Valeri Obodzinski (en ruso, Валерий Ободзинский) (24 de enero de 1942, Odesa, actual Ucrania - 26 de abril de 1997, Moscú, Rusia) fue un cantante soviético. Artista de Honor de la RSSA de Mari (1973).

Historia
En los años 1960 - 1970 fue un cantante popular en la URSS. El primer intérprete de las canciones de "Los ojos de frente" ( D. Tukhmanov  - T. Sashko), "Canción del Este" ( D. Tukhmanov  - O. Gadzhikasimov ), "Aflicción" ( A. Flyarkovski  - L. Derbenev ), "tocar el órgano" ( D. Tujmanov  - M. Plyatskovski ), "Eterna Primavera" ( D. Tukhmanov  - I. Shaferan ), "Espejismo" ( A. Zatsepin  - L. Derbenev ), "El Día" (S. Kastorski - V. Gene ) y etcétera.

Valeri Obodzinski nació en Odesa, en un apartamento comunal. Los padres fueron al frente. La educación desempeña su abuela, Kuzminichna Domna, que vivía en ese momento con otro de sus hijos, Leónidas, que era dos años mayor que Valeri. Según los recuerdos de familiares, durante la ocupación alemana no fue un incidente que podría haber sido fatal para los niños. Furioso por el robo de niños mayores de embutidos, un oficial alemán amenazó con disparar a los dos y sólo la intervención de Domna Kuzminichna logró evitar la masacre. Después de la escuela, Obodzinski trabajó en varias profesiones: trabajaba como bombero, se puso a vender colchones en los muelles, trabajó brevemente en la granja, e hizo cerraduras para muebles. El comienzo de su carrera profesional comenzó a trabajar en el buque " Almirante Nakhimov ". Luego fue a trabajar como solista en la Filarmónica de Kostroma, cuyos dirigentes estaban en ese momento, Valentina Makarova, y su esposo, el director artístico, Valeri. Después de este punto de su trabajo fue la Filarmónica de Tomsk, con conciertos de la que ha viajado por toda Siberia, y luego - y el conjunto de Rusia.

En 1966-1967, trabajó en la orquesta de Oleg Lundstrem. En 1967-1972 trabajó como solista en la Orquesta Filarmónica de Donetsk. En 1973-1977 trabajó como director artístico en la Cooperación con VIA "verdaderos amigos". Obodzinski estaba en un estilo único, distintivo de cantar, una demanda muy alta en la década de 1970. En esencia, Obodzinski seriamente estudió canto, su impresión vocal del aficionado hace que las notas altas suenan aplastando cuando está cantando. En esencia, Obodzinski tenía un carácter muy avanzado del instinto musical, el rumor, con un tono agradable y suave de voz (tenor lírico).

La popularidad Valeri Obodzinski en la primera mitad de la década de 1970 era enorme, de acuerdo con numerosos contemporáneos, como Muslim Magomayev, quien competía con Obodzinski en esos años. Obodzinski tenía una voz suave y muy dulce, como un tenor. Las canciones en su epertorio eran, en su mayoría, poemas de amor. Obodzinski siempre cantaba sincero, apasionado, caliente, en ocasiones cantaba en lo grotesco. Millones de lectores de sus discos vendidos por completo en muy poco tiempo después de la graduación. Los críticos musicales han notado el crecimiento creativo del cantante en la década de 1970, ampliaba su repertorio.

La vida más creativa del cantante no era precaria. Por alguna razón, algunos críticos han declarado de una manera específica que el cantar de Obodzinski era al estilo "occidental", tal vez debido a las excesivas demostraciones de afecto, que se confunde con la laxitud o la papilla. Desde la década de 1970, Obodzinski ya había sido criticado a menudo, burlándose de él en diversos sketches. Debido a algunas razones personales, Obodzinski no le gustaba el Ministro de Cultura de la URSS E. Furtseva y presidente de la Radio y Televisión de San Lapin. En 1987 Obodzinski abandonó la escena por completo. Él trabajó como vigilante en una fábrica de empate y llevó a la manera apropiada de la vida.

En los años 90 Obodzinski decide reanudar sus actividades creativas y graba un disco de canciones de Aleksandr Vertinski. En septiembre de 1994, en una sala de conciertos "Rusia", fue la primera actuación Obodzinski después de siete años. El cantante por un corto tiempo para reanudar su actividad de conciertos, participa en el festival de retro-"Golden Hit-96" (Mogilev).
Obodzinski murió el 26 de abril de 1997. Fue enterrado en el cementerio de Kuntsevo (parcela número 10).

Referencias

Cantantes de la Unión Soviética
Cantantes masculinos de Ucrania
Tenores de Ucrania
Músicos de Odesa
Ucranianos del siglo XX
Nacidos en Odesa
Fallecidos en Moscú

Valeri Obodzinski


A dor muscular tardia é um quadro álgico comumente associado à prática de exercícios físicos. É caracterizado por dores musculares que surgem por volta de oito horas após a realização da atividade física, evoluindo e alcançando o ápice entre vinte e quatro e quarenta e oito horas após o treino. A mialgia desaparece completamente entre cinco e sete dias depois da atividade, normalmente sem maiores prejuízos ao indivíduo.

Sistema muscular
Reumatologia

Dor muscular tardia


Close-in weapon system (CIWS) jest oružani sustav usmjerene obrane za otkrivanje i uništavanje nadolazećih projektila kratkog dometa i neprijateljskih zrakoplova koji su probili vanjsku obranu. Obično je postavljen na brodovima ratne mornarice. Gotovo sve klase većih modernih ratnih brodova opremljene su nekom vrstom CIWS uređaja.

Postoje dvije vrste CIWS sustava. CIWS temeljen na topovima obično se sastoji od kombinacije radara, računala i brzometnih višecijevnih rotacijskih topova smještenih na rotirajućoj kupoli. CIWS-ovi koji se temelje na projektilima koriste infracrveno, pasivno radarsko/ESM ili poluaktivno radarsko terminalno navođenje za navođenje projektila na ciljani neprijateljski zrakoplov ili druge prijetnje. U nekim slučajevima CIWS se koriste na kopnu za zaštitu vojnih baza od granatiranja i raketiranja.

Topovski sustavi
CIWS koji se temelji na topovima obično se sastoji od kombinacije radara, računala i rotirajućih ili revolverskih topova postavljenih na rotirajući, automatski usmjereni nosač topa. Primjeri CIWS proizvoda na bazi topova jesu:

 AK-630, 630M, 306, 630M1-2 i 630M2 – kalibar 30×165 mm
 Aselsan GOKDENIZ i ER – 35×228mm
 DARDO i Fast Forty – 40×365mmR
 Denel 35mm Dual Purpose Gun – 35×228mm
 Golman CIWS – 30×173mm
 Kashtan CIWS i M – 30×165 mm
 Meroka CIWS – 20×128mm
 Myriad CIWS – 25×184 mm
 Rheinmetall Oerlikon Millennium Gun – 35×228 mm
 Phalanx CIWS blok 0, 1, 1A i 1B – 20×102 mm
 Sea Zenith – 25×184 mm
 H/PJ-76A CIWS – 37×240 mm
 Tip 730 i Tip 1130 CIWS – 30×165 mm
 Pancir-M – 30 × 165 mm

Ograničenja topnih sustava

 Kratak domet: najveći efektivni domet topova je oko 5000 metara, sustavi s lakšim projektilima imaju još manji domet. Očekivana udaljenost uništenja nadolazećeg protubrodskog projektila u realnim je okolnostima oko 500 m ili manje, još uvijek dovoljno blizu da ošteti brodske senzore ili komunikacijske nizove, ili da rani ili ubije izloženo osoblje. Stoga su neki CIWS kao što su ruski sustavi Kashtan i Pancir prošireni ugradnjom sustava zemlja-zrak bliskog dometa na isti nosač za povećanu taktičku fleksibilnost.
 Ograničena vjerojatnost uništenja: čak i ako je nadolazeći projektil pogođen i oštećen, to možda neće biti dovoljno da se potpuno uništi ili promijeni njegov kurs. Čak i u slučaju izravnog pogotka, projektil ili njegovi fragmenti još uvijek mogu pogoditi ciljani cilj, osobito ako je konačna udaljenost presretanja mala. Ovo je osobito istinito ako top ispaljuje projektile koji dostavljaju samo svoju kinetičku energiju.

Usporedna tablica

Raketni sustavi

 9M337 Sosna-R
 HQ-10 / FL-3000N
 Raketni sustav Pancir / Pancir-M
 RIM-116 Rolling Frame Missile
 Sea Oryx
 Raketni sustav Tor

Na kopnu
CIWS se također koriste na kopnu u obliku C-RAM-a. U manjem opsegu, sustavi aktivne zaštite koriste se u nekim tenkovima za uništavanje granata na raketni pogon (RPG), a nekoliko njih je u razvoju. Sustav Drozd bio je raspoređen na tenkovima sovjetskog mornaričkog pješaštva početkom 1980-ih, ali je kasnije zamijenjen eksplozivnim reaktivnim oklopom. Ostali sustavi koji su dostupni ili su u razvoju jesu ruska Arena, izraelski Trophy, američki Quick Kill i južnoafričko-švedski LEDS-150.

Laserski sustavi
Istražuju se CIWS sustavi bazirani na laseru. U kolovozu 2014. operativni prototip raspoređen je u Perzijski zaljev na brodu USS Ponce. Vijeće za znanstvena i tehnološka istraživanja Turske druga je organizacija nakon SAD-a koja je razvila i testirala prototipni sustav lasera velike snage koji se namjerava koristiti na fregati klase TF-2000 i na turskim zračnim sustavima.

Izvori

Protuzrakoplovno oružje
Rakete zemlja-zrak

CIWS


Shuhei Doen (født 24. februar 1990) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Grulla Morioka.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shuhei Doen


Takahiro Kunimoto (født 8. oktober 1997) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Urawa Reds og Avispa Fukuoka.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Takahiro Kunimoto


Maddalena Visconti (1366 - 17 juillet 1404) est une fille de Barnabé Visconti et de Reine della Scala. Maddalena est duchesse de Bavière-Landshut par son mariage avec Frédéric de Bavière.

Famille
Maddalena est née à Milan et est la onzième d'une fratrie de quinze enfants.

Les grands-parents maternels de Maddalena sont Mastino II della Scala et Taddea de Carrare. Ses grands-parents paternels sont Stefano Visconti et Valentina Doria.

Mariage
Son père veut améliorer ses relations avec la Bavière et marie ainsi trois de ses filles, Maddalena, Élisabeth et Taddea aux trois ducs rivaux. Maddalena épouse donc le 2 septembre 1381 le duc Frédéric de Bavière. Frédéric est veuf de Anna de Neuffen, avec qui il a eu une fille, Isabelle de Bavière, mariée à l'un des frères de Maddalena, Marco Visconti, seigneur de Parme.

Le couple a cinq enfants :

 Johann, mort jeune ;
 Élisabeth (1383 - 13 novembre 1442), mariée au margrave Frédéric Ier de Brandebourg ;
 Marguerite (née en 1384), morte jeune ;
 Henri XVI de Bavière (1386-1450) ;
 Madeleine (1388-1410), mariée en 1404 au comte Johann Meinhard VII de Görz.

De 1375 à 1392, Frédéric règne avec ses frères Étienne III et Jean II, et Maddalena exerce conjointement les fonctions de duchesse avec sa sœur Taddea, mais seulement pendant quelques semaines, jusqu'à la mort de celle-ci.

Frédéric administre la partie la plus riche du duché, la Bavière-Landshut qu'il conserve après la division de la Bavière entre les frères en 1392 lors de la création de la Bavière-Ingolstadt et de la Bavière-Munich.

Frédéric est un conseiller du roi Venceslas de Luxembourg et un candidat favorable à sa succession lorsqu'il meurt à Budweis en 1393. Son fils Henri lui succède au duché de Bavière-Landshut.

Henri hérite non seulement des cheveux noirs de Maddalena mais aussi du tempérament despotique de la famille Visconti. Il opprime très cruellement le soulèvements des citoyens de Landshut en 1410 et combat avec succès son cousin Louis VII le Barbu, duc de Bavière-Ingolstadt. Il réunit les ennemis de Louis dans la Société de la perruche en 1414 puis la Ligue de Constance en 1415.

Maddalena meurt à Burghausen le 17 juillet 1404. Elle est inhumée au monastère de Raitenhaslach .

Ascendance

Références

Famille Visconti
Princesse italienne du XIVe siècle
Princesse italienne du XVe siècle
Décès en 1404
Naissance en 1366
Maison de Wittelsbach
Naissance à Milan
Naissance dans le duché de Milan
Décès dans le duché de Bavière
Duchesse de Bavière

Maddalena Visconti


Bei der Burg Rambach handelt es sich um eine Wallburg am westlichen Ortsrand von Wiesbaden-Rambach im südlichen Taunus. Die in der Gemarkung Burg gelegene Anlage ist undatiert.

Lage und Beschreibung
Der Burgstall der Höhenburg liegt am westlichen Ortsrand, südlich des örtlichen Sportplatzes. Es handelt sich um einen einzelnen Wall, der sich in einen Ost- und einen Westteil unterteilt. Insgesamt weist er eine Länge von 190 Metern auf. Der Ostteil ist etwa 65 Meter lang. Hier war ein rund 2,20 Meter tiefer und 6 Meter breiter Graben vorhanden, der heute nicht mehr vorzufinden ist. Der noch sichtbare Wall ist rund 2 Meter hoch (innenseitig rund 0,6 Meter).
Zwischen Ostteil und Westteil befindet sich eine ca. 24 Meter breite Lücke.

Am Westteil findet sich heute ein rund 5 Meter breiter und 0,6 Meter tiefer Graben. Ursprünglich war hier ein 1,80 Meter tiefer Spitzgraben vorhanden. Deutlich zeigt sich auch die bis zu 2 Meter hohe Wallaußenböschung.

Der Wall trennt in seiner Form das Ende eines Bergrückens an der angriffsgefährdeten Nordseite ab. Alle anderen Bergflanken fallen 50 bis 60 Meter in den Talgrund ab.

Erkundung
Ausgrabungen fanden 1913 durch Christian Ludwig Thomas statt. Er fand heraus, dass der Wall auf einer Holz-Stein-Erde-Konstruktion beruhte, mit einer Trockenmauer aus Taunusschiefer. Aufgrund fehlender Funde ist eine Datierung nicht möglich.

Denkmalschutz
Der Bereich der Wallanlage ist ein Bodendenkmal nach dem Hessischen Denkmalschutzgesetz. Nachforschungen und gezieltes Sammeln von Funden sind genehmigungspflichtig, Zufallsfunde an die Denkmalbehörden zu melden.

Weblinks

Literatur
 Christian Ludwig Thomas, Die Burg bei Rambach, in Nassauische Annalen 42 (1913)
 Archäologische Denkmäler in Hessen 32
 Karl August von Cohausen, Die Wallburgen, Landwehren, Schanzen im Regierungsbezirk Wiesbaden, In: Nassauische Annalen 15, 1879

Archäologischer Fundplatz in Wiesbaden
Bodendenkmal in Hessen
Wiesbaden-Rambach
Wallburg in Hessen
Bauwerk in Wiesbaden
Archäologischer Fundplatz in Europa

Burg Rambach


Dprevank (, también romanizado como Dprevanq) es una comunidad rural en la provincia de Aragatsotn en Armenia.

En 2009 tenía 159 habitantes.

Se ubica en la periferia oriental de Aruch, junto a la carretera M1 que une Ereván con Guiumri, unos 20 km al oeste de Ashtarak.

Referencias

Localidades de Armenia

Dprevank


Hindholm Højskole var en folkehøjskole i Fuglebjerg ved Næstved. Den blev oprettet i 1852 af børnehjemsforstander Anders Stephansen med N.J. Jensen som første højskoleforstander. I 1867 købte den daværende forstander, Chr. Nielsen, højskolen af Stephansen. Den blev nedlagt i 1914. Skolen er sparsomt beskrevet, da den ikke var grundtvig-koldsk.

Der blev ikke drevet skole fra 1914 til 1916. I 1916 dannede en kreds af forældre Hindholm Kost- og Realskole, og 1. september 1916 var skolen en realitet med 34 elever.

Der er siden blev drevet skole på stedet. Da skolen ophørte som kost- og realskole, tog den navnet Skolen på Hindholm.

Der drives stadig skole i bygningerne fra højskoletiden. Skolen er en selvejende institution under navnet Hindholm Privatskole.

Højskoleforstandere
 1852-1864 N.J. Jensen (født ca. 1822, cand.theol.)
 1864-1891 Christian Nielsen ('Kaptajn' Nielsen)
 1891-1900 H. Larsen (landbrugskandidat)
 1900-1906 Niels Peter Jensen
 1906-1909 Lavrits Nielsen
 1909-1914 C.F. la Cour

Referencer

Eksterne links
 Hindholm Privatskoles hjemmeside

Etableret i 1852
Ophørt i 1914
Folkehøjskoler i Danmark
Fuglebjerg

Hindholm Højskole


Mirje je starorimska villa rustica u Starogradskom polju. Nalazi se kod Vrboske, na otoku Hvaru, Hrvatska. Pod dolasku Rimljana, starogrčki Faros postao je Faria, polje Hora sa starogrčkom izmjerom postalo je Ager. Na polju su Rimljani gradili ladanjska imanja, u koje spada i Mirje.

Izvori

Vanjske poveznice

Građevine u Vrboskoj
Rimske građevine u Hrvatskoj

Mirje (Vrboska)


Gaeiras, Portekiz'de Óbidos belediyesine bağlı olan, 10,20 km2 yüzölçümüne sahip, 1.858 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Óbidos'un bucakları

Gaeiras


Pervomaiski  es un jútor del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado a la altura de la desembocadura del río Gubs en el Jodz, afluente del río Labá, de la cuenca del Kubán, en el límite septentrional del Gran Cáucaso, 5 km al sudoeste de Mostovskói y 155 km al sudeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 294 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Mostovskoye.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Первомайский (Мостовский район Краснодарского края).
Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net.

Localidades del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar

Pervomaiski (Mostovskói, Krasnodar)


Alain Badiou, (doğ. 17 Ocak 1937, Rabat, Fas) önde gelen Fransız sol kanat düşünür, École Normale Supérieure'nin (ENS) eski felsefe bölüm başkanı.

Biyografi
Badiou aynı zamanda Sorbonne 'da kurs aldığı bir süre olan 1956 ile 1961 arasında öğrencisi olduğu ENS'de bir felsefeci olmak üzere resmi eğitim aldı. Matematiğe yönelik her zaman canlı ve sürekli bir ilgisi vardı. Çok genç yaşlarda siyasal alanda etkin oldu, SFIO Sosyalist Partinin bir uzantısı olan Birleşik Sosyalist Parti'nin (PSU) kurucularındandı. PSU özellikle Cezayir'in sömürge olmaktan kurtulması için etkin bir mücadele içindeydi. İlk romanı Almagestes'i 1964'te yazdı. 1967'de Louis Althusser tarafından oluşturulan ve Jacques Lacan'ın etkisinde hızla büyüyen bir çalışma grubuna katıldı.

Mayıs 1968'de öğrenci ayaklanmaları Badiou'nun aşırı sola geçmesine neden oldu ve UCFML gibi aşırı radikal komünist ve Maoist gruplara katıldı. 1969'da karşı-kültür düşüncesinin kalesi olan 8. Paris Üniversitesi fakültesine (Vincennes-Saint Denis) girdi. Burada felsefe çalışmalarını Althusserci "bilimsel" Marksizm programından sağlıksız sapmalar olarak gördüğü profesör Gilles Deleuze ve Jean-François Lyotard ile ateşli entelektüel tartışmalar yaptı.
1980'lerde hem Althusserci Marksizm hem de Lacan'cı psikanaliz bir düşüşe geçince (Lacan'ın ölümü ve Althusser'in akıl hastanesine yatırlması ile), Badiou, Théorie du sujet (1982) ve en büyük eseri, Being and Event (1988) gibi daha teknik ve soyut felsefe çalışmalarını yayınladı. Bununla birlikte, Badiou, son çalışmalarında da kullandığı, Althusser veya Lacan'ı ve Marksizm'e ve psikanalize dönük sempatik başvurularını, hiçbir zaman elden bırakmadı.

ENS'deki şimdiki pozisyonunu 1999'da aldı. Aynı zamanda başka birçok kurumda da çalışmaktadır; Collège International de Philosophie (Uluslararası Felsefe Okulu) gibi. Kendisi şimdi, 1985'te Maoist UCFML'den bazı yoldaşlarıyla kurduğu "L'Organisation Politique"'in bir üyesidir. Badiou aynı zamanda bir tiyatro yazarı olarak Ahmed le Subtil gibi yazdığı oyunlarla büyük başarılar kazanmıştır.

Son on yılda artan sayıda eseri Deleuze, Manifesto for Philosophy (Felsefe için Manifesto), Metapolitics (Meta Politikalar) ve Being and Event gibi İngilizce'ye çevrilmiştir. İngilizce yayınlanan New Left Review ve Cabinet Magazine gibi dergilerde Badiou'dan kısa metinler yayınlanmaktadır.

Anahtar Düşünceler

Badiou felsefesinde birçok düşüncenin tekrar kullanımını gerçekleştirir. Onun amaçlarından biri gerçeğin bu kategorilerinin her türlü felsefe eleştirisi için kullanışlı olduğunu göstermektir. Bu nedenle, bunları sanat ve tarih kadar ontoloji ve bilimsel keşifler için de kullanır.

Dört Diskur

Badiou'ya göre, felsefe, felsefi gerçekleri üretmesi açısından kendisinin gerçek prosedürler olarak kabul ettiği dört durum (sanat, aşk, politika ve bilim) içinde yapılabilir. Badiou çalışmalarında sürekli olarak, kendisinin felsefi bir "hastalık" olarak nitelendirdiği, bu diskurlardan herhangi birine kendi gerçeğini dayatmaktan felsefenin sakınması gerektiğini dile getirir. Badiou sıklıkla "birleşme noktalarını" veya farklı diskurlar tarafından üretilen gerçekler arasındaki istisnai bağlantı sahalarını bulmaya çalışmıştır. Badiou'nun gerçeklik prosedür içeriğinin dış gerçekliğin inkârı imasını içermediği akılda tutulmalıdır. Badiou, Lacan'ı takip ederek, 'gerçeği', gerçeklik prosedürleri çerçevesinde etkide bulunacaklar üzerinde tekrar etkide bulunacak şekilde öğretilebilecek varolanın hacmini ancak sembolize edilemeyecek gerçekliği tasarlamak için kullanmaktadır. Böylece, bir gerçeklik prosedürüne gerçeğe ulaşmak için ihtiyaç duyulduğunda, 'gerçek' aynı zamanda onların gerçeği üretimi olasılığında bir dış sınır olarak iş görür.

Estetik Dışı

"The Handbook of Inaesthetics" (Estetik Dışının El Kitabı) kitabında Badiou, 'inestetik' ifadesini "yansıma/nesne ilişkisi"ni inkar eden artistik yaratıcılık içeriğine gönderme yapmak için uydurmuştur. Mimesis düşüncesine veya 'tabiatın' şiirsel yansımasına karşı bir tepki göstermek adına, Badiou sanatın 'içkin' ve 'biricik" olduğunu iddia eder. Bir sanat eserindeki aracısızlıkta sunulan gerçeklik duygusuyla, içkin ve sanat ve sadece sanatta bulunan gerçeklik duygusuyla, biricik. Felsefe ve sanat arasındaki bağ hakkındaki görüşü, kendisinin işlevlerini "bilginin biçimlerini onların içinde bazı gerçeğin bir delik açabilecek şekilde düzenlendiği" biçiminde iddia ettiği pedogoji motifine bağlıdır. Bu fikirlerini Samuel Beckett'in düz yazıları, Stephane Mallarme'in ve Fernando Pessoa'nun (bunlar O'na göre felsefenin şimdilik nüfuz edemediği eserler meydana getirdiklerini iddia ettiği sanatçılardır) şiirleri ve diğerlerinin eserlerinden oluşan örneklerle geliştirmektedir.

Türkçe Yayınlanan Eserleri

 (2004), Etik: Kötülük Kavrayışı Üzerine Bir Deneme İstanbul: Metis Yayınları, ISBN : 9789753424448 Çeviri: Tuncay Birkan
 (2006), Felsefe İçin Manifesto İstanbul: Ara-lık Yayınları, ISBN 9759804719 Çeviri: Hakkı Hünler/ Nilgün Tutal
 (2006, 2.bas 2012), Sonsuz Düşünce İstanbul: Metis Yayınları, ISBN : 9789753425629 Çeviri : Işık Ergüden, Tuncay Birkan
 (2010), Bir Baska Estetik İstanbul: Metis Yayınları ISBN 9789753427876 Çeviri : Aziz Ufuk Kılıç
 (2010), (Judith Butler, Slavoj Zizek, Udi Aloni ile; Ed. Zizek), Bir Yahudi Ne İster?, İstanbul: Encore Yayınları, ISBN : 9786056044762, Çeviri : Bahadır Turan, Öznur Tuna
 (2011), Sonlu ve Sonsuz, İstanbul: MonoKL 2011, ISBN : 9786056262449 Çeviri : Murat Erşen
 (2011), Felsefe ile Politika Arasındaki Gizemli İlişki İstanbul: MonoKL ISBN : 9786056262432 Çeviri : Murat Erşen
 (2011), (Nicolas Truong ile) Aşka Övgü İstanbul: Can Yayınları ISBN : 9789750713507 Çeviri : Orçun Türkay
 (2011), (Barbara Cassin ile) Heidegger, Nazizm, Kadınlar, Felsefe İstanbul:MonoKL ISBN 9786056262456 Çeviri : Hayri Gökşin Özkoray
 (2011), Felsefe ile Politika Arasındaki Gizemli İlişki, İstanbul:MonoKL, ISBN : 9786056262432 Çeviri : Murat Erşen
 (2011), Komünist Hipotez, İstanbul:Encore Yayınları, ISBN 9786058765956 Çeviri : Oylum Bülbül
 (2011), (Slavoj Zizek ile) Bir İdea Olarak Komünizm, İstanbul: Ayrıntı Yayınları ISBN : 9789755396118 Çeviri : Ahmet Ergenç, Ebru Kılıç
 (2011), Yüzyıl, İstanbul: Sel Yayıncılık Çeviri : Işık Ergüden
 (2012), Tarih'in Uyanışı, İstanbul: MonoKL ISBN :6056262463 Çeviri: Murat Ersen
 (2013), Deleuzecü siyaset diye bir şey var mı?, İstanbul: Norgunk ISBN :9788686735 Çeviri: Burcu Yalım - Emre Koyuncu
 (2020), Petrograd'dan Şanghay'a, Vakıfbank Kültür Yayınları, Çeviri: Murat Erşen

1937 doğumlular
École Normale Supérieur'de öğrenim görenler
Fransız filozoflar
Yaşayan insanlar
Maoistler
Birleşik Sosyalist Parti (Fransa) mensubu siyasetçiler

Alain Badiou


عبد الغاية سواحل هيَ قرية مغربية تنتمي إلى إقليم الحسيمة الساحلي، وتضم بلدة عبد الغاية سواحل حوالي 24,013 نسمة حسب إحصائية عام 2004.

مراجع

أماكن مأهولة في إقليم الحسيمة
الريف
جبال الريف
جماعات قروية في المغرب
جماعات قروية في إقليم الحسيمة
جماعات قروية في جهة طنجة تطوان الحسيمة

عبد الغاية سواحل


Numele Rădoi se poate referi la:

 Andrei Rădoi (n. 1987), jucător român de rugby
 Dorin Rădoi (n. 1976), fost fotbalist român
 Gheorghe Rădoi (1926–19??), comunist român
 Ion Rădoi (n. 1962), politic român
 Mirel Rădoi (n. 1981), fost fotbalist român
 Ovidiu Rădoi (n. 1968), politic român
 Sorin Rădoi (n. 1985), fotbalist român

Nume de familie românești

Rădoi


An Homalomena scortechinii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Joseph Dalton Hooker. An Homalomena scortechinii in nahilalakip ha genus nga Homalomena, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Homalomena

Homalomena scortechinii


Danzig 777: I Luciferi () is the seventh studio album by American heavy metal band Danzig. It was released on May 21, 2002 by Glenn Danzig's Evilive label and distributed by Spitfire Records. Danzig stated that this album was the last in a series of seven numbered albums, each with its own general concept.

Over the months following the tour for this album, each of the other band members left to pursue other projects. Most notably, Joey Castillo joined Queens of the Stone Age; he appeared on Danzig's eleventh studio album Black Laden Crown (2017), but did not officially rejoin Danzig.

Music and recording
The song "Angel Blake" is named after the witch in the film The Blood on Satan's Claw.

The track "Wicked Pussycat" served as the album's first single.

The original track listing, as reported by KNAC on December 22, 2001, featured several tracks that did not appear on the final album. These included the songs "Dying Seraph", "Soul Eater", and "Malefical Bride of Hell", all of which were released in 2007 on The Lost Tracks of Danzig, with "Malefical Bride of Hell" having its title shortened to "Malefical". An additional track titled "Dark Secret Side" has never been released.

Album title
In a 2002 interview with Juliya Chernetsky on Fuse TV's Uranium show, Glenn Danzig said that the pronunciation of the album title is  . This corresponds to Danzig's pronunciation of the word in the chorus of the title track. Early press releases for the album reveal that its working title was Danzig 7: Kiss the Skull.

Artwork and packaging
The CD booklet contains a quotation from Celsus, a second-century AD opponent of Christianity: "They worship neither a god nor even a demon, but a dead man!"

Porn star Devon appears in the CD booklet and on the back of the CD jacket.

The lyric sheet for the song "Black Mass" contains a misprint: "Asan un Nefer". The correct lyric is "Asar-un-Nefer" ("Myself Made Perfect"), an epithet of the Egyptian god Osiris used especially in the Thelemic "Bornless Ritual". Earlier in the song, Danzig's lyrics refer to "the Bornless One".

The lyrics for "Wicked Pussycat" contain an omission. The correct missing lyric is "five-pointed star-tail": as the lyric is repeated at one point in the video for the song, the camera focuses on the tail/chain of a girl's cat costume; at the end of the chain is a pentagram.

Reception
 Allmusic – "Uneven as I Luciferi is, it's a quite listenable and welcome return to truly metallic form for Glenn Danzig...Sure, his best years are most likely behind him at this point, but I Luciferi proves that this old snake still has some venom left in his fangs."
 Punknews.org – "This album is extremely dark and heavy, as you might expect...The best thing about this album is that it is devoid of filler, the hard smacks just keep coming and don't stop 'till the end."
 LA Weekly – "Controlled, relentless darkness and passion. Great song after great song. Forget the muscles and skulls, this is hard-rock music."
 Blistering – "The effect-laden focus of the previous two albums is long gone, with only hints of the old industrial sound remaining...There isn't a weak moment on the album. This one has got it all. If you have left the Danzig circle, it's time to return."

Music videos
Music videos were released for the songs "Kiss the Skull" and "Wicked Pussycat".

The video for "Kiss the Skull" was directed by Thomas Mignone, who has also directed live action videos for Verotik. The "devil fetus" that appears in the video was designed by Glenn Danzig.

Track listing
"Unendlich" – 1:51
"Black Mass" – 4:58
"Wicked Pussycat" – 4:03
"God of Light" – 3:39
"Liberskull" – 5:45
"Dead Inside" – 5:16
"Kiss the Skull" – 4:11
"I Luciferi" – 3:15
"Naked Witch" – 3:55
"Angel Blake" – 3:35
"The Coldest Sun" – 3:59
"Halo Goddess Bone" – 4:29
"Without Light, I Am" – 5:32

All songs written by Glenn Danzig

Credits
Glenn Danzig – vocals, guitar, keyboards
Joey Castillo – drums
Howie Pyro – bass
Todd Youth – guitar

Charts

References

  The Bornless Ritual

Danzig (band) albums
2002 albums
Spitfire Records albums

I Luciferi


Alarm! ist der Titel einer Real-Life-Doku Reihe des Senders Sat.1, die unter anderem von Andrea Göpel und  Simone Tabke moderiert wurde.

Vom 11. September 2011 bis zum 27. September 2013 wurden sieben Formate ausgestrahlt, von denen besitzt jedoch nur ein Format mehr als eine Staffel.

Die einzelnen Real-Life-Dokus

Messie-Alarm!
 Messie-Alarm! ist die erste Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders Sat.1. Nur sechs Episoden wurden produziert. Die Moderatorin war Andrea Göpel.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit 6 Episoden war vom 11. September bis zum 16. Oktober 2011 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen.

Babyalarm! Teeniemütter in Not
Babyalarm! Teeniemütter in Not ist die zweite Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders. Nur acht Episoden wurden produziert. Simone Tabke war die Moderatorin.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit 8 Episoden war vom 18. September bis zum 30. Oktober 2011 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen.

Liebes-Alarm!
Liebes-Alarm! ist die dritte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders. Die erste Staffel besitzt vier Folgen. Moderatorin ist Andrea Göpel. Dies ist ihre zweite Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders Sat.1. Am 5. Oktober 2012 wurde Liebes-Alarm um eine zweite Staffel verlängert, deren Ausstrahlung Dezember 2012 bis Januar 2013 war.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit nur vier Episoden war vom 6. November bis zum 27. November 2011 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen. Die Erstausstrahlung der zweiten Staffel mit neun Episoden wurde vom 2. Dezember 2012 bis zum 27. Januar 2013 ausgestrahlt.

Kilo-Alarm!
Kilo-Alarm! ist die vierte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders. Die erste Staffel hat nur fünf Episoden. Moderatorin war Andrea Göpel und dies ist schon die dritte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe mit ihr.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit nur 5 Episoden war vom 4. Dezember 2011 bis zum 15. Januar 2012 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen.

Schönheits-Alarm!
Schönheits-Alarm! ist die fünfte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders. Die erste Staffel hat nur drei Episoden. Moderatorin ist wieder Andrea Göpel und dies somit die vierte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe mit ihr.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit nur 3 Episoden war vom 22. Januar bis zum 5. Februar 2012 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen.

Erziehungs-Alarm!
Erziehungs-Alarm! ist die sechste Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders. Die erste Staffel hat zurzeit vier produzierte Episoden. Moderatorin ist Andrea Göpel und dies ist somit die fünfte Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe mit ihr.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel war vom 5. Februar 2012 bis 26. Februar 2012 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen.

Familien-Alarm!
Familien-Alarm! (Alternativtitel: Alarm!) ist eine Real-Life-Doku der Real-Life-Doku Reihe des Senders, wo nur Szenen der anderen Alarm!-Dokus verkürzt gezeigt werden. Die erste Staffel wurde täglich ausgestrahlt und die Moderatorin war Andrea Göpel.

Episodenliste
Die Erstausstrahlung der ersten Staffel mit nur vier Episoden war vom 30. Januar 2012 bis zum 2. Februar 2012 auf dem deutschen Sender Sat.1 zu sehen. Sie wurde täglich ausgestrahlt und vorzeitig aus dem Programm genommen.

Weblinks
 Offizielle Website von Messie-Alarm!
 Offizielle Website von Babyalarm! Teeniemütter in Not
 Offizielle Website von Liebes-Alarm! (Staffel 1)
 Offizielle Website von Liebes-Alarm! (Staffel 2)
 Offizielle Website von Kilo-Alarm!
 Offizielle Website von Schönheits-Alarm!
 Offizielle Website von Alarm! / Familien-Alarm!
 Offizielle Website von Erziehungs-Alarm!

Einzelnachweise

Doku-Soap
Fernsehsendung (Sat.1)
Fernsehsendung der 2010er Jahre

Alarm! (Fernsehreihe)


Kitchener, Kanada'nın Ontario eyâletinin güneybatı bölümünde yer alan bir kenttir. Kitchener'ın kent merkezindeki nüfusu 214.000 olsa da, kentsel yerleşim alanının nüfusu, komşu kentler Cambridge ve Waterloo'yu kapsayacak şekilde 508.000'i bulur. Kent, bu haliyle Ontario'nun dördüncü, tüm Kanada'nın ise onuncu en büyük kentsel yerleşim alanını oluştururlar.

Kitchener yerleşim alanı içinde Wilfrid Laurier Üniversitesi ve Waterloo Üniversitesi bulunmaktadır.

Dış bağlantılar
 Kitchener Kenti resmi sitesi
 Kitchener turizm sitesi

Ontario'daki şehirler

Kitchener, Ontario


Pășunile blestemate au fost numite acelea care erau infectate cu spori ai bacilului Antracis care producea antraxul, pe aceste locuri boala apărea la animalele de pe pășune într-un mod periodic.

Pășuni

Pășune blestemată


2002 Kış Olimpiyat Oyunları ABD'de Utah, Salt Lake City'de 8 - 24 Şubat 2002'de düzenlenen oyunlardır. Düzenlenen 19. Kış Olimpiyatıdır.

Olimpiyatı düzenlemek için aday olan diğer şehirler: Québec, Québec, Kanada; Sion, Valais, İsviçre; ve Östersund, İsveçtir. Salt Lake City'nin kazandığı 16 Haziran 1995'te Budapeşte'de yapılan 104. IOC Session ile açıklanmıştır.

Sporlar

 Alp disiplini
 Biatlon
 Bobsled
 Cross Country
 Curling
 Artistik Buz Pateni
 Serbest Stil
 Buz Hokeyi
 Kızak
 Kuzey Karışık disiplini
 Kısa Pist Sürat Pateni
 Skeleton
 Kayakla Atlama
 Snowboard
 Sürat Pateni

Sonuçlar

Madalya tablosu

(Ev sahibi ülke farklı renkte gösterilmiştir. Sıralama altın madalya sayısının Uluslararası Olimpiyat Komitesi sıralamasına oranı ile yapılmıştır.)

2002 Kış Olimpiyatları


පූජ්‍ය නාවලපිටියේ අරියවංශ ස්වාමීන් වහන්සේගේ ධර්ම  දේශනා damsayura.lk  වෙබ් අඩවියෙන් ලබාගත හැක.
facebook.com/damsayura

හිමිවරුන්
භික්‍ෂූහූ

නාවලපිටියේ අරියවංශ හිමි


1998 în științifico-fantastic — 1999 în științifico-fantastic — 2000 în științifico-fantastic
1999 în științifico-fantastic implică o serie de evenimente:

Nașteri și decese

Nașteri

Decese
 1 martie: Péter Kuczka, scriitor maghiar, editor al revistei Galaktika (n. 1923)
 25 septembrie : Marion Zimmer Bradley, scriitor american, decedat la 69 de ani (n. 1930)

 Michael Avallone (n. 1924)
 Adolfo Bioy Casares (n. 1914)
 Chris Boyce (n. 1943)
 François Bucher (n. 1927)
 Joseph H. Delaney (n. 1932)
 David Duncan (n. 1913)
 Kenneth W. Hassler (n. 1932)
 Heinz G. Konsalik (n. 1921)
 Peter Theodor Krämer (n. 1921)
 Erik von Kuehnelt-Leddihn (n. 1909)
 Naomi Mitchison (n. 1897)
 Gilda Musa (n. 1926)
 Luděk Pešek (n. 1919)
 Ray Russell (n. 1924)
 Douglas Terman (n. 1933)
 Peter Theodor (Pseudonimul lui Peter Krämer) (n. 1921)
 Manfred Wegener (n. 1935)
 Morris L. West (n. 1916)
 James White (n. 1928)
 Jerry Yulsman (n. 1924)

Cărți

Romane

 Adâncurile cerului de Vernor Vinge.
 All Tomorrow's Parties de William Gibson.
 Babylon Babies de Maurice G. Dantec.
 Bios de Robert Charles Wilson.
 Le Chant du cosmos de Roland C. Wagner.
 Dune: Casa Atreides de Brian Herbert și Kevin J. Anderson.
 Flashforward de Robert J. Sawyer.
 Isard's Revenge de Michael A. Stackpole.
Manifold: Time de Stephen Baxter.
 Radioul lui Darwin de Greg Bear.
Starfighters of Adumar de Aaron Allston.
 Triumful Fundației de David Brin.
 Umbra lui Ender de Orson Scott Card.
Timeline de Michael Crichton.
 Zeul adormit de Peter F. Hamilton.

Colecții de povestiri
The Dream Archipelago de Christopher Priest.
Escales 2000 de Jean-Claude Dunyach.
Far Horizons de Robert Silverberg
Les Horizons divergents
 Suflete pierdute în Atlantida de Stephen King.
Worlds of Honor de David Weber, Linda Evans, Jane Lindskold, Roland J. Green.
Year's Best Fantasy and Horror: Thirteenth Annual Collection

Filme

 Al șaselea simț de M. Night Shyamalan.
 Bătălia galactică de Dean Parisot.
 eXistenZ de David Cronenberg.
 Etajul 13 deJosef Rusnak.
 În pielea lui John Malkovich
 Omul bicentenar de Chris Columbus
 Peut-être de Cédric Klapisch
 Războiul stelelor - Episodul I: Amenințarea fantomei de George Lucas.
 Soția astronautului de Rand Ravich
 Virus de John Bruno

Filme TV
 Escape from Mars
 Zenon, Aventuri în secolul 21

Seriale TV
 Dosarele X, sezonul 7

Jocuri video
Aliens versus Predator dezvoltat de Rebellion Developments
Battlezone II: Combat Commander
Sid Meier's Alpha Centauri dezvoltat de Firaxis Games
Star Wars: X-Wing Alliance dezvoltat de Totally Games
Warzone 2100 dezvoltat de Pumpkin Studios
Homeworld dezvoltat de  Relic Entertainment și publicat de Sierra Studios
FreeSpace 2 dezvoltat de Volition
Half-Life: Opposing Force dezvoltat de Gearbox Software și Valve Corporation.
Quake III Arena

Premii
 Premiul Saturn
 Cel mai bun film SF:  Matrix de frații Wachowski
 Premiul Nebula pentru cel mai bun roman
 Parable of the Talents de Octavia E. Butler
 Premiul Hugo pentru cel mai bun roman
 To Say Nothing of the Dog de Connie Willis

Note

Vezi și
 1999 în literatură
 1999 în film
 1999 în știință
1999 în științifico-fantastic
Liste de filme
Liste de cărți

1999 în științifico-fantastic


Nizjnij Tagil (, ) er en by i Sverdlovsk oblast i den vestlige del af Den Russiske Føderation. Nizjnij Tagil har  indbyggere, og er den næststørste befolkning i oblasten efter Jekaterinburg.

Byen er et af de vigtigste industrielle og kulturelle center i Uralbjergene. Mængden af producerede varer i fremstillingssektoren i 2007 beløb sig til 131,8 milliarder rubler. Dermed rangerer Nizjnij Tagil foran Jekaterinburg og højest i Sverdlovsk oblast.

Geografi

Byen ligger på den østlige skråning af Uralbjergene 20-25 km fra grænsen mellem Europa og Asien i en højde af 200 moh. Den vestlige grænse af byen løber langs bjergenes højderyg. Nizjnij Tagils areal er 298.47 km², kommunens (, ) areal er 4.108 km².

Nizjnij Tagil strækker sig 22 km fra nord til syd og 21 km fra øst til vest. Byen er bygget rundt om den uddøde vulkan Lisja, og bjerget med tårn på toppen er symbol for byen. Den geologiske struktur i området er meget sammensat, og bidrager til byens usædvanlige rigdom på metaller og mineraler. Det er fundet forekomster af i alt 63 elementer i det periodiske system.

En stor del af landområdet inden for kommunegrænserne domineres af de mange forskellige fabrikker i industribyen. Floder og vand optager en tredjedel af byens areal.

Klima

Nizjnij Tagil har tempereret fastlandsklima med hurtige ændring af vejrforholdene og veldefinerede sæsoner. Den gennemsnitlige lufttemperatur i den Nizjnij Tagil +1,7 °C, den højst målte temperatur er 37 °C, og den lavest målte -52 °C. Den relativ fugtighed: 75,1%. Den gennemsnitlige vindhastighed på 2,5 m/s.

Økonomi og transport

Nizjnij Tagil er et af Urals største industrielle centre. Energikrævende industrier som metallurgi, maskinbygning, kemisk industri, og metalbearbejning er dominerende. Totalt findes der omkring 600 fabrikker i Nizjnij Tagil. Blant disse er:

 Nizjnij Tagil Jern- og Stålkombinat (Nizjnetagilskij Metallurgitsjeskij Kombinat, NTMK), som er en ledende russisk stålproducent.
 Uralvagonzavod (UVZ), der er velkendt i Rusland som hovedproducenten af moderne kampvogne. Modellerne T-72, T-90, T-95 produceres i byen.

Veje og jernbaner knytter byen til andre i alle retninger, med Jekaterinburg mod syd, Serov mod nord, Perm mod vest, og Alapajevsk og Verkhnjaja Salda mod øst.

Salka lufthavn ligger 17 km nordøst for byen. Lufthavnen var en militærbase til 1994, men er nå ombygget til civil lufthavn.

Referencer

Eksterne henvisningen

Byer i Sverdlovsk oblast

Nizjnij Tagil


Le Samyn des Dames 2019 var den ottende udgave af kvindernes version af landevejscykelløbet Le Samyn, i Hainaut, Belgien. Det blev afholdt den 5. marts 2019 over en distance på 101,1 km. Løbet startede i Quaregnon og sluttede i Dour. Det blev af UCI klassificeret som et 1.2-løb.

Hold og ryttere

Danske ryttere
Christina Siggaard kørte for Team Virtu Cycling Women
Josefine Huitfeldt kørte for Multum Accountants

Resultater

Eksterne henvisninger

2019
Cykelløb i 2019

Le Samyn des Dames 2019


පීල් ඩිස්ට්‍රික්ට් ස්කූල් බෝඩ් (Peel District School Board) යනු කැනඩාවේ ඔන්ටේරියෝවේ පිහිටි පාසල් මණ්ඩලයකි. පීල් ප්‍රදේශයේ පිහිටි පාසල් 230ක පමණ සිසුන් 155,000(ආසන්න වශයෙන්)මෙම ආයතනය සේවය ලබා දෙයි.

References

ආශ්‍රිත ලිපි
 බ්‍රැම්ටන්

බාහිර සබැඳි
 පීල් ඩිස්ට්‍රික්ට් ස්කූල් බෝඩ්
 පීල් ඩිස්ට්‍රික්ට් ස්කූල් බෝඩ්

කැනඩාව
ඔන්ටේරියෝව

පීල් ඩිස්ට්‍රික්ට් ස්කූල් බෝඩ්


اختبار هيدروكسيد البوتاسيوم  هو اختبارٌ فطري سريع غير مُكلف، يُستعمل للتمييز بين الفطريات الجلدية وأعراض المبيضة البيضاء عن الاضطرابات الجلدية الأخرى مثل الصدفية والتهاب الجلد.

اختبار هيدروكسيد البوتاسيوم عبارة عن إجراء بسيط يستخدم للكشف عن الفطريات في الأنسجة من خلال استخدام هيدروكسيد البوتاسيوم (KOH)، الذي يؤدي بدوره إلى حل الأنسجة والخلايا. إن الاختلاف في تركيب كل من الأنسجة والخلايا من جهة وجدران الفطريات من جهة أخرى يجعل من الممكن الفصل بينهما باستخدام هذه المادة، حيث يقوم هيدروكسيد البوتاسيوم بتدمير البروتين في جدران الخلايا وتبقى الفطريات في الأنسجة حيث يتم تشخيصها بالمجهر الضوئي.

الإجراءات

يأخذ الطبيب عينة عن طريق كشط المنطقة المصابة برفق، وفي بعض الأحيان سيستخدم الطبيب مسحة.

توضع العينة بعد ذلك على شريحة بها محلول هيدروكسيد البوتاسيوم (KOH) ويتم تسخينها برفق، هذا المحلول يذيب خلايا الجلد ببطء ولكن ليس الفطريات، يمكن بعد ذلك رؤية الفطر بالمجهر، ويمكن استخدام البقع الملونة بحيث يسهل رؤية الفطريات.

قد يكون من غير المريح أن يتم كشط عينة من تحت ظفر إصبع أو أظافر، أو إذا كانت المنطقة مؤلمة، كما هو الحال عند الإصابة بمرض القلاع.

المراجع

فحوصات طبية

اختبار هيدروكسيد البوتاسيوم


Georgie Kelly, né le  à Donegal en Irlande est un footballeur irlandais. Il est le meilleur buteur du championnat en 2021 et élu la même année meilleur joueur du championnat avec le Bohemian Football Club.

Carrière
George Kelly signe son premier contrat professionnel au Derry City Football Club. Il n'y fait qu'un court passage en ne jouant que trois bouts de matchs. Il signe ensuite à UCD où il suit de front cursus universitaire et contrat dans le club de football. En 2017 il remporte le titre de meilleur buteur de First Division, la deuxième division du championnat irlandais. Il marque alors 17 buts en 28 rencontres de championnat. La saison suivante il se fait encore remarquer en terminant à la deuxième place de ce même classement avec 14 buts, participant ainsi grandement au titre de champion et donc à la montée de UCD en première division.

Ces deux années en tête du classement de meilleur buteur le mettent en évidence et les grands clubs irlandais s'intéressent à cet espoir. C'est le champion en titre, le Dundalk Football Club qui le recrute.

Georgie Kelly passe trois saison à Dundalk. Il remporte deux titres de champion d'Irlande, en 2018 puis en 2019 mais sans jamais vraiment s'imposer comme titulaire. Le front de l'attaque de Dundalk est alors occupé par l'indéboulonnable Patrick Hoban. Lors de la troisième saison, il se fait prêter au St. Patrick's Athletic Football Club pour avoir un peu de temps de jeu.

Lors de l'intersaison 2020-2021, Georgie Kelly est transféré à un autre club dublinois, le Bohemian Football Club. C'est là qu'il éclate littéralement au grand jour en remportant le classement du meilleur buteur du championnat avec 21 buts en 36 matchs. Le  il marque un quadruplé lors de la rencontre contre Drogheda United et ce quelques jours après avoir signé un triplé contre son ancien club, Dundalk. Kelly participe à la belle campagne européenne des Bohs lors de l'été 2021 : il marque deux doublés, le premier au premier tour contre les Islandais de Ungmennafélagið Stjarnan le second au tour suivant contre les Luxembourgeois de  F91 Dudelange.

Au terme de la saison il est élu Footballeur irlandais de l'année par l'association des joueurs professionnels d'Irlande.

Éléments statistiques

Palmarès
 avec Dundalk
 Championnat d'Irlande
 Champion en 2018 et 2019.
 Coupe d'Irlande
 Vainqueur en 2018
 Coupe de la Ligue d'Irlande
 Vainqueur en 2019

Récompenses individuelles
 Meilleur joueur du championnat d'Irlande en 2021
 Meilleur buteur du championnat d'Irlande
 en 2021 avec 21 buts
 en 2017 (First Division) avec 17 buts

Notes et références

Liens externes

Naissance dans le comté de Donegal
Naissance en novembre 1996
Footballeur irlandais
Joueur du Derry City FC
Joueur du Dundalk FC
Joueur de l'UC Dublin FC
Joueur du Bohemian FC
Joueur du St. Patrick's Athletic FC
Meilleur buteur du championnat d'Irlande de football

Georgie Kelly


ශිශිරතරණය වැන්නක් වන ගිම්හානතරණය යනු, සත්ත්වයන්ගේ සුප්තතා තත්ත්වයක් වන අතර,  එහි විශේෂිත ලක්ෂණ වන්නේ, ඉහළ උෂ්ණත්වයන් සහ ශුෂ්ක තත්ත්වයන්ට ප්‍රතිචාරයක් වශයෙන් ක්‍රියාරහිතබව සහ  පරිවෘත්තික සීඝ්‍රතාවයන් අඩු මට්ටමක පැවතීමයි.

ගිම්හානතරණය


Blandt Canadas længste floder er der 47 som er over 600 km lange.
Ni af disse floder krydser internationale grænser, eller danner dem. Fire — Yukon, Columbia, Porcupine og Kootenay — begynder i Canada og løber ind i USA. Fem — Milk, Pend d'Oreille, Saint Lawrence, Red og Saint John — begynder i USA og løber ind i Canada. Af disse krydser Milk og Kootenay grænsen to gange. Afvandingsområdet for disse ni floder ligger i begge lande; Dertil ligger en del af afvandingsområdet for yderligere seks floder — Fraser, Assiniboine, South Saskatchewan, Saskatchewan, Nelson og Winnipeg — i USA, selv om hele deres hovedløb ligger i Canada.

Liste
Den primære kilde for data i listen er The Atlas of Canada. Vandføringen gælder for flodens udmunding med mindre andet er anført.

Kort

Se også
 Vandløb i USA

Eksterne kilder/henvisninger
Noter

Referencer

 Benke, Arthur C. (red) og Cushing, Colbert E. (red) Rivers of North America. Burlington, Massachusetts: Elsevier Academic Press. .

Vandløb i Canada
Geografiske lister

Canadas længste floder


Bad Kissingen, lječilišni grad na sjeveroistoku Bavarske, poznat po brojnim termomineralnim izvorima. Smješten je na rijeci Fränkische Saale, sjeverozapadno od Schweinfurta. Ima razvijenu tekstilnu, farmaceutsku i elektrotehničku industriju.

U Bad Kissingenu također postoje poznata lječilišta koja vodu crpe iz termalnih izvora što je UNESCO prepoznao stavljajući grad na popis svjetske baštine kao dio zajedničkog projekta Veliki lječilišni gradovi Europe.

Geografija

Upravna podjela
Uz glavni grad Bad Kissingen, njegovi okruzi uključuju (s brojevima stanovništva u zagradama od 1. siječnja 2011.):

 Albertshausen (624)
 Arnshausen (1.244)
 Bad Kissingen (11.003)
 Garitz (4557)
 Hausen (1.704)
 Kleinbrach (375)
 Poppenroth (876)
 Reiterswiesen (2.103)
 Winkeli (1.378)

Zbratimljeni gradovi
  Željezno (Eisenstadt), Austrija
  Massa, Italija
  Vernon, Francuska
  Siófok, Mađarska

Poznate osobe
Poznate osobe koje su rođene, umrle ili živjele u Bad Kissingenu:

 Edmund Veesenmayer, njemački političar, časnik SS-a i ratni zločinac
 Alfred Meyer-Waldeck, njemački admiral i vojni zapovjednik

Izvori

Svjetska baština u Njemačkoj
Veliki lječilišni gradovi Europe

Bad Kissingen


The year 1788 in architecture involved some significant events.

Buildings and structures

Buildings

 Felix Meritis in Amsterdam (Netherlands), designed by Jacob Otten Husly, is opened.
 De Kleine Komedie in Amsterdam, designed by Abraham van der Hart, is completed.
 Théâtre Graslin in Nantes (France), designed by Mathurin Crucy, is opened.
 Theater in der Josefstadt, Vienna is established.
 Theatre Royal in Richmond, North Yorkshire, England, is built.
 Sofia Albertina Church in Scania (Sweden), designed by Carl Hårleman before his death in 1753, is inaugurated.
 Capilla de Ánimas in Santiago de Compostela (Spain) is completed.
 St. Spyridon Church, Peroj (Croatia) is completed.
 St Gregory's Church, Preshome (Scotland), designed by Father John Reid, is built.
 Façade of St. Anne's Church, Warsaw, by Chrystian Piotr Aigner, is completed.
 Admiralty House, London, designed by Samuel Pepys Cockerell, is opened.
 Palazzo Beneventano del Bosco in Syracuse, Sicily, rebuilt by Luciano Alì, is completed.
 Arresødal on Zealand (Denmark) is completed.
 Eriksholm Castle on the Isefjord (Denmark), designed by Caspar Frederik Harsdorff, is completed.
 Sandbjerg in Jutland (Denmark) is built.
 Terraced houses in England at Camden Crescent, Bath and 32–44, Caledonia Place, Clifton, Bristol, designed by John Eveleigh, are built.
 Second Walton Bridge over the River Thames in England, designed by James Paine, is opened.

Births
 February 25 – Thomas Cubitt, English builder (died 1855)
 April 27 – Charles Robert Cockerell, English architect (died 1863)
 November – William Strickland, American architect (died 1854)

Deaths
 February 2 – James "Athenian" Stuart, English neoclassical architect (born 1733)
 September 27 – Sir Robert Taylor, English stonemason, sculptor and architect (born 1714)

References

Architecture
Years in architecture
18th-century architecture

1788 in architecture


İsmetpaşa Stadyumu Kocaelispor tarafından kullanılmak üzere 1972'de müsabakalara hazır duruma getirilmiştir.

Stadyum, yarı-profesyonel Olimpik Oyunlar için uygun ve 16.750 kişilik seyirci kapasitesine sahipti. Yerini, 1 Eylül 2018'de açılışı yapılan Kocaeli Stadyumu'na bırakmıştır.

2006-2007 sezonu öncesi stadyumda yapılan yenileme çalışmaları sonucu kapasite artırılarak ve tribünlerin %75'inin üstü kapatılmıştı.

20 Haziran 2014 tarihinde yapılan ihalede İsmetpaşa Stadyumu'nun da içinde bulunduğu 86.775 metrekare arazi 83 milyon 198 bin 500  bedel ile Kumuşoğlu İnşaat-Tokal İnşaat Yapı tarafından kazanılmıştır. 20 Ağustos 2014 tarihinde satış sözleşmeleri imzalanmıştır. Stadyumun 2015 yılının Haziran ayından itibaren yıkılmaya başlanması planlansa da daha sonradan yıkım 1 yıl ertelenmiştir. Yapılacak proje kapsamında stadın yerine konut ve alışveriş merkezi yapılacağı iddia edilmiştir.

Stad Bilgileri
Genel Bilgiler
 Stadın Açılış Tarihi: 1978
 Son Yenileme: 2008
 Oyun Alanı Ölçüsü: 68 x 105
 Zemin Türü: Çim
 Işıklandırma: Var
 Koltuklandırma: Tamamı Koltuklu
 Kapalı Devre Kamera Sistemi: Yok
 Engelli Tribünü: Yok

Tribünler
 Maraton Oturma Alanı: 5000
 Numaralı Oturma Alanı: 5000
 Kale Arkası: 3250
 Dağ Tarafı Kale Arkası: 3250
Toplam Oturma Alanı: 16.750

Ek Bilgi
 Deplasman Tribünü: 675 (Dağ Tarafında)
 Localar: 13  (Numaralı Tribünde)
 Basın Tribünü: 200 (Numaralı Tribünde)

Yenileme

2006 Yenileme Çalışmaları
2006-2007 Sezonu öncesi İsmetpaşa Stadyumu'nda tel örgülerin kaldırılması ve tribünlerin aşağıya çekilmesiyle 13.000 olan kapasite 16.500'e çıkarılmıştır. Ayrıca deniz tarafında bulunan açık kale arkası tribününün üzeri kapatılmıştır. Daha önceden zaten kapalı olan maraton ve numaralı tribünler ile birlikte böylece stadın % 75'inin üzeri kapanmıştır. Tartan pistin üzerinde bulunan eski yedek kulübeleri sökülmüş ve numaralı tribünden görüşü engellememek için zemin 1 metre kazılarak yeni yedek kulübeleri buraya yerleştirilmiştir.

2008 Yenileme Çalışmaları

2008-2009 Sezonu öncesi İsmetpaşa Stadyumu'nun çimleri sökülerek yeni çimler yerleştirildi. Zeminin yenilenmesinin yanı sıra stada giriş turnikeleri 12'den 15'e çıkarıldı. Ayrıca 80 kişi kapasiteli basın tribünü, 200'e yükseltildi, protokol tribün koltukları yenilendi, hakem odaları genişletildi ve protokol tribünü üstüne 13 adet yeni loca yapıldı. Misafir takım otoparkı oluşturuldu, stadın iç ve dışındaki bütün demir aksamlar boyandı ve basın toplantı odası çelik konstrüksiyondan yeniden yapıldı.UEFA temsilcisi odası, temsilci odası, sağlık odaları ve iki takım soyunma odalarının bakımı yapıldı. Diğer yapılan çalışmalar ise şöyle:

 İsmetpaşa Stadyumu dış cephesinin  badana ve boyasının yaptırılması,
 Seyircilerin giriş-çıkış yaptıkları demir kapıların oksitlenme sonucu çürümesi nedeniyle değiştirilmesi,
 Bilet gişelerinin modernizasyonu,
 İç aydınlatma sisteminin değiştirilmesi,

Kaynakça

Kocaeli ilindeki stadyumlar
Kocaelispor

İsmetpaşa Stadyumu


Et fremmeligt Barn er en dansk stumfilm fra 1917, der er instrueret af Lau Lauritzen Sr. efter manuskript af Alfred Kjerulf.

Handling

Medvirkende
 Marius Berggren - Rentier Lemberg
 Frederik Buch - Klaus, Lembergs søn
 Agnes Seemann - Rosalie Rose
 Astrid Krygell
 Kate Fabian
 Johanne Krum-Hunderup
 Axel Boesen
 Betzy Kofoed
 Carl Schenstrøm
 Doris Langkilde

Eksterne henvisninger

Film instrueret af Lau Lauritzen Sr.
Stumfilm fra Danmark
Danske film fra 1917

Et fremmeligt Barn


El Museo de Bellas Artes de Montreal () es un gran museo en Montreal, Quebec, Canadá. Fue fundado en 1860, por lo que es la institución artística más antigua de Canadá, se trasladó a su actual ubicación en 1912 gracias a una gran donación del empresario James Ross. Es el museo más grande de Montreal y es uno de los más destacados en Canadá. El Museo de Bellas Artes de Montreal es miembro del Grupo Internacional de Organizadores de grandes exposiciones, también conocido como el Grupo Bizot, un foro que permite a los líderes de los más grandes museos del mundo exponer obras en intercambio y exposiciones. El museo está situado en el histórico tramo de Golden Square Mile de Sherbrooke Street.

Incidente
El 4 de septiembre de 1972, el museo fue escenario del robo de arte más grande en la historia canadiense, cuando ladrones armados se llevaron joyas, estatuillas y pinturas por un valor total de $ 2 millones de dólares (aproximadamente $ 10,9 millones en la actualidad), incluidas obras de Delacroix, Gainsborough y un raro paisaje de Rembrandt ("Paisaje con casas de campo"). Las obras nunca se han recuperado. En 2003, el diario Globe and Mail estimó que sólo el Rembrandt tenía un valor de 1 millón de dólares.

Galería

Véase también
 Galería de arte
 Exposición

Referencias

Bibliografía
 Encyclopedia Canadiana, Grolier of Canada Limited, Toronto-Ottawa-Montreal, 1966, Volume 1, page 216.
 Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville : une histoire du musée des beaux-arts de Montréal, Montréal, « Musée des beaux-arts de Montréal », 2007, 270 p. (ISBN 978-2-89192-318-7).
 Musée des beaux-arts de Montréal, Guide : Musée des beaux-arts de Montréal, Montréal, « Musée des beaux-arts de Montréal », 2007, 2e éd. (1re éd. 2003), 342 p. (ISBN 978-2-89192-312-5).

Enlaces externos

 Sitio web oficial

Museos de Montreal
Museos de arte de Canadá
Museos inaugurados en 1860
Arquitectura moderna en Canadá

Museo de Bellas Artes de Montreal


An Carex hostiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dc.. An Carex hostiana in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Carex

Carex hostiana


54810 Molleigh este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
54810 Molleigh este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa în cadrul programului LONEOS. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,43 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 9,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 54001-55000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

54810 Molleigh


Agrilus nicolanus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, em 1924.

Referências

nicolanus

Agrilus nicolanus


Sky Cinema (anteriormente Sky Movies) é um grupo de canais britânicos de televisão por assinatura de filmes de propriedade da Sky, parte da Comcast. É transmitido via satélite da Sky e via cabo da Virgin Media.

O primeiro canal Sky Movies iniciou como um dos quatro canais de satélite da Sky em 5 fevereiro de 1989. O primeiro filme exibido foi Dirty Dancing. O canal passou a ser pago em 5 de fevereiro de 1990. Ao longo do tempo, novas variantes dos canais foram criadas. Em 2007, eles foram agrupados por gênero. Sky Movies mudou o seu nome para Sky Cinema em 2016.

Canais atuais

Canais de televisão do Reino Unido
Canais de televisão fundados em 1989

Sky Cinema


Madrid Moderno (denominado también Colonia Madrid Moderno) fue una colonia madrileña de chalés adosados de estilo modernista construida durante el periodo de 1890-1906. Se consideran antecedente urbanístico a menor escala, de la Ciudad Lineal. Ocupó el sector espacial urbano que luego delimitarían las calles Cardenal Belluga, Castelar, Roma, Cartagena, Francisco Navacerrada, Campanario, Ruiz Perello y la avenida de los Toreros (junto a la plaza de toros de Las Ventas), entre el barrio madrileño de La Guindalera y las llamadas Ventas del Espíritu Santo. A pesar de algunas campañas para su conservación, la colonia, a comienzos del siglo , prácticamente había desaparecido.

Historia
En el año 1890 el abogado Mariano Santos Pinela propietario de unos terrenos cercanos al enclave de Las Ventas, al este de Madrid, se asoció con el empresario y arquitecto Julián Marín (autor de la Casa de las Bolas) para construir una colonia de pequeños chalés adosados en dicha zona. La idea fue inspirada por el arquitecto Mariano Belmás Estrada, estrecho colaborador de Arturo Soria, con quien compartía la filosofía de la síntesis de clases sociales en barrios caracterizados por la vivienda unifamiliar e higiénica.  En 1881 el Ayuntamiento de Madrid paralizó las obras del conjunto llamado Madrid Moderno por no haberse solicitado licencias, y se inició un periodo de litigios y juicios que se alargaría dos años. En el proceso, Santos Pinela aducía que las obras se realizaban dentro de una de sus propiedades, pero el tamaño del proyecto era de tal magnitud que no contó con el consentimiento tácito del Ayuntamiento.

En 1893 Francisco Navacerrada Sánchez abonó las multas, compró lo levantado durante la primera fase y asumió la regularización de los permisos de construcción de los que carecía Santos Pinela, continuando la obra hasta llegar a completar casi un centenar de hotelitos adosados. Las edificaciones y diseños fueron firmados por el maestro de obras Mauricio Martínez Calonge, aunque parece evidente la mano e influencia de Belmás Estrada. Navacerrada añadió una zona de ocio a la colonia denominada Parque Rusia, que completó esta segunda fase finalizada en 1895. No obstante se continuó construyendo chalés en la zona hasta 1930, diseñados por Valentín Roca Carbonell.

Características
Los hotelitos respondían a un modelo que repetía el esquema característico de chalé de dos plantas construido en ladrillo, con un mirador que sobresale de la fachada principal. El estilo modernista lo proporcionaban las columnas de hierro y los forjados a la vista de las fachadas, además de una línea decorativa con detalles neomudéjares. La colonia dispuso de una línea de tranvías que recorría la colonia en su trayecto, la Goya-Madrid Moderno-Ventas.

Notas

Referencias

Enlaces externos

Colonias de Madrid
Arquitectura modernista en Madrid
Arquitectura neomudéjar en España

Madrid Moderno


Regatul Armeniei, cunoscut și ca Regatul Armeniei Mari, sau pur și simplu Armenia Mare ( ; ), a fost o monarhie în Orientul Apropiat antic ce a existat din 321 î.Hr. până în 428 d.Hr. Istoria sa se împarte în stăpânirile succesive a trei dinastii regale:  (321 î.Hr.–200 î.Hr.),  (189 î.Hr.–12 d.Hr.) și Arsacidă (52–428).

Rădăcinile regatului au la bază unul din satrapiile Imperiului Ahemenid al Persiei numită Armenia (), care era format din teritoriul  (860 î.Hr.–590 î.Hr.) de după cucerirea acestuia de către imperiul med în 590 î.Hr. Satrapia a devenit regat în 321 î.Hr., în timpul domniei dinastiei Orontide, după cucerirea Persiei de către Alexandru cel Mare, care a fost încorporat în unul dintre regatele elenistice ale Imperiului Seleucid.

Sub Imperiul Seleucid (312-63 î.Hr.), tronul armean a fost divizat în două – Armenia Maior și Sophene – ambele trecând în mâinile  în 189 î.Hr. În timpul expansiunii spre est a Republicii Romane, Regatul Armeniei, sub Tigrane cel Mare, și-a atins culmea, din 83 până în 69 î.Hr., după ce a reîncorporat Sophene și a cucerit teritoriile rămase de la căderea imperiului seleucid, ducând la sfârșit existența acestuia, iar Armenia s-a dezvoltat într-un imperiu pentru o perioadă scurtă, după care ea însăși a fost cucerită de Roma în 69 î.Hr. Regii Artaxiazi rămași au continuat să conducă ca cleinți ai Romei până au fost răsturnați în 12 d.Hr. din cauza unei posibile loialități a acestora față de principalul rival al Romei din regiune, imperiul part.

În timpul războaielor romano-parte, dinastia Arsacidă a Armeniei a fost fondată de , un membru al dinastiei parte a Arsacizilor, care a fost proclamat rege al Armeniei în 52. În cea mai mare parte a acestei perioade, Armenia a fost puternic disputată între Roma și Partia, iar nobilimea armeană era divizată între pro-romani, pro-parți și neutri. Din 114 până în 118, Armenia a fost pentru scurt timp provincie a Imperiului Roman sub împăratul Traian. Regatul Armeniei a serivit adesea ca stat client sau vasal la frontiera celor două mari imperii și a succesorilor lor, imperiile bizantin și sasanid. În 301, Tiridate al III-lea a proclamat creștinismul ca religie de stat în Armenia, făcând din regatul armean primul stat care a îmbrățișat oficial creștinismul.

În timpul războaielor bizantino-sasanide, Armenia a fost în cele din urmă împărțită în  (în 387) și  (în 428).

Referințe

Regate armene
Foste state din Asia

Regatul Armeniei (antichitate)


Manfred Scherrer (* 6. Mai 1940 in Neuwied) ist ein ehemaliger deutscher Politiker (SPD).

Leben
Nach dem Besuch der Handelsschule durchlief Scherrer eine Ausbildung zum Buch- und Tiefdrucker sowie zum Kaufmann. Nach einer Tätigkeit in der Druck- und Verlagsbranche machte er sich als Verlagskaufmann selbständig und wurde Mitinhaber einer Verlags- und Werbeagentur.

Politik
Scherrer trat 1962 der SPD bei und wurde 1969 in den Neuwieder Stadtrat gewählt. Von 1975 bis 1987 gehörte er dem rheinland-pfälzischen Landtag an. Bei der Bundestagswahl 1987 wurde er über die Landesliste Rheinland-Pfalz der SPD in den Deutschen Bundestag gewählt, dem er bis zum 31. August 1990 angehörte. Im Bundestag war Scherrer Ordentliches Mitglied des Ausschusses für Raumordnung, Bauwesen und Städtebau.

Von 1990 bis 2000 war Scherrer Oberbürgermeister der Stadt Neuwied.

Literatur
 Rudolf Vierhaus, Ludolf Herbst (Hrsg.), Bruno Jahn (Mitarb.): Biographisches Handbuch der Mitglieder des Deutschen Bundestages. 1949–2002. Bd. 2: N–Z. Anhang. K. G. Saur, München 2002, ISBN 3-598-23782-0, S. 736.

Weblinks
 Datenhandbuch des Deutschen Bundestages

Landtagsabgeordneter (Rheinland-Pfalz)
Bundestagsabgeordneter (Rheinland-Pfalz)
SPD-Mitglied
Bürgermeister (Landkreis Neuwied)
Politiker (Neuwied)
Deutscher
Geboren 1940
Mann

Manfred Scherrer


A eleição municipal de Guarulhos realizou-se em 3 de outubro de 1996 (primeiro turno) e 15 de novembro de 1996 (segundo turno). O prefeito titular era Vicentino Papotto do PMDB. Néfi Tales do PDT foi eleito no segundo turno.

Resultado da eleição

primeiro turno

segundo turno

Guarulhos
Política de Guarulhos

Eleição municipal de Guarulhos em 1996


În România, există mai multe biserici de lemn amplasate în localități numite Jupânești:
Biserica de lemn din Jupânești, Argeș
Biserica de lemn din Jupânești, Timiș

Biserica de lemn din Jupânești


Povratak u budućnost (eng. Back to the Future) američka je znanstveno-fantastična avanturistička filmska serija, koju je napisao i režirao Robert Zemeckis, producirali Bob Bob i Neil Canton za Amblin Steven Spielberg, a distribuira Universal Pictures. Franšiza prati avanture srednjoškolca, Martyja McFlyja (Michael J. Fox) i ekscentričnog znanstvenika, doktora Emmetta L. Brown-a (Christopher Lloyd), dok oni koriste vremenski uređaj DeLorean za vrijeme putovanja u različita razdoblja u povijesti Hill Valleya., Kalifornija.

Prvi film bio je film s najviše zarada 1985. godine i postao je međunarodni fenomen, što je dovelo do drugog i trećeg filma, koji je bio filmska produkcija unazad, objavljena 1989. i 1990. Iako se nastavci nisu baš najbolje pokazali na blagajni kao prvi film, trilogija ostaje neizmjerno popularna i urodila je takvim spin-offovima kao animirana televizijska serija i vožnja simulacijom pokreta u tematskim parkovima Universal Studios u Universal Cityju., Kalifornija; Orlando, Florida; i Osaka u Japanu (svi su sada zatvoreni), kao i videoigre i scenski mjuzikl. Vizualne efekte filma radili su Industrial Light i Magic. Trilogija je nominirana za ukupno pet nagrada Oskar, osvojivši jednu (najbolja montaža zvuka).

Filmovi
Povratak u budućnost
Povratak u budućnost 2
Povratak u budućnost 3

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Povratak u budućnost

Povratak u budućnost (franšiza)


Toponimia
Clayton puede hacer referencia a varios lugares de Estados Unidos:

 Clayton, un pueblo en el estado de Alabama;
 dos municipios en el estado de Arkansas:
 Clayton, en el condado de Cleburne;
 Clayton, en el condado de Desha;
 Clayton, una ciudad en el estado de California;
 Clayton, un municipio en el estado de Carolina del Norte;
 Clayton, un pueblo en el estado de Carolina del Norte;
 Clayton, un municipio en el estado de Dakota del Norte;
 Clayton, un municipio en el estado de Dakota del Sur;
 Clayton, un pueblo en el estado de Delaware;
 Clayton, un pueblo en el estado de Georgia;
 Clayton, una ciudad en el estado de Idaho;
 dos municipios en el estado de Illinois:
 Clayton, en el condado de Adams;
 Clayton, en el condado de Woodford;
 Clayton, una villa en el estado anterior;
 Clayton, un pueblo en el estado de Indiana;
 dos municipios en el estado de Iowa:
 Clayton, en el condado de Clayton;
 Clayton, en el condado de Taylor;
 Clayton, una ciudad en el estado anterior;
 Clayton, una ciudad en el estado de Kansas;
 Clayton, un pueblo en el estado de Luisiana;
 dos municipios en el estado de Míchigan:
 Clayton, en el condado de Arenac;
 Clayton, en el condado de Genesee;
 Clayton, un municipio en el estado de Minnesota;
 Clayton, una villa en el estado anterior;
 Clayton, un municipio en el estado de Misuri;
 Clayton, una ciudad en el estado de Misuri;
 Clayton, un distrito municipal en el estado de Nueva Jersey;
 Clayton, un pueblo en el estado de Nueva York;
 Clayton, una villa en el estado anterior;
 Clayton, un pueblo en el estado de Nuevo México;
 Clayton, un municipio en el estado de Ohio;
 Clayton, una ciudad en el estado anterior;
 Clayton, un pueblo en el estado de Oklahoma;
 Clayton, un área no incorporada en el estado de Washington;
 tres pueblos en el estado de Wisconsin:
 Clayton, en el condado de Crawford;
 Clayton, en el condado de Polk;
 Clayton, en el condado de Winnebago;
 Clayton, una villa en el estado anterior;

Eponimia

Históricos

Apellido
Augustin Smith Clayton (1783–1839), jurista y político de Georgia, USA
Bertram Tracy Clayton (1862–1918), U.S. congressman and army officer killed in World War I
Christopher Clayton, Royal Navy pilot and admiral
Christopher Clayton (empresario) (1869–1945) científico británico, industrial y político conservador
Hilda Clayton (1991–2013),
Henry Clayton (desambiguación), varias personas
John Clayton (desambiguación), varias personas
John M. Clayton (1796–1856), lawyer, U.S. senator from Delaware and U.S. Secretary of State
Joseph Clayton (1868–1943), English freelance journalist and biographer
Joshua Clayton (1744–1798), physician, governor and U.S. senator from Delaware
Pat Clayton (1896–1962), desert explorer
Robert Clayton (desambiguación), varias personas
Thomas Clayton (1777–1854), lawyer and U.S. senator from Delaware
Tubby Clayton (1885–1972), Anglican clergyman, army chaplain and founder of Toc H
Walter F. Clayton (1865–1942) político de N. York
William Derek Clayton (1967) botánico inglés

Cultural y arte

Apellido
Attitude (1976, nombre real Timothy Clayton), rapero estadounidense y productor discográfico
Adam Clayton (1960), bajista de U2
Beth Clayton,  mezzo soprano estadounidense
Buck Clayton (1911–1991), estadounidense jazz trumpeter
Doctor Clayton (1898–1947), estadounidense blues singer
Jamie Clayton (1978), actriz y modelo estadounidense
Jan Clayton (1917–1983), actriz estadounidense
Jay Clayton (crítico) (1951), literary critic and professor
Jay Clayton (músico) (1941), jazz singer
Klariza Clayton (1989), English actress and singer
Merry Clayton (1948), estadounidense singer
Michael Clayton (film), 2007 Oscar-nominated film
Peter Clayton (1927–1991), BBC jazz presenter, jazz critic, y autor
R. Gilbert Clayton (1922–2013), estadounidense film set designer and actor
William Cecil Clayton, fictional character in Tarzan of the Apes
Farrah Moan (1993, real name Cameron Clayton), estadounidense drag queen

Nombre de pila
Clayton Chitty (1985), Canadian actor and model
Clayton Farlow, barón del petróleo ficticio de la serie de TV estadounidense Dallas
Clayton Hickman (1977), British scriptwriter and magazine editor
Clayton Howard (1934-2017), British make-up artist
Clayton Moore (1914–1999), estadounidense actor best known for playing the Lone Ranger in a television series of the same name
Clayton Rohner (1957), estadounidense film and television actor

Deporte

Apellido
Adam Clayton (futbolista) (1989), English footballer
Andrew Clayton (1973), English freestyle swimmer
Derek Clayton (1942), Australian marathon runner
Jim Clayton (rower) (1911–1992), New Zealand rower
José Clayton (1974), Brazilian-Tunisian footballer
Josh Clayton (1996), Australian rules footballer
Mark Clayton (estadounidense football, 1961), estadounidense football player
Mark Clayton (estadounidense football, 1982), estadounidense football player
Max Clayton (1994), English footballer
Michael Clayton (estadounidense football) (1982), estadounidense football player
Royce Clayton (1970), Major League Baseball player
Scott Clayton (1959), Australian rules footballer
Tom Clayton (–1909), Australian jockey

Nombre de pila
Clayton Michel Afonso (1988), futbolista brasileño
Clayton Bezerra Leite (1987), futbolista brasileño
Clayton da Silveira da Silva (1995), futbolista brasileño
Clayton Donaldson (1984), futbolista inglés-jamaiquino
Clayton Kershaw (1988), baseball player
Clayton Lambert (1962), West Indian cricketer
Clayton Nascimento Meireles (1989), futbolista brasileño
Clayton Oliver (1997), Australian rules footballer
Clayton Richard (1983), baseball player
Clayton Tonnemaker (1928–1996), futbolista estadounidense

Clayton


Arderea cărților se referă la ritualul de distrugere prin foc al cărților sau altor materiale scrise. Realizată de obicei într-un spațiu public, arderea cărților reprezintă un element de cenzură și provine, de obicei, dintr-o opoziție culturală, religioasă sau politică față de materialele în cauză.

În unele cazuri, lucrările distruse sunt de neînlocuit și arderea lor constituie o pierdere severă pentru patrimoniul cultural. Sunt de  menționat arderea cărților și îngroparea savanților din China dinastiei Qin (213-210 î.Hr.), distrugerea Bibliotecii din Bagdad (1258), distrugerea codicelor aztece de Itzcoatl (anii 1430), arderea codicelor Maya la ordinul episcopului Diego de Landa (1562).

În alte cazuri, precum cel al arderii cărților de către naziști, alte copii ale cărților distruse au supraviețuit - totuși arderea cărților a devenit emblematică pentru un regim dur și opresiv care a încercat să cenzureze sau să elimine din conștiința publică un aspect al culturii unei națiuni.

În timpurile moderne, alte medii de stocare precum discurile de gramofon, casetele video și CD-urile au fost, de asemenea, arse, distruse sau chiar zdrobite.

Context istoric

Arderea cărților are o lungă istorie ca instrument folosit de autoritățile laice și religioase, în efortul de a suprima ideile divergente sau eretice care erau percepute ca reprezentând o amenințare la adresa ordinii existente.

700 î.Hr.
Potrivit Tanahului, în secolul 7 î.Hr. regele Ioiachim al Iudeei a ars o parte dintr-un sul scris de Baruch ben Neriah la dictarea proorocului Ieremia (Ieremia 36).

Arderea cărților și îngroparea savanților din China (210 î.Hr.)
Qin Shi Huang, primul împărat al dinastiei Qin, a ordonat arderea cărților și îngroparea savanților în 213 î.Hr. și îngroparea de vii a 460 de savanți confucianiști în 210 î.Hr. cu scopul de a rămâne pe tron. Unele dintre aceste cărți au fost scrise în Shang Xiang, o școală superioară fondată în 2208 î.Hr. Evenimentul a cauzat pierderea mai multor tratate filozofice ale celor 100 de școli de gândire. Filozofia oficială a guvernării ("legalismul") a supraviețuit.

Arderile realizate de creștini
După Primul conciliu de la Niceea (325 AD), împăratul roman Constantin cel Mare a emis un edict împotriva învățăturilor nontrinitariene ale arienilor care prevedea arderea sistematică a cărților; "În plus, dacă va fi găsită orice scriere compusă de Arie, ea trebuie să fie aruncată în foc, așa că nu numai răutatea învățăturilor lui să fie distrusă, dar să nu rămână nimic care să mai amintească cuiva de el. Și fac prin prezenta un ordin public, că, dacă cineva ar fi descoperit că a ascuns o scriere de-a lui Arie și nu a adus-o imediat pentru a fi distrusă prin foc, pedeapsa lui va fi moartea. Imediat ce va fi descoperit că a săvârșit această infracțiune, el va fi adus pentru a suferi pedeapsa capitala....." Potrivit Elainei Pagels, "în anul 367, Atanasie, episcop zelos al Alexandriei, a emis o pastorală în care le-a cerut călugărilor egipteni să distrugă toate aceste scrieri inacceptabile, cu excepția celor pe care le-a enumerat în mod expres ca "acceptabile" sau chiar "canonice" — listă ce constituie în prezent Noul Testament". Pagels citează pastorala lui Atanasie (scrisoarea 39) din 367 AD, care prevede un canon, dar nu ordonă călugărilor în mod explicit să distrugă scrierile excluse. Textele eretice au fost șterse și suprascrise, la fel ca multe texte ale antichității clasice. Potrivit autoarei Rebecca Knuth, un număr mare de texte creștine timpurii au fost "distruse" într-un mod similar cu arderea lor în public.

Arderea Bibliotecii din Alexandria
Biblioteca din Alexandria, cea mai mare bibliotecă din lumea antică, întemeiată în 300 î.Hr. și cu o colecție de mai mult de 9.000 de manuscrise, a ars în timpul ocupației romane, posibil în urma unui incendiu organizat de Iulius Cezar în 48 î.Hr., al unui atac al lui Aurelian din anul 270 sau al unui decret al papei copt Teofil în anul 391.

Arderea cărților nestoriene
Prin activitatea depusă de Chiril al Alexandriei (c. 376-444) au fost arse aproape toate scrierile lui Nestorie (386-450), la scurt timp după 435.

Arderea cărților ariene
Potrivit Cronicii lui Fredegar, Recared, regele vizigoților (ce a domnit în perioada 586-601) și primul rege catolic al Spaniei, după convertirea sa la catolicism în 587, a ordonat ca toate cărțile ariene să fie strânse și arse; toate cărțile de teologie arianistă au fost transformate în cenușă, la fel ca și casa în care au fost intenționat colectate.

Arderea manuscriselor evreiești în 1244
În 1244, ca rezultat al Procesului Talmudului de la Paris, douăzeci și patru de căruțe pline cu Talmuduri și alte manuscrise religioase evreiești au fost incendiate pe străzile din Paris.

Arderea manuscriselor aztece și mayașe în anii 1560
În perioada cuceririi Americilor și a confruntării civilizațiilor europene și indigene americane, mai multe cărți scrise de către populațiile indigene au fost distruse. Existau multe cărți scrise de azteci la momentul cuceririi spaniole a Yucatánului, în secolul al XVI-lea. Cu toate acestea, majoritatea acelor cărți au fost distruse de conchistadori și de preoții catolici, cu excepția preotului Bartolome de la Casas. În special, multe cărți din Yucatan au fost distruse la ordinul episcopului Diego de Landa în iulie 1562. De Landa a scris: "Am găsit un număr mare de cărți în aceste persoane și, deoarece acestea nu conțineau nimic care să nu poată fi considerat ca superstiție și minciuni ale diavolului, le-am ars pe toate, ceea ce ei (Maya) au regretat într-o măsură umitoare și care le-a provocat multă suferință". În mod ironic, cele mai multe dintre cărțile care au fost distruse de către europeni erau părtinitoare și se bazau pe versiunea aztecă a istoriei regiunii. Aztecii cuceriseră anterior acea regiune și distruseseră multe dintre cărțile și documentele mayașe.

Regimul nazist (1933)
Principal: Arderea cărților de către naziști

Guvernul Nazist a decretat astfel motivele pentru arderea materialelor tipărite:

Erupția Vezuviului din anul 79
În erupția Vezuviului din anul 79 un depozit de mii de suluri de papirus (Herculaneum papyri) dintr-o vilă au fost carbonizate în urma unui flux piroclastic. Acest incident a avut efectul neobișnuit de a le conserva într-o formă ușor de citit (deși cu dificultate), pentru că într-un climat la fel de ud ca cel al Italiei ele ar fi putrezit cu mult timp în urmă dacă nu ar fi ars.

Arderi realizate de autori
În 1588, cardinalul englez exilat William Allen a scris An Admonition to the Nobility and People of England, o lucrare care o ataca pe regina Elisabeta I. Ea urma să fie publicată în Anglia ocupată de Spania în situația în care invazia Armadei spaniole ar fi avut succes. După înfrângerea Armadei, Allen ar fi pus cartea sa pe foc, și știm de ea doar prin intermediul unuia dintre spionii Elisabetei, care ar fi furat o copie.

Rabinul hasidic Nachman din Breslov ar fi scris o carte pe care el însuși a ars-o în 1808. Până în prezent, discipolii săi regretă "Cartea arsă" și caută în scrierile ce au rămas de la rabin o serie de indicii cu privire la ceea ce conținea volumul pierdut și de ce a fost distrus.

Se știe că Carlo Goldoni a ars prima sa piesă, o tragedie numită Amalasunta, atunci când s-a confruntat cu critici nefavorabile.

Nikolai Gogol a ars a doua parte a capodoperei sale Suflete moarte, după ce a intrat sub influența unui preot care l-a convins că opera sa literară era păcătoasă; Gogol a descris mai târziu acest lucru ca pe o greșeală.

În anii 1870 Ceaikovski a distrus manuscrisul primei sale opere, Voevoda. În perioada sovietică Voevoda a fost reconstituită postum pe baza orchestrației și a părților vocale ce au supraviețuit în schițele compozitorului.

După ce Hector Hugh Munro (cunoscut mai ales sub pseudonimul Saki) a fost ucis în Primul Război Mondial în august 1916, sora sa, Ethel, a distrus cele mai multe dintre hârtiile sale.

Joe Shuster, care, împreună cu Jerry Siegel a creat fictiv super-eroul fictiv Superman, a ars în 1938 prima poveste cu Superman crezând că nu va găsi un editor.

Testamente ce prevedeau arderea cărților
Când Virgil a murit, el a lăsat instrucțiuni ca manuscrisul Eneidei să fie ars, deoarece era o variantă plină de greșeli necorectate și nu o variantă finală ce urma să fie publicată. Cu toate acestea, această instrucțiune a fost ignorată. Faima lui Virgil se datorează, în principal, Eneidei, publicate în această formă "imperfectă" și considerate una dintre cele mai mari capodopere ale literaturii clasice.

Înainte de moartea sa, Franz Kafka i-a scris prietenului și executorului său testamentar Max Brod: "Dragul meu Max, ultima mea cerere: Tot ce las în urma mea... jurnale, manuscrise, scrisori (ale mele și ale altora), schițe și așa mai departe, să fie arse necitite". Brod nu i-a respectat dorința lui Kafka, crezând că Kafka i-a dat aceste instrucțiuni, în mod specific, pentru că Kafka știa că el nu le va îndeplini – Brod îi spusese deja acest lucru. Dacă Brod ar fi respectat instrucțiunile lui Kafka, întreaga operă a lui Kafka – cu excepția câtorva povestiri publicate în timpul vieții sale – ar fi fost pierdută pentru totdeauna. Mulți critici din acea vreme și până în prezent încearcă să explice decizia lui Brod.

Un caz similar se referă la poeta americană Emily Dickinson, care a murit în 1886 și i-a lăsat surorii sale, Lavinia, instrucțiunea de a-i arde toate documentele. Lavinia Dickinson a ars aproape toată corespondența surorii sale, dar a interpretat că testamentul nu se referă la cele patruzeci de caiete și foi volante, ce conțineau aproape 1800 de poezii; acestea au fost salvate de Lavinia și publicate încă din acel an. În situația că Lavinia Dickinson ar fi fost mai strictă în îndeplinirea ultimei dorințe a surorii sale, o mare parte din opera poetică a lui Emily Dickinson ar fi fost pierdută.

Biblioclasmul modern
Biblioclasmul continuă să aibă loc și în prezent. Biblioteci din întreaga lume au fost distruse în ultimii ani. În ciuda faptului că distrugerea cărților este condamnată de majoritatea societății, oamenii încă mai participă la arderea cărților pe o scară mai mare sau mai mică.

În Azerbaidjan, atunci când a fost adoptat un alfabet latin modificat, cărțile publicate cu caractere arabe au fost arse, în special la sfârșitul anilor 1920 și în anii 1930. Nu numai Coranul, ci și manuscrise istorice și medicale au fost distruse.

Arderea cărților a fost organizată cu regularitate în Germania Nazistă în anii 1930 de către trupele SA pentru a distruge operele degenerate ale unor autori evrei sau homosexuali precum Thomas Mann, Marcel Proust și Karl Marx.

În anii 1950, peste șase tone de cărți scrise de William Reich au fost arse în SUA în urma unor hotărâri judecătorești.

În 1973, în timpul perioadei de dictatură fascistă din Chile sub conducerea lui Augusto Pinochet, sute de cărți au fost arse ca o modalitate de represiune și cenzură.

Referințe

Lectură suplimentară
 Knuth, Rebecca (2006). Burning Books and Leveling Libraries: Extremist violence and Cultural Destruction. Westport, Connecticut: Praeger.

Legături externe
 "On Book Burnings and Book Burners: Reflections on the Power (and Powerlessness) of Ideas" by Hans J. Hillerbrand
 "Burning books" by Haig A. Bosmajian
 "Bannings and burnings in history" - Book and Periodical Council (Canada)
 "The books have been burning: timeline" by Daniel Schwartz, CBC News. Updated 10 September 2010

Libertate de expresie
Forme de protest

Arderea cărților


Le Club Sport Juventud La Palma, couramment abrégé en Juventud La Palma, est un club péruvien de football basé à Huacho.

Histoire
Fondé le  à Huacho, une ville située à 150 km au nord de la capitale Lima, le Juventud La Palma remporte son premier titre majeur, la Copa Perú, en 1978 sous la houlette de Mario Gonzales Benites. Cela lui permet d'accéder à la  en 1979, mais il est relégué en 1980.

En 1984, il est invité par la Fédération péruvienne à faire partie de l'élite. Il s'y maintient jusqu'en 1987.

En 1988, le club s'incline aux tirs au but en finale du championnat de D2 face au Defensor Lima. Il sera encore vice-champion de  l'année suivante (derrière le Sport Boys).

Le Juventud La Palma jouera en D2 jusqu'en 1994. Il évolue depuis dans la ligue de district de Huacho.

Résultats sportifs

Palmarès

Bilan et records

 Saisons au sein du championnat du Pérou : 6 (1979-1980 / 1984-1987).
 Saisons au sein du championnat du Pérou D2 : 7 (1983 / 1988-1991 / 1993-1994).

Personnalités historiques du club

Anciens joueurs

Entraîneurs

Notes et références

Liens externes

  CS Juventud La Palma sur www.globalsportsarchive.com

Club de football au Pérou
Club de football fondé en 1950

Club Sport Juventud La Palma


Rosa Martinez Viyana Bienali, Santa Fe Bienali, Moskova Bienali ve İstanbul Bienali gibi önemli uluslararası sergilerin küratörlüğünü yapmış, 2005'te Venedik Bineali'ni Maria de Corral ile birlikte yönetmiş İspanyol küratör ve sanat eleştirmeni. İstanbul Modern'in baş küratörlüğünü yapmaktadır.

Çalıştığı Uluslararası Bienaller

 2005: Maria de Corral ile beraber Venedik Bienali direktörlüğü
 2005: 1. Moskova Bienali'nin Joseph Backstein, Daniel Birnbaum, Nicolas Bourriaud, Iara Boubnova ve Hans Ulrich Obrist ile beraber yürüttüğü küratörlüğü
 2003: Venedik Bienali İspanya Pavyonu
 2001-2003: Japonya'daki Echigo-Tsumari Trienali'nin uluslararası danışmanlığı
 2000: Young Chul Lee ve Hou Hanru ile beraber Pusan, Kore'deki Metropolitan Art Museum'da düzenlenen 2. Pusan Bienali'nin kuratörlüğü.
 2000: Biennial EVA 2000, Limerick (İrlanda) "Arkadaşlar ve Komşular" küratörlüğü.
 1999: "Bir yer aramak", 3. Uluslararası SITE Santa Fe Bienali (New Mexico, ABD) Küratörlüğü.
 1997: "Yaşam, Güzellik, Çeviriler/Aktarımlar Ve Diğer Güçlükler Üstüne" konulu 5. Uluslararası İstanbul Bienali'nin küratörlüğü.
 1996: Viktor Misiano, Katalin Neray, Hans Ulrich Obrist ve Andrew Renton ile beraber Manifesta I, Rotterdam (Hollanda) küratörlüğü.
 1988-1992: Barcelona Bienali yöneticiliği ve Barcelona'nın Akdeniz Bienallerindeki (Bologna, Selanik, Marsilya, Tipasa) koordinatörlüğü.

İspanyol eleştirmenler
Sanat eleştirmenleri
İspanyol küratörler
Yaşayan insanlar

Rosa Martinez


, llamado el Templo Dorado y el Santuario de los Espíritus de la Montaña (山神社), es un santuario sintoísta situado a media ladera de una montaña denominada 四平街, en un área natural de Jinguashi, una localidad dependiente de Nueva Taipéi, en Taiwán.

Jinguashi recibió durante la ocupación japonesa de Taiwán el nombre de Kinkaseki. Se especulaba que la región era rica en oro, por lo que se asentó una compañía minera, la 日本鉱業株式会社, que construyó el jinja, dedicado a tres espíritus kami de la minería, en 1933: Ōkuninushi, Kanayamahiko no Mikoto y Sarutahiko Okami. Cada año se congregaban los trabajadores de la mina y celebraban un festival japonés o matsuri.

Después de que durante la Segunda Guerra Mundial los japoneses se vieran obligados a abandonar Taiwán, el santuario fue destruido por vándalos.

Enlaces externos

 (En inglés) Información sobre el área natural donde se encuentran las ruinas del santuario.
 (En japonés) 台湾行2〈霧の黄金神社を訪ねて〉 Guía de viaje que contiene información sobre el santuario de Ōgon - Fotografías del templo y de la residencia japonesa.

Ogon
Arquitectura de Taiwán del siglo XX
Templos desaparecidos
Ruinas de Taiwán

Santuario Ōgon


Johann Strauss I (1804-1849), Avusturyalı besteci, "Baba"  Strauss
 Johann Strauss II (1825-1899), Avusturyalı besteci, "Oğul" Strauss

Johann Strauss


Rock in Rio IX foi a nona edição do festival realizada na Cidade do Rock, no Rio de Janeiro nos dias 2, 3, 4, 8, 9, 10 e 11 de setembro de 2022 (anteriormente 24, 25, 26 e 30 de setembro e dias 1, 2, 3 de outubro de 2021, datas remarcadas devido à pandemia de SARS-CoV-2).

Pouco tempo após o fim do evento em 2019, os organizadores garantiram a presença do DJ Alok na próxima edição. No dia 15 de dezembro foram anunciadas oficialmente as primeiras atrações do festival, que integrarão o primeiro dia do mesmo, no chamado "dia do metal". Iron Maiden, que virá pela quinta vez ao Rock in Rio, será a atração principal, que também contará com Dream Theater e a brasileira Sepultura, com participação da Orquestra Sinfônica Brasileira.

Line-up
Artistas principais de cada noite e palco em negrito.

Alterações
 A banda Megadeth se apresentaria no festival no dia 2 de setembro de 2022, porém decidiram cancelar sua participação para focar em sua turnê pelos Estados Unidos.
 O grupo norte-americano Migos foi substituído pelo grupo brasileiro Jota Quest em 4 de setembro de 2022.

Impacto
A cidade do Rio de Janeiro recebeu quinhentos mil turistas na capital fluminense, segundo dados coletados pelo jornal Extra. O evento injetou um total de R$1.7 bilhão de reais na economia carioca, gerando 28 mil empregos diretos.

Rock in Rio
2022 na música
2022 no Rio de Janeiro

Rock in Rio IX


Mehmet Sait Pesen (1923, İstanbul - 3 Ağustos 2012, İstanbul), Türk ressam, eğitimcidir.

1923 yılında İstanbul'da doğan sanatçı, 1948 yılında Güzel Sanatlar Akademisi Yüksek Resim Bölümü'nden mezun oldu. Hocası Bedri Rahmi Eyüboğlu'nun 10 öğrencisi tarafından 1947 yılında kurulan On'lar Grubu içinde yer aldı.

1943'ten itibaren ulusal bir resim biçemine ulaşmanın yollarını araştırdı. İlk resimlerinde renkçi ve lekeci tavır dikkati çeker. 1950'lerde yarı soyut, nakışçı resme yöneldi. 1955'te kapalı kompozisyon yaklaşımıyla tek ya da ikili figürlerde soyutlamanın sınırlarını zorladığı, cinselliğe gönderme yaptığı horoz temalı resimlerle hareketin figürü oluşturduğu yeni bir resim dili geliştirdi. 1973 sonrasında lekeci anlayışa ağırlık verdi. 1975'ten itibaren soyutluktan adım adım uzaklaşıp daha net resimsel mekanlar ve figür düzenlemeleri uyguladı. 1980'lerde Anadolu kompozisyonları, İstiklal Savaşı serilerinde resimsel mekanı zenginleştirmenin yollarını araştırdı. Minyatürsel resim mekanı düşüncesinden yola çıkarak Türkiye'yi bütünüyle simgeleyen kompozisyon şemaları oluşturdu. Anadolu destanı yaratmak arzusuyla yurt renklerinin ezgisel atmosferini resim diline dönüştürme çabasını sürdürdü. 1987'ye kadar eserlerinde minyatür sanatına göndermeler yaparken bu tarihten itibaren kompozisyon şemasıyla, yaldız kullanımının artmasıyla, resmi çevreleyen yaldız içindeki yazı ve figürlerle doğrudan minyatür çıkışlı resim anlayışını benimsedi. Halk resmi geleceğine de yakın durdu. Tüm bu ögelerle çağdaş bir şenlikname oluşturmayı hayal etti.

Yurtiçi ve yurt dışında elliyi aşkın kişisel sergi açtı. Uzun yıllar Haydarpaşa Lisesi'nde resim öğretmenliği yaptı. 1986'da Barış, Sevgi ve Dostluk konulu Uluslararası Yarışma'da birincilik ödülü aldı, 1987'de bir çalışması UNICEF kartı oldu.
1998 yılında Uluslararası Plastik Sanatçılar Derneği tarafından kendisine 'Sanatta 50.Yıl' ödülü verildi.

Pesen'in "Kompozisyon" başlıklı eseri Ankara Resim ve Heykel Müzesi'nde, "Gelin Alayı" ve "Figüratif" başlıklı eserleri İzmir Resim ve Heykel Müzesi'nde sergilenmektedir.

Dış bağlantılar

Kaynaklar
20. yüzyıl Türk ressamları
21. yüzyıl Türk ressamları
İstanbul doğumlu ressamlar
Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilenler
2012 yılında ölenler
1923 doğumlular

Mehmet Pesen


Operation Asfalt (norsk: Operasjon Asfalt) gik ud på at flytte alle krigsgrave med sovjetiske krigsfanger til den centrale internasjonal krigskirkegård på Tjøtta. Flytningen blev gennemført under den kolde krig i 1951, efter at det blev vedtaget af den norske regering. De norske myndigheder frygtede, at russiske spioner – forklædt som familie til de faldne krigsfanger – skulle rejse rundt i Norge. Ved at samle de russiske krigsgrave kunne det bedre lade sig gøre at holde en sådan trafik under opsigt.

Det tog mange år, før de sovjetrussiske krigsfanger, deres grave og den kolde krig skulle fange de norske historikeres interesse.

Baggrunden
Under 2. verdenskrig blev mere end 100.000 sovjetrussiske krigsfanger transporteret til Norge. Af disse omkom omkring 13.700. Tallet er større end det totale tab af norske liv, civile og militære i hele krigen.

De sovjetrussiske krigsfanger omkom dels ved store forlis under transport langs den norske kyst, bl.a. ved sænkingen af skibene Palatia i 1942 og Rigel i 1944; til sammen omkom omkring 3.000 sovjetrussiske krigsfanger i disse forlis. De russiske fanger var ellers i slavearbejde mange steder, dels for at bygge fæstninger, veje og jernbaner, spredt over hele Norge fra Grense Jakobselv i Sør-Varanger kommune i Finnmark til Oslofjorden. De døde fanger blev begravet i fællesgrave uden identifikation.

Gennemførslen
Operation Asfalt blev igangsat straks efter den norske regerings vedtagelse, uden at vedtagelsen var gjort om, hvor den internationale krigskirkegård skulle ligge. Der var en del dramatik knyttet til gennemførslen, som først skete i Nord-Norge. I oktober 1951 blev 8.000 lig lastet og losset. Resterne af ligene var pakket i papirsække, og mandskabet på DS «Raftsund» protesterede, da de ikke orkede arbejdet med at håndtere lasten, som gav en uudholdelig stank. Efterretningstjenesten og et marinefartøj fulgte transporten med ordre om at skyde skræmmeskud, hvis der skulle opstå uro i havnene. I Mo i Rana blev protesterne så kraftige, at aktionen blev afblæst af forsvarsministeren. Folk – ikke kun kommunisterne – opfattede flytningen af ligene som en skændig handling. Massemobiliseringen, som skete i Mo i Rana, er i eftertiden kaldt kirkegårdskrigen. En admiral i den norske søforsvarskommando betegnede operationen som mislykket. Aktionen skulle året efter fortsætte i Syd-Norge, men blev ikke gennemført som planlagt.

1200 døde blev lagt i individuelle grave, mens de øvrige i massegrave. Ifølge Soleim har de norske myndigheder ikke lagt særlig meget arbejde i at identificere de døde og det er ofte ukendt hvordan de døde.

Officiel begrundelse
Den officielle begrundelse – som kunne læses på den norske "Krigsgravtjenestens" hjemmeside i 2013 – var, at de sovjetiske krigsgrave var mange, de lå spredt og trængte til at blive istandsat. Derfor blev det i 1951 lagt en plan for at samle de sovjetrussiske krigsgrave på et sted. Planen skulle – ifølge Krigsgravtjenesten – være planlagt i samråd med sovjetiske myndigheder. Sandheden er, at flytningen af krigsgravene førte til en alvorlig diplomatisk strid mellem Norge og Sovjetunionen. At frygt for sovjetisk spionage blev den egentlige årsag ikke nævnt på Krigsgravtjenestens hjemmeside. Sagens realiteter var på dette tidspunkt allerede kendt.

Referencer

Se også
 Sovjetfangerne i Norge under 2. verdenskrig

Litteratur
 Halvor Fjermeros (2013): Med lik i lasten; historien om operasjon asfalt,
 Marianne Neerland Soleim (2004): Sovjetiske krigsfanger i Norge 1941-1945 - antall, organisering, repatriering. Doktoravhandling. Institutt for historie. Universitetet i Tromsø. Spartacus forlag,
 Marianne Neerland Soleim (2016): Operasjon asfalt. Kald krig om krigsgraver. Orkana forlag.
 Operasjon asfalt i Store norske leksikon

Eksterne henvisninger
 forskningsradet.no Kulturminner vi helst vil glemme  12.03.2010
 nrk.no Krigsurett mot russere rettes opp 24.10.2008
 dagbladet.no - De kalte oss likrøvere 24.05.2010

Referencer

Norges historie
Den kolde krig
Norge under 2. verdenskrig
Sovjetunionen under 2. verdenskrig

Operation Asfalt


An Cheathrú Rua [] (alte Schreibweise (vor 1945): An Cheathramhadh Ruadh, anglisiert: Carraroe oder Carrowroe) ist ein Dorf auf einer Halbinsel zwischen den Buchten Cuan an Fhir Mhóir und Cuan Chasla in der Grafschaft Galway, Irland. Es umfasst die Townlands An Cheathrú Rua Thuaidh, An Cheathrú Rua Theas, Barr an Doire und An Caorán Beag.  Es liegt in der Gaeltachtregion Connemaras. Die Umgangssprache ist wie im benachbarten Casla der Connacht-Dialekt des Irischen. Offiziellen Status hat deshalb nur der irische Name An Cheathrú Rua.

An Cheathrú Rua ist berühmt für seine Galway Hookers genannten Boote. Verbreitet sind hauptsächlich báid mhóra ("große Boote") und leathbháid ("Halbboote"), die früher benutzt wurden, um Torf aus den Mooren Connemaras zu den Aran-Inseln und in die Region des Boireann (Burren) in der Grafschaft Clare zu transportieren, da Torf in diesen Gegenden nicht vorkommt. Diese Tradition lebt alljährlich beim Festival Cruinniú na mBáid (Treffen der Boote) wieder auf. Die kleineren Fischerboote der Region werden gleoiteoga genannt. Jedes Jahr am letzten Montag im August findet zudem die Segelregatta Féile an Dóilín statt.

Der geschützte Strand Trá an Dóilín (engl. Coral Beach) ist ein Strand an der Westküste An Cheathrú Ruas, der im Gegensatz zu seinem englischen Namen nicht aus Korallenresten, sondern aus mineralisierten Ablagerungen von Rotalgen besteht.

In An Cheathrú Rua befinden sich die Sommercolleges Coláiste Chiaráin und Coláiste Cholumba. Hier verbringen Schüler aus ganz Irland ihre Sommerferien, um ihre Irischsprachkenntnisse zu vertiefen, während sie bei muttersprachlichen Familien untergebracht sind. Das 1977 eröffnete Áras Mháirtín Uí Chadhain ("Máirtín Ó Cadhain-Haus") ist eines der in der Gaeltacht liegenden Zentren des Oifig na Gaeilge Labhartha ("Amt der gesprochenen irischen Sprache") der National University of Ireland, Galway. Es wurde nach dem irischen Schriftsteller Máirtín Ó Cadhain benannt.

Der irische Name An Cheathrú Rua bedeutet "das braunrote Viertel".

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im County Galway

An Cheathrú Rua


Streptotrichaceae, porodica pravih mahovina iz reda Pottiales opisana 2017. godine. Sastoji se od pet rodova

Rodovi
 Austroleptodontium R.H. Zander
 Crassileptodontium R.H. Zander
 Microleptodontium R.H. Zander
 Rubroleptodontium R.H. Zander
 Stephanoleptodontium R.H. Zander

Izvori

Pottiales
Biljne porodice

Streptotrichaceae


Nutcase este un film neozeelandez de comedie din 1980. Este regizat de Roger Donaldson.

Prezentare

Distribuție
 Melissa Donaldson ca Nikki
 Peter Shand ca Jamie
 Aaron Donaldson - Crunch
Jon Gadsby - Chief Inspector Cobblestone
Nevan Rowe ca Evil Eva
Ian Watkin ca Godzilla
 Michael Wilson ca McLooney
Ian Mune ca U-boat Commodore
Clyde Scott ca Murphy
Jim Coates ca Gribble

Note

New Zealand Film 1912-1996 by Helen Martin & Sam Edwards p73 (1997, Oxford University Press, Auckland) ISBN 019 558336 1

Legături externe

Vezi și
 Listă de filme de comedie din anii 1980

Filme din 1980
Filme neozeelandeze
Filme de comedie din anii 1980
Filme polițiste
Filme în limba engleză

Nutcase (film)