
Candidatos à vice-presidência da República do Brasil

João Bravo (político)


අයිශ්වර්යා රායි භච්චන් (1976 නොවැම්බර් 1 දින උපත ලැබු,ඇතම් විට අයිශ්,ඈශ් ලෙස හදුන්වන.) ඉන්දියානු නිලියක් මෙන්ම ලෝක රූ රැජින ද විය. තම නිලි ජීවිතය අරම්භ කිරීමට ප්‍රථම, නිරූපිකාවක් ලෙස කටයුතු කල අතර, 1994 ලෝක රූ රැජින බවට පත් වෙමින් ප්‍රසිද්ධිය ලබන ලදි. රායි,දැනට හින්දි, ඉන්ග්‍රීසි, දෙමල, බෙන්ගාලි හා ජාත්‍යන්තර නිශ්පාදන වන "බ්‍රයිඩ් ඇන්ඩ් ද ප්‍රෙජුඩිස්(2004),"ද මිස්ට්‍රස් ඔෆ් ස්පෛසස්" (2005),ද ලාස්ට් රීජන්(2007)හා "ද පින්ක් පැන්තර්(2009) ඇතුලු චිත්‍රපට 40කට අධික ප්‍රමානයක රගපා ඇත. නිරතුරුවම ලොව වඩාත් ලස්සනම කාන්තාව ලෙස නම් කරන රායිගේ, ප්‍රථම සිනමා දර්ශනය වුයේ "මානි රත්නම් " ගේ  දමිල චිත්‍රපටයක් වන "ඉරුවාර්"(1997)ය. වානිජමය වශයෙන් ප්‍රථමව සාර්ථක වු චිත්‍රපටය වුයේ දමිල චිත්‍රපටයක් වන "ජීන්ස්"(1988) ය. ඇය බොලිවුඩ්පුරයේ අවදානය දින ගත්තේ සංජේ ලීලා භන්සාලිගේ "හම් දිල් දේ චුකෙ සනම්" චිත්‍රපටයෙනි. එහි රගපෑම වෙනුවෙන් ඇයට හොදම නිලියට හිමි සම්මානය ලැබීය. 2002 දි ඇය,බන්සාලි ගේ දෙවන වැඩසටහන වන දේව්දාස් හි රගපෑ අතර,එ සඳහා ඇයට දෙවනි "හොදම නිලියට හිමි සම්මානය" ෆිල්ම් ෆෙයාර් උලෙලදි ලැබීය. 2003-2005 දක්වා විරාමයකින් පසුව,ඇය රගපෑ "ඩූම්" චිත්‍රපටය චිත්‍රපටි අතරින් විශාලතම වානිජමය සාර්ථකත්වය ලැබු එකක් විය. පසු කාලීනව ඇය විසින් වානිජමය වශයෙන් සාර්ථක වු "ගුරු"(2007) "ජෝධා අක්බර්"(2008) වැනි චිත්‍රපට වල රගපාමින් ඉන්දීය සිනමාවෙ තවමත් ප්‍රමුඛ නිලියක් ලෙස තම ස්ථාවරය ස්ථාපිත කරගෙන ඇත.

1973 උපත්
බොලිවුඩ් රංගන ශිල්පියෝ
ජීවත්වන්නෝ

අයිශ්වර්යා රායි


Matilda (Matilka) Obradović (11. veljače 1941.), naivna umjetnica u tehnici slame iz Čantavira. Rodom je bačka Hrvatica.

Životopis
Rodila se 1941. godine. Po struci je socijalna djelatnica. Slikanjem u slami bavi se od 1977. godine. Izlagala na skupim izložbama preko 50 puta. Od 1988. do 1992. bila je članica HKPD Matija Gubec iz Tavankuta.

Izvori

Vojvođanski Hrvati
Hrvatski naivni slikari
Hrvatski umjetnici iz Vojvodine

Matilda Obradović


Jadranski most preko rijeke Save u Zagrebu izgrađen je 1981. godine po projektu Zvonimira Lončarića. Sagrađen je s namjerom da zamijeni Savski most koji se svojom širinom više nije mogao nositi s prometnim potrebama. Most ima po tri trake za svaki smjer, tramvajsku prugu po sredini i trake za pješake. Most je u osnovnom dijelu kontinuirana konstrukcija sa sedam raspona ukupne duljine 313,7 m. S jedne i druge strane su prilazni vijadukti: sjeverni s jednim rasponom 18,55 m i južni s četiri raspona ukupne duljine 78,40 m.

Izvori

Vanjske poveznice

Mostovi u Zagrebu
Cestovni mostovi u Hrvatskoj
Željeznički mostovi
Tramvajski promet u Zagrebu
Željeznička infrastruktura u Hrvatskoj
Mostovi na Savi u Hrvatskoj

Jadranski most


An Anthurium kunthii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Friedrich Poeppig. An Anthurium kunthii in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. k. cylindricum
 A. k. kunthii

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium kunthii


Augiades es un género de lepidópteros ditrisios de la subfamilia Eudaminae  dentro de la familia Hesperiidae.

Especies

 Augiades crinsius
 Augiades epimethea

Referencias

Natural History Museum Lepidoptera genus database

Enlaces externos

 http://www.tolweb.org/Eudaminae

Eudaminae

Augiades


An Dendrobium orbilobulatum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hans Fessel ngan Emil Lückel. An Dendrobium orbilobulatum in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Philippines. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrobium

Dendrobium orbilobulatum


ييفلاشيوفو  هي مدينة في مقاطعة بانزا أوبلاست في روسيا. يبلغ عدد سكانها حوالي 4931 نسمة.

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة بينزا

ييفلاشيوفو (بينزا)


Doans bezeichnet mehrere

Orte in den Vereinigten Staaten:
 Doans (Indiana)
 Doans (Texas)

Siehe auch:
 Doan
 Downs (Begriffsklärung)

Doans


La iglesia de San Salvador (Chiesa di San Salvatore en italiano) es una iglesia católica de la ciudad de Lucca (Toscana, Italia central), que se encuentra en la plaza homónima.

Esta iglesia existe desde el año 1009, fue reconstruida en el . La parte más antigua conservada de este edificio es la planificación planimetrica, parte del aparato y la planta en la pared de la fachada y la parte sur hasta una altura de aproximadamente dos metros, mientras que el resto de la estructura muestra signos de ser una reconstrucción neo-medieval del . En el dintel de la puerta derecha del frente y del costado existe un bajorrelieve del Maestro Biduino, de la segunda mitad del , relacionado con la temática del culto de San Nicolás. El interior de la iglesia está compuesto por tres naves sostenidas por pilares con un presbiterio que termina en escalera.

Galería de imágenes

Lucca
Salvador
Lucca

Iglesia de San Salvador (Lucca)


Histon H3 je jedan od pet histona (bazični proteini) koje pronalazimo u jezgri stanice. Njegova molekularna masa je 15 kDa. Osnovna uloga histona H3 je stvaranje tetramera zajedno s histonom H4 koji se onda ugrađuje u nukleosom nakon sinteze DNA i prije ugrađivanja H2A-H2B dimera. Kompleksi histona služe kako bi se lanac DNA mogao uspješno spiralizirati u kromosome.

Struktura
Razumijevanje strukture histona H3 ključno je za razumijevanje njegove funkcionalne važnosti. Sekundarna struktura histona H3 se sastoji od 3 α-heliksa (α1, α2, α3) koji su povezani s 2 petlje (L1, L2), a sadrži i N-terminalni kraj na kojem se nalazi dodatni N-terminalni heliks (αN). N-terminalni rep histona H3 strši iz jezgre nukleosoma i bogat je ostacima aminokiselina lizina, serina i treonina, koji prolaze kroz razne posttranslacijske modifikacije. Te specifične regije histona H3 ključne su za njegovu interakciju s proteinima povezanim s kromatinom, enzimima i drugim čimbenicima koji su uključeni u dinamiku kromatina. Također, histon H3 sadrži i domenu histonskog nabora, koju tvore dva α-heliksa povezana s petljom. Domena histonskog nabora posreduje u interakciji između histona H3 i drugih histona, kao i DNA, olakšavajući stvaranje nukleosoma. U samom početku, za proučavanje 2D strukture histona H3, koristio se elektronski mikroskop, pomoću kojeg su dobivene 2D slike nukleosoma i histona H3. Opisana je i njegova 3D struktura, koja je proučavana temeljnom tehnikom kristalografije X-zraka, a za dodatno razumijevanje njegove strukture i dinamike korištene su: spektroskopija nuklearne magnetne rezonancije (NMR) i krioelektronska mikroskopija (Cryo-EM).

Posttranslacijske modifikacije
Među pet varijanti histonskih proteina koji su visoko posttranslacijski modificirani, histon H3 je najekstenzivnije modificiran. Histon H3 prolazi kroz razne posttranslacijske modifikacije, uključujući metilaciju, acetilaciju, fosforilaciju, ubikvitinaciju. Te modifikacije mogu promijeniti strukturu i funkciju histona H3, utječući na ekspresiju gena i strukturu kromatina. Primjerice, acetilacija u histonskom H3 repu povezana je s aktivacijom gena, dok metilacija može imati i aktivacijske učinke ili utišavati ekspresiju gena, ovisno o specifičnom mjestu vezanja i stupnju metilacije.

Varijante Histona H3
U stanicama sisavaca histon H3 postoji u 8 različitih varijanti koje možemo podijeliti u dvije skupine: kanonski ili replikativni i nekanonski histoni H3. U kanonske ili replikativne histone H3 spadaju histon H3.1 i H3.2, dok u nekanonske spadaju histon H3.3, CenH3/CENP-A, H3.X, H3.Y, H3t i H3.5. Sve varijante histona H3 imaju visoko očuvane sekvence koje se razlikuju samo po nekoliko aminokiselina, osim varijante CENP-A koja se značajno razlikuje od ostalih.

Kanonski histoni H3
Kanonski ili replikativni histoni H3 su histon H3.1 i H3.2. Međusobno se razlikuju u jednoj aminokiselini na poziciji 96 [4]. Histoni H3.1 i H3.2 su isključivo eksprimirani tijekom S faze staničnog ciklusa u kojoj dolazi do replikacije DNA. Replikativni histoni se nalaze uz replikacijske rašlje koje odvajaju dva lanca DNA kako bi moglo doći do replikacije.

Histon H3.3
Histon H3.3 spada u nekanonske varijante histona H3. Eksprimiran je u stabilnim razinama tijekom čitave interfaze i potpuno je neovisan o replikaciji DNA. H3.3 je obogaćen oznakama povezanim s aktivnom transkripcijom kao što je H3K4me3, što označava trimetilaciju na 4. lizinu H3 histona. Histon H3.3 često se nalazi u eukromatinu i zbog toga se njegova prisutnost povezuje s aktivnom transkripcijom. U kvascu postoji samo jedna vrsta histona H3 i ona je ekivalentna histonu H3.3. Utvrđeno je da histon H3.3 igra važnu ulogu u održavanju integriteta genoma tijekom razvoja sisavaca pa je on jedna od najzastupljenijih i najvažnijih varijanti koje imaju ulogu i u razvoju nekih bolesti. Gen za histon H3.3 se smatra zajedničkim pretkom iz koje su nastale H3.1, H3.2 i H3t varijante histona H3.

CenH3/CENP-A
CenH3/CENP-A je varijanta histona H3 koja je najrazličitija od ostalih varijanti histona H3. Ima oko 50% sličnosti s kanonskim histonom H3.1 [5]. Ovakva različitost u odnosnu na druge H3 histone ime smisla s obzirom na to da CENP-A ima specifičnu funkciju koja se tiče centromera. CENP-A (centromera protein A) zamjenjuje kanonski H3 u većini centromernih regija i ključan je za  održavanje strukturne stabilnosti centromere i njezinu segregaciju na način da regrutira proteine kinetohora u mitozi. Ekspresija CENP-A odvija se u G2/M fazi staničnog ciklusa dok se njegova integracija u kromatin zbiva u telofazi ili nekad u ranoj G1 fazi. Prepoznata su mnoga mjesta post-translacijskih modifikacija uključujući trimetilaciju Gly1 i fosforilaciju SER16 i 18 za koje se smatra da utječu na konformaciju centromera.

Histonski šaperoni
Histonski šaperoni su proteini koji ulaze u interakciju s histonima i pomažu u njihovom transportu iz citoplazme u jezgru. Postoje različite vrste histonskih šaperona s obzirom na različite varijante histona H3 s kojima su u interakciji. CAF-1 je histonski šaperonski kompleks koji ulazi u interakciju s replikativnim histonima H3.1 i H3.2. Histon H3.3 ima dva šaperonska kompleksa HIRA (histone regulator A) i DAXX-ATRX. HJURP (Holliday junction recognition protein) je šaperon koji vodi CenH3 varijantu histona H3 do centromera.

Bolesti
Abnormalnosti u histonu H3 povezane su s raznim bolestima, uključujući rak i neurološke poremećaje.

Rak
Mutacije u histonu H3.3 identificirane u nekoliko vrsta raka, uključujući pedijatrijski glioblastom, hondroblastom, velike stanične tumore kostiju i druge rijetke zloćudne bolesti. Jedan dobro poznati primjer je mutacija H3K27M pronađena u pedijatrijskim gliomima, vrsti tumora mozga. Ova mutacija dovodi do supstitucije lizina 27 metioninom u histonu H3.3, koji je važan za održavanje genomske stabilnosti i pravilnu ekspresiju gena, što dovodi do dizregulacije ekspresije gena i oštećene stanične diferencijacije.

Neurološki poremećaji
Modifikacije histona H3 povezane su s neurorazvojnim poremećajima, poput Rettovog sindroma, ili stanja poput autističnog spektra (ASD). Rettov sindrom je uzrokovan mutacijama u genu MECP2, koji kodira protein koji se veže na metilirani histon H3. Ove mutacije ometaju vezanje gena MECP2 na histon H3, što dovodi do abnormalnih obrazaca ekspresije gena i oslabljenog razvoja neurona. Slično tome, promjene u metilaciji histona H3 primijećene su kod osoba s ASD-om, što ukazuje na ulogu u genezi ovih stanja. Također, pretpostavlja se da su aberantne fosforilacije histona H3 zajednički patološki proces svim nasljednim neurodegenerativnim poremećajima, kao što su Huntingtonova bolest i spinocerebralna ataksija 1.

Izvori

Bjelančevine

Histon H3


منيب الماضي هو كاتب ومؤرخ أردني، له العديد من المؤلفات من بينها، تاريخ الأردن في القرن العشرين، بالاشتراك مع سليمان الموسى.

كتاب أردنيون

منيب ماضي


Ceaunul este un vas de tuci, de formă emisferică, cu două toarte unite printr-un mâner, folosit pentru fierberea mămăligii sau a altor mâncăruri.

Note

Legături externe

Obiecte casnice
Veselă de bucătărie

Ceaun


الانتخاب الكتلي والاقتراع الكتلي وانتخاب الكتل نظام قائم على الأغلبية العددية يستخدم في الدوائر المتعددة المقاعد، وهو يتيح للناخبين التصويت لعدد من المرشحين يساوي العدد المطلوب انتخابه. يتم فيه انتخاب تكتلات، وليس أفراد.. ولكنه أيضاً يقع تحت تقسيم الانتخاب الفردي لأنه يعتمد قاعدة من يحوز أعلى الأصوات عدداً من التكتلات يعد الفائز بالانتخاب.. وهذا النظام يطبق في الانتخابات التي تكون دوائرها الانتخابية ذات مقاعد متعددة.. وكل ناخب لا يمنح صوته لأكثر من المقاعد المطلوبة، وعادة ليس أقل منها.. ولكل مقعد صوت، أي أن الناخب يصوّت لكل مقعد.. فمثلاً إذا منح الناخب صوته للتكتل (أ) وكان عدد المقاعد في الدائرة هي (7) مقاعد، فيحسب صوت الناخب بذات عدد المقاعد.

مراجع

تصويت

انتخاب كتلي