Robert Charles Baldwin (born 9 March 1955) is a former Australian politician who was a member of the Australian House of Representatives for Paterson in New South Wales from March 1996 to October 1998 and again from November 2001 until May 2016, representing the Liberal Party. Baldwin has served in the Abbott Ministry as a Parliamentary Secretary to the Minister for Industry from September 2013 to December 2014; and as a Parliamentary Secretary to the Minister for the Environment from December 2014 to September 2015.

Background and early years
He was born in Gloucester, UK, and was a company director before entering politics.

Political career
He held the position of Parliamentary Secretary to the Minister for Industry, Tourism & Resources from January 2006 until December 2007 when the Australian Labor Party was elected to govern Australia. After the election, on 6 December 2007 Opposition Leader Brendan Nelson announced that Baldwin would be the new Shadow Minister for Defence Science, Personnel and Assisting Shadow Minister for Defence. On 16 April 2008 he represented the Federal Opposition leader, Brendan Nelson at the commemoration service for HMAS Sydney and HSK Kormoran personnel who lost their lives on 19 November 1941.

After Malcolm Turnbull became leader, he remained in his job. When the 2009 Liberal Party of Australia leadership election was held and Tony Abbott replaced Turnbull he kept his roles. On 14 September 2010 after the 2010 federal election he was promoted to Shadow Minister for Regional Development and Shadow Minister for Tourism.

Baldwin was appointed as Parliamentary Secretary to the Minister for Industry in the Abbott Ministry on 18 September 2013; and appointed as the Parliamentary Secretary to the Minister for the Environment on 23 December 2014. He was not appointed to a position in the First Turnbull Ministry from September 2015.

On 16 April 2016, Baldwin announced he would be retiring from politics and would not contest the 2016 federal election. This came after a redistribution erased his majority in Paterson. He'd previously sat on a majority of nine percent, but the reconfigured Paterson had a paper-thin Labor majority of 0.3 percent. Labor went on to take the seat on a large swing.

References

External links

1955 births
Abbott government
Australian monarchists
English emigrants to Australia
Liberal Party of Australia members of the Parliament of Australia
Living people
Members of the Australian House of Representatives
Members of the Australian House of Representatives for Paterson
People who lost British citizenship
Naturalised citizens of Australia
Politicians from Gloucester
People from the Hunter Region
Port Stephens Council
21st-century Australian politicians
20th-century Australian politicians

Bob Baldwin (politician)


Agnes Kant est une femme politique néerlandaise née le  à Hessisch Oldendorf (Allemagne).

Biographie

Agnes Kant est représentante à la Seconde Chambre pour le Parti socialiste de 1998 à 2010. En 2008, elle devient présidente du groupe parlementaire de son parti, et quitte ce poste à la suite des résultats aux élections municipales néerlandaises de 2010.

Notes et références

Liens externes

Membre de la Seconde Chambre des États généraux
Personnalité du Parti socialiste (Pays-Bas)
Naissance en janvier 1967
Naissance à Hessisch Oldendorf

Agnes Kant


Der Mond ist ein schöner Ort ist ein deutscher Kurzfilm von Anne Maschlanka und Viktoria Gurtovaj aus dem Jahr 2011. In Deutschland feierte der Film am 8. Mai 2011 bei den Internationalen Kurzfilmtagen in Oberhausen Weltpremiere.

Handlung
Die Achtjährige Nurie lässt den Zuschauer an ihrer Welt teilhaben. Außerdem teilt sie ihre Gedanken zur Lage in ihrer Heimat Albanien mit. Manchmal greift Nurie auch selbst zur Kamera, filmt in ihrer Heimatstadt Berat und lässt ihre Wünsche erkennen.

Kritiken

Auszeichnungen
Internationale Kurzfilmtage Oberhausen 2011
 Zweiter Preis des NRW-Wettbewerbs

Europäisches Kurzfilmfestival Köln UNLIMITED 2011
 1. Jurypreis im Wettbewerb NRW

Internationales Festival der Filmhochschulen München 2011
 Bester Dokumentarfilm – ARRI-Preis

Einzelnachweise

Filmtitel 2011
Deutscher Film
Kurzfilm

Der Mond ist ein schöner Ort


An Deiregyne cochleata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Szlach., R.González ngan Piotr Rutkowski. An Deiregyne cochleata in nahilalakip ha genus nga Deiregyne, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Deiregyne

Deiregyne cochleata


Stylidiaceae nom. cons., biljna porodica u redu zvjezdanolike. Sastoji se od oko 300 priznatih vrsta unutar 6 rodova. Najvažniji rod stilidijum (Stylidium) dao je i porodici ime, a pripada mu 280 vrsta s Indijskog potkontinenta, jugoistočne Azije i Australazije.

Opis
Stylidiaceae, porodica biljaka porijeklom iz jugoistočne Azije, Malezije, Australije i južne Južne Amerike. Obično su to biljke u obliku rozete s karakterističnim cvjetovima koji imaju samo jednu ravninu simetrije. Njihovi cvjetovi imaju dva prašnika koji su pričvršćeni za vrh, s prašnicima u blizini stigme, a cijeli sklop pokreće eksplozivno oslobađanje peludi na insekte koji dolaze. Najveći rod, stilidijum (Stylidium), ima 220 vrsta, od kojih su mnoge mesožderke.

Rodovi
 Familia Stylidiaceae R. Br. (307 spp.)
 Subfamilia Donatioideae Mildbr.
 Donatia J. R. Forst. & G. Forst. (2 spp.)
 Subfamilia Stylidioideae Kitt.
 Tribus Phyllachneae Baill.
 Phyllachne J. R. Forst. & G. Forst. (4 spp.)
 Forstera L. fil. (6 spp.)
 Tribus Stylidieae Rchb.
 Levenhookia R. Br. (12 spp.)
 Stylidium Sw. (283 spp.)

Izvori

Porodice zvjezdanolikih
Biljne porodice

Stylidiaceae


චම්පිකා ලියනආරච්චි මාධ්‍යවේදිනියක්, ශාස්ත්‍රපතිවරියක් සහ ශ්‍රී ලංකාවේ දිනපතා පුවත්පතක කතුවරියක වූ පළමු කාන්තාව වේ. ලියනආරච්චි 2007 ජනවාරි සිට 2015 ජනවාරි දක්වා ශ්‍රී ලංකාවේ විශාලතම අලෙවි වන ස්වාධීන ඉංග්‍රීසි දිනපතා පුවත්පත වන ඩේලි මිරර් හි කර්තෘවරයා විය. 2015 ජනවාරි මාසයේදී ඇය කර්තෘ ධුරයෙන් ඉවත් වූයේ කර්තෘ ධුරයෙන් වසර අටක් සම්පූර්ණ වීමත් සමඟය. වර්තමානයේ ඇය පුවත්පතේ උපදේශක කර්තෘ ලෙස සේවය කරයි.

වෘත්තීය
ලියනආරච්චි 2007 ජනවාරි මාසයේදී Daily Mirror හි ප්‍රධාන කර්තෘ ලෙස පත් කරන ලද අතර ඇය යටතේ Daily Mirror වෙබ් 24/7 dailymirror.lk මෙන්ම iPad හි ප්‍රවෘත්ති පළ කළ පළමු ශ්‍රී ලාංකේය පුවත්පත බවට පත්විය. මීට අමතරව, 2009 දී ඇය Mirror හි දෙමළ ප්‍රවෘත්ති වෙබ් අඩවිය වන tamilmirror.lk සහ ජංගම දුරකථන ක්‍රියාකරුවන් දෙදෙනෙකු සමඟ Daily Mirror ජංගම දුරකථන උණුසුම් පුවත් සේවාවද ආරම්භ කළාය.

ප්‍රධාන කර්තෘ ධූරයට පත්වී වසර තුනකට පසු ඩේලි මිරර් පුවත්පතේ සංසරණය දෙගුණ කිරීමට ලියනආරච්චි මහතා සමත් විය. 2003-2006 කාලය තුළ පැරිස් පදනම් කරගත් වාර්තාකරුවන්ගේ Sans Frontieres (දේශසීමා රහිත වාර්තාකරුවන්) සඳහා ශ්‍රී ලංකා නියෝජිත, ලියනආරච්චි 2003 - 2012 දක්වා පොදුරාජ්‍ය මණ්ඩලීය ජනමාධ්‍යවේදීන්ගේ සංගමයේ (CJA) අධ්‍යක්ෂ මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකු විය. ඇය 2009 ලෝක කර්තෘ සංසදයේ ද කථිකාචාර්යවරියක් වූවාය.

ශාස්ත්‍රීය
ලියනආරච්චි ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර විශ්වවිද්‍යාලයෙන් ඉංග්‍රීසි සාහිත්‍යය පිළිබඳ උපාධියක් ලබා ඇත. පළමු වසරේ ඉංග්‍රීසි සාහිත්‍යය සඳහා ඉහළම ලකුණු ලබා ගත් ශිෂ්‍යාව වීමත් සමඟ ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර විශ්වවිද්‍යාලය ඇයට තරුණ ශිෂ්‍යත්වයක් පිරිනැමීය. ජපන් රජය විසින් විශ්ව විද්‍යාලයට ප්‍රදානය කරන ලද මෙම සහයෝගීතාවයෙන් ඇය මාස තුනක කාලයක් තුළ දකුණු අප්‍රිකාව, ටැන්සානියාව, එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යය සහ ජපානය වෙත සංචාරය කරන ලදී. විශ්ව විද්‍යාලයේ ඉංග්‍රීසි සාහිත්‍ය සංගමයේ සභාපතිනිය වූ ඇය මිරර් කතුවැකියට එක්වූයේ දෙවැනි වසරේ ඉගෙනුම ලබමින් සිටියදීමය.

ලියනආරච්චි කොළඹ විශ්වවිද්‍යාලයෙන් ගැටුම් නිරාකරණය පිළිබඳ ශාස්ත්‍රපති උපාධිය (MCR) ද ලබා ඇත.

ඇය කොළඹ විශ්වවිද්‍යාලයේ උපාධි අධ්‍යයන පීඨයේ මානව හිමිකම් පිළිබඳ කථිකාචාර්යවරියක් වූවාය.

සම්මාන

 ලියනආරච්චි සොන්ටා වුමන් ඔෆ් ඇචීව්මන්ට් ඉන් මීඩියා 2004 සම්මානයෙන් පිදුම් ලබයි.
 2016 වසරේදී ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර විශ්වවිද්‍යාලය විසින් ශ්‍රී ලංකාවේ මාධ්‍ය සඳහා ඇය දැක්වූ දායකත්වය වෙනුවෙන් විශිෂ්ඨ සම්මානයක් පිරිනමන ලදී.

යොමු කිරීම්

 ඔබ තරුණයින්ට නිවැරදි නිෂ්පාදනයක් ලබා දෙන්නේ නම්, ඔවුන් එය කියවනු ඇත

 "කථිකයින් | එක්සත් ජාතීන්ගේ අධ්‍යාපනික, විද්‍යාත්මක සහ සංස්කෘතික සංවිධානය". www.unesco.org

 ආදායම සහ ළඟා වීම උපරිම කිරීම

 කාන්තාව වාසනාව පාඨකත්වය ගෙන එයිද?

 සංස්කාරක බ්ලොගය | Journalism.co.uk
Place of birth missing (living people)
Year of birth missing (living people)
ජීවමාන ජනයා

චම්පිකා ලියනආරච්චි


Stefano "Teto" Beltrame (Biella, 8. veljače 1993.) talijanski je profesionalni nogometaš koji igra kao napadački vezni igrač za bugarski klub CSKA Sofia.

Klupska karijera

Juventus
Rođen u Bielli, pokrajini Pijemont, Beltrame je započeo svoju karijeru u mladosti s Novarom Calcio. Juventus FC potpisao je 2011. godine u suvlasničkom dogovoru, u iznosu od 750 000 eura, U lipnju 2013., nakon što je pomogao klubu u nekoliko natjecanja za mlade reprezentacije, uključujući Coppa Italia Primavera iz 2013. i Torneo di Viareggio iz 2012. godine. Tijekom sezone 2012–13, Beltrame je također počeo dobivati nekoliko poziva iz prvog tima od strane glavnog trenera, Antonia Contea. Juventus je potpisao Beltramea odmah uz dodatnu naknadu od 750.000 eura (polovina prava za registraciju Alberta Libertazzija plus 300.000 eura).

Debitirao je za Juventus 26. siječnja 2013. protiv Genoe, ušavši kao zamjena u 82. minuti umjesto Claudia Marchisia, dok je klub tražio pobjedu tijekom neriješenog rezultata 1: 1. Beltrame je zamalo postigao pogodak samo nekoliko minuta nakon uvođenja, ali Sebastien Frey je taj šut obranio.

Bari (posudba)
Dana 2. rujna 2013. Beltrame je potpisao Bari na jednogodišnju posudbu. U siječnju 2014., međutim, polovina prava na registraciju njegova ugovora zamijenjena je 50% registracijskim pravima Vincenza Fiorilla iz Sampdorije. Prema sporazumu o zajedničkom vlasništvu između Juventusa i Sampdorije, Sampdorija bi stekla ugovorna igračka prava igrača, a igrač bi ostao na posudbi s Barijem do kraja sezone Serie B od 2013-14. Ugovor o suvlasništvu između Juventusa i Sampdore službeno je obnovljen 18. lipnja 2014.

Modena (posudba)
Dana 1. srpnja 2014., Beltrame se službeno pridružio Sampdoriji nakon zaključenja ugovora o zajmu, iako je ubrzo dogovoreno da će se pridružiti Serie B, Modeni na još jednom sezonskom ugovoru o posudbi. Međutim, u zimskom prijelaznom roku iz 2015. godine Beltrame se vratio u Juventus za milijun eura u četvorogodišnjem ugovoru, s Jakubom Hromadom i Atila Vargom preselili su se u Sampdoriju za 600.000 eura, odnosno 400.000 eura.

Pro Vercelli (posudba)
U ljeto 2015. godine potpisao ga je Pro Vercelli u privremenom sporazumu. Dana 1. veljače 2016. godine potpisao je za Pordenone.

CSKA Sofija
Dana 27. siječnja 2020. Beltrame je potpisao stalni ugovor s bugarskom CSKA Sofijom, zarađujući prijavljenih 1,5 milijuna eura godišnje.
U 21 nastup zabio je 3 pogodaka.

C.S. Marítimo
Dana 15. siječnja 2021. Beltrame je potpisao ugovor s portugalskim C.S. Marítimom.

Međunarodna karijera
Beltrame je predstavljao Italiju na međunarodnoj razini U-18, U-19 i U-20. U 19 međunarodnih utakmica mladih postigao je 7 golova, a bio je ključna sastavnica u talijanskim kvalifikacijama za U-19 UEFA Euro.

Izvori

Nogometaši A.S. Barija
Nogometaši Juventusa F.C.
Talijanski nogometaši
Aktivni nogometaši koje treba ažurirati

Stefano Beltrame


පෙගසස් (; ) යනු, පියාපත් සහිත දිව්‍යමය අශ්වයෙකු වන අතර, ග්‍රීක මිථ්‍යා ප්‍රබන්ධ තුල සාමාන්‍යයෙන් තනි සුදු පැහැයෙන් නිරූපණය කෙරෙයි. අශ්වයන් පිළිබඳ දේවතාවා යන භූමිකාව නිසාම, පොසයිඩන් ඔහුගේ පියා වූ අතර, ගෝර්ගන් මෙඩූසා ඔහුගේ මව විය. පෙගසස් ක්‍රිසේයොගේ සොහොයුරා වූ අතර, ඔවුන් දෙදෙනාම එකවර උපත ලද්දේ, පර්සියස් විසින් ඔවුන්ගේ මව ශීර්ෂඡේදනය කල අවස්ථාවෙහිදීය.

හෙලිකෝන් කන්ද මත පිහිටි හිපක්‍රීන් උල්පතෙහි නිර්මාතෘවරයා පෙගසස් වෙයි. පිරෙනෙ උල්පත අසලදී, ග්‍රීක වීරයෙකු වූ බෙලෙරෆෝන් විසින්, ඇතීනා සහ පොසයිඩන් ගේ උපකාරය ඇතිව, ඔහු අල්ලාගන්නා ලදි. කිමෙයිරා  නමැති භීමරූපියා පරාජය කිරීමට සහ තවත් බොහෝ උපයෝගී කිරීම් සඳහා බෙලෙරෆෝන් හට තමා මත නැග යෑමට පෙගසස් ඉඩ සැලසීය. පසුව, ඔලිම්පස් කන්ද තරණය කිරීමට උත්සාහ කරද්දී පෙගසස්ගේ පිට වෙතින් බෙලෙරෆෝන් බිමට පතිත විය. ඔලිම්පස් කන්ද තරණය කිරීමට උත්සාහ කිරීමේ වරදට සියුස් අතින් පෙගසස් සහ බෙලෙරෆෝන්  දෙදෙනාම මරණයට පත්වූහ.

අත්‍යන්තයෙහිදී සියුස් විසින් ඔලිම්පස් කන්ද වෙත පෙගසස් ගෙන එන ලදි. එහිදී ඔහු සියුස්ගේ අකුණු අසබඩින් ඉස්තාලගත කෙරිණි. සියුස්ගේ අකුණු රැගෙන යෑම, ඔහුගේ රාජකාරි අතරින් එකක් විය. අත්‍යන්තයෙහිදී ඔහු තාරකා මණ්ඩලයක් බවට පත් කෙරිණි.

පෙගසස්


Marta Infante Sánchez (1964) es una brióloga, y botánica española. Es investigadora, y profesora en el Departamento de Botánica, Museo de Ciencias Naturales de Álava. En 2001, obtuvo su doctorado, realizando la defensa de la tesis: Las hepáticas y antocerotas (Marchantiophyta y Anthocerotophyta) en la Comunidad Autónoma del País Vasco, en la Universidad del País Vasco. Ha realizado exploraciones botánicas a Guinea Ecuatorial, un país de África Central.

Algunas publicaciones
 . 2010. Briófitos (musgos y hepáticas) de Cantabria: panorámica sobre su conocimiento y conservación. En: Locustella: Anuario de la Naturaleza de Cantabria, ISSN 1698-157X, Nº. 7, 2010, pp. 64-73

 . 2000. On the presence of Hamatocaulis vernicosus (Mitt.) Hedenäs (Amblystegiaceae) in Spain. 2 pp.

 ---------------------, ---------------------------. 1999. Bryophytes from the Republic of Equatorial Guinea (West Central Africa). IV. Notes on some nomina nuda from Annobon. Tropical Bryology 16: 127-129

 ---------------------, ---------------------------. 1998a. Hepáticos y musgos recolectados por M. Gandoger en el País Vasco. En: Estudios del Museo de Ciencias Naturales de Álava, ISSN 0214-915X, Vol. 13, pp. 27-30

 ---------------------, ---------------------------. 1998b. Notas sobre la presencia de "Sphagnum contortum" Karl F. Schultz (Musci) en España. En: Estudios del Museo de Ciencias Naturales de Álava, ISSN 0214-915X, Vol. 13, pp. 31-34

 . 1998c. Notas sobre la presencia del género "Buxbaumi" en la península ibérica. En: Estudios del Museo de Ciencias Naturales de Álava, ISSN 0214-915X, Vol. 13, 1998, pp. 35-38

 ---------------------, ---------------------------. 1998d. Bryophytes from the Republic of Equatorial Guinea (West - Central Africa). III. Contribution to the bryoflora of Rio Muni (Continental Region). Tropical Bryology 15: 1-13

 . 1998d. Biocontrol de la deposición atmosférica de metales pesados en el país Vasco, Cantabria y Castilla-León (España) mediante musgos terrestres. En: Estudios del Museo de Ciencias Naturales de Álava, ISSN 0214-915X, Vol. 13, 1998, pp. 39-48

 . 1996. Bryophytes from the Republic of Equatorial Guinea (West - Central Africa). I. Introduction and preliminary checklist. Tropical Bryology 12:
41-58

 Libros
 . 2007. Briófitos (musgos y hepáticas) del Parque Natural de la Sierra y los Cañones de Guara. Volumen 5 de Colleció Pius Font i Quer. Editor	Institut d'estudis Ilerdencs, 236 pp. ISBN 8489943982

 . 2004. Musgos: la añoranza del agua. Editor Museo de Ciencias Naturales de Alava, 16 pp.

 . 2000. Las hepáticas y antocerotas (Marchantiophyta y Anthocertophyta) en la Comunidad Autónoma del País Vasco. Editor Universidad del País Vasco, Facultad de ciencias, 309 pp.

 ---------------------------, . 1997. Bryophytes from the Republic of Equitorial Guinea (west-central Africa) II: bryophytes collected by Emilio Guinea (1907-1985) in the island of Bioco in 1947

 ---------------------------, . 1988. Generalidades sobre los briófitos (Hepáticas y musgos). Editor Diputación Foral de Alava, 12 pp.

Comunicaciones a Congresos

Comunicaciones sobre Briófitos. En: XVIII Simposio de Botánica Criptogámica, 2011
 . Revisión sistemática de Riella subgen. Trabutiella (Riellaceae, Sphaerocarpales)

 . ¿Qué es Riella helicophylla (Sphaerocarpales, Riellaceae)?

Referencias

Enlaces externos

Botánicas de España
Botánicos de España del siglo XX
Botánicos de España del siglo XXI
Briólogos de España
Exploradores de África del siglo XX
Profesores de España
Españolas del siglo XXI

Marta Infante Sánchez


Artur Edler von Mecenseffy (Beč, 23. lipnja 1865. – Asiago, 6. listopada 1917.) je bio austrougarski podmaršal i vojni zapovjednik. Tijekom Prvog svjetskog rata obnašao je dužnost načelnika stožera 2. armije, te je zapovijedao 10. i 6. pješačkom divizijom na Istočnom i Talijanskom bojištu.

Vojna karijera
Artur von Mecenseffy je rođen 23. lipnja 1865. u Beču. Vojnu karijeru započinje služeći kao dragovoljac od 1882. u inženjerijskoj pukovniji u Klosterneuburgu. Godine 1885. završava vojnu školu nakon čega stječe čin poručnika. Od studenog 1889. pohađa Ratnu školu u Beču. Istu završava 1891. nakon čega je raspoređen na službu u Glavni stožer. Od studenog 1892. raspoređen je u stožer 13. pješačke divizije tijekom koje službe je u svibnju 1894. promaknut u čin satnika. Od travnja 1895. služi u operativnom odjelu Glavnog stožera, da bi u svibnju 1899. bio premješten na službu u 1. tirolsku pukovniju carskih strijelaca u kojoj služi do veljače 1900. godine. U međuvremenu je, u siječnju 1900., unaprijeđen u čin bojnika, dok čin potpukovnika dostiže u studenom 1904. godine. Od studenog 1906. premješten je na službu u 3. tirolsku pukovniju carskih strijelaca da bi od studenog 1907. ponovno služio u operativnom odjelu Glavnog stožera uz istodobno promaknuće u čin pukovnika. U tom svojstvu sudjeluje u izradi tajnog "Plana U" predmet kojeg je bila vojna okupacija Ugarske u slučaju ako u istoj izbije pobuna protiv monarhije. Godine 1912. imenovan je načelnikom logističkog odjela pri Glavnom stožeru, da bi u studenom 1912. postao zapovjednikom 32. pješačke brigade. Istodobno s tim imenovanjem unaprijeđen je u čin general bojnika.

Prvi svjetski rat
Na početku Prvog svjetskog rata imenovan je načelnikom stožera 2. armije. Navedena armija kojom je zapovijedao Eduard von Böhm-Ermolli prema austrougarskom ratnom planu najprije je na početku rata raspoređena na Balkansko bojište, ali je ubrzo, u drugoj polovici kolovoza 1914., bila premještena na Istočno bojište. Između Meceseffyja i Böhm-Ermollija su izbile nesuglasice zbog čega je Böhm-Ermolli načelniku Glavnog stožera Conradu von Hötzendorfu uputio zahtjev da Mecenseffy bude smijenjen. Tome mu je i udovoljeno tako da je tijekom Galicijske bitke 24. rujna Mecenseffyja na mjestu načelnika stožera 2. armije zamijenio Carl von Bardolff. Mecenseffy je ubrzo početkom listopada raspoređen na novu dužnost, te je imenovan načelnikom logistike 4. armije.

U siječnju 1915. postaje zapovjednikom 10. pješačke divizije zamijenivši na tom mjestu Theodora von Hordta. Zapovijedajući tom divizijom u sastavu 4. armije sudjeluje u Ofenzivi Gorlice-Tarnow nakon koje je u rujnu 1915. promaknut u čin podmaršala. U svibnju 1916. premješten je zajedno s 10. pješačkom divizijom na Talijansko bojište gdje u sastavu 3. armije pod zapovjedništvom Hermanna Kövessa sudjeluje u Tirolskoj ofenzivi. U rujnu 1916. preuzima zapovjedništvo nad 6. pješačkom divizijom koja se također nalazila na Talijanskom bojištu držeći liniju bojišta na visoravni Asiago. Zapovijedajući 6. pješačkom divizijom u lipnju 1917. sudjeluje u zaustavljanju talijanskog napada u Bitci na Ortigari.

Smrt
Ujutro 6. listopada 1917. Mecenseffy je napustio stožer divizije koji se nalazio blizu Campo Galline kako bi izvršio inspekciju trupa. Jedan dio puta trebalo je proći automobilom, a drugi dio pješice. Inspekciju je završio oko 13,00 sati i kada se krenuo vraćati prema automobilu u neposrednoj blizini pala je talijanska granata koja ga je teško ranila. Zbog zadobivenih rana ubrzo je preminuo. Najprije je pokopan na groblju u blizini divizijskog stožera. Međutim, na intervenciju Conrada, a prema željama obitelji, tijelo mu je ekshumirano te premješteno u obiteljsku grobnicu na groblju Döbling u Beču. Mecenseffy je, uz podmaršala Ernsta von Froreicha, austrougarski časnik s najvišim činom koji je poginuo u Prvom svjetskom ratu.

Vanjske poveznice
     Artur von Mecenseffy na stranici Archivinformationssystem.at
     Artur von Mecenseffy na stranici Biographien.ac.at
      Artur von Mecenseffy na stranici WWI Biographical Dictionary
     Artur von Mecenseffy na stranici Field commanders of Austria-Hungary
   Artur von Mecenseffy na stranici Valka.cz

Izvori

Austrougarski vojni zapovjednici u Prvom svjetskom ratu

Artur von Mecenseffy


Iwano Hōmei (jap. ; * 20. Januar 1873 in Awaji, Präfektur Hyōgo; † 9. Mai 1920) war ein japanischer Schriftsteller und Übersetzer. Iwano gilt als Vertreter des japanischen Naturalismus.

Iwano wollte in seiner Jugend christlicher Missionar werden, wandte sich dann aber der Literatur zu. Er veröffentlichte zunächst mehrere Gedichtbände und einige nicht sehr erfolgreiche Kabuki-Dramen und verfasste dann poetologische (Shintaishi no sahō, 1907; Shintaishi shi, 1907–08) und literaturwissenschaftliche Schriften (Shimpiteki hanjū shugi, 1906; Shin shizen shugi, 1908). Ab 1909 schrieb er mehrere autobiografisch gefärbte Romane, darunter Tandeki ("Dekadenz", 1909) und Hōmei gobusaku (, etwa: "Die fünf Leben des Iwano Hōmei", 1911). Zudem trat er als Übersetzer von Werken Plutarchs hervor.

Quelle

 S. Noma (Hrsg.): Iwano Hōmei. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, S. 642.

Weblinks
 Digitalisate seiner Werke bei Aozora Bunko

Einzelnachweise

Autor
Roman, Epik
Lyrik
Literaturwissenschaftler
Übersetzer aus dem Altgriechischen
Übersetzer ins Japanische
Literatur (Japanisch)
Literatur (20. Jahrhundert)
Japaner
Geboren 1873
Gestorben 1920
Mann

Iwano Hōmei


Vera Farmiga (n. 6 august 1973) este o actriță și producătoare americană de film. Pentru rolul din Sus, în aer a fost nominalizată la Premiile Oscar, Globul de Aur, BAFTA și SAG.

Biografie și carieră
Cariera sa a început pe Broadway ca dublură la teatru în piesa din 1996 a lui Ronald Harwood, Taking Sides.

Rolul ei în filmul Cârtița (The Departed) (2006), care a câștigat Premiul Oscar pentru cel mai bun film, i-a adus actriței recunoaștere internațională. În 2011, Vera Farmiga a regizat primul ei film,  Higher Ground.

Filmografie

 1998 Return to Paradise
 2000 Autumn in New York
 2001 15 Minutes
 2002 Dummy
 2004 Down to the Bone
 2004 Candidatul manciurian (The Manchurian Candidate), regia Jonathan Demme
 2006 Running Scared
 2006 Cârtița (The Departed), regia Martin Scorsese
 2007 Never Forever
 2008 The Boy in the Striped Pyjamas
 2009 Orfana (Orphan), regia Jaume Collet-Serra
 2009 Sus, în aer (Up in the Air), regia Jason Reitman
 2010 Henry's Crime
 2011 Higher Ground
 2011 Transfer de identitate (Source Code), regia Duncan Jones
 2012 Casa conspirativă (Safe House), regia Daniel Espinosa
 2013 Trăind printre demoni (The Conjuring), regia James Wan
 2013 La Middleton (At Middleton), regia Adam Rodgers
 2014 Mai aproape de lună (Closer to the Moon), regia Nae Caranfil
 2014 The Judge
 2016 Special Correspondents
 2016 Trăind printre demoni 2 (The Conjuring 2), regia James Wan
 2016 Burn Your Maps
 2017 Boundaries
 2019 Annabelle Comes Home

Note

Legături externe

Nașteri în 1973
Nașteri pe 6 august
Actrițe americane
Actrițe de film americane
Actrițe americane de teatru
Regizori americani

Vera Farmiga


Una vocal casi cerrada fonéticamente es un tipo de sonido vocálico usado en algunas lenguas. La característica definitoria de una vocal abierta consiste en que la lengua se posiciona de una forma similar a la de una vocal cerrada, pero con un poco menos de estricción del paso. Las vocales casi cerradas frecuentemente son variantes alofónicas laxas de vocales auténticamente cerradas. Las vocales casicerradas identificadas en el Alfabeto fonético internacional son:
 Vocal casi cerrada semianterior no redondeada [ɪ]
 Vocal casi cerrada semianterior redondeada [ʏ]
 Vocal casi cerrada central no redondeada [ɪ̈]
 Vocal casi cerrada central redondeada [ʊ̈]
 Vocal casi cerrada semiposterior redondeada [ʊ]

Vocal casi cerrada


An Epidendrum calanthum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach ngan Josef Ritter von Rawicz Warszewicz. An Epidendrum calanthum in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Epidendrum

Epidendrum calanthum


O tiroteio em uma manifestação de Kenosha nos Estados Unidos na noite de 25 de agosto de 2020, foi um tiroteio em meio aos protestos do Black Lives Matter em Kenosha, Wisconsin, após o tiro policial contra Jacob Blake, Kyle Howard Rittenhouse, um jovem de 17 anos de Antioch, Illinois, atirou e matou dois homens e feriu outro no braço durante os confrontos em dois locais. Ele estava armado com um rifle semi-automático AR-15, e o indivíduo ferido por Rittenhouse também estava armado com uma arma de fogo. Rittenhouse disse que estava ali para proteger uma concessionária de carros de ser vandalizada e para fornecer ajuda médica.

No primeiro local, Rittenhouse foi perseguido por um grupo, incluindo o residente de Kenosha Joseph Rosenbaum. Um tiro foi disparado para o ar por uma terceira pessoa e, de acordo com uma testemunha, um Rosenbaum desarmado se lançou contra Rittenhouse e tentou pegar seu rifle. Rittenhouse disparou quatro vezes em Rosenbaum, atingindo-o na virilha, na mão e na coxa, na cabeça e nas costas. Com uma pelve fraturada, fígado e pulmão direito perfurados, Rosenbaum morreu logo depois.

No segundo local, depois que Rittenhouse tropeçou enquanto fugia, ele atirou duas vezes contra um homem não identificado que o chutou. Os manifestantes se aproximaram de Rittenhouse enquanto ele ainda estava no chão, e Anthony M. Huber, residente de Silver Lake, atingiu Rittenhouse com um skate e lutou para controlar o rifle. Rittenhouse disparou contra Huber uma vez, com um tiro fatal no peito. Gaige Grosskreutz, residente de West Allis que disse pensar que Rittenhouse era um atirador ativo, abordou Rittenhouse enquanto apontava uma arma para ele; Rittenhouse atirou nele uma vez no braço direito, cortando o músculo bíceps de Grosskreutz.

Rittenhouse foi preso e recebeu diversas denúncias de homicídio, porte ilegal de arma de fogo e violação do toque de recolher. Um homem de 19 anos foi preso e acusado de fornecer ilegalmente o rifle de Rittenhouse. Um homem de 36 anos foi acusado de conduta desordeira com uso de arma perigosa e incêndio criminoso após admitir que disparou o tiro inicial para o ar. Os advogados de Rittenhouse dizem que ele agiu em legítima defesa ao ouvir a descarga de arma de fogo e em resposta aos confrontos físicos dos manifestantes. O sentimento público e a cobertura da mídia sobre os tiroteios foram polarizados. O julgamento de Rittenhouse começou em 1º de novembro de 2021, em Kenosha.

Rittenhouse foi inocentado de todas as acusações em 19 de novembro de 2021. Kyle e os três atingidos eram todos brancos, apesar disso, alguns veículos de comunicação disseram, erroneamente, que os atingidos eram negros.

Contexto
Em 23 de agosto de 2020, Jacob Blake, um homem afro-americano, foi baleado quatro vezes nas costas por um policial de Kenosha depois de ser eletrocutado. Blake foi baleado depois de abrir a porta de um SUV e estava encostado no veículo. Ele está paralisado da cintura para baixo. O tiroteio policial foi seguido por protestos como parte do movimento Black Lives Matter, que viu um ressurgimento na sequência de vários outros assassinatos de alto perfil cometidos por policiais em 2020. Os protestos de Kenosha incluíram comícios, passeatas, danos materiais, incêndios criminosos e confrontos com a polícia.

Em resposta aos protestos de George Floyd, que precederam os protestos de Kenosha, o ex-vereador de Kenosha Kevin Mathewson anunciou a formação de um grupo de milícia que ele chamou de "Kenosha Guard". Em 25 de agosto, ele fez uma chamada no Facebook para "patriotas dispostos a pegar em armas e defender (Kenosha) dos bandidos malignos", que recebeu uma forte resposta online, com mais de mil pessoas afirmando que iriam até o evento. Rittenhouse não fazia parte deste grupo. O prefeito de Kenosha, John Antaramian, e o xerife do condado David Beth expressaram sua desaprovação aos civis armados que patrulham as ruas, enquanto policiais foram vistos em um vídeo dando-lhes água e dizendo: "Agradecemos a vocês, realmente agradecemos." Mais tarde, o xerife Beth disse que antes dos protestos de terça-feira à noite, um grupo de indivíduos armados pediu-lhe que os delegasse para que pudessem patrulhar a cidade de Kenosha, o que ele recusou. Ele disse não saber se Rittenhouse fazia parte do grupo, mas a possibilidade de um incidente foi o motivo de ele ter recusado o pedido.

Quatro meses antes do tiroteio, um amigo de Rittenhouse, Dominick Black, comprou um fuzil semiautomático modelo AR-15 como um favor para ele em Wisconsin, pois Rittenhouse era jovem demais para comprar e possuir uma arma. O padrasto de Black manteve o fuzil guardado em um cofre trancado em sua casa em Kenosha, mas moveu a arma para um local não trancado em seu porão no dia 24 de agosto, o segundo dia dos protestos em Kenosha, para o caso de uma invasão.

Kyle Rittenhouse
Rittenhouse nasceu em 3 de janeiro em 2003 na cidade de Antioch, em Ilinois. cidade vizinha a Kenosha, onde seu pai morava. Ele havia trabalhado como salva-vidas em Kenosha, fazia parte de um programa de exploração policial e conhecia RCP e suporte básico de vida.

Na época dos distúrbios em Kenosha, Rittenhouse, então com 17 anos, havia participado de programas de cadetes da polícia local e expressou apoio nas redes sociais ao movimento Blue Lives Matter e à aplicação da lei. Na época, Rittenhouse morava na cidade onde nasceu, a cerca de 30 quilômetros de Kenosha. Em 24 de agosto, Rittenhouse dirigiu para Kenosha para ficar com seu amigo Dominick Black. No dia seguinte, 25 de agosto, Rittenhouse ajudou a limpar pichações de uma escola.

De acordo com seus advogados, depois que Rittenhouse ouviu sobre um empresário local que queria ajuda para defender sua concessionária de automóveis, ele e seu amigo Dominick David Black "se armaram com rifles" e foram para o negócio. Relatos divergem sobre se a ajuda de Rittenhouse e Black foi solicitada pela concessionária. Os filhos do proprietário da concessionária negaram que atiradores tivessem sido solicitados a defender o negócio, mas várias testemunhas declararam que indivíduos armados foram procurados diretamente pelo negócio para proteger sua propriedade. A concessionária havia sofrido US $ 1,5 milhão em danos incendiários na noite anterior. Quando Richie McGinniss, repórter do The Daily Caller, perguntou a Rittenhouse por que ele estava na concessionária, ele respondeu: "Então, as pessoas estão se machucando e nosso trabalho é proteger esse negócio. Parte do meu trabalho também é ajudar as pessoas. Se há alguém ferido, estou correndo para o perigo. É por isso que tenho meu rifle, porque tenho que me proteger, obviamente. Eu também tenho meu kit médico." Em algum momento, Rittenhouse deixou a concessionária e foi impedido pela polícia de retornar.

Nas horas que antecederam o tiroteio, Rittenhouse apareceu em vários vídeos feitos por manifestantes e transeuntes, incluindo em duas entrevistas: uma por um locutor na concessionária de automóveis onde ele e vários outros homens armados haviam se estacionado, o outro por McGinniss. Rittenhouse foi visto conversando com policiais, e oferecendo ajuda médica aos feridos. Alguns dos homens na concessionária eram filiados ao grupo de milícia "Kenosha Guard", mas Rittenhouse não tinha relações com o grupo. Os membros do "Kenosha Guard" negaram qualquer afiliação com Rittenhouse, e seu líder disse que nunca o conheceu ou se comunicou com ele.

Sequência de eventos

Eventos que levaram ao tiroteio
Em 25 de agosto de 2020, em Kenosha, protestos pacíficos durante o dia foram seguidos de caos e violência à noite, onde manifestantes, civis armados e outros se enfrentaram à noite e contra a polícia. O tiroteio ocorreu pouco antes da meia-noite ao longo da Sheridan Road em Kenosha, depois que os manifestantes foram removidos do Civic Center Park após confrontos com as autoridades.

O início do primeiro confronto entre Rittenhouse e Rosenbaum foi testemunhado por McGinniss, a quem parecia que Rosenbaum e outros manifestantes se moviam em direção a Rittenhouse, que tentava evitá-los; Rosenbaum então tentou envolver Rittenhouse, que conseguiu evitar isso fugindo. Rittenhouse testemunhou no julgamento que Rosenbaum havia ameaçado matá-lo. Imagens infravermelhas do FBI obtidas de um avião captaram o tiroteio de Rosenbaum e os eventos imediatamente anteriores.

O restante do confronto de Rosenbaum e os seguintes incidentes com Huber e Grosskreutz foram registrados em imagens de celulares de vários ângulos, incluindo os momentos do tiroteio. Imagens de vídeo mostraram Rittenhouse sendo perseguido em um estacionamento por Rosenbaum, que jogou um saco plástico na direção de Rittenhouse. Um espectador atirou para o ar por motivos obscuros. Rittenhouse parou de correr e se voltou para o som do tiro. Rittenhouse testemunhou no julgamento que antes de ser perseguido por Rosenbaum, ele ouviu outro homem dizer a Rosenbaum para "pegá-lo e matá-lo", mas também sabia que Rosenbaum estava desarmado. Rittenhouse testemunhou que apontou sua arma para Rosenbaum para impedi-lo de persegui-lo ainda mais.

De acordo com os promotores do condado de Kenosha, Rosenbaum contratou Rittenhouse e tentou tirar seu rifle dele. Rittenhouse disparou quatro tiros, acertando Rosenbaum na virilha, nas costas e na mão esquerda. As balas fraturaram a pélvis de Rosenbaum, perfuraram seu pulmão direito e fígado e causaram ferimentos leves adicionais na coxa esquerda e na testa. McGinniss começou a administrar os primeiros socorros a Rosenbaum. Rittenhouse começou a fugir e, de acordo com os detetives, foi ouvido dizendo "Acabei de matar alguém" em seu celular enquanto corria. Rosenbaum morreu pouco depois.

Segundo grande confronto
O vídeo de outro ângulo mostrou Rittenhouse sendo perseguido na rua por vários manifestantes, um dos quais supostamente o golpeou por trás na cabeça, arrancando seu boné, logo depois que Rittenhouse tropeçou e caiu no chão. De acordo com a denúncia criminal, naquele momento, os manifestantes foram ouvidos em dois vídeos diferentes gritando "Bata nele!", "Pega ele! Pega aquele cara !, "e" Pega a bunda dele! " Um dos homens que o perseguia saltou e chutou Rittenhouse enquanto ele ainda estava no chãoRittenhouse disparou duas vezes, mas errou o homem não identificado.

Em seguida, de acordo com registros do tribunal e imagens de vídeo, outro manifestante, Anthony Huber, "fez contato" com o ombro esquerdo de Rittenhouse com um skate enquanto os dois lutavam para controlar a arma. Enquanto Huber puxava o rifle, Rittenhouse disparou uma vez, acertando Huber no peito, perfurando seu coração e pulmão direito, causando sua morte rápida.

Terceiro grande confronto e saída de Rittenhouse
Gaige Grosskreutz, que testemunhou que acreditava que Rittenhouse era um atirador ativo, abordou Rittenhouse enquanto ele ainda estava no chão, mas parou e ergueu as mãos quando Huber foi baleado. Uma queixa apresentada pelo Cartório de Tribunais do Condado de Kenosha afirmou que Grosskreutz parecia estar segurando uma arma, que Grosskreutz mais tarde confirmou. Grosskreutz moveu-se novamente para Rittenhouse uma segunda vez. Grosskreutz testemunhou no julgamento que não pretendia atirar em Rittenhouse, mas reconheceu ter apontado sua arma para ele, dizendo que Rittenhouse abriu fogo apenas quando Grosskreutz se aproximou de Rittenhouse com sua arma apontada para ele. Rittenhouse então atirou em Grosskreutz no braço, cortando a maior parte do músculo bíceps direito. Pelo menos 16 tiros de outras fontes foram ouvidos em vídeo durante o tempo em que Rittenhouse esteve no solo.

Rittenhouse posteriormente se levantou e caminhou em direção à polícia com as mãos para cima e o rifle amarrado no peito. A polícia não pareceu reconhecer Rittenhouse e disse-lhe para sair, com um policial tentando aplicá-lo com spray de pimenta, embora várias testemunhas e manifestantes gritassem para que ele fosse preso.

Quando questionado em uma entrevista coletiva por que Rittenhouse não foi parado, o xerife de Kenosha David Beth disse: "Em situações de alto estresse, você tem uma incrível visão de túnel" e os policiais podem não ter percebido que ele estivera envolvido no tiroteio. Da mesma forma, o Chefe de Polícia de Kenosha, Daniel Miskinis, disse que "não havia nada que sugerisse que este indivíduo estava envolvido em qualquer comportamento criminoso" devido ao fato de que alguém caminhando em direção à polícia com as mãos para cima "não era mais anormal" na sequência dos protestos.

Atingidos

 Joseph Rosenbaum, de 36 anos, natural de Kenosha, morreu no local após receber disparos.
 Anthony Huber, de 26 anos, natural de Silver Lake, morreu no local após receber um tiro no peito.
 Gaige Grosskreutz, de 26 anos, natural de West Allis, sobreviveu com um ferimento no braço.

Rescaldo
Os protestos não relacionados ao tiroteio em Kenosha continuaram diariamente até 29 de agosto, quando cerca de 1.000 pessoas participaram de uma passeata e manifestação. Em 26 de agosto de 2020, a Casa Branca disse que cerca de 1.000 soldados da Guarda Nacional e mais de 200 agentes federais estavam sendo destacados. A Guarda Nacional de Michigan, a Guarda Nacional do Arizona e a Guarda Nacional do Alabama enviaram tropas para ajudar. O presidente Donald Trump visitou Kenosha em 1 de setembro de 2020, para ver os danos causados pela agitação e para elogiar a aplicação da lei.

Prisão e julgamento de Kyle Rittenhouse
A prisão preventiva de Kyle foi efetuada no mesmo dia, preso em Kenosha seu julgamento foi realizado em um fórum estadual, onde Kyle respondeu por 6 crimes, e foi absolvido de todos. Os crimes em que Kyle foi acusado foram os seguintes:

Em 29 de Agosto de 2020, a defesa de Rittenhouse emitiu um comunicado dizendo que ele agiu em legítima defesa. Em 22 de setembro do mesmo ano, sua equipe legal soltou um vídeo de 11 minutos narrando os acontecimentos em detalhes.

O julgamento de Rittenhouse começou em 1º de novembro de 2021, em Kenosha, presidido pelo juiz Bruce Schroeder. Em uma audiência em 17 de setembro, Schroeder negou os pedidos dos promotores para admitir um encontro de Rittenhouse com membros do Proud Boys e uma briga anterior na qual ele estava envolvido como evidência, achando que os incidentes eram muito diferentes para serem usados como prova da mentalidade da Rittenhouse durante os tiroteios. Schroeder também negou o pedido da defesa para admitir evidências do histórico criminal de Rosenbaum, que, entre outros crimes, estuprou 5 crianças entre 9 e 11 anos de idade. Em 25 de outubro de 2021, Schroeder definiu o testemunho que seria ou não admissível tanto pela defesa quanto pela acusação. Schroeder ordenou que os homens baleados por Rittenhouse não pudessem ser referidos como vítimas, mas poderiam ser descritos como incendiários ou saqueadores se a defesa pudesse estabelecer provas de que estavam envolvidos nessas atividades naquela noite. Peritos legais pesaram na decisão dizendo que o termo "vítima" pode parecer prejudicial em um tribunal, influenciando fortemente um júri ao pressupor quais pessoas foram prejudicadas.

Os jurados ouviram os argumentos de abertura do julgamento de Rittenhouse em 2 de novembro, e várias gravações em vídeo dos eventos foram mostradas a eles no dia seguinte. Duas testemunhas testemunharam em 4 de novembro que Rosenbaum, o primeiro homem alvejado que morreu, estava se comportando violentamente e gritaram antes de se aproximar de Rittenhouse e ir em busca de seu rifle. Um ex-fuzileiro naval testemunhou em 5 de novembro que Rosenbaum tinha zombado dele e de outros homens armados antes dos tiroteios; ele também disse que não considerava Rosenbaum uma ameaça. Rosenbaum foi visto em vídeo pouco antes do tiroteio confrontando os homens armados. Um desses homens apontou uma arma para Rosenbaum, que ficou furioso e gritou, em inglês, "Shoot me, nigga!", antes que vários manifestantes corressem para acalmá-lo.

Grosskreutz testemunhou em 8 de novembro que quando ele se aproximou de Rittenhouse e colocou suas mãos no ar, ele acreditava ter visto Rittenhouse re-montar seu rifle, o que para Grosskreutz "significava que [Rittenhouse] puxou o gatilho enquanto as mãos [de Grosskreutz] estavam no ar, mas a arma não disparou", e que Rittenhouse "não estava aceitando a rendição [de Grosskreutz]"; ele então decidiu "diminuir a distância" até Rittenhouse, para empregar métodos "não letais" de "luta armada" ou de "deter" Rittenhouse. Ele ainda testemunhou que estava "tentando preservar [sua] própria vida" mas "nunca estava tentando matar" Rittenhouse. Ele se aproximou de Rittenhouse e apontou a arma na sua direção. Rittenhouse, então, atirou, acertando o braço de Grosskreutz.

Uma testemunha que disse ter falado com Rittenhouse após os tiroteios testemunhou em 9 de novembro que Rittenhouse estava nervoso, pálido e suando, dizendo repetidamente "acabei de atirar em alguém".

Após a acusação ter arquivado seu caso, o juiz de instrução Schroeder, em 9 de novembro, rejeitou uma acusação de violação do toque de recolher contra Rittenhouse, citando a falta de provas oferecidas pela acusação.

Rittenhouse testemunhou em 10 de novembro, dizendo que Rosenbaum havia ameaçado matá-lo duas vezes, e o havia emboscado antes do tiroteio fatal. A acusação convocou o testimônio de Ryan Balch, um veterano militar que também carregava um rifle tipo AR naquela noite e ele lembrou de Rosenbaum gritando: "Se eu pegar algum de vocês sozinho esta noite eu vou matar vocês". Rittenhouse não conseguiu recontar esses eventos, e o juiz ordenou um recesso. Depois disso, Rittenhouse disse que Rosenbaum o acusou, colocando a mão no cano da arma de Rittenhouse. No contra-interrogatório, Rittenhouse reconheceu o uso de força mortal para deter o ataque contra ele, ao mesmo tempo em que disse que matar não era sua intenção.

Em 10 de novembro, o promotor Thomas Binger alegou que Rittenhouse não havia comentado o caso até o julgamento, para que ele pudesse adequar seu testemunho às contas de outros. O juiz reprimiu Binger por esta sugestão, chamando-a de "grave violação constitucional" do direito ao silêncio garantido pela Quinta Emenda.

Antes da defesa descansar em 11 de novembro, mais três testemunhas, incluindo um policial de Kenosha, testemunharam a respeito da alegação de que Rittenhouse estava agindo em autodefesa. A acusação questionou que Rittenhouse se sentiria ameaçado ao segurar um fuzil, e o descreveu como uma ameaça armada.

Os argumentos finais foram apresentados em 15 de novembro, com duas horas e meia para cada lado, incluindo refutações.

Em 15 de novembro, a acusação de posse ilegal de arma de fogo foi descartada por Schroeder com base no argumento de defesa de que a lei de Wisconsin é ambígua.

Em 16 de novembro, a defesa apresentou uma moção de anulação do julgamento por preconceito, argumentando que havia "um exagero do Ministério Público" e que o Estado agiu "de má fé".

Em 18 de novembro, Schroeder proibiu a MSNBC e qualquer pessoa filiada ao órgão de comunicação social do tribunal. Ele declarou que um produtor da empresa passou um sinal vermelho no semáforo enquanto tentava seguir um ônibus com os jurados. A polícia de Kenosha acredita que o jornalista tentou fotografar os jurados, mas a NBC negou estas alegações.

Veredito

Em 19 de novembro, o júri anunciou que havia chegado a um veredicto após 26 horas de deliberações, que se estenderam por 4 dias. Kyle Rittenhouse foi considerado inocente em todas as acusações.

Respostas ao veredito foram mistas. Como se pensava, o resultado positivo para Rittenhouse gerou protestos contra a decisão em diversas cidades nos Estados Unidos, como Portland, Chicago, Raleigh, Nova Iorque, Oakland, San Diego e Los Angeles. Personalidades contrárias à liberdade de Rittenhouse acusaram o resultado de representar a impunidade pelo homicídio das vítimas, a violência e a supremacia branca no país. Os pais de um dos jovens baleados por Rittenhouse disseram aos veículos de mídia após o julgamento que "não houve justiça". Ja'han Jones comentou o caso dizendo que o julgamento foi planejado para proteger conservadores brancos que matam.

Apoiadores de Rittenhouse comemoraram o veredito. Hayden Daniel comentou que o julgamento foi "uma vitória da justiça americana contra a turba woke."

Nas redes sociais, as reações foram semelhantes: vários apoiadores do réu adotaram o slogan "A justiça está viva!", enquanto opositores da liberdade de Rittenhouse chamaram o veredito de "nojento" e disseram não estar surpresos com o resultado, também afirmando que se o assassino fosse negro, seria condenado à prisão perpétua.

Respostas

O sentimento público em relação aos tiroteios foi polarizado. A cobertura foi crítica e favorável às ações de Rittenhouse, e usou termos como "vigilante" e "terrorista", mas também "voluntário" e "mantendo a paz" para descrevê-lo. O Facebook rotulou o incidente como um "assassinato em massa". Expressões de apoio a assassinatos em massa são proibidas no Facebook, embora o apoio a Rittenhouse geralmente não tenha sido removido.

Apoio, suporte
Vários comentaristas defenderam suas ações. O apresentador da Fox News, Tucker Carlson, culpou as autoridades por não conseguirem impedir o saque e o incêndio criminoso e acrescentou: "Ficamos chocados com o fato de jovens de 17 anos com rifles terem decidido que tinham de manter a ordem quando ninguém mais o faria?" Seus comentários foram recebidos com repercussão nas redes sociais. A analista conservadora Ann Coulter e o jogador de beisebol aposentado Aubrey Huff também elogiaram Rittenhouse.

O presidente Trump "gostou" de um tweet que incluía "Kyle Rittenhouse é um bom exemplo de por que decidi votar em Trump". Em comentários públicos, Trump mostrou algum apoio à ideia de que a Rittenhouse estava agindo em legítima defesa. Em novembro de 2020, logo após Rittenhouse ser libertado sob fiança, o representante do estado da Flórida Anthony Sabatini twittou "KYLE RITTENHOUSE FOR CONGRESS". Sabatini foi amplamente criticado por oponentes políticos pelo tweet, com alguns instando-o a renunciar.

Em 29 de setembro de 2020, o site de crowdfunding cristão GiveSendGo arrecadou mais de meio milhão de dólares para ajudar a pagar as taxas legais da Rittenhouse. Em 17 de dezembro de 2020, esse financiamento atingiu cerca de US $ 586.000.

Crítica
Muitos comentaristas criticaram o fato de Rittenhouse não ter sido preso imediatamente, apesar das testemunhas gritarem que ele era o atirador. A American Civil Liberties Union (ACLU) pediu a renúncia do chefe de polícia de Kenosha, Daniel Miskinis, e do xerife de Kenosha, David Beth. A declaração da ACLU argumentou que os deputados de Beth confraternizaram com "contra-manifestantes da supremacia branca" durante o dia do tiroteio e não prenderam o atirador. A declaração atacou Miskinis por culpar as vítimas no tiroteio, quando disse que a violência foi o resultado de "pessoas" envolvidas violando o toque de recolher. O prefeito de Kenosha afirmou que não pediria a renúncia do xerife ou do chefe de polícia.

Respostas de autoridades
A NBC News obteve um documento interno do Departamento de Segurança Interna e relatou que dirigia os policiais federais a fazerem declarações específicas sobre Rittenhouse, como observar que ele "levou seu rifle para o local do tumulto para ajudar a defender os proprietários de pequenos negócios" e que "[Rittenhouse] é inocente até que se prove sua culpa e merece um julgamento justo com base em todos os fatos, não apenas aqueles que apóiam uma determinada narrativa."

Leitura adicional

Tiroteios nos Estados Unidos
Racismo nos Estados Unidos

Tiroteio em manifestação de Kenosha


Nettapus é um grupo de patos empoleirados muito pequenos do gênero Nettapus que se reproduzem nos trópicos do Velho Mundo. Eles são os menores de todas as aves selvagens. Como os "patos empoleirados" são um grupo parafilético, eles precisam ser colocados em outro lugar. A relação inicialmente assumida com a subfamília de patos Anatinae  foi questionado, e parece que eles formam uma linhagem em uma antiga radiação Gondwana de aves aquáticas, dentro da qual eles são de afinidades obscuras. Uma espécie fóssil não descrita do final do Hemphillian (5,0-4,1 milhões de anos) de Jalisco, México central, também foi identificada na extremidade distal de um tarsometatarso. É o único registro do gênero no Novo Mundo.

O gênero Nettapus foi erigido pelo naturalista alemão Johann Friedrich von Brandt em 1836. O nome é do grego antigo nētta que significa "pato" e pous que significa "pé". Pensava-se que a espécie tipo, o Nettapus auritus, possuía os pés e o corpo de um pato e o pescoço de um ganso.

Existem três espécies existentes no gênero:

Referências

Leitura adicional

Ligações externas

Nettapus


Adenolisianthus, monotipski biljni rod iz porodice sirištarki, smješten u tribus Helieae. Jedina vrsta je A. arboreus u dolinama rijeka Rio Negro i Vaupés, u sjevernom Brazilu, Kolumbiji i Venezueli.

Rod je prvi puta opisan u  Nat. Pflanzenfam. 4(2): 98 (1895.)

Sinonimi
 Adenolisianthus virgatus (Progel) Gilg
 Chelonanthus fruticosus Maguire & B.M.Boom
 Helia arborea Kuntze
 Helia virgata (Progel) Kuntze
 Irlbachia alata subsp. arborea (Spruce ex Progel) J.G.M.Pers. & Maas
 Lisianthius arboreus Spruce ex Progel
 Lisianthius virgatus Progel

Izvori

Sirištarke
Flora Kolumbije
Flora Venezuele
Flora Brazila

Adenolisianthus


La Société nationale de Commercialisation des Produits pétroliers (SONACOP) est un fournisseur de produits pétroliers et gaziers au Bénin. La société est créée le 4 décembre 1974 en tant qu'entreprise publique après la nationalisation et la fusion des filiales béninoises de BP, Total SA, Agip, Texaco, Shell, Mobil et DEPP. Depuis le 1er juillet 1994, la SONACOP est une société par actions.

Histoire

Missions

Organisation

Activité

Notes et Références

Articles connexes
Économie du Bénin

Lien externe

Entreprise de l'énergie ayant son siège au Bénin
Compagnie pétrolière nationale
Industrie pétrolière au Bénin


Chavenage House, Beverston, Gloucestershire est une maison de campagne datant de la fin du . La maison est construite en 1576 et est construite en pierre de Cotswold, avec un toit de tuiles en pierre de Cotswold. David Verey et Alan Brooks, dans leur Gloucestershire Pevsner, décrivent la maison comme "le manoir idéal en pierre de Cotswold du  siècle". Chavenage est un bâtiment classé Grade I.

Histoire
Le domaine de Chavenage est vendu à Edward Stephens d'Eastington dans le Gloucestershire en 1564. Il construit la maison dans le style élisabéthain, ajoutant de grandes fenêtres au sud du porche, une grande partie du verre provenant d'églises et de monastères redondants de la région. À la mort d'Edward, le domaine passe à son fils Richard et, à sa mort, à sa seconde épouse Anne, avant que son fils aîné Nathaniel Stephens n'en hérite .

Pendant la Première révolution anglaise, Nathaniel Stephens lève des troupes et soutient les Têtes-Rondes, et devient plus tard membre du parlement de Cromwell. Cromwell visite Chavenage House et Stephens soutient son projet de régicide, et bien qu'il ne soit pas l'un des signataires de l'arrêt de mort de Charles , il est néanmoins mort de remords peu de temps après. Il est également raconté que le jour de la mort de Nathaniel, son fantôme a été vu quittant la maison dans un carrosse conduit par un cocher sans tête habillé comme le roi malheureux. La maison est réputée pour être l'une des maisons les plus hantées du pays .

En 1801, Henry Wills Stephens hérite de la maison et ajoute la salle de billard ainsi que des boiseries et des sculptures à de nombreuses pièces . La maison appartient à la famille Lowsley-Williams depuis 1891. Ils emploien l'architecte John T. Micklewaite qui ajoute l'aile est qui comprend une salle de bal lambrissée de chêne .

En 1944, la maison est réquisitionnée et abrite les troupes américaines avant le débarquement de Normandie en France .

La maison
La maison est une maison élisabéthaine et est un bâtiment classé Grade I. Elle est construite à l'origine en 1576 par Edward Stephens. Elle a un plan en forme de E avec un porche au centre du côté est. Elle est construite en moellons avec un toit en ardoise et a deux étages et des greniers . Elle est agrandie au  puis au  siècle par le révérend Richard Stephens, puis à nouveau au début du . Comme ces ajouts sont conformes au style et aux matériaux d'origine, ils apparaissent comme un seul bâtiment cohérent et les nouvelles zones ne sont pas évidentes. David Verey et Alan Brooks, dans leur premier volume du Pevsner Architectural Guide to the county, décrivent Chavenage comme « le manoir idéal en pierre des Cotswolds du XVIe siècle » .

L'intérieur a une ancienne grande salle ouverte, mais celle-ci a maintenant un plafond installé, avec une galerie de ménestrels modifiée. Celle-ci est du  tout comme la cheminée de style Renaissance et les boiseries et cheminée gothique de la salle à manger . D'autres caractéristiques notables de la maison sont les deux salles de tapisserie Cromwell's et Ireton's Room; les vitraux de la Grande Salle ; la salle du chêne qui a des boiseries élaborées de 1590. De plus, il y a une aile édouardienne, avec une salle de bal au sol suspendu .

Près de la maison se trouve la chapelle familiale qui est incluse dans la liste Grade I. Elle possède une tour, construite comme une folie au , à deux étages, des contreforts diagonaux à gradins et un parapet à crénelages. Le tissu principal de la chapelle est du  et il y a un lien couvert avec la maison .

Chavenage comme lieu de tournage
Chavenage est utilisé dans des films et pour des programmes télévisés, notamment Barry Lyndon, The Ghost of Greville Lodge, le premier conte d'Hercule Poirot , The Mysterious Affair chez Styles ; un « Gotcha » pour Noel's House Party, The Barchester Chronicles ; Place de Berkeley ; Cidre avec Rosie ; Grâce & Faveur ; La Maison Eliott ; Victime et Dracula. À partir de 2008, la maison est présentée sous le nom de Candleford Manor dans Lark Rise to Candleford de la BBC. Des scènes de Bonekickers, Tess of the D'Urberville, avec Eddie Redmayne et In Love with Barbara sont tournées à Chavenage en 2008.

Elle a récemment servi pour The Four Seasons de Rosamunde Pilcher , Nightwatch de la BBC et la série Sparticles de la CBBC. Deux productions sont tournées à Chavenage en 2013, The Unknown Heart, sur une idée de Rosamunde Pilcher ainsi que le drame historique New Worlds (Channel 4), avec Jamie Dornan. Chavenage est Trenwith House dans la nouvelle adaptation de Poldark de Winston Graham (série télévisée 2015), avec Aidan Turner .

Références

Sources

Liens externes

Monument classé de Grade I dans le Gloucestershire

Chavenage House


වාසනා යනු 1976 වර්ෂයේ ශ්‍රී ලංකාවේ තිරගත වූ, කේ. ඒ. ඩබ්. පෙරේරා මහතා විසින් අධ්‍යක්ෂණය කරන ලද සිංහල චිත්‍රපටයකි.

රංගන ශිල්පීන්

මේවාද බලන්න
ශ්‍රී ලංකීය සිනමාව

චිත්‍රපටි - ශ්‍රී ලංකා
1976 චිත්‍රපට

වාසනා (චිත්‍රපටිය)


Aghtsk (, también romanizado como Aghts'k', y Aghdzq; antiguamente, Akhs, Akis, Hakhs, y Dzorap - ) es una comunidad rural junto al Monte Aragats en la Provincia de Aragatsotn en Armenia.

En 2009 tenía 1933 habitantes.

Contiene un complejo monumental del . De acuerdo con la tradición armenia, Shapur II de Persia exhumó los huesos de los reyes armenios y se los llevó a Persia cogiendo simbólicamente el poder armenio. Cuando Vassak Mamikonian destronó a los persas y reclamó los huesos de los monarcas Arshakuni, los enterró en Aghtsk. Restos de monumentos y una basílica del  aún pueden ser vistos.

Se ubica al oeste de Agarak, unos 10 km al oeste de la capital provincial Ashtarak.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Armenia

Aghtsk


Taşkınlar (Bulgarca: Vrelo), Bulgaristan'in şehirlerinden Mestanlı'ya bağlı bir köydür.

Bulgaristan'daki köyler

Taşkınlar


Don Cristóbal Suárez de Ribera es una pintura al óleo de Velázquez firmada con monograma de difícil lectura DOVZ o DLZ y fechado en 1620, conservado actualmente por depósito de la Hermandad de San Hermenegildo en el Museo de Bellas Artes de Sevilla.

Historia y descripción
El retratado fundó en Sevilla la capilla o ermita de San Hermenegildo, construida entre 1607 y 1616, donde siempre estuvo el lienzo, asignado a Francisco de Herrera el Viejo en un inventario de 1795, hasta su depósito en el Museo de Bellas Artes tras ser restaurado en 1910. Suárez de Ribera fue padrino de bautizo de Juana Pacheco, casada con Velázquez en abril de 1618, y falleció el mismo año, el 13 de octubre, con sesenta y ocho años de edad. Se trata, pues, de un retrato póstumo, en el que el rostro del retratado no refleja la edad que podía tener en el momento de conocerlo Velázquez.

El sacerdote retratado, devoto de san Hermenegildo, aparece de rodillas en un salón desnudo. Al fondo un amplio vano deja ver las copas de unos árboles frondosos y unas nubes interpuestas al sol. En alto las armas de la hermandad: una cruz con guirnalda de rosas entre un hacha (instrumento del martirio del santo) y una palma enlazadas por una corona sobre fondo rojo.

Al ser limpiado el cuadro en 1910 -cuando se atribuía a la escuela sevillana- apareció en el muro bajo la ventana la fecha, 1620, y un monograma, diversamente leído «DOVZ» o «DLZ» (D,V y Z entrelazadas, la O como círculo reducido sobre el trazo vertical de la d, podría ser también el punto de una i), interpretado como el monograma de Velázquez, aunque de él se han ofrecido otras lecturas, siendo a partir de entonces admitido de forma unánime por la crítica como obra de Velázquez, no obstante advertirse el mal estado de conservación, con pérdidas de pintura y abrasiones. Sólo el hecho de tratarse de un retrato póstumo justificaría la falta de verdad que hay en el blando rostro reducido, por otra parte, a una pequeña mancha en un lienzo demasiado grande y vacío, muy lejos del coetáneo retrato de La venerable madre Jerónima de la Fuente.

El tipo de retrato, cuyo modelo podrían ser los retratos funerarios orantes propios de la escultura, guarda concomitancias también con el del donante, normalmente incorporado al espacio en que se desarrolla la escena sagrada. Pero el hecho de que la imagen del titular de la capilla fuese en esta ocasión de bulto pudo determinar esta elección para un retrato aislado, colocado junto a la tumba del efigiado e idealmente integrado en un conjunto decorativo del que formaría parte la imagen de San Hermenegildo, atribuida a Martínez Montañés, y el retrato velazqueño, cuyo gesto apunta hacia el altar mayor.

Bibliografía

Colecciones del Museo de Bellas Artes de Sevilla
Retratos de Diego Velázquez
Cuadros de 1620

Don Cristóbal Suárez de Ribera (Velázquez)


Bolivar es una ópera en tres actos y diez escenas de Darius Milhaud sobre un libreto de Madeleine Milhaud basado en el drama homónimo de Jules Supervielle.

Compuesta en 1943, se estrenó el 12 de mayo de 1950 en la Ópera de París bajo la dirección de André Cluytens con Roger Bourdin, Jean Giraudeau y Janine Micheau.

Argumento
La historia de Simón Bolívar que liberó los pueblos de Sudamérica contra el opresor español.

Referencias
John Warrack, Harold Rosenthal, Guide de l'opéra éd. Fayard 1986 p.94

Enlaces externos

Óperas de 1950
Óperas de Darius Milhaud
Óperas en francés
Óperas estrenadas en París

Bolívar (ópera)


Ihlenfeldtia, nekadašnji maleni biljni rod iz porodice čupavica kojemu su pripadale dvije vrste sukulenata, endema iz Južnoafričke Republike.

Rod je kao novi opisan 1992., a 2017. godine je zajedno s rodom Odontophorus, uključen u rod Cheiridopsis

Vrste
 Ihlenfeldtia excavata (L. Bolus) H.E.K. Hartmann → Cheiridopsis excavata L.Bolus
 Ihlenfeldtia vanzylii (L. Bol.) H.E.K. Hartmann →Cheiridopsis vanzylii L.Bolus

Izvori

Sistematika

Ihlenfeldtia


;  este o luptătoare japoneză. În prezent, evoluează pentru WWE, făcând parte din brand-ul Raw. Este fostă campioană NXT, deținând titlul timp de 510 zile fiind cea mai lungă domnie a acestei centuri. Asuka este câștigătoarea primului Royal Rumble feminin care a avut loc pe data 28 ianuarie 2018.

Asuka a devenit Raw Women's Champion după ce a câștigat Money In The Bank. Becky Lynch, deținătoarea din acel moment a acestui titlu, a fost nevoită să renunțe la centură în favoarea Asukei, datorită faptului că este însărcinată.

Campionate și realizări

 DDT Pro-Wrestling
 Ironman Heavymetalweight Championship (5 ori)
 JWP Joshi Puroresu
 JWP Openweight Championship (1 dată)
 Best Bout Award (2013) vs. Arisa Nakajima pe 15 decembrie
 Enemy Award (2013)
 Kuzu Pro
 Kuzu Pro Diva Championship (1 dată)
 NEO Japan Ladies Pro Wrestling
 NEO Tag Team Championship (1 dată) – cu Nanae Takahashi
 Osaka Joshi Pro Wrestling
 One Day Tag Tournament (2011) – cu Mio Shirai
 Pro Wrestling Illustrated
 Clasată pe No. 1 în top 50 wrestlere feminine în PWI Female 50 din 2017
 Femeia anului (2017)
 Pro Wrestling Wave
 Wave Tag Team Championship (2 ori) – cu Ayumi Kurihara (1) and Mio Shirai (1)
 Catch the Wave (2011)
 Dual Shock Wave (2011) – cu Ayumi Kurihara
 Reina Joshi Puroresu
 Reina World Tag Team Championship (1 dată) – cu Arisa Nakajima
 Reina World Women's Championship (1 dată)
 Reina World Tag Team Championship Tournament (2014) – cu Arisa Nakajima
 Smash
 Smash Diva Championship (2 ori)
 Smash Diva Championship Tournament (2011)
 WWE
 Royal Rumble (2018 Women's, inaugurală)
 WWE NXT
 NXT Women's Championship (1 time)
 NXT Year-End Award (3 ori)
 Female Competitor of the Year (2016, 2017)
 Overall Competitor of the Year (2017)

Note

Legături externe

  Fukumen Mania profile

Nașteri în 1981
Wrestleri japonezi

Asuka (wrestler)


Ensembles

Ensemble Ortskern Scheffau
Scheffau ist eine Rodung des Klosters St. Gallen und war seit dem Hochmittelalter Teil der Herrschaft Weiler-Altenburg, die 1571 an Österreich kam. Stattliche Höfe sind entlang der vor dem Chor der Pfarrkirche angerartig geweiteten Dorfstraße locker gereiht, der sie teils ihre Giebel-, teils ihre Traufseite zuwenden. Es sind durchweg landschaftstypische, verschindelte Blockbauten mit Klebdächern aus dem 18./19. Jahrhundert. Neuere Bauten (Nrn. 9 1/2, 13) sind der Ortsstruktur angepasst. Aktennummer: E-7-76-125-1

Baudenkmäler nach Ortsteilen

Scheidegg

|}

Aizenreute

|}

Bieslings

|}

Böserscheidegg

|}

Ebenschwand

|}

Katzenmühle

|}

Oberschwenden

|}

Schalkenried

|}

Scheffau

|}

Unterstein

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Scheidegg

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

 In dieser [ Kartenansicht] sind Baudenkmäler ohne Koordinaten mit einem roten bzw. orangen Marker dargestellt und können in der Karte gesetzt werden. Baudenkmäler ohne Bild sind mit einem blauen bzw. roten Marker gekennzeichnet, Baudenkmäler mit Bild mit einem grünen bzw. orangen Marker.

Scheidegg
!

Liste der Baudenkmäler in Scheidegg


Agrilus adlbaueri é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Niehuis, 1987.

Referências

adlbaueri

Agrilus adlbaueri


DNA anotacija ili bilježenje genoma postupak je identificiranja mjesta gena i svih kodirajućih područja u genomu te određivanja onoga što ti geni rade. Anotacija (neovisno o kontekstu) je bilješka dodana u obliku objašnjenja ili komentara. Nakon što se genom sekvencira, potrebno ga je označiti kako bi imao smisla.

DNA bilješka, koja je prethodno bila nepoznati slijed prikaz genetskog materijala, obogaćena je podacima koji se odnose na genomski položaj na intron-egzon granicama, regulatornim sekvencama, ponavljanjem, imenima gena i proizvoda proteina. Ta bilješka pohranjuje se u genskim bazama podataka, kao što su Mouse Genome Informatics, FlyBase i WormBase. Edukativni materijali o nekim aspektima biološkog bilježenja, i sličnih događaja s anotacijskog kampa Gene Ontology iz 2006. godine, dostupni su na web stranici Gene Ontology.

Nacionalni centar za biomedicinsku ontologiju (www.bioontology.org) razvija alate za automatizirano bilježenje zapisa baze podataka na temelju tekstualnih opisa tih zapisa.

Kao općenita metoda, dcGO ima automatizirani postupak za statističko zaključivanje povezanosti između ontoloških pojmova i proteinskih domena ili kombinacija domena iz postojećih anotacija na razini gena/proteina.

Postupak
Anotacija genoma sastoji se od tri glavna koraka:.

 identificiranje dijelova genoma koji ne kodiraju proteine
 identificiranje elemenata na genomu, proces koji se naziva predviđanje gena
 dodavanje bioloških informacija tim elementima

Alati za pokušaj automatske anotacije pokušavaju izvesti te korake pomoću računalne analize, za razliku od ručnih zabilješki (kuracija) koje uključuju ljudsku stručnost. U idealnom slučaju, ti pristupi koegzistiraju i međusobno se nadopunjuju u istom nizu anotacija.

Jednostavna metoda bilježenja gena oslanja se na alate za pretraživanje temeljene na homologiji, poput BLAST-a, u potrazi za homolognim genima u određenim bazama podataka; dobivene informacije se zatim koriste za označavanje gena i genoma. Međutim, kako se informacije dodaju na platformu anotacija, ručni bilježnici postaju sposobni dekonvolitirati odstupanja između gena kojima je dana ista anotacija. Neke baze podataka koriste informacije o kontekstu genoma, rezultate sličnosti, eksperimentalne podatke i integracije drugih resursa za pružanje anotacija o genomu kroz svoj Pristup podsustavima. Ostale baze podataka (npr. Ensembl ) oslanjaju se na izabrane izvore podataka kao i niz različitih softverskih alata u svom automatiziranom nizu za bilježenje genoma.

Strukturna napomena sastoji se od identifikacije genskih elemenata.

 ORF-ovi i njihova lokalizacija
 struktura gena
 regije kodiranja
 mjesto regulatornih motiva

Funkcionalna napomena sastoji se od pridavanja bioloških informacija genomskim elementima.

 biokemijska funkcija
 biološka funkcija
 uključena regulacija i interakcije
 ekspresija

Ovi koraci mogu uključivati i biološke eksperimente i in silico analizu. Pristupi temeljeni na proteogenomiji koriste informacije iz eksprimiranih proteina, često izvedenih iz masene spektrometrije, za poboljšanje genomskih anotacija.

Raznovrsni softverski alati razvijeni su kako bi znanstvenicima omogućili pregled i dijeljenje genomskih bilješki; na primjer MAKER.

Bilježenje genoma ostaje glavni izazov znanstvenicima koji istražuju ljudski genom, sada kada su sekvence genoma više od tisuću ljudskih jedinki (Projekt 100 000 genoma, Velika Britanija) i nekoliko modelnih organizama uglavnom dovršene. Identificiranje mjesta gena i drugih elemenata genetske kontrole često se opisuje kao definiranje biološkog "popisa dijelova" za sastavljanje i normalan rad organizma. Znanstvenici su još uvijek u ranoj fazi definiranja ovog popisa dijelova i razumijevanja kako se svi dijelovi "spajaju jedan s drugim".

Bilježenje genoma aktivno je područje istraživanja i uključuje niz različitih organizacija u zajednici nauka o životu koje svoje napore objavljuju u javno dostupnim biološkim bazama podataka dostupnim putem weba i drugih elektroničkih sredstava. Ovdje je abecedni popis tekućih projekata relevantnih za označavanje genoma:

 Enciklopedija elemenata DNA (ENCODE)
 Entrez Gene
 Ensembl
 GENCODE]
 Gene Ontology konzorcij
 GeneRIF
 RefSeq
 Uniprot
 Projekt za označavanje kralježnjaka i genoma (Vega)

Na Wikipediji se anotacija genoma počela automatizirati pod pokroviteljstvom Gene Wiki portala koji upravlja robotom koji skuplja genske podatke iz istraživačkih baza podataka i na toj osnovi stvara gene.

Izvori

Deoksiribonukleinska kiselina

DNA anotacija


(4137) Crabtree ist ein Hauptgürtelasteroid, der am 24. November 1970 von Luboš Kohoutek von der Hamburger Sternwarte aus entdeckt wurde.

Der Asteroid wurde nach dem englischen Astronomen William Crabtree (1610–1644) benannt. Er beobachtete den Venustransit von 1639.

Weblinks

Hauptgürtelasteroid unter 50 km Durchmesser

(4137) Crabtree


This is a Youtube Tech(ICT) Chanennl. A good Chanel. All things are working.

Chanel Link :- https://www.youtube.com/channel/UCzAzecZbF73Qnr7tA8OlbJw

Description

My dear friends,

I created this YouTube Channel to get more than 100K subscribers . If you watch videos on my YouTube channel and they are successful✅ , be sure to subscribe to the channel. If the links in the box do not work, please comment. Also, if you  think the video is good👏 , please like👍 it. Share the video to let others👨👩👧👧 know. If you have a problem⚠ , please comment.

Short words,

*Patition = Partition

*Craete   = Create

*.....................................................

Details,

Social Media,

Youtube   :- https://www.youtube.com/channel/UCzAzecZbF73Qnr7tA8OlbJw

FaceBook :- https://www.facebook.com/kashionbroo

Twitter      :- https://twitter.com/kashionbroo

Email        :- email@example.com

KaShion bRO


Eromanga ist ein kleiner Ort in Queensland. Eromanga ist von Quilpie 126 Kilometer, von Charleville 316 Kilometer entfernt und kann vom Opal Highway aus erreicht werden. In der Nähe des Ortes befinden sich Erdölquellen im Eromanga-Becken, die jährlich 1,5 Millionen Barrel Erdöl fördern. In der Nähe des Ortes werden auch Opale gefunden.

Im Ort befindet sich das Old Royal Hotel von 1885. Es ist das einzige Gebäude aus der Pionierzeit Australiens, das erhalten geblieben ist und von dem Transportunternehmen Cobb & Co angefahren wurde. In den 1870er Jahren wurde Eromanga zur Stadt ernannt, als Opale gefunden wurden und die Bevölkerung daraufhin auf etwa 300 Personen anstieg.

Es gibt ein Freigelände auf dem Maschinen ausgestellt sind, die im Opalbergbau verwendet wurden. Im angeschlossenen Museum gibt es ein Living History Centre mit historischen Bildern und museumsnah einen Park mit Mineralfunden.

Eromanga war von den Überschwemmungen in Queensland 2010/2011 stark betroffen.

Eromanga beansprucht, der am weitesten von einem Meer entfernte Ort in Australien zu sein. Tatsächlich entspricht dies nicht der Realität, jedoch hat auch bisher kein anderer Ort diesen Anspruch erhoben.

Siehe auch
 Opalvorkommen in Australien

Einzelnachweise

Opalfeld in Australien
Ort in Queensland
Quilpie Shire

Eromanga


Kaffekoppen her .. er en dansk eksperimentalfilm fra 1980 instrueret af Lene Adler Petersen.

Handling
Tilblivelse af en lagkage (hverdags poesi).

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1980

Kaffekoppen her ..


Josef Wilfling (* 3. Januar 1947 in Münchberg; † 2. August 2022 in München) war ein deutscher Kriminalbeamter (zuletzt Kriminaloberrat) und Autor.

Werdegang
Wilfling war Kind von Vertriebenen aus dem Egerland. Zusammen mit vier Geschwistern wuchs er in der oberfränkischen Kleinstadt Münchberg auf. Am 3. Oktober 1966 trat er in den mittleren Dienst der bayerischen Polizei ein. Nach einem Jahr bei der Würzburger Bereitschaftspolizei wurde er zum Polizeipräsidium München versetzt. Beim Brandanschlag auf das Altenheim der Israelitischen Kultusgemeinde in München im Jahr 1970 war er als Bereitschaftspolizist eingesetzt und hatte u. a. die Aufgabe, einen Rabbiner zu den völlig verkohlten Leichen der Opfer zu führen. Ab 1976 arbeitete er als Zivilfahnder und ab 1983 als Kriminalkommissar.

1987 kam er als Ermittler zur Münchner Mordkommission, deren Leiter er 2002 wurde. Er wirkte unter anderem bei der Aufklärung der Morde an Walter Sedlmayr und Rudolph Moshammer sowie der Morde des Serienmörders Horst David mit. Im Fall des Schauspielers Günther Kaufmann war Wilfling der leitende Ermittler. Er hielt auch nach dem Tod Kaufmanns im Jahr 2012 an dessen Schuld fest und äußerte dies auch im Wiederaufnahmeverfahren, trotz dessen erwiesener Unschuld.

Nachdem der Personalrat einer nochmaligen Verlängerung seiner Dienstzeit widersprochen hatte, wurde er am 30. Januar 2009 in den Ruhestand verabschiedet. Wilfling, der schon während seiner Dienstzeit für die hauseigene Polizeizeitung Glossen und Analysen geschrieben hatte, verarbeitete die Erfahrungen aus seiner Dienstzeit als Buchautor und wurde zum gefragten Referenten.

Im Februar 2013 sagte er als Zeuge im bayerischen Untersuchungsausschuss zur rechtsextremen Terrorgruppe Nationalsozialistischer Untergrund aus, da er die Ermittlungen nach den Morden an Habil Kılıç in München-Ramersdorf 2001 und an Theodoros Boulgarides im Münchener Westend im Jahr 2005 geleitet hatte (siehe NSU-Mordserie).

Als er am 11. Juli 2013 zum Ramersdorfer Mord im NSU-Prozess vor dem Oberlandesgericht München aussagte, verwahrte er sich gegen den Vorwurf, die Ermittler seien auf dem rechten Auge blind gewesen. Vielmehr sei die Art der Tatausführung, die er als "professionelle Hinrichtung" bezeichnete, für rechte Gewalttäter untypisch und nur mit dem organisierten Verbrechen in Verbindung zu bringen gewesen. Die Mordkommission hatte darum wegen möglicher Verbindungen des Opfers zur PKK, den Grauen Wölfen sowie dem Glücksspiel-, Drogen- und Rotlichtmilieu ermittelt. Bei einer Durchsuchung hatte die Polizei die Wohnung der Witwe verwüstet, und die Tochter des Opfers hatte die Schule verlassen müssen, weil man fürchtete, Täter aus diesen Milieus könnten die Schule stürmen. Weiterhin gab er an, dass keiner der etwa 40 türkischen Hinweisgeber einen Verdacht in Richtung Rechtsextremismus erhob. Auch habe er sich die von einer Zeugin genannten Radfahrer nicht als Täter vorstellen können. Der Versuch, die mutmaßlichen Täter als Zeugen zu gewinnen, blieb ohne Erfolg.

Wilfling war verheiratet, Vater eines 1970 geborenen Sohns und lebte in München. Er starb am 2. August 2022 im Alter von 75 Jahren an einer schweren Krankheit.

Werke
 Abgründe: Wenn aus Menschen Mörder werden. Heyne, München 2011, ISBN 978-3-453-60192-5.
 Unheil: Warum jeder zum Mörder werden kann. Heyne, München 2012, ISBN 978-3-453-19360-4.
 Verderben: Die Macht der Mörder. Heyne, München 2015, ISBN 978-3-453-19443-4.
 Geheimnisse der Vernehmungskunst: Die Strategien des legendären Mordermittlers. Heyne, München 2019, ISBN 978-3-453-20270-2.

Weblinks

Einzelnachweise

Polizist (Bayern)
Polizei (München)
Sachbuchautor
Person (München)
Deutscher
Geboren 1947
Gestorben 2022
Mann
Wikipedia:Artikel mit Video

Josef Wilfling


Glasgow kan henvise til:

 Glasgow - by i Skotland

 Canada
 New Glasgow, Nova Scotia
 Glasgow, Ontario

 New Zealand
 The Glasgow Range, et bjergområde på Sydøen

 Suriname
 Glasgow, Suriname in Nickerie District

 USA
 Glasgow, Alabama
 Glasgow, Californien
 Glasgow, Delaware
 Glasgow, Georgia
 Glasgow, Iowa
 Glasgow, Illinois
 Glasgow, Kentucky
 Glasgow Township, Wabasha County, Minnesota
 Glasgow, Missouri
 Glasgow Village, Missouri
 Glasgow, Montana
 Glasgow, Oregon
 Glasgow, Pennsylvania
 Glasgow, Tennessee
 Glasgow, Virginia
 Glasgow, West Virginia

Glasgow (flertydig)


الصولجان أو المِيحار أو المِيجَار هو قضيب أو عصا اعتبرت دائما كعلامة على السلطة.

العصور القديمة
كان الصولجان بين اليونانيين الأوائل عصا طويلة يستعملها الشيوخ، وأصبح مستعملا من قبل القضاة والزعماء العسكريين والكهنة وآخرين. وهي ممثلة على المزهريات الملونة بعصا طويلة على قمتها حلية معدنية، ويحملها بعض الآلهة. وكانت الصولجانات الإتروسكانية مستعملة من الملوك وذوي المراكز العليا من الكهنة، وتحدثت العديد من الصور عن مثل تلك الصولجانات مثل الجداريات الموجودة على حيطان القبور الملونة في إتروريا. تمتلك المتاحف مثل المتحف البريطاني، ومتاحف الفاتيكان واللوفر صولجانات إتروسكانية من الذهب، وهي مزينة بشكل متقن ودقيق جدا.

من المحتمل أن الصولجان الروماني اشتق من الإتروسكاني. وكان الصولجان العاجي (sceptrum eburneum) أيام حكم الجمهورية علامة على الرتبة القنصلية وكان أيضا مستعملا من قبل الجنرالات المنتصرين الذين قبلوا لقب آمر imperator، وقد يقال أنها آثارها بقيت في عصا المشير. وأيام حكم الإمبراطورية، كان الصولجان الأغسطي sceptrum Augusti مستعملا بشكل خاص من قبل الأباطرة، وكان في أغلب الأحيان من العاج وعلى قمته نسر ذهبي. ويظهر كثيرا على ميداليات الإمبراطورية اللاحقة، التي بها على الوجه شكل بنصف الطول للإمبراطور، يحمل في يد الصولجان الأغسطي، وفي الأخر كرة تعلوها مجسم صغير للنصر.

العصور الوسطى
مع تقدم المسيحية، كان يعلو الصولجان في أغلب الأحيان صليب بدلا من النسر، لكن أثناء العصور الوسطى كانت قمم الصولجان تتفاوت إلى حد كبير. وفي إنجلترا استعمل صولجانان في نفس الوقت، ومن زمن ريتشارد الأول تم تمييزها بوضع صليب أو حمامة على القمة. وفي فرنسا، وضع على قمة الصولجان الملكي شعار زهرة الزنبق fleur de lys، والآخر، المعروف بيد العدالة، كان عنده يد مفتوحة على القمة.

تمثل الصولجانات بأشياء مقدسة صغيرة على القمة أحيانا على الأختام الملكية، كما في الختم الأكبر لإدوارد الثالث، حيث كان الملك المتوج يحمل مثل هذا الصولجان، لكنه لم يكن شكلا عاديا؛ ومن المهم ملاحظة أن أحد صولجانات اسكتلندا المحفوظة في أدنبرة، له مثل هذه الأشكال المقدسة على القمة، مع صور صغيرة لمريم العذراء، والقديس أندراوس والقديس يعقوب بن زبدي بها. هذا الصولجان، كما يعتقد، صنع في فرنسا حوالي العام 1536، للملك جيمس الخامس. وتظهر أختام الدولة الكبرى وهي تصور الملك عادة عند تتويجه وهو يحمل صولجانا (ويمثل غالبا المرتبة الثانية في الكرامة) في اليد اليمنى والكرة والصليب في اليسار. وهارولد جودوينسون مصور هكذا على نسيج بايو.

أوائل أشكال التتويج في القرن التاسع تذكر صولجانا (sceptrum)، وعصا (baculum). في ما يسمى بمراسم تتويج إثيلريد الثاني كانت تسمى صولجانا (sceptrum) وقضيبا (virga)، وهذه أيضا الحالة مع مراسم تتويج في القرن الثاني عشر. في سجل معاصر لتتويج ريتشارد الأول كان الصولجان الملكي من الذهب مع صليب ذهبي، والقضيب الذهبي (virga) مع حمامة ذهبية على القمة، وقد ذكرت للمرة الأولى. وفي حوالي العام 1450 جمع رجل يدعى سبورلي وهو راهب من دير وستمنستر، مجموعة عن قائمة الآثار هناك. وقد تضمنت المقالات المستعملة في تتويج إدوارد المعترف، وتركها لتتويج ورثته. وهي صولجان ذهبي وقضيب خشبي مذهب وقضيب حديدي. وقد بقت حتى الاتحاد البريطاني، وقد وصفت بدقة في جرد لكل الملابس الملكية في عام 1649، عندما حطم كل شيء.

ومن أجل تتويج تشارلز الثاني صنعت صولجانات جديدة، ومع ذلك عدلت بشكل طفيف، وما زال قيد الاستعمال. وهي صولجان مع صليب تدعى صولجان القديس إدوارد، وصولجان مع حمامة، وصولجان طويل أو عصا مع صليب ذهبي على القمة دعيت عصا القديس إدوارد. وقد أضيف بعد ذلك صولجانان للملكة أحدهما عليه صليب والآخر عليه حمامة.

مصادر

أشكال درعية
حمولات درعية
رموز ملكية
شارات رسمية
مصطلحات لغوية

صولجان (عصا)


Manchester Phoenix was a semi professional ice hockey team from Greater Manchester, England. The club was formed in 2003 as a result of the efforts of supporters group Friends of Manchester Ice Hockey to bring top-level ice hockey back to Manchester after Manchester Storm folded in 2002.

The Phoenix team was a founder member of the Elite Ice Hockey League upon its formation in 2003, playing in the 17,500 capacity Manchester Arena. The cost of using such a large facility proved financially untenable, and Phoenix suspended playing operations in 2004 pending the construction of a smaller purpose built ice facility. Construction of the Altrincham Ice Dome commenced in 2006, and the club returned to the Elite League for the 2006–07 season. After three seasons in the EIHL, the club joined the English Premier Ice Hockey League on 30 April 2009.

During their time in EPIHL, the club was fairly successful, having won two league championships and one playoff final, with multiple appearances at the playoff finals weekend.

In 2015, the club was left without a home rink within Greater Manchester.  They played their home games at Deeside Ice Arena in North Wales, Fylde Coast Ice Arena in Blackpool, and finally at Widnes Ice Arena.

The club folded on 31 January 2017 after an unsuccessful meeting with potential investors.

History

Origins

In 2002, the Manchester Storm, once the best-supported Ice Hockey club in Europe, ran into serious financial trouble and was folded. Initially fans protested against SMG, the company who owned the Manchester Evening News Arena as it was perceived that troubles had arisen due to SMG's disinterest in continuing to house the Storm at the Manchester Evening News Arena. This soon turned into a rally in support of the team and a supporters group known as 'The Friends of Manchester Storm' was established after Gary Cowan, the owner of the Storm officially announced he was finalising the organisation's operations due to unsustainable debts. Once it became clear that the Storm were not to return, FOMS changed their name, becoming the 'Friends of Manchester Ice Hockey', or 'FOMIH'.

This group had two established aims, namely to bring top level professional ice hockey back to Manchester and to ensure the creation of a new ice rink facility in the region. In 2003, a club was formed and with fans choosing to symbolically title the team the 'Manchester Phoenix', rising from the ashes of the Storm.

Initial playing operations

The newly formed Manchester Phoenix would be one of the founding members of the British Elite Ice Hockey League and played out of the MEN Arena for their inaugural season. Under player-coach Rick Brebant, and later Paul Heavey, the team finished sixth out of eight in the league, the final qualifying place for the playoffs. Phoenix finished second in their Playoff group ahead of the Belfast Giants, qualifying for the semi-final, where they were beaten 6–1 by the Nottingham Panthers.

Despite an impressive beginning, with 3,600 turning out for the first home game against the London Racers, crowds would not be consistent and it soon became apparent that ice hockey at the busiest indoor venue in Europe would no longer be viable with the season's average attendance being just 2,150 per game, falling far short of the rumoured number of 3,000 needed to cover costs. As a result, the Phoenix temporarily suspended playing operations at the end of the 2003–04 season.

In May 2004 the Phoenix announced that they had the funding to construct a new temporary ice rink but problems arose as to exactly where to locate the facility. As a result, the deadline for inclusion in the EIHL passed, and the Phoenix withdrew from the 2004–05 season. The club had still not managed to build a new venue by the following year, and announced that the Phoenix would not be part of the 2005–06 season either. In November 2005, the club announced details of a new rink to be built in partnership with Nikal, David McLean and Trafford Metropolitan Borough Council. The new rink would seat 2,026, with 24 wheelchair spaces, and standing for approx 4–500. Planning permission for the rink was finally granted in early January 2006 and construction began on 30 March, with the rink to be sited in Altrincham.

With progress being made, the Phoenix confirmed their inclusion in the EIHL once again, for the 2006–07 season with the Ice Dome scheduled to host its first game on 24 September 2006. The Phoenix also announced the appointment of Tony Hand as player/head coach. This was regarded as a huge step forward for the organisation, as Hand is regarded by many as the greatest British ice hockey player of all time. Unfortunately for Hand and the team, unexpected delays followed and so in the interim Phoenix home games were held at either IceSheffield or Deeside Leisure Centre. After further construction and two further missed completion dates, the rink eventually opened with a reduced capacity of 1,000 on 25 February 2007, with Phoenix playing host to the Basingstoke Bison. It was the first time professional hockey had been played in Manchester for almost three years. The remaining 700 seats were installed over the following months, with the Dome completely ready for the beginning of the 2007–08 season.

For further information, please see 2006–07 Manchester Phoenix season.

Demise
On the weekend of the 2015 playoff finals, it was announced by Silver Blades that they were unable to reach agreement with the Club to renew the ice time agreement despite an offer of reduced rental costs. Further details were given on the 8th April. Manchester Phoenix issued a statement refuting the allegations made of unpaid rental costs.

As a result of this, the club left themselves homeless, but with plans to build a new arena in Manchester City Centre. While this was being prepared however, it was announced that the club would play in Deeside for the 2015-2016 season.

In June 2016, it was announced that Manchester Phoenix would move to Eastlands for the 2016/2017 season. However unrealistic time scales and planning delays meant that this rink was not able to be started in time for the season. Instead, the club chose to play from the Fylde Ice Arena, Blackpool.

Again the proposed timescales proved unachievable and, the new rink was not able to be even started in time for January 2017, making the business model of playing from Blackpool unviable. As a result, the club was forced to release its imported playing staff and move to Silver Blades Widnes. This added pressure, and the unlikely prospect of the club being able to fund a permanent home in Manchester, meant that the club was forced to fold halfway through the 2016/17 season.

Earlier Seasons

2007–08 season
Form continued to be hard to find for the Phoenix though. Despite scoring significant numbers of goals, the Phoenix defence proved to be anything but watertight and high scoring games became a regular occurrence. Manchester closed the regular season on 23 April with a 6–2 away loss to the Hull Stingrays, finishing 7th in the EIHL. This was perceived by many fans to be somewhat of an underachievement by the organisation.

The Phoenix's seventh-placed finish ensured a post-season matchup with their fiercest rivals, the Sheffield Steelers. Again two high scoring games would follow; the Phoenix lost 5–4 in Sheffield, ensuring a tense return leg at the Ice Dome. Despite scoring four goals, the Phoenix defence again proved to be a problem, with the game ending 4–4 in front of a sell out crowd of 2150. The draw meant that the Phoenix exited the playoffs in the first round for the second year in a row.

2008–09 season
For Game-By-Game Log see 2008–09 Manchester Phoenix Season

2009–10 season
The team finished the season in 3rd place, and qualified for the EPL post season play-offs. They defeated the Peterborough Phantons 6–5 on aggregate in the quarter-finals to progress to the finals weekend in Coventry, where they were defeated in their semi final by the Slough Jets.

2010–11 season
On 27 March 2011, Manchester Phoenix played Swindon Wildcats at home on the last day of the season. Going into the game, Manchester Phoenix needed a single point to secure the league title. They beat Swindon 5–2 picking up two points and therefore were crowned league champions, earning the club's first major trophy.

2011–12 season
Despite losing player/coach Tony Hand to a serious injury, the club managed to remain competitive and finished a creditable 2nd in the league. The Club subsequently qualified for the play off finals weekend, where they defeated local rivals the Sheffield Steeldogs in the semi-final, before losing to the Slough Jets in the final game

2012–13 season
The Phoenix finished the season 3rd in the league, and also reached the Cup semi finals, losing to Guildford Flames. However, in the end of season play off finals, the club took their revenge beating Guildford 5–2 and emerged victorious, claiming their first play off title in the process.

2013–14 season
On 16 March 2014 Manchester Phoenix won their second league title after beating close rivals Basingstoke Bison 5–2. The Phoenix had been in contention for the title throughout the season, but only clinched the title with 1 round of fixtures remaining. The club proceeded to qualify for the Play Off Finals weekend, where they were unable to defend their Play Off title, finishing as runner up.

2014–15 season
On 3 April 2015, the eve of the 2015 playoff finals weekend, it was announced that Red Hockey UK purchased 34% of the Phoenix's shares, Red Hockey UK already owned the Bracknell Bees (49% of shares) and Telford Tigers (100%). The owners announced that they would be leaving Altrincham, moving the club to a new rink in central Manchester.

It was also during this weekend that Silver Blades made the announcement that their proposal concerning the renewal of the ice time agreement could not be agreed with the club despite the offer of reduced rental costs, which left the club playing all their "home" games in Deeside, North Wales, Blackpool, and Widnes during the following 2 seasons.

Statistics
These figures does not include the 2016-2017 season where all Manchester Phoenix results were scrubbed due to the club folding mid season.

Regular Season Games Played: 648

Regular Season Games Won: 325

Regular Season Win Percentage: .590

Regular Season Goals Scored:2,220

Regular Season Goals Against: 1,953

Attendance

The club has attracted a significantly lower set of attendance figures than the Manchester Storm did. During the team's first season the average attendance for all home league fixtures was given as 2,267, in a 17,245 seat arena (although only the lower 4,500 seats were made available for public use during games). When the move to Altrincham was completed, the attendance averaged 800, climbing to 1,027 in the 09–10 season. This makes the club the third best attended club in the EPIHL, behind the Guildford Flames and Milton Keynes Lightning, and the ninth overall in Great Britain.

Club records
Appearances: Luke Boothroyd: 442 appearances. (2008–2017)

Points (Overall): Tony Hand: 655 (2006–present)

Points (Season): Tony Hand: 133 during regular season (2010–11)

Goals (Season): Marcus Kristoffersson: 62 regular season (2010–11 season)

PIMS: Tony Hand: 469

Attendance Single Game (MEN Arena): 3,600 (estimate), Vs. London Racers, 14 September 2003

Attendance Single Game (Altrincham): 2,100 (estimate), Vs. Basingstoke Bison, Sunday 3 March 2013, Vs. Peterborough Phantoms, Saturday 8 March 2013

Games between shut-outs: 212, between 15 March 2008 (2–0 loss to Cardiff Devils) to 30 October 2011 (3–0 loss to Basingstoke Bison). (details taken from club's official results database)

Honours and awards

2003–04
 Jayme Platt – EIHL Second Team All Star

2006–07
 Johan Molin – EIHL Second Team All Star
 'EIHL Leading British Scorer (League)' – Tony Hand

2007–08
 Joe Tallari – EIHL First Team All Star
 'Man of Ice' Awards – 'Hard As Ice' – Brett Clouthier
 'Man of Ice' Awards – 'Best Newcomer' – Joe Tallari
 'EIHL Leading British Scorer (League)' – Tony Hand

2008–09
 Runner-up 2008–09 Knockout Cup
 Runner-up 2008–09 Challenge Cup
 Elite League Player of the Year – David-Alexandre Beauregard
 Best British Netminder – Stephen Murphy
 Best British Forward – Tony Hand
 David-Alexandre Beauregard – EIHL First Team All Star
 Tony Hand – EIHL Second Team All Star
 'Man of Ice' Awards – 'Fans Favourite' – David-Alexandre Beauregard
 'Man of Ice' Awards – 'Forward of the Year' – David-Alexandre Beauregard
 'Man of Ice' Awards – 'Hard As Ice' – Brett Clouthier
 'Man of Ice' Awards – 'Best Newcomer' – David-Alexandre Beauregard
 'Man of Ice' Awards – 'Player of the Year' – David-Alexandre Beauregard
 'Man of Ice' Awards – 'Outstanding Achievement' – Tony Hand
 'Man of Ice' Awards – '4000 Points Total' – Tony Hand

2009–10
 Finished 3rd place EPL League
 Semi-finalists Play-off's
 Semi-finalists EPL Cup
 'EPL All Star 1st Team' – Tony Hand
 'EPL All Star 2nd Team' – Ed Courtenay

2010–11
 English Premier League Champions
 Semi-finalists Play-off's
 Semi-finalists EPL Cup
 'EPIHL All Star 1st Team'- Steve Fone, Ladislav Harabin, Marcus Kristoffersson, Tony Hand
 'EPIHL All Star 2nd Team'- Pavel Gomenyuk, Curtis Huppe
 'EPIHL Player of the Year'- Tony Hand
 'EPIHL Coach of the Year'- Tony Hand

2011–12
 Finished 2nd place EPL League
 Runner-up Play-off's
 Semi-finalists EPL Cup
 'EPIHL All star 2nd Team' – Martin Cingel

2012–13
 Finished 3rd place EPL League
 English Premier League Play Off Champions
 Semi-finalists EPL Cup
 'EPIHL All Star 1st Team' – Luke Boothroyd
 'EPIHL All Star 2nd Team' – Michal Psurny

2013–14
 English Premier League Champions
 Runner-up 2013–14 Playoffs
 Semi-finalists EPL Cup
 'EPIHL All Star 1st Team' – Stephen Fone, Luke Boothroyd, Michal Psurny
 'EPIHL All Star 2nd Team' – Robert Schnabel, Tony Hand, Robin Kovar
 'EPIHL Coach of the Year' – Tony Hand
 'EPIHL Player of the Year' – Luke Boothroyd

Retired numbers
  – Jersey retired for exceptional service to Manchester Phoenix.
  – Jersey retired for services to ice hockey in Manchester.

Head coaches
Individuals who have been appointed Head Coach of the Manchester Phoenix;
 2003–04 Rick Brebant
 2004–05 Paul Heavey
 2006 – 2017 Tony Hand

Club captains
Players who have captained the Manchester Phoenix;

 2003–04
 2006–08
 2008–09
 2009 – 2017

Two-team players
Players who have featured for both the Manchester Phoenix and the Manchester Storm in league fixtures;

NHL draftees
Players who have played for the Manchester Phoenix who have been selected in NHL entry drafts;

Footnotes

External links
 Manchester Phoenix Ice Hockey Club

Ice hockey teams in England
Sport in Manchester
Sport in Trafford
Ice hockey clubs established in 2003
Altrincham
Former Elite Ice Hockey League teams
EPIHL teams
2003 establishments in England
2017 disestablishments in England
Ice hockey clubs disestablished in 2017

Manchester Phoenix


بيار منديس فرانس f  (ولد بباريس 11 يناير 1907 - 18 أكتوبر 1982)، سياسي فرنسي.

تكوينه وحياته الشخصية
 ينحدر من عائلة من أصل يهودي برتغالي استقرت ببوردو ولوفيي وباريس. حصل على شهادة البكالوريا وعمره 15 سنة، ثم درس الحقوق بالمدرسة الحرة للعلوم السياسية، وأصبح محاميا وعمره لا يتجاوز 21 سنة، فكان أصغر محام فرنسي في عصره.
 انتمى إلى محفل باريس الماسوني ومحفل الاتحاد والترقي بباسي سير أور.
 تزوج عام 1933 للمرة الأولى من ليلي سيكورال (1910-1967) وأنجب منها ولدين، وتزوج ثانية عام 1971.

السياسي في الثلاثينيات

انتمى صغيرا وهو طالب إلى الحزب الراديكالي وساهم في الحركة الطالبية في مقاومة أقصى اليمين. انتخب عام 1932 نائبا عن منطقة أور (Eure) وأصبح منذ عام 1935 شيخا لمدينة لوفيي (Louviers) ثم انتخب مستشارا عاما لمنطقة أور عام 1937. تهجم على رئيس الحزب إدوارد هيريو وساند إدوارد دالاديي ودعم التعاون مع الاشتراكيين في إطار الجبهة الشعبية. سمي في حكومة ليون بلوم الثانية مساعدا لكاتب الدولة للخزينة (مارس أفريل 1938).

خلال الحرب العالمية الثانية
بعد هزيمة فرنسا أمام قوات المحاور، تحول إلى المغرب لمواصلة المقاومة، غير أنه ألقي عليه القبض في 31 أوت 1940، ونقل من هناك إلى فرنسا حيث حكمت عليه محكمة عسكرية بست سنوات سجنا، غير أنه تمكن من الفرار في 21 جوان 1941 وانضم إلى القوات الجوية الفرنسية الحرة بلندن. سماه شارل ديغول عام 1943 مندوبا للمالية في اللجنة الفرنسية للتحرير الوطني. ثم أصبح وزيرا للاقتصاد الوطني في الحكومة المؤقتة للجمهورية الفرنسية منذ سبتمبر 1944 غير أنه استقال بعد أشهر في أفريل 1945.

في الأربعينيات والخمسينيات

سمي عام 1947 ممثلا لبلاده في المجلس الاقتنصادي ؤوالاجتماعي للأمم المتحدة واستمر في هذا المنصب إلى أن استقال عام 1951، وفي الأثناء انتخب رئيسا لمديري صندوق النقد الدولي عام 1948. وفي عام 1950 عبر عن مواقفه المعارضة للحرب في الهند الصينية حيث كانت فرنسا تقوم بحرب ضد الوطنيين هناك. عين في 18 جوان 1954 رئيسا للمجلس بعد بضعة أسابيع من معركة ديان بيان فو التي منيت فيها فرنسا بهزيمة نكراء في الهند الصينية. وتعهد بإيجاد السلام فيها. وفي 31 جويلية من نفس السنة وعد في قرطاج باستعداد فرنسا لمنح الاستقلال الداخلي لتونس. سقطت حكومته في 5 فيفري 1955. وفي عام 1956 كان على رأس الجبهة الجمهورية التي تضم الاشتراكيين والراديكاليين والاتحاد الديمقراطي والاشتراكي للمقاومة الذي كان يقوده فرانسوا ميتران. وبعد انتصار هذه الجبهة عين وزير دولة. لكنه انهزم في انتخابات 1958 في عقر داره في منطقة أور، فانسحب من الحياة السياسية، ليعود في الستينيات باحتشام.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص في الحرب الهندوصينية الأولى
أعضاء المقاومة الفرنسية
اشتراكيون يهود
خريجو ثانوية لويس الأكبر
خريجو جامعة السوربون
خريجو جامعة السوربون من فرنسا
رؤساء وزراء فرنسا
سياسيو فرنسيون يهود
سياسيون من باريس
سياسيون يهود
عسكريون فرنسيون في الحرب العالمية الثانية
فرنسيون في الحرب الجزائرية
فرنسيون من أصل يهودي برتغالي
ماسونيون فرنسيون
مواليد 1907
مواليد في باريس
وزراء خارجية فرنسا
وزراء فرنسيون
وزراء مالية فرنسا
وفيات 1982
وفيات في باريس
يهود سفارديون

بيير منديس فرانس


Miša Marinček (født 10. April 1994 i Celje, Slovenien) er en slovensk håndboldspiller, der spiller for RK Krim og Sloveniens håndboldlandshold.

Hun deltog ved EM i håndbold 2016 i Sverige.

Referencer

Håndboldspillere fra Slovenien

Miša Marinček


Vibenshuset er et internationalt kontorhus på Lyngbyvej 2 i København Ø. Vibenshuset ligger på Vibenshus Runddel også kaldet Store Vibenshus eller Store Viben. Selve Vibenshuset ligger ud til vejkrydset på Østerbro i København hvor Jagtvej, Lyngbyvej og Nørre Allé møder hinanden. Derudover ligger Fælledparken lige overfor, hvor der i slutningen af 2019 åbnede en metrostation..

Historien
Fra 1925 og til 2000 har der været produceret lakrids og chokolade i Vibenhuset. Det var virksomheden Galle & Jessen, som lå her, og siden er huset blev restaureret. Blandt andet enkelte gamle originale trappetårne har fået lov at stå. Samtidig går det gamle tårn, hvor frøerne hoppede over København stadig op igennem hele huset, hvor flere virksomheder har designed deres egne frøer til at hoppe.

Referencer

Bygninger, konstruktioner og anlæg i København
Østerbro

Vibenshuset


La  est l'une des six circonscriptions législatives que compte la préfecture de Niigata au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La deuxième circonscription de la préfecture de Niigata regroupe les villes de Kashiwazaki, Tsubame et Sado, une partie de Niigata et Nagaoka ainsi que les districts de Nishikanbara, Santō et Kariwa.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Deuxième circonscription de la préfecture de Niigata