In der Liste der Kulturdenkmale in Saeul sind alle Kulturdenkmale der luxemburgischen Gemeinde Saeul aufgeführt (Stand: 29. September 2022).

Kulturdenkmal nach Ortsteil

Ehner

|}

Kapweiler

|}

Saeul

|}

Legende: PCN – Immeubles et objets bénéficiant des effets de classement comme patrimoine culturel national; IS – Immeubles et objets inscrits à l'inventaire supplémentaire

Weblinks

Quelle
 Liste des immeubles et objets beneficiant d'une protection nationales, Nationales Institut für das gebaute Erbe, Fassung vom 12. September 2022, S. 112 f. (PDF)

Saeul
!Kulturdenkmal

Liste der Kulturdenkmale in Saeul


Tayyibe Gülek Domaç (d. 20 Haziran 1969, Ankara), Türk siyasetçi. Türk siyasi tarihinin önemli isimlerinden Kasım Gülek'in kızıdır.

1991 yılında Harvard Üniversitesi Ekonomi Bölümünden (ABD) derece ile mezun oldu. Yüksek lisans eğitimini Londra Üniversitesi Londra Ekonomi Okulunda (İngiltere) 1992 yılında tamamladı. 1996 yılında Bruges'da bulunan College d'Europe'da (Belçika) Avrupa Birliği kursunu tamamladı.

1994 yılında Başbakanlıkta danışman olarak göreve başladı. 1999 yılına kadar sürdürdüğü görevi sırasında, Bakü Tiflis Ceyhan Petrol Boru Hattı, ekonomi koordinasyonu, Avrupa Birliği koordinasyonu, Güneydoğu Anadolu Projesi ve devlette toplam kalite yönetiminin uygulanması konularında çalıştı. 18 Nisan 1999 seçimlerinde DSP listesinden Adana milletvekili olarak 21. Dönem TBMM'ye en genç kadın milletvekili olarak girdi. Rahşan Affı'na destek verdi, 21 Aralık 2000'de Meclis'te yapılan oylamada kabul oyu verdi. 12 Temmuz 2002 tarihinde Başbakan Bülent Ecevit tarafından Kıbrıs'tan ve Yurt Dışında Yaşayan Vatandaşlardan sorumlu Devlet Bakanı olarak atandı.

Meclis'te görev yaptığı sürede Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisi Türk Delegasyonu üyesi ve de Batı Avrupa Birliği Türk Delegasyonu üyesi olan Gülek, Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisinde Hukuk ve İnsan Hakları Komisyonu Başkan Vekilliğinin yanı sıra Kadın-Erkek Eşitliği Komisyonu üyeliği de yaptı. 2002 yılında Dünya Ekonomik Forumu (World Economic Forum, Davos) tarafından Geleceğin Genç Liderleri arasına seçildi. Ayşe Kulin'in, gerçek bir hayat hikayesinden yola çıkarak yazdığı 'Adı Aylin', kitabının kahramanı Aylin Devrimel Radomisli, Tayyibe Gülek'in teyzesidir. 1997 yılında sunucu Murat Birsel ile evlenmiştir, çift 1 yıl sonra boşanmıştır. 2002 yılında İlker Domaç ile evlenmiştir.

Kaynakça

1969 doğumlular
Ankara doğumlu siyasetçiler
Harvard Üniversitesinde öğrenim görenler
Londra Üniversitesinde öğrenim görenler
TBMM 21. dönem Adana milletvekilleri
Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisi Türk Grubu
Demokratik Sol Parti mensubu siyasetçiler
20. yüzyıl Türk siyasetçileri
Yaşayan insanlar
Türk kadın milletvekilleri
Kadın devlet bakanları
Türkiye Cumhuriyeti Devlet Bakanları

Tayyibe Gülek


Woman's gotta have it er en eksperimentalfilm instrueret af Susan Hinnum efter eget manuskript.

Handling
En ironisk og kønspolitisk kommentar til billedkunstscenen anno 1996.

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1996

Woman's gotta have it


Onthophagus khonmiinitnoi é uma espécie de inseto do género Onthophagus da família Scarabaeidae da ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente pela primeira vez no ano de 1990 por Masumoto.

Referências

Ligações externas

khonmiinitnoi
Coleópteros descritos em 1990

Onthophagus khonmiinitnoi


Gateskja diskeskingar (fræðiheiti: Leotiomycetes) eru flokkur sveppa sem tilheyra askveppum. Undir gateskja diskeskingum eru um 15 ættir, 370 ættkvíslir og um 2000 tegundir.  Þar af hafa um 174 tegundir verið skráðar á Íslandi.

Annað íslenskt heiti er: Hnátuflokkur.

Ættbálkar og ættir á Íslandi

Erysiphales - Mélubálkur
 Erysiphaceae - Méluætt
Helotiales - Bikarlingsbálkur
 Cudoniaceae - Kúðaætt
 Dermateaceae - Doppuætt
 Geoglossaceae - Tunguætt
 Helotiaceae - Bikarlingsætt
 Hyaloscyphaceae - Hnyðlingsætt
 Orbiliaceae - Rósörðuætt
 Phacidiaceae - Barrátuætt
 Rutstroemiaceae - Staupsveppaætt(?)
 Sclerotiniaceae - Drjólaætt
 Vibresseaceae
Rhytismatales - Tjörvabálkur
 Ascodichaeniaceae
 Cryptomycetaceae - Víðikoluætt
 Rhytismataceae - Tjörvaætt
Thelebolales - Taðagnarbálkur
 Theleboletaceae - Taðagnarætt

Tilvísanir

Asksveppir

Gateskja diskeskingar


Jacques Cartier State Park is a  state park located in the Town of Morristown in St. Lawrence County, New York.  The park is located on the south bank of the St. Lawrence River.

The park offers a beach, picnic tables, playground, hiking, fishing, a boat launch and docks. The park also features a campground with both tent and trailer sites, including bathroom facilities and showers. Cross-country skiing and ice-fishing is permitted during the winter, and seasonal waterfowl and deer hunting is allowed with permits.

See also
 List of New York state parks

References

External links
 New York State Parks: Jacques Cartier State Park

State parks of New York (state)
Parks in St. Lawrence County, New York

Jacques Cartier State Park


La  est l'une des sept circonscriptions législatives que compte la préfecture de Hiroshima au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La première circonscription de la préfecture de Hiroshima correspond aux arrondissements de Naka, Higashi et Minami de la ville de Hiroshima.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Première circonscription de la préfecture de Hiroshima


يوهان كارل إرنفريد كيجل
هو مستكشف ألماني زار شبه جزيرة كامشاتكا بين 1841-1847م ،ولد 3 أكتوبر 1784 وتوفى في 25 يونيو 1863 في أوديسا (أوكرانيا).

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من مانسفيلد
جغرافيون ألمان
مستكشفو الإمبراطورية الروسية
مستكشفو سيبيريا
مستكشفون ألمان
مهندسون زراعيون ألمان
مواليد 1784
وفيات 1863

يوهان كارل إرنفريد كيجل


5401 Minamioda este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5401 Minamioda este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Minami-Oda de Toshiro Nomura și Koyo Kawanishi. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,80 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 10,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Familia  Gefion
Obiecte astronomice descoperite în 1989
Centura de asteroizi

5401 Minamioda


Șoricelul și stridia este un film românesc din 1970 regizat de Constantin Crîhmărel.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1970 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1970

Șoricelul și stridia


Diese Liste ist eine Teilliste der Liste der Baudenkmäler in Erlangen. Grundlage der Liste ist die Bayerische Denkmalliste, die auf Basis des bayerischen Denkmalschutzgesetzes vom 1. Oktober 1973 erstmals erstellt wurde und seither durch das Bayerische Landesamt für Denkmalpflege geführt und aktualisiert wird. Die folgenden Angaben ersetzen nicht die rechtsverbindliche Auskunft der Denkmalschutzbehörde.

Dieser Teil der Liste beschreibt die denkmalgeschützten Objekte an folgenden Erlanger Straßen und Plätzen:
 Marktplatz
 Marquardsenstraße
 Martin-Luther-Platz
 Martinsbühler Straße
 Maximiliansplatz
 Mittlere Schulstraße
 Moltkestraße
 Münchener Straße

Marktplatz

|}

Marquardsenstraße

|}

Martin-Luther-Platz

|}

Martinsbühler Straße

|}

Maximiliansplatz

|}

Mittlere Schulstraße

|}

Moltkestraße

|}

Münchener Straße

|}

Anmerkungen

!Liste M

Liste der Baudenkmäler in Erlangen/M


Happy New Year ist ein Lied der schwedischen Popgruppe ABBA, das erstmals 1980 auf ihrem Album Super Trouper veröffentlicht wurde. Die Leadsängerin ist Agnetha Fältskog; im Refrain sind auch die anderen Mitglieder der Gruppe zu hören.

Entstehungsgeschichte
Happy New Year war ein erneuter Versuch, einen Song für ein eventuelles Musical zu schreiben. Die Idee kam den beiden Komponisten von ABBA, Björn Ulvaeus und Benny Andersson, im Januar 1980 auf einem Flug nach Barbados. Der zentrale Gedanke der Handlung des Songs lag beim Silvesterabend und der damit zusammenhängenden Atmosphäre. Auf Barbados trafen die zwei Musiker auf den britischen Komödianten John Cleese, den sie mit der Arbeit an dem Musical beauftragten, das später jedoch nicht weiter verfolgt wurde.

Am 11. Februar 1980 wurde unter dem Arbeitstitel Daddy Don't Get Drunk On Christmas Day mit der Aufnahme begonnen. Zunächst wurde die Musik eingespielt; am 9. April 1980 fanden die Gesangsaufnahmen mit Agnetha Fältskog und Anni-Frid Lyngstad statt. Happy New Year wurde im Oktober 1980 auch als Felicidad auf Spanisch aufgenommen. Für beide Sprachversionen wurde am 8. November 1980, unmittelbar nach der Veröffentlichung des Albums, ein Musikvideo gedreht, das anschließend mit Szenen aus dem ungefähr zur selben Zeit entstandenen Werbefilm zum Song Super Trouper gemischt wurde.

Single-Veröffentlichungen
Felicidad wurde im November 1980 in Argentinien veröffentlicht und erreichte dort Platz 5. In den USA wurde Happy New Year ebenfalls 1980 als Promo-Single im Mono-Ton auf der A-Seite und Stereo-Ton auf der B-Seite herausgegeben. 1999 wurde das Lied anlässlich der bevorstehenden Jahrtausendwende als Single veröffentlicht und konnte sich sowohl in Schweden (Platz 4) und Norwegen (Platz 5) als auch in Deutschland (Platz 75) und den Niederlanden (Platz 8) in den Charts platzieren.

Weitere Ausgaben
 Happy New Year / Andante, Andante --- Portugal, Promotion-Single; wiederveröffentlicht 1999 als CD in den Niederlanden, ergänzt mit The Way Old Friends Do (Platz 15 - 8. Januar 2000 - 3 Wo.)
 Happy New Year --- Niederlande, USA, Promotion-Single
 Andante, Andante / Felicidad --- El Salvador
 Happy New Year / Angeleyes --- Österreich 1998 Mini-CD
 Happy New Year --- als limitierte Millennium-Edition 1999, zusammen mit Ring Ring (deutsch) und Thank You for the Music --- Deutschland, Niederlande
 Happy New Year / The Way Old Friends Do --- Dezember 2011, auf 500 Stück limitierte Silberglitter-Vinyl-Single, vertrieben ausschließlich über die offizielle ABBA-Fansite und den Fanclub ABBF
 Happy New Year / Felicidad --- Dezember 2019, auf 4000 Stück limitierte clear vinyl picture disc auf Polar-Music

Charts

Literatur
 Jan Wiele: Nordischer Neujahrsblues. ABBA: "Happy New Year" (1980). In: Uwe Ebbinghaus, Jan Wiele (Hrsg.): Drop It Like It's Hot. 33 (fast) perfekte Popsongs. Reclam, Ditzingen 2022, ISBN 978-3-15-011398-1, Seite 185–190.
 Carl Magnus Palm: Abba. Story und Songs kompakt. Bosworth Edition, Berlin 2007, ISBN 978-3-86543-227-8 (deutsche Übersetzung: Cecilia Senge).
 Carl Magnus Palm: Licht und Schatten. ABBA – Die wahre Geschichte. Bosworth Edition, Berlin 2006, ISBN 978-3-86543-100-4 (deutsche Übersetzung: Helmut Müller).

Weblinks
 Happy New Year – and Merry Christmas! (englisch) Abgerufen am 23. Juli 2018
 Happy New Year auf abbaannual.com
 www.getabba.com (siehe Collection → Audio Vinyl → Singles (45s) → Happy New Year)

Einzelnachweise

Lied 1980
Popsong
ABBA-Lied
Lied von Benny Andersson
Lied von Björn Ulvaeus

Happy New Year (Lied)


Glenea octoguttata é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por Stephan von Breuning em 1956.

Referências

Borneo catalog 2005

octoguttata
Coleópteros descritos em 1956

Glenea octoguttata


Urmas Reinsalu (* 22. Juni 1975 in Tallinn) ist ein estnischer Politiker. Von 2012 bis 2015 und seit 2023 war bzw. ist er Parteivorsitzender der konservativen Isamaa ja Res Publica Liit / Isamaa. Von April 2015 bis April 2019 war Reinsalu estnischer Justizminister, anschließend bis Januar 2021 Außenminister der Republik Estland. Diesen Posten hatte er nochmals zwischen dem 18. Juli 2022 und 17. April 2023 inne.

Leben
Urmas Reinsalu legte 1993 sein Abitur in Tallinn ab. Bis 1997 studierte er Rechtswissenschaft an der Universität Tartu.

Politik
Bereits seit 1992 ist Reinsalu politisch aktiv. 1996/97 war er Referent im estnischen Justizministerium. Er war gleichzeitig Mitglied der Verfassungskommission. 1997/98 war er innenpolitischer Berater des estnischen Staatspräsidenten Lennart Meri. Von 1998 bis 2001 leitete Reinsalu die estnische Präsidialkanzlei.

Anschließend ging Urmas Reinsalu in die aktive Parteipolitik. 2001/2002 war Reinsalu politischer Sekretär der konservativen Parteineugründung Res Publica. Die Partei vereinigte sich 2006 mit der Vaterlandsunion (Isamaaliit) zur Isamaa ja Res Publica Liit (IRL). Seit 2002 gehört Reinsalu dem Vorstand der Partei an, die sich seit 2018 nur noch als Isamaa bezeichnet.

Von 2003 bis 2012 war Reinsalu Mitglied des estnischen Parlaments (Riigikogu). Bis Mai 2012 war er Fraktionsvorsitzender der IRL. Im Januar 2012 wurde Urmas Reinsalu als Nachfolger von Mart Laar zum Parteivorsitzenden der IRL gewählt.

Am 11. Mai 2012 wurde Urmas Reinsalu als Nachfolger des erkrankten Mart Laar von Staatspräsident Toomas Hendrik Ilves zum neuen Verteidigungsminister der Republik Estland ernannt. Er trat sein Amt am 14. Mai an. Urmas Reinsalu schied am 26. März 2014 mit dem Ende der Regierungskoalition aus dem Kabinett aus und war seitdem wieder Fraktionsvorsitzender der IRL im estnischen Parlament.

Vom 9. April 2015 bis 23. November 2016 war Urmas Reinsalu im Kabinett Rõivas II von Ministerpräsident Taavi Rõivas estnischer Justizminister. Den gleichen Posten übernahm er in der Nachfolgeregierung von Jüri Ratas (Kabinett Ratas I). Nach der Parlamentswahl 2019 übernahm Reinsalu am 29. April 2019 den Posten des Außenministers im Kabinett Ratas II. Aus diesem Amt schied er am 26. Januar 2021, nach dem Rücktritt der Regierung, aus und kehrte als Abgeordneter ins Parlament zurück. Nachdem Kaja Kallas erste Regierungskoalition nach nur anderthalb Jahren zerbrach, wurde die Isamaa wieder Teil der Regierung und Reinsalu übernahm im Kabinett K. Kallas II erneut den Posten des Außenministers. Im, seit 17. April 2023 regierenden, Kabinett K. Kallas III übernahm Margus Tsahkna das Amt.

Reinsalu wurde im Mai 2015 von Russland mit einem Einreiseverbot belegt.

Kontroversen
Im Jahr 2012 wurde Urmas Reinsalu dafür kritisiert, das sogenannte "Valentinstagsgesetz" zu unterstützen, das estnische Veteranen des Zweiten Weltkriegs, die auf der Seite Nazideutschlands gekämpft hatten (darunter Mitglieder der 20. Waffengrenadier-Division der SS), zu "Freiheitskämpfern" erklärte. Zudem nahm er an einer Veranstaltung der Union der estnischen Freiheitskämpfer (eine Organisation dieser Veteranen) auf der Insel Saaremaa teil. Bei seinem Besuch hielt Reinsalu eine Laudatio auf die Veteranen für die "Befreiung Estlands". Später, im Juli 2013, schickte er seine Grüße an die Union der estnischen Freiheitskämpfer und lobte die Organisation dafür, "die Ideale der Freiheit am Leben zu erhalten."

Im Januar 2014 zog Urmas Reinsalu erneut Zorn auf sich, weil er dem Waffen-SS-Veteranen Harald Nugiseks, der Träger der höchsten militärischen Auszeichnung Nazideutschlands, des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes war, im Rahmen einer Ehrenbeerdigung würdigte.

Privates
Urmas Reinsalu ist verheiratet und hat zwei Töchter.

Weblinks

 Offizieller Lebenslauf (estnische Staatskanzlei)

Einzelnachweise

Außenminister (Estland)
Verteidigungsminister (Estland)
Justizminister (Estland)
Riigikogu-Abgeordneter
Träger des Bundesverdienstkreuzes
Wikipedia:Träger des Bundesverdienstkreuzes (Ausprägung ungeklärt)
Mitglied der Ehrenlegion (Kommandeur)
Träger des Phönix-Ordens
Isamaa-Mitglied
Parteivorsitzender (Estland)
Absolvent der Universität Tartu
Politiker (21. Jahrhundert)
Sowjetbürger
Este
Geboren 1975
Mann

Urmas Reinsalu


HMS Jervis, was a J-class destroyer of the Royal Navy named after Admiral John Jervis (1735–1823). She was laid down by R. and W. Hawthorn, Leslie and Company, Limited, at Hebburn-on-Tyne on 26 August 1937. The ship was launched on 9 September 1938 and commissioned on 8 May 1939, four months before the start of the Second World War.

Designed as a flotilla leader to the J-class destroyers, who were intended to make up the 7th Destroyer Flotilla, Jervis was the sister ship of, and identical to, , leader to the K class (forming the 8th Flotilla)  and similar to  of the N class. However, despite an impressive war record (she earned 13 battle honours) she remains virtually unknown compared to her sister, Kelly.

Service history

1939 (Home Waters)
When war broke out in September 1939, Jervis was under the command of Captain Philip Mack, and was leader of the 7th Destroyer Flotilla (DF) based in the Humber. The first six months of hostilities was taken up with sweeps across the North Sea, in "appalling weather conditions" which saw the Flotilla suffer a succession of storm and collision damage. During this time Jervis captured three blockade runners, one on the second day of the war, and helped search for the merchant ship . In March 1940 Jervis was involved in a collision with SS Tor, a Swedish freighter, that put her in dock for the next three months for repairs.

1940 (Mediterranean)
During this time Mack, as Captain (D) led the Flotilla from , and in May 1940 sailed with her for the Mediterranean to take command of the 14th Destroyer Flotilla. Jervis''' pennant number changed to G00 around this time In July, after working-up trials, she joined him in Malta, where he resumed command. For the next two years Jervis saw action in a constant round of operations; sweeps along the coast, bombarding shore targets for the Army, protecting convoys to Malta, and screening major fleet movements.

1941
In 1941 Jervis was involved in a number of fleet actions. In March she was at Battle of Cape Matapan. In the course of the battle she was involved in the destruction of the Italian cruiser  which had been crippled by heavy guns in attempting to recover the , which had been stricken by an aerial torpedo. Then Jervis came alongside Pola and boarded her, taking off the wounded before, with the destroyer , torpedoing and sinking Pola. In April she led the force that annihilated an Axis convoy at the action off Sfax. In May she was in the Battle of Crete, where many Royal Navy ships were lost, including her sister ship Kelly. During the summer Jervis ran supplies to the beleaguered port of Tobruk and in December led the destroyers at the First Battle of Sirte. On returning to Alexandria, she was damaged in an Italian human torpedo attack which left her in dock for six weeks. The same attack badly damaged the battleships  and .  Her Chaplain, George Sherlock, was awarded the DSC for "outstanding zeal, patience, and cheerfulness and for setting an example of wholehearted devotion to duty."

1942
Released at the end of January, she resumed operations. In April she joined the Malta Strike Force, although without Mack who left Jervis in March due to ill-health and was replaced as captain of Jervis, and Captain (D), by A.L Poland. He would command her, and lead the 14th Destroyer Flotilla, for the next year. In March 1942, under Poland's leadership, she again led the destroyers at the Second Battle of Sirte.

1943
On the night of 1/2 June, an Italian convoy of two supply ships escorted by a destroyer and a torpedo boat, was intercepted off the Straits of Messina by Jervis (commanded by Captain A.F Pugsley) and the Greek destroyer Queen Olga.  A Wellington bomber dropped flares and after a short battle lasting half an hour, the two Allied destroyers sank the .Jervis also saw action during the landings in Sicily, Calabria, Salerno, and Anzio, as well as operations in the Adriatic. She supported both the Eighth Army and Yugoslav partisans. In the autumn of 1943, Jervis was in the Aegean supporting the ill-fated operation against the Dodecanese Islands. On 16/17 October with , sank the submarine chaser  at Kalymnos.

1944 (Home Waters)
Having returned to Britain after a re-fit, and no longer Flotilla leader, Jervis saw action at the Normandy landings under Lieutenant Commander Roger Hill, and in the closing stages of the war. She was decommissioned in September 1944, paying off at Chatham prior to a further, major re-fit.

1945 and post-war
Re-commissioned in May 1945, Jervis saw further service in the Mediterranean, policing the aftermath of World War II. She paid off into the reserve at Chatham in May 1946, and was then laid-up in the Gareloch where she was used for training of local Sea Cadets. Placed on the Disposal List in October 1947, she was one of a number of ships used for explosives trials in Loch Striven during 1948.

FateJervis was handed over to the British Iron and Steel Corporation for demolition in January 1949 and allocated to Arnott Young, arriving at Troon, on the Firth of Clyde for breaking up in September.

"Lucky Jervis"Jervis had a reputation as a lucky ship (in contrast to her sister, Kelly, who seemed to have more than her share of bad luck). Despite a long and active career, in 5½ years of war and 13 major actions, not one of her crew was lost to enemy action, possibly a unique record. An example of her luck might be seen in her action at Anzio in January 1944. Supporting the landing with gunfire, Jervis and her sister ship, Janus, were attacked by enemy aircraft using Henschel Hs 293 glider bombs. Both were hit; Janus' forward magazine exploded, sinking her with the loss of nearly 160 of her crew; Jervis' bow was blown off, leaving her to be towed stern-first to safety. Astonishingly, not one of her crew was harmed in this incident, and she was able to rescue over 80 of Janus' crew.

Battle honoursJervis was awarded 13 battle honours for her service during the Second World War.HMS Jervis; Battle Honours at britainsnavy.co.uk; retrieved 8 July 2020
 Mediterranean 1940–44
 Libya 1940–42
 Malta convoys 1941–42
 Matapan 1941
 Sfax 1941
 Crete 1941
 Sirte 1942
 Sicily 1943
 Salerno 1943
 Aegean 1943
 Adriatic 1944
 Anzio 1944
 Normandy 1944

Only  and , who served in the Mediterranean with Jervis matched this record; it was exceeded by , the Mediterranean Fleet flagship, which saw service in both World Wars.

See also
 Raid on Alexandria (1941)

Notes

References

G.G.Connell, Mediterranean Maelstrom: HMS Jervis and the 14th Flotilla'' (1987)

External links

 HMS Jervis on naval-history.net
 HMS Jervis at uboat.net
 HMS Jervis at britainsnavy.co.uk

J, K and N-class destroyers of the Royal Navy
Ships built on the River Tyne
1938 ships
World War II destroyers of the United Kingdom

HMS Jervis


Acletoa, monotipski rod crvenih alga smješten u porodicu Phyllophoraceae. Jedina je vrsta A. tarazonae, morska alga uz središnju obalu Perua.

Ime vrste dano je u čast dr. Juana Tarazone.

Izvori

Gigartinales

Acletoa


McFly is an English pop rock band.

McFly can also refer to:

Marty McFly, the protagonist in the Back to the Future film series
George McFly, Marty's father
Lorraine McFly, Marty's mother

McFly (disambiguation)


Filme românești din 2014 — Filme românești din 2015 — Filme românești din 2016
Aceasta este o listă de filme românești din 2015:

Lista

Note

Legături externe
Filme românești din 2015 la IMDb.com
Filme românești din 2015 la Cinemagia.ro

Filme din 2015Filme românești
România
Liste de filme românești

Listă de filme românești din 2015


An Eriocaulon tutidae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Yoshisuke Satake. An Eriocaulon tutidae in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon tutidae


නවක වදය වළක්වාලීමේ විශ්වවිද්‍යාල පනත 1998 අංක 20 දරණ අධ්‍යාපන ආයතන වල නවක වදය සහ වෙනත් ස්වරූපයේ සාහසික ක්‍රියා තහනම් කිරීමේ පනත ලෙසද හඳුන්වනු ලැබේ.

පනතෙහි අන්තර්ගතය
අධ්‍යාපන ආයතනයක් තුලදී හෝ පිටතදී හෝ නවක වදය සිදුකරන හෝ ඊට සහභාගී වන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර දෙකක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා අධිකරණය මගින් නියම කරන මුදලකින් වන්දි ගෙවන ලෙසට ඔහු වෙත ආඥා කල හැකිවේ.

අධ්‍යාපන ආයතනයක සිසුවෙකුට හෝ කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකුට හෝ නවක වදය සිදුකරන අතරවාරයේ, එම සිසුවාට හෝ සාමාජිකයාට ලිංගික අතවරයක් හෝ බරපතල තුවාලයක් සිදුකරන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, අවුරුදු දහයක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි. වින්දිතයාට සිදුවූ හානිය වෙනුවෙන් අධිකරණය විසින් තීරණය කරනු ලබන මුදලකින් වන්දි ගෙවන ලෙසට ඔහු වෙත ආඥා කල හැකිවේ.

සාපරාධී භිය ගැන්වීම
මෙම වගන්තිය යටතේ තර්ජිත පුද්ගලයා ලෙස හඳුන්වන, අධ්‍යාපන ආයතනයක සිසුවෙකු හෝ කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකු තුල බිය ඇති කිරීමේ චේතනාව සහිතව හෝ නීතියෙන් නියම කොට නොමැති ක්‍රියාවක් කරන ලෙස හෝ තර්ජිත පුද්ගලයාට අයිතිය ඇති යම් ක්‍රියාවක් නොකරන ලෙස හෝ ඔහුට බල කිරීමේ චේතනාව සහිතව, අධ්‍යාපන ආයතනය තුලදී හෝ පිටතදී ඔහුගේ හෝ ඔහුට සම්බන්ධයක් ඇති වෙනත් අයෙකුගේ ශරීරයට, කීර්තියට, දේපළට හානි සිදු කරන බවට වාචිකව හෝ ලිඛිතව තර්ජනය කරන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර හතක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

නිදහස අවහිර කිරීම
අධ්‍යාපන ආයතනයක් තුලදී හෝ ආයතනයේ පාලනය පැතිර පවතින පරිශ්‍රයක් තුල නීත්‍යානුකූල හා යුක්ති සහගත නොවන යම් විශේෂ ක්‍රියාමාර්ගයක් ගැනීමට, එම අධ්‍යාපන ආයතනයේ සිසුවෙකුට, කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකුට හෝ වෙනත් පුද්ගලයෙකුට බල කිරීමේ ක්‍රියාව සඳහාද, තර්ජිත පුද්ගලයින්ගේ හෝ වෙනත් පුද්ගලයාගේ පුද්ගලික නිදහස සහ ගමන් බිමන් නිදහස අවහිර කරන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර හතක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බරපතල වැඩ ඇතිව බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

අයුතු අවහිර කිරීම
අධ්‍යාපන ආයතනයක සිසුවෙකුට හෝ කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකුට හෝ ගමන් කිරීමට අයිතිවාසිකමක් ඇති පැත්තකට යාම වළක්වන අයුරින් ඔවුන්ට නීති විරෝධී ලෙස බාධා කරන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර හතක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බරපතල වැඩ ඇතිව බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

අධ්‍යාපන ආයතනයක සිසුවෙකුට හෝ කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකුට හෝ ඇතැම් පරිමිත සේවාවන්ගෙන් ඔබ්බට යාම වළක්වන අයුරින් නීති විරෝධී ලෙස අවහිර කරන තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර හතක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බරපතල වැඩ ඇතිව බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

අධ්‍යාපන ආයතනයක් තුල හෝ ආයතනයේ පාලනය පැතිර පවතින පරිශ්‍රයක් තුල නීත්‍යානුකූල හේතුවක් නොමැතිව බලහත්කාරයෙන් පදිංචි වන්නා වූ යම් තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර හතක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බරපතල වැඩ ඇතිව බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

අධ්‍යාපන ආයතනයක් තුල හෝ ආයතනයේ පාලනය පැතිර පවතින පරිශ්‍රයක් තුල පවතින්නා වූ යම් දේපලක් සම්බන්ධව අනර්ථය සිදු කරන යම් තැනැත්තෙකු මෙම පනත යටතේ වරදකරුවෙකු වන අතර, මහේස්ත්‍රාත්වරයෙකු ඉදිරියේ සිදු කරන ලඝු නඩු විභාගයකින් එම තැනැත්තා වරදකරුවෙකු වූ විට, වසර විස්සක් නොඉක්මවන කාලයක් සඳහා බරපතල වැඩ ඇතිව බන්ධනාගාර ගත කිරීමකට හා රුපියල් පන්දහසක් හෝ එම දේපල සම්බන්ධව සිදුකරන ලද අලාභ හානියේ ප්‍රමාණය මෙන් තුන් ගුණයක් යන මේ දෙකෙන් වඩා වැඩි ප්‍රමාණයේ දඩයකට ඔහු යටත් විය යුතු වෙයි.

නෙරපා දැමීමේ ආඥා
මෙම පනත යටතේ කරනු ලැබූ වරදක් සම්බන්ධයෙන් තැනැත්තෙකු වරදකරුවෙකු වූ විට, අධිකරණය විසින් වරදෙහි බරපතළ භාවය සැළකිල්ලට ගෙන,
වරදකරු කරනු ලැබූ තැනැත්තා අධ්‍යාපන ආයතනයක සිසුවෙකු වන විටෙක, ඔහුව එම ආයතනයෙන් නෙරපා හරින ලෙසට ආඥා කල හැකි වේ.
වරදකරු කරනු ලැබූ තැනැත්තා අධ්‍යාපන ආයතනයක කාර්ය මණ්ඩලයේ සාමාජිකයෙකු වන විටෙක, ඔහුව එම ආයතනයෙන් නෙරපා හරින ලෙසට ආඥා කල හැකි වේ.

ඇප හිමිවීම
මෙම පනතෙහි 2 වන වගන්තියේ (2) උප වගන්තිය හෝ 4 වන වගන්තිය යටතේ වරදක් සිදු කිරීම සම්බන්ධයෙන් සැක කරනු ලැබූ හෝ චෝදනාවට ලක්වූ තැනැත්තෙකු, ආණ්ඩුක්‍රම ව්‍යවස්ථාවේ 154 වන ව්‍යවස්ථාවෙන් පිහිටුවන ලද මහාධිකරණයක විනිශ්චයකාරවරයා විසින් හැර, ඇප පිට මුදා නොහැරිය යුතුය. ඇප ලබා දීමෙහිලා ස්වකීය අභිමතය ක්‍රියාත්මක කිරීමට, එම විනිශ්චයකරු විසින් 1997 අංක 30 දරණ ඇප පනතේ 14 වන වගන්තියේ විධිවිධාන කෙරේ සැළකිල්ලක් දැක්විය යුතු වෙයි.

මෙම පනතෙහි 2 වන වගන්තියේ (2) උප වගන්තිය හෝ 4 වන වගන්තිය යටතේ වූ වරදකට වරදකරු වූ තැනැත්තෙකු වෙනුවෙන්, ඊට එරෙහිව අභියාචනයක් ඉදිරිපත් කර ඇති අවස්ථාවක, එම තැනැත්තා වරදකරු බවට තීරණය කල අධිකරණය විසින්, වරදෙහි බරපතල කම හා එම තැනැත්තාගේ පූර්ව ක්‍රියාකාරීත්වය සැළකිල්ලට ගෙන ඔහුව ඇප මත මුදා හැරිය හැකි වෙයි. නැතහොත් මුදා හැරීම ප්‍රතික්ෂේප කල හැකිවේ.

අපරාධ නඩු විධාන සංග්‍රහය පනතේ ඇතැම් විධිවිධාන මේ සඳහා අදාල නොවීම
1979 අංක 15 දරණ අපරාධ නඩු විධාන සංග්‍රහය පනතේ කුමක් සඳහන් වේද, මෙම පනතෙහි 2 වන වගන්තියේ (2) උප වගන්තිය හෝ 4 වන වගන්තිය යටතේ වූ වරදක් සිදු කිරීම සම්බන්ධයෙන් අධිකරණයක් ඉදිරියේ-
වරදකරු කරනු ලැබූ තැනැත්තෙකු සම්බන්ධයෙන්, අපරාධ නඩු විධාන සංග්‍රහය පනතේ 303 වන වගන්තියේ විධි විධාන අදාළ නොවිය යුතු වේ.
වරදකරු බව පිළිගන්නා හෝ වරදකරු බවට තීරණය කරනු ලැබූ හෝ තැනැත්තෙකු සම්බන්ධයෙන්, අපරාධ නඩු විධාන සංග්‍රහය පනතේ 306 වන වගන්තියේ විධි විධාන අදාළ නොවිය යුතු වේ.

1979 අංක 15 දරණ අපරාධ නඩු විධාන සංග්‍රහය පනතේ පළමු උප ලේඛනයේ කුමක් සඳහන් වේද, එම පනතේ විධි විධාන අදාල කිරීමේ කාර්යය සඳහා මෙම පනත යටතේ වූ සියළු වැරදි, වැරදි වශයෙන් සළකනු ලැබිය යුතු වේ.

මෙම

මෙම පනත යටතෙහි වූ වරදක් සම්බන්ධව නඩු විභාගයක් අතරතුර, වරද සම්බන්ධව පවත්වනු ලැබූ යම් විමර්ශනයකදී යම් සාක්ෂිකරුවෙකු, ඔහු විසින් කරනු ලැබූ ප්‍රකාශයක් එහි වූ වැදගත් කරුණක් සම්බන්ධයෙන් ප්‍රකාශිතවම හෝ අවශ්‍ය ව්‍යංගයෙන් ප්‍රතිශේධ කර ගත හොත්, ප්‍රකාශය කරන ලද්දේ යම් අවස්ථාගත කරුණු යටතේද, එම කරුණු පිළිබඳව නිවැරදිව කරන ලද පරික්ෂණයකින් පසුව, ආරක්ෂාව සහිත යැයි හා සාධාරණ සහිත යැයිද නඩුව විභාග කරන මහේස්ත්‍රාත්වරයා විසින් සළකන්නේනම්, මහේස්ත්‍රාත්වරයා විසින්,
සාක්ෂිකරු විමර්ශනයේදී කල ප්‍රකාශයේ වැදගත් කරුණු, ස්වාධීන ප්‍රභවයකින් ලැබුණු සාක්ෂි වලින් තහවුරු වන්නේ නම් එම ප්‍රකාශය අනූව ක්‍රියා කිරීම සහ,
එම නඩු විභාගය අවසන් වූ පසු, අධීකරණයට සිතා මතා බොරු සාක්ෂි ඉදිරිපත් කිරීම පිළිබඳව එම සාක්ෂිකරු එම අධිකරණයම ඉදිරියේ චෝදනාවක් මත නඩු විභාග කිරීම නීත්‍යානුකූල වෙයි.

චූදිතයා විසින් කරන ලද චෝදනාවෙහි වූ ප්‍රතිශේධ, චූදිතයා විසින් කරන ලදැයි ඔප්පු කිරීම, (1) වන උප වගන්තියේ (ආ) ජේදය යටතේ පැවැත්වෙන නඩු විභාගයකදී ප්‍රමාණවත් වන අතර, අසත්‍ය ප්‍රකාශය එම ප්‍රකාශ වලින් කවරක්ද යන්න ඔප්පු කිරීම අවශ්‍ය නොවේ.

දණ්ඩ නීති සංග්‍රහයේ විධි විධාන වලට අතිරේකව යෙදීම

පනත යටතේ වූ නඩු විභාග සහ අභියාචනා සඳහා ප්‍රමුඛතාව

සිංහල භාෂාව බල පැවැත්වීම
මෙම පනතෙහි සිංහල සහ දෙමළ භාෂා පාඨ අතර යම් නොගැලපීමක් ඇතිවුවහොත් සිංහල භාෂා පාඨය බල පැවැත්විය යුතුවේ.

අර්ථ නිරූපණ

නවක වදය වළක්වාලීමේ විශ්වවිද්‍යාල පනත


Johann Palisa (født 6. december 1848 i Troppau, død 2. maj 1925 i Wien) var en østrigsk astronom.

Palisa studerede i Wien, hvor han blev ansat ved observatoriet. 1872—80 var han direktør for observatoriet i Pola og blev 1880 ansat ved observatoriet
i Wien. I 1909 blev Palisa vicedirektør for observatoriet i Wien, fra hvilken stilling han afgik 1919. Han har især vundet sig et navn som opdager af asteroider. I Pola fandt han 28, den første blev fundet 18. marts 1874, og derefter yderligere omtrent 100.  I fagtidsskrifter har han publiceret talrige observationer af planeter og kometer. Af hans stjernekort er udkommet 4 blade: Sternkarte nach Beobachtungen von 1878 bis . . .. Sammen med Bidschof har Palisa publiceret: Katalog von 1238 Sternen (1899), og sammen med Wolf påbegyndte han i 1908 udgivelsen af Photographische Sternkarte, hvoraf er udkommet 200 blade, hvert omfattende 50 kvadratgrader. Desuden har han offentliggjort Sternlexicon von —1° bis + 19° Declination (1902) og Katalog von 3458 Sternen (1906).

Kilder

Astronomer fra Østrig
Faglitterære forfattere fra Østrig
Tysksprogede forfattere
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet

Johann Palisa


محيي الدين إسماعيل (8 نوفمبر 1940-)، ممثل مصري ولد في مدينة كفر الدوار بمحافظة البحيرة. اشتهر بأداء الأدوار المركبة. من مؤسسي مسرح المائة كرسي التجريبي بالمركز الثقافي التشيكي عام 1969. من أشهر أفلامهِ الأخوة الأعداء مع نور الشريف وحسين فهمي ويحيى شاهين.

حياته
اسمه الكامل (محيي الدين محمد إسماعيل)،  نشأ في أسرة مصرية بسيطة، كان والده أحد كبار رجال التربية والتعليم بالمحافظة ويحمل شهادة العالمية مع إجازة التدريس بينما والدته كانت ابنة عمدة القرية، لديه من الأشقاء خمس صبيان وثلاثة بنات.

درس في قسم الفلسفة بكلية الآداب قسم الفلسفة في جامعة عين شمس، كما التحق بقسم التمثيل في المعهد العالي للفنون المسرحية، وعمل لفترة في المسرح القومي،  قدم العديد من المسرحيات، منها: (الليلة السوداء، سليمان الحلبي، دائرة الطباشير القوقازية)، وعندما مثل في السينما، كان منجذبًا لأدوار الشخصيات التي تمر بمشاكل نفسية، فركز طاقته على تجسيد صراعات الإنسان النفسية حتى أصبح متخصصا في هذه الأدوار الصعبة بل المُركبة حتى أطلق عليه لقب رائد السايكودراما في مصر.

تم تكريمه في العديد من المحافل الدولية وأبرزها جائزة مهرجان طشقند السينمائي الدولي عن دوره بفيلم (الإخوة الأعداء)، من أفلامه: (الرصاصة لا تزال في جيبي، خلي بالك من زوزو، الطائرة المفقودة، الأخوة الأعداء، وراء الشمس، الأقمر، دموع الشيطان، إعدام طالب ثانوي)، يهوى القراءة والتأليف وصدر له رواية (المخبول) التي حققت انتشارا واسعا وتم ترجمتها لأكثر من لغة ولاقت اهتماما من شخصيات بارزة مثل العالم أحمد زويل الذي أثنى عليها وقال: «إنها رواية تستحق الاهتمام».

أعماله

أفلام
 الكنز 2: الحب والمصير:2019-الكاهن الأكبر
 الكنز: الحقيقة والخيال:2017-الكاهن الأكبر
 حد سامع حاجة:2009-محمد عبد ربه
 الغجر:1996
 صعيدي في الجيش:1993
 حلاوة الروح:1990-شوقي عبد الرحمن
 انا والعذراء والجدي:1989
 الهاربات:1987-سمير شمبر
 الكومندان:1986
 دموع الشيطان:1986-عاطف احمد شكري / شكري / عصمت
 الأوغاد:1985-كمال ضابط البوليس
 ريـال فضة:1985-أحمد الدغيدي
 الجريح:1985-شريف شوكت
 شهد الملكة:1985-فؤاد مأمور الكركون
 الطائرة المفقودة:1984-إبراهيم
 عالم وعالمة:1983-وجدي العندليب
 رحلة الشقاء والحب:1982-توفيق
 إعدام طالب ثانوي:1980-عزّوز
 تحقيق:1980-سامي
 وراء الشمس:1978-يوسف
 الأقمر:1978-خليل الفَص
 الشياطين:1977-4
 مولد يا دنيا:1976
 وانتهى الحب:1975
 دعونا نحب:1975
 الأخوة الأعداء:1974-حمزه الأرماني
 24 ساعة حب:1974-الجار العازب
 الأبرياء:1974-سعيد
 الرصاصة لا تزال في جيبي:1974 - ضابط إسرائيلي
 البنات لازم تتجوز:1973
 خلي بالك من زوزو:1972-عمران
 صور ممنوعة:1972-محيي عبد العال
 زهور برية:1972-توم وايز
 HEROES WITHOUT GLORY:1971
 مِن عظماء الإسلام:1970
 المعركة الملعونة:1969
 بئر الحرمان:1969-الرسام
 الموت وراء المجد:1969
 شرخ في جدار العائلة (قرار في ضوء البرق)
 زهور بريئة

مسلسلات

أعمال منشورة
رواية المخبول.
 مسافر على باب الله.
 جراح النفوس.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من كفر الدوار
خريجو المعهد العالي للفنون المسرحية (مصر)
ممثلو أفلام مصريون
ممثلو تلفزيون مصريون
ممثلون مصريون في القرن 20
ممثلون مصريون في القرن 21
مواليد 1359 هـ
مواليد 1365 هـ
مواليد 1946
مواليد في كفر الدوار

محيي إسماعيل


La resolución 109 del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas, fue aprobada el 14 de diciembre de 1955, tras haber examinado la petición de membresía por parte de Albania, Jordania, Irlanda, Portugal, Hungría, Italia, Austria, Rumanía, Bulgaria, Finlandia, Ceylán, Nepal, Libia, Camboya, Laos y España para poder ser miembros de las Naciones Unidas. En esta resolución, el Consejo recomendó a la Asamblea General la aceptación de todos los países mencionados como miembros.

Esta votación se adoptó por ocho votos a favor y con la abstención en la votación por parte de Bélgica, China y los Estados Unidos.

Véase también
Anexo:Estados miembros de las Naciones Unidas

Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas aprobadas en 1955
0109
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Albania
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Austria
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Bulgaria
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Camboya
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Finlandia
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a España
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Hungría
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Irlanda
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Italia
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Jordania
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Laos
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Libia
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Nepal
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Portugal
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Rumania
Resoluciones del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas referentes a Sri Lanka
Austria en 1955
España en 1955
Hungría en 1955
Italia en 1955
Relaciones internacionales de España durante la dictadura franquista

Resolución 109 del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas


Leland ist ein englischer Familienname und von diesem abgeleiteter männlicher Vorname. Der Familienname geht ursprünglich auf einen englischen Ortsnamen mit der altenglischen Bedeutung "brach liegendes Land" zurück. Der Vorname ist insbesondere in den USA gebräuchlich.

Namensträger

Vorname

 Leland Chapman (* 1976), US-amerikanischer Kopfgeldjäger
 Leland Fuller (1899–1962), US-amerikanischer Szenenbildner
 Leland H. Hartwell (* 1939), US-amerikanischer Biochemiker und Krebsforscher
 Monroe Leland Hayward (1840–1899), US-amerikanischer Politiker
 Leland Hobbs (1892–1966), US-amerikanischer General
 Leland Irving (* 1988), kanadischer Eishockeyspieler
 Leland Devon Melvin (* 1964), US-amerikanischer Astronaut
 Leland Orser (* 1960), US-amerikanischer Schauspieler
 Leland Sklar (* 1947), US-amerikanischer Bassist, Sänger und Komponist
 Leland Stanford (1824–1893), US-amerikanischer Eisenbahn-Unternehmer, Politiker und Begründer der Stanford University
 Leland Hayward (1902–1971), US-amerikanischer Theater- und Filmproduzent

Namensträgerin

 Leland Bardwell (1922–2016), irische Schriftstellerin

Familienname
 Aaron Leland (1761–1832), US-amerikanischer Politiker und Vizegouverneur
 Brad Leland (* 1954), US-amerikanischer Schauspieler
 Charles Godfrey Leland (1824–1903), US-amerikanischer Abenteurer, Künstler und Dichter

 Henry Leland (1843–1932), US-amerikanischer Automobilunternehmer, Gründer der Unternehmen Cadillac und Lincoln

 Mickey Leland (1944–1989), US-amerikanischer Politiker
 Waldo G. Leland (1879–1966), US-amerikanischer Historiker und Archivar

Einzelnachweise

Männlicher Vorname
Familienname
Englischer Personenname

en:Leland#People

Leland (Name)


කඩුගන්නාව නගර සභාව

සභික ධුර සංඛ්‍යාව- 15
කොට්ඨාශ සංඛ්‍යාව - 9
ජනගහනය  - 14717
පවුල් සංඛ්‍යාව - 3654
කාන්තාවන් - 7643
පුරුෂ - 7074

කඩුගන්නාව නගර සභාව


Charles Hermite (  MIAS) (24 Aralık 1822 - 14 Ocak 1901) sayı teorisi, ikinci dereceden formlar, değişmezlik teorisi, ortogonal polinomlar, eliptik fonksiyonlar ve cebir ile ilgili araştırma yapan Fransız bir matematikçiydi.

Hermite polinomları, Hermite interpolasyonu, Hermite normal formu, Hermite operatörleri ve kübik Hermite spline'ları onun adına verilmiştir. Öğrencilerinden biri Henri Poincaré idi.

Sürekli cebirsel kesirler üzerindeki incelemeleri Hermite'i ünlü Sur la fonction exponentielle (Üslü fonksiyon üzerine) (1873) adlı yapıtı yazmaya yöneltti. Bu kitapta e sayısının tam katsayılı hiçbir cebirsel denklemin kökü olamayacağını kanıtladı. Yani doğal logaritmaların temeli olan e'nin bir aşkın sayı olduğunu ilk kanıtlayan oydu. Yöntemleri daha sonra Ferdinand von Lindemann tarafından 'nin aşkın olduğunu kanıtlamak için kullanıldı.

Hermite, Thomas Joannes Stieltjes'e yazdığı bir mektupta, "Türevleri olmayan sürekli fonksiyonların bu acıklı belasından dehşet ve korkuyla dönüyorum. (I turn with terror and horror from this lamentable scourge of continuous functions with no derivatives.)" dedi.

Ecole Polytechnique'te, Paris Bilimler Akademisi'nde ve Collège de France'de profesörlük görevinde bulundu. 1856 yılında Bilimler Akademisi üyeliğine seçildi. Yaptığı çalışmalar birçok bilim insanının çalışmasına esin kaynağı oldu ve çok sayıda önemli buluşu önceden sezdi. Bir yandan Cauchy ve Liouville'in bir karmaşık değişkenli fonksiyonlar kuramı, öbür yandan Jacobi'nin eliptik ve aşırı eliptik fonksiyonları kuramı üzerine yaptığı çalışmaları yakından izledi ve bu iki alanı eliptik fonksiyonlar ve Abel fonksiyonlarıyla ilgili genel bir kuram halinde birleştirdi. Bu son kuramda, eliptik fonksiyonları yalın elemanlara ayırmak gibi temel sonuçlar ortaya koydu; söz konusu ayırma işlemi, oransa kesirlerin ayrılmasında olduğu gibi, eliptik fonksiyonların doğrudan integrallenmesini sağlar. Sayılar kuramıyla bu sonuçlar arasındaki bağı inceledi ve bunları beşinci dereceden genel denklemin çözülmesinde uyguladı.

Ay'ın kuzey kutbunun yakınındaki Hermite krateri onun onuruna adlandırılmıştır.

Hayatı
Hermite, 24 Aralık 1822'de Dieuze, Moselle'de, sağ ayağında yaşamı boyunca yürüyüşünü bozacak bir deformite ile doğdu. Ferdinand Hermite ve eşi Madeleine née Lallemand'ın yedi çocuğunun altıncısıydı. Ferdinand, Madeleine'in ailesinin kumaşçılık işinde çalışırken aynı zamanda bir sanatçı olarak kariyerine devam etti. Kumaşçılık işi 1828'de Nancy'ye taşındı ve aile de işle birlikte taşındı.

Hermite, orta öğrenimini Collège de Nancy'de ve ardından Paris'te Collège Henri IV ve Lycée Louis-le-Grand'da aldı. Joseph-Louis Lagrange'ın sayısal denklemlerin çözümü üzerine bazı yazılarını ve Carl Friedrich Gauss'un sayı teorisi üzerine yayınlarını okudu.

Hermite, yüksek öğrenimini matematik, bilim ve mühendislikte mükemmelliği ile ünlü bir askeri akademi olan École Polytechnique'de almak istedi. Matematikçi Eugène Charles Catalan tarafından eğitilen Hermite, bir yılını meşhur zorluğu olan giriş sınavına hazırlanmaya adadı. 1842'de okula kabul edildi. Ancak, bir yıl sonra okul, Hermite'nin deforme olan ayağı nedeniyle eğitimine orada devam etmesine izin vermedi. Okula kabulünü geri kazanmak için mücadele etti, ancak yönetim katı koşullar dayattı. Hermite bunu kabul etmedi ve mezun olmadan Ecole Polytechnique'den ayrıldı.

1842'de Nouvelles Annales de Mathématiques, Niels Abel'ın beşinci dereceden denklemlere cebirsel bir çözümün imkansızlığına ilişkin önermesinin basit bir kanıtı olan Hermite'in matematiğe ilk orijinal katkısını yayınladı.

Carl Jacobi ile 1843'te başlayan ve ertesi yıl devam eden bir yazışma, Jacobi'nin çalışmalarının tam baskısına Hermite tarafından biri eliptik fonksiyonlar üzerindeki Abel teoremlerinden birinin Abelyen fonksiyonlarına genişlemesi, diğeri ise eliptik fonksiyonların dönüşümü ile ilgili yazılan iki makalenin eklenmesi ile sonuçlandı.

Arkadaş olduğu ünlü matematikçiler Joseph Bertrand, Carl Gustav Jacob Jacobi ve Joseph Liouville ile lisans derecesi için özel olarak çalışarak beş yıl geçirdikten sonra, 1847'de aldığı bakalorya sınavlarına girdi ve geçti. 1848'de Joseph Bertrand'ın kız kardeşi Louise Bertrand ile evlendi.

1848'de Hermite, École Polytechnique'e répétiteur and examinateur d'admission olarak geri döndü. 1856'da çiçek hastalığına yakalandı. Augustin Louis Cauchy'nin ve onu emziren bir rahibenin etkisiyle, Katolik inancını uygulamaya devam etti. Temmuz 1848'de Fransız Bilimler Akademisi'ne seçildi. 1869'da Jean-Marie Duhamel'i hem 1876'ya kadar kaldığı École Polytechnique'de hem de ölümüne kadar kaldığı Paris Üniversitesi'nde matematik profesörü olarak atadı. 1862'den 1873'e kadar École Normale Supérieure'de öğretim görevlisiydi. 70. doğum gününde Fransız Şeref Lejyonu'nda büyük subaylığa terfi etti.

Hermite, 14 Ocak 1901'de 78 yaşında Paris'te öldü.

Matematiğe katkıları
İlham veren bir öğretmen olan Hermite, basit güzelliğe olan hayranlığını geliştirmeye ve titiz ayrıntıların cesaretini kırmaya çalıştı. Thomas Stieltjes ile yazışmaları, bilim hayatına yeni başlayanlara yaptığı büyük yardıma tanıklık ediyor. Yayınlanmış dersleri büyük bir etki yarattı. Dünyanın belli başlı matematik dergilerinde yayınlanan saf matematiğe yaptığı önemli orijinal katkıları, esas olarak Abelyen ve eliptik fonksiyonlar ve sayılar teorisini ele almıştır. 1858'de beşinci derece denklemini eliptik fonksiyonlarla çözdü; ve 1873 boyunca doğal logaritma sisteminin temeli olan e'nin aşkın olduğunu kanıtladı. Bu sonuncusu Ferdinand von Lindemann tarafından 1882'de  için aynısını ispatlamak için kullanıldı.

Yayınları
Aşağıdaki eserlerinin bir listesidir:

 "Sur quelques applications des fonctions elliptiques", Paris, 1855; Cornell'den Sayfa resimleri .
 "Cours d'Analyse de l'École Polytechnique. Première Partie", Paris: Gauthier–Villars, 1873.
 "Cours professé à la Faculté des Sciences", Andoyer tarafından düzenlendi, 4. bas., Paris, 1891; Cornell'den Sayfa resimleri .
 "Correspondance", Baillaud ve Bourget tarafından düzenlendi, Paris, 1905, 2 cilt.; UMDL'den PDF kopyası .
 "Œuvres de Charles Hermite", Academy of Sciences için Picard tarafından düzenlendi, 4 cilt., Paris: Gauthier–Villars, 1905, 1908, 1912 ve 1917; UMDL'den PDF kopyası .
 "Œuvres de Charles Hermite", Cambridge University Press tarafından yeniden yayınlandı, 2009; .

Alıntılar

Ayrıca bakınız

 Charles Hermite'in adını alan şeylerin listesi
 Hermityen manifold
 Hermite enterpolasyonu
 Hermite kotanjant özdeşliği
 Hermite karşıtlığı
 Ramanujan sabiti

Notlar

Kaynakça

Dış bağlantılar

  Cours d'Analyse de l'École Polytechnique (Première Partie) by Charles Hermite (DjVu file on Internet Archive)
  Œuvres de Charles Hermite (t1) edited by Émile Picard (DjVu file on Internet Archive)
  Œuvres de Charles Hermite (t2) edited by Émile Picard (DjVu file on Internet Archive)
  Œuvres de Charles Hermite (t3) edited by Émile Picard (DjVu file on Internet Archive)
  Œuvres de Charles Hermite (t4) edited by Émile Picard (DjVu file on Internet Archive)

Bu makale, kamu malı olan 1913 Katolik Ansiklopedisi metnini içermektedir.

1822 doğumlular
1901 yılında ölenler
Fransız Bilimler Akademisi üyeleri
Fransız Roma Katolikleri
Fransız akademisyenler
Fransız matematikçiler
IV. Henri Lisesinde öğrenim görenler
Lycée Louis-le-Grand'da öğrenim görenler
Légion d'honneur sahibi yüksek rütbeli subaylar
Royal Society'nin yabancı üyeleri
Sayı teorisyenleri
École Polytechnique'te öğrenim görenler
École Polytechnique öğretim üyeleri

Charles Hermite


Delilah ( ; , meaning "delicate"; ; ) is a woman mentioned in the sixteenth chapter of the Book of Judges in the Hebrew Bible.  She is loved by Samson, a Nazirite who possesses great strength and serves as the final Judge of Israel. Delilah is bribed by the lords of the Philistines to discover the source of his strength. After three failed attempts at doing so, she finally goads Samson into telling her that his vigor is derived from his hair. As he sleeps, Delilah orders a servant to cut Samson's hair, thereby enabling her to turn him over to the Philistines.

Delilah has been the subject of both rabbinic and Christian commentary; rabbinic literature identifies her with Micah's mother in the biblical narrative of Micah's Idol, while some Christians have compared her to Judas Iscariot, the man who betrayed Jesus. Scholars have noted similarities between Delilah and other women in the Bible, such as Jael and Judith, and have discussed the question of whether the story of Samson's relationship with Delilah displays a negative attitude towards foreigners. Notable depictions of Delilah include John Milton's closet drama Samson Agonistes and Cecil B. DeMille's 1949 Hollywood film Samson and Delilah. Her name has become associated with treacherous and voluptuous women.

In the Bible

Delilah was a woman of Sorek. She is the only woman in Samson's story who is named. The Bible says that Samson loved her () but not that she loved him. The two were not said to be married and the idea that they had a sexual relationship is, in the words of Josey Bridges Snyder, "at most implicit in the biblical text". The lords of the Philistines bribed her to discover the source of Samson's great strength, each offering to give her 1,100 silver coins. Three times she failed.

First, at his own suggestion, she bound him with "seven green withes," but these he easily snapped asunder. Then she tied him with new ropes: these also failed. Then, she fastened the locks of his hair to the loom but with the same result. Finally, after many complaints that Samson did not trust her, he told her that his strength lay in his Nazirite vow, symbolized by his uncut hair. Then, when he was asleep, she ordered a servant to cut Samson's hair. She then awoke him, and delivered him into the hands of the waiting Philistine chiefs.

The Bible does not mention her fate, and, as James D. G. Dunn and John William Rogerson note in Eerdmans Commentary on the Bible, it never discusses whether Delilah felt guilt for her actions.

Religious views

Jewish interpretations

Josephus and Pseudo-Philo both view Delilah as a Philistine and a prostitute; Josey Bridges Snyder theorizes that this may be due to the fact that Book of Judges portrays Samson as being attracted to both Philistine women () and prostitutes (). Pseudo-Philo also writes that Delilah was Samson's wife. The Talmud says that Delilah used sex to get Samson to reveal his secret, in spite of the fact that the biblical text does not state that the two had a sexual relationship, while midrash state that Delilah harassed Samson verbally and physically during sex to get him to tell her the source of his strength. Midrashim on Delilah reveal negative attitudes toward non-Jewish women and are supposed to "demonstrate the havoc that a foreign woman could wreak". The midrash says that Samson lost his strength because of his relationship with Delilah, a foreign woman, and not because his hair was cut, and that the angel who foretold Samson's birth to his mother knew that Delilah would cause him to break his Nazirite vow.

The Jewish sages said Delilah's name implies what she did to Samson ("She dwindles"). Because Samson allowed his spiritual state to become diminished, he was vulnerable to losing his strength by having his hair cut. Even before Delilah   is mentioned, the length of Samson's career is described. Normally the length of someone's life or career in the Old Testament is mentioned last for a character to signify the end of his relevance to the narrative. David Kimhi notes that it is mentioned at the peak of his career; which implies that mentions of Samson afterwards marks his decline and downfall. This might explain why Samson eventually told Delilah of his weakness, even though she repeatedly betrayed him before. It is possible he was not fully aware that cutting his hair would cause God to allow him to lose his strength; since it was actually the decline of his spiritual state that caused him to lose God's favor.

Late aggadah say that Samson and Delilah had sons together who were strong like their father; Eldad ha-Dani claims that their sons resided in the land of Havilah and each had voices as "triumphal...as a lion's roar". Medieval midrash propose that Delilah was the mother of Micah from the biblical narrative of Micah's Idol. This theory rests on the fact that, in , Micah's mother gives her son 1,100 silver coins to construct his idol, similar to how Delilah was promised 1,100 silver coins to betray her lover by the Philistine leaders. This tradition explains the conflation of Delilah and Micah's mother by noting that Bible introduces the narrative of Micah's Idol immediately after the narrative of Samson and Delilah. Rashi disputes this theory, as the Seder Olam Rabbah states that Micah and Samson were not contemporaries and that Micah lived during the time of Othniel.

Christian interpretations

Most Christian commentary on Delilah condemns her. Saint Ambrose represents Delilah as a Philistine prostitute and declares that "men should avoid marriage with those outside the faith, lest, instead of love of one's spouse, there be treachery." Marbodius of Rennes uses the examples of Delilah, Eve, Lot's daughters, Herodias, Clytemnestra, and Procne to illustrate that women are a "pleasant evil, at once a honeycomb and a poison". Christian commentators have viewed Samson as a type of Jesus Christ, based on similarities between Samson's story and the life of Jesus as portrayed in the New Testament Samson's betrayal by Delilah has also been compared to Jesus' betrayal by Judas Iscariot; both Delilah and Judas were paid in pieces of silver for their respective deeds. However, Thomas de Vio Cajetan views Delilah in a somewhat sympathetic light, suggesting that she never intended Samson to be killed or wounded. He asserts that Delilah accepted a bribe from the Philistine leaders because they convinced her that Samson would merely be weakened.

Caesarius of Arles views Delilah's temptation of Samson as similar to Satan's temptation of Christ. Isidore of Seville does see Samson as prefiguring Christ, but argues that "in yielding to Delilah, Samson did not prefigure Christ. Instead he exemplified the fall of the sinful man". Similarly, Billy Graham sees Samson's eyes being gouged out after he was handed over to the Philistines as his punishment for succumbing to his lust for Delilah; Graham also sees this as an example of the concept that one reaps what one sows. Joyce Meyer writes that Satan worked through Delilah, as he was aware that Samson had "a weakness for women". Meyer sees Delilah's relationship with Samson as an example of how the devil exploits people's weaknesses.

Scholarly views

Delilah is usually thought to have been a Philistine, although she is not identified as such in the Bible. The name "Delilah" is a Hebrew name, however, numerous foreigners in the Bible have Hebrew names, so Delilah's name cannot be seen as indisputable proof that she was Hebrew. J. Cheryl Exum of the Jewish Women's Archive argues that the author of the Book of Judges would probably not portray Delilah in a negative light if she were a fellow Israelite. Samson was attracted to Philistine women; he had previously been married to one. Exum writes that the arguments that Delilah was a Philistine are inconclusive, while the Jewish Encyclopedia says that Delilah was a Philistine in all probability.

Dolores G. Kamrada write in Heroines, Heroes and Deity: Three Narratives of the Biblical Heroic Tradition that Delilah is similar to Jael, a woman mentioned in the fourth and fifth chapters of the Book of Judges who murders Sisera by driving a tent peg into his head, and frequently compared to the title character of the Book of Judith, who beheads Holofernes; all three women defeat powerful warriors. According to Susan Ackerman, Delilah differs from Jael and Judith in that she "sells out to the enemy, rather than the other way around".

Some scholarly commentary on Delilah centers on her gender. In the Feminist Companion to Judges, Carol Smith says that feminist commentators tend to stress Delilah's positive qualities, explain her negative ones, or ignore her in favor of "other biblical women who are more amenable to reinterpretation in a positive way". James D. G. Dunn and John William Rogerson feel that the Bible portrays Delilah as "a doubly dangerous woman given her apparent independence", noting that she is not "identified by a male relationship - the wife, daughter or sister of anyone" but simply "appears in her own right". Conversely, Phillip Lopate writes "while the message of Samson's fall, like Adam's, would seem to be cautionary and misogynistic, underneath we see his time with Delilah as a liberating fantasy....Don't we secretly rejoice at his having the good sense to follow the route of his desire, to free himself from the 'good boy' Nazirite onus by putting himself in temptation's way?"

Haaretzs Elon Gilad writes "some biblical stories are flat-out cautions against marrying foreign women, none more than the story of Samson", noting that Samson's relationship with Delilah leads to his demise. He contrasts this to what he sees as a more positive portrayal of intermarriage in the Book of Ruth. James D. G. Dunn and John William Rogerson say in Eerdmans Commentary on the Bible that Delilah exemplifies an important theme in the Book of Judges - a fear of assimilation. They see the narratives of Samson, Gideon, and Jephthah as cautionary tales against men choosing partners who could create "impure offspring". Melissa A. Jackson, in Comedy and Feminist Interpretation of the Hebrew Bible: A Subversive Collaboration, says that the Bible delineates between "good" foreigners like Tamar, Pharaoh's daughter, Rahab, and Ruth, and "bad" foreigners like Jezebel and Delilah.
Contrariwise, Elizabeth Wurtzel sees Samson's relationship with Delilah as "the archetypal story of cross-cultural love between members of warring nations", akin to Romeo and Juliet.

Cultural influence

According to the Encyclopædia Britannica, Delilah's name has "become synonymous with a voluptuous, treacherous woman". The use of the name "Delilah" to connote deceit or betrayal can be found in works such as H. G. Wells' The Invisible Man (1897), the Tom Jones song "Delilah" (1968), Andrew Lloyd Webber's The Phantom of the Opera (1986), and Pat Conroy's Beach Music (1995). In One Thousand and One Nights, her name is applied to cunning women.

Delilah also appears as a character in a number of works of art. John Milton's closet drama Samson Agonistes, an allegory for the downfall of the Puritans and the restoration of the English monarchy, casts Delilah as an unrepentant, but sympathetic, deceiver and speaks approvingly of the subjugation of women.

In 1735, George Frideric Handel wrote the opera Samson, with a libretto by Newburgh Hamilton, based on Samson Agonistes. The opera is almost entirely set inside Samson's prison and Delilah appears only briefly in Act II. In 1877, Camille Saint-Saëns composed the opera Samson and Delilah with a libretto by Ferdinand Lemaire in which the entire story of Samson and Delilah is retold. In the libretto, Delilah is portrayed as a seductive femme fatale, but the music played during her parts invokes sympathy for her.

The 1949 Biblical drama Samson and Delilah, directed by Cecil B. DeMille and starring Victor Mature and Hedy Lamarr in the titular roles, was widely praised by critics for its cinematography, lead performances, costumes, sets, and innovative special effects.  It became the highest-grossing film of 1950 and was nominated for five Academy Awards, winning two. According to Bosley Crowther of The New York Times, the film depicts Delilah as "a much more noble creature than legend would lead us to suppose". In Samson and Delilah, Delilah is the sister of Samson's wife, and repents cutting off his hair. When Samson prepares to collapse the pillars, Delilah does not follow Samson's advice to get out and she dies alongside him when the temple collapses. Actresses who have portrayed Delilah besides Lamarr include Belinda Bauer in Samson and Delilah (1984), and Elizabeth Hurley in Samson and Delilah (1996).

See also

Citations

General and cited references

External links

 "soreq" in Strong's Concordance

Women in the Hebrew Bible
Samson
Philistines

Delilah


Die Autoroute 25  in der ostkanadischen Provinz Québec gehört auf einer Länge von 8 km zum Trans-Canada Highway-System, die ganze Autoroute hat eine Länge von 51 km. Die Überquerung des Rivière des Prairies ist seit 2011 mautpflichtig.

Streckenbeschreibung
Die Autoroute beginnt an der Kreuzung der Routes 125 und 158 in Saint-Esprit und führt in südöstlicher Richtung. Die Strecke ist autobahnmäßig ausgebaut und ist zur Erschließung der Gemeinden nordwestlich von Montréal gedacht. Die Autoroute führt über den Rivière des Mille Îles, darauf trifft sie auf Autoroute 440, die in Laval eine Querspange zur Autoroute 13 darstellt. Die Autoroute führt seit Mai 2011 über die neu errichtete Olivier-Charbonneau-Brücke über den Fluss Rivière des Prairies. Mit dieser Brücke wird die Millionenstadt Montréal erreicht. Dort trifft sie auf Autoroute 40, die ostwärts nach Québec reicht, und von Westen von Gatineau her kommt. Ab diesem Knoten beginnt die Auszeichnung als Trans-Canada Highway. Nach Querung des Stadtzentrums von Montréal trifft die Autoroute auf den Sankt-Lorenz-Strom. Dieser wird durch den Louis H Lafontaine-Tunnel unterquert, auf der anderen Seite des Stroms mündet dann die Autoroute 25 in die Autoroute 20 ein und endet damit.

Weblinks

Website zum Trans-Canada-Highway

Einzelnachweise

Straße in Québec
Autobahn in Kanada
Autoroute Quebec025
Trans-Canada Highway

Autoroute 25 (Québec)


هيروارد هو أحد قادة التمرد ضد وليام الفاتح ولقب باليقظ  في أزمنة تالية وكان أحد المستأجرين في بيترزبورو أبي حيث امتلك ارضا في جنوب غرب لينكون شاير، وأول عمل موثق عنه كان هجومه علي بيترزبورو عام 1070 مع جماعة من الخارجين عن القانون والغزاة الدنماركيين، ثم قام بالصمود في وجه حكم وليام في جزيرة إلي وعندما أخذها النورمان هرب هيروارد ورجاله عبر المستنقعات. كانت أعماله قد تركت انطباعا قويا على الناس حيث حيكت العديد من الحكايات عنه، حيث أصبح بطلا في قضية الإنكليز.

مراجع

أدب لاتيني في القرن 12
أساطير العصور الوسطى
أساطير بطولية إنجليزية
إنجليز في القرن 11
أشخاص في القرن 11
أشخاص من بيتربرة
تاريخ بيتربرة
تاريخ كامبريدجشير
غزو النورمان لإنجلترا
متمردون إنجليز
محاربون أنجلوساكسون
مرتزقة قروسطيون
مواليد عقد 1030
مواليد في لنكولنشاير
وفيات عقد 1070

هيروارد


Yvo Jozef Kristiaan Maria Corneel Pauwels alias Ivo Pauwels (Wilrijk, 21 de noviembre de 1950) escritor belga de jardinería.

Biografía
Tras haber sido profesor durante 20 años, Ivo Pauwels decidió publicar en varias revistas, ya publicado unos 60 libros sobre jardines y sus cuidados y también sobre biografías de artistas y arquitectos que se han publicado en varios idiomas. Además, ha ilustrado con fotografías las obras de varios autores.

Ivo Pauwels fue durante 15 años redactor jefe de las revistas Bloemen & Planten y De Tuinen van Eden/Les Jardins d'Eden, y se ocupó varios años del programa de televisión Groene Vingers en la cadena VTM, donde figuraba como experto. Su jardín en Zoersel está abierto al público los meses de mayo y junio. Hoy en día trabaja en la emisora de radio flamanca Radio 2, donde responde a preguntas de oyentes. Ha participado asimismo en numerosas conferencias, en especial sobre rosas en varios países de Europa, en Tailandia, en Indonesia y en Nueva Zelanda.

En 2006 recibió en Osaka el World Federation of Rose Societies Literary Award por su obra Louis Lens – La elegancia y la rosa et la même année le Beervelde Award pour la photographie du livre Rozenraad.

Referencias

Escritores de Bélgica del siglo XX
Escritores de Flandes
Escritores de Bélgica del siglo XXI
Escritores en neerlandés
Jardineros
Nacidos en Wilrijk

Ivo Pauwels


Jardines Del Hipódromo Uruguay'ın başkenti Montevideo'da çok amaçlı olarak inşa edilen bir stadyum

Çoğunlukla futbol müsabakalarının yapıldığı stadyum, 18.000 seyirci kapasitelidir.

Uruguay'daki stadyumlar

Bahçe Hipodrom Stadyumu


Silke Å er en ca. 10 kilometer lang å der løber i Faaborg-Midtfyn Kommune på den sydvestlige del af Fyn. Den kommer fra sydenden af Brændegård Sø og  svinger kort efter i nordvestlig retning, forbi herregården Brahetrolleborg og den  tidligere  Brahetrolleborg Vandmølle hvis historie går tilbage til middelalderen.  Åen fortsætter videre mod nordvest og løber ud i Odense Å øst for Arreskov Sø.

Silke Å og ådalen var i 2010 en del af et naturgenoprettelsesprojekt der geneblerede åens oprindelige slyngninger, og skabte et 232 hektar stort vådområde langs åen.

Den nedre del af åen ligger i Natura 2000-område nr. 120 Skove og søer syd for Brahetrolleborg og en lille del ligger i det fredede område Brændegård Sø og Nørresø

Kilder og henvisninger

Vandløb i Danmark
Lokaliteter i Faaborg-Midtfyn Kommune
Naturgenopretning i Danmark

Silke Å


La Carretera Estatal de Idaho 57, y abreviada SH 57 (en inglés: Idaho State Highway 57) es una carretera estatal estadounidense ubicada en el estado de Idaho. La carretera inicia en el sur desde la  hacia el norte en la Victor. La carretera tiene una longitud de 59,9 km (37.230 mi).

Mantenimiento
Al igual que las autopistas interestatales, y las rutas federales y el resto de carreteras estatales, la Carretera Estatal de Idaho 57 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Idaho por sus siglas en inglés ITD.

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial de ITD

 Lista de Autopistas por estado
 Lista de sitios web de carreteras para cada estado

Carreteras estatales de Idaho

Carretera Estatal de Idaho 57


Drepturile omului în Arabia Saudită sunt considerate a fi bazate pe legile religioase islamice ale lui Hanbali, aplicate sub regimul absolutist al familiei regale saudite. Arabia Saudită are un "Program Împotriva Radicalizării", al cărui scop este să "combată răspândirea și atracția ideologiilor extremiste în sânul populației" și să "insufle adevăratele valori ale credinței islamice, precum toleranța și moderația". "Toleranța și moderația" au fost puse de nenumărate ori sub semnul întrebării, spre exemplu de către ziarul The Baltimore Sun, pe baza rapoartelor Amnesty International privindu-l pe Raif Badawi.

Regimul foarte strict care conduce Regatul Arabiei Saudite este inclus în categoria "cel mai rău dintre rele" în rapoartele anuale ale Freedom House privind drepturile civile și politice.

Tortura
Tortura și alte rele tratamente aplicate deținuților sunt lucruri obișnuite, larg răspândite, și aplicate în general fără teama de pedeapsă. Metodele de tortură includ bătăile, atârnarea de membrele inferioare sau superioare și privarea de somn. Printre cei torturați se numără și protestatari reținuți de poliție și deținuți în izolare zile sau săptămâni întregi, fără a fi acuzați sau judecați.

Pedepsele corporale
Arabia Saudită este una din cele aproximativ 30 de țări din lume cu un sistem judiciar care permite pedepsele corporale. În cazul Arabiei Saudite acestea includ amputarea mâinilor și picioarelor pentru furt și flagelarea pentru contravenții sau infracțiuni de mai mică importanță precum "deviere sexuală" sau beție. În anii 2000 au apărut informații că femei victime ale violurilor au fost condamnate la lovituri de bici pentru adulter, deoarece nu au putut dovedi cine au fost violatorii. Numărul loviturilor de bici nu este prescris în mod clar în lege, rămânând la discreția judecătorilor și variind de la câteva zeci la câteva sute de lovituri, aplicate în general în decursul câtorva săptămâni sau luni. În 2004, Comitetul Națiunilor Unite împotriva Torturii a criticat Arabia Saudită din cauza amputărilor și flagelărilor pe care le desfășoară conform codului Sharia. Delegația saudită a răspuns prin a apăra "tradițiile legale" păstrate încă de la apariția Islamului, acum 1400 de ani, și a respins amestecul în sistemul său judiciar.

Tribunalele continuă să impună sentințe care prevăd suplimentar pedepse cu flagelarea pentru multe infracțiuni. Cel puțin cinci inculpați au fost condamnați la pedepse cuprinse între 1000 și 2500 de lovituri de bici. Flagelarea este aplicată în închisori.

În 2014, pedeapsa bloggerului saudit Raif Badawi a fost crescută la 1000 lovituri de bici și 10 ani de închisoare, după ce a fost acuzat de apostazie în 2012. Flagelarea urma să aibă loc de-a lungul a 20 de săptămâni. Prima rundă de 50 de lovituri i-a fost administrată pe 9 ianuarie 2015, dar următoarea rundă a fost amânată din motive medicale. Cazul său a declanșat o puternică reacție internațională de condamnare și a adăugat o presiune considerabilă pe sistemul juridic saudit

În octombrie 2015, pensionarul britanic bolnav de cancer Karl Andree, în vârstă de 74 de ani, a fost condamnat la 360 lovituri de bici pentru că a fermentat alcool pentru uzul propriu. Familia sa se teme că pedeapsa l-ar putea ucide.

Pedeapsa capitală

Arabia Saudită permite pedeapsa cu moartea, inclusiv execuții publice prin decapitare. Pedeapsa capitală poate fi impusă pentru o serie largă de infracțiuni precum omorul, violul, jaful armat, folosirea repetată a drogurilor, apostazia, adulterul, magia și vrăjitoria și poate fi executată prin decapitarea cu sabia, lapidare sau plutonul de execuție, urmată de crucificare. În 2005 au avut loc 191 de execuții, în 2006 38, în 2007 153, în 2008 au avut loc 102, în 2009 au avut loc 64, în 2010 27,, iar în 2011 82.

Numărul celor executați sau așteptându-și execuția a crescut dramatic în 2015. Peste 150 de execuții au avut loc până pe 4 decembrie 2015, iar alte 50 de execuții, conform presei saudite, sunt iminente. Printre cei care își așteaptă moartea se numără doi șiiți condamnați pentru revoltă împotriva regimului pe vremea când erau minori și un poet palestinian condamnat pentru apostazie pe baza unui volum de poeme. Zeci de persoane executate au fost condamnate pentru infracțiuni fără violență, inclusiv legate de droguri, iar activiștii pentru drepturile omului susțin că multe din procese n-au respectat drepturile acuzaților. În ianuarie 2015, o înregistrare video înfățișa o femeie din Myanmar strigând "Nu am ucis!", până când capul i-a fost retezat cu o sabie în timpul unei execuții în plină stradă.

Un purtător de cuvânt al Societății Naționale pentru Drepturile Omului, o organizație fondată de guvernul saudit, declara că numărul execuțiilor este în creștere deoarece numărul infracțiunilor este în creștere, că prizonierii sunt tratați uman și că decapitările descurajează crimele, adăugând că "Allah, Creatorul nostru, știe cel mai bine ce e bun pentru poporul Lui... Ar trebui să ne gândim și să respectăm drepturile criminalilor, în loc să ne gândim la drepturile celorlalți?"

Pe 2 ianuarie 2016, autoritățile saudite au executat 47 de persoane într-o singură zi, din care 4 prin decapitare. Printre cei executați s-a numărat și șeicul Nimr al-Nimr, unul dintre cei mai importanți clerici șiiți din Arabia Saudită. Un critic deschis al familiei conducătoare saudite, al-Nimr a fost oficial condamnat la moarte pentru "incitare la ură sectară", însă era foarte cunoscut rolul pe care l-a jucat în 2011, în amplele mișcări de revoltă desfășurate în estul majoritar șiit al Arabiei Saudite în timpul Primăverii Arabe. Executarea sa a stârnit rapid proteste de stradă în Provincia de Est, în emiratul vecin Bahrein, în Iran, Yemen și alte părți ale lumii.

Traficul de ființe umane; situația lucrătorilor străini
Arabia Saudită este o țară de destinație pentru femei și bărbați traficați în scopuri de muncă forțată și exploatare sexuală. Femei și bărbați din Bangladesh, India, Sri Lanka, Nepal, Pakistan, Filipine, Indonezia, Sudan, Etiopia și multe alte țări călătoresc voluntar în Arabia Saudită în căutare de lucru în sectorul domestic sau în alte meserii puțin calificate, dar unii din ei se găsesc apoi în situația de a presta munci în condiții apropiate de sclavie. Poliția saudită și autoritățile de imigrare abuzează în mod regulat persoanele interpelate sau deținute, în special muncitorii din țările în curs de dezvoltare. În noiembrie 2013, autoritățile saudite au fost criticate pentru modul în care au planificat și executat acțiuni de combatere a muncii la negru. Autoritățile saudite, în unele cazuri cu ajutorul cetățenilor, au strâns la un loc mai mulți lucrători ilegali și i-au supus unor abuzuri fizice.

Lucrătorii din statele în curs de dezvoltare sunt adesea abuzați și de angajatorii lor direcți, care le rețin pașapoartele și actele de identitate, punându-i în imposibilitatea de a călători sau de a se întoarce în țara lor de origine. Pe 4 mai 2014, o angajatoare saudită nemulțumită că nu i s-a adus la timp cafeaua, a turnat apă clocotită pe menajera sa filipineză de numai 23 de ani, cauzându-i arsuri severe pe spate și pe picioare. Menajera nu a fost dusă la spital timp de câteva ore, fiind într-un târziu salvată de vărul ei. Într-un alt caz, o cameristă indiană a fost brutalizată de către familia angajatoare și obligată să lucreze în izolare, în condiții grele și fără hrană suficientă, timp de câteva luni. În octombrie 2015, când a încercat să scape, angajatoarea sa saudită i-a retezat un braț folosind o sabie. În noiembrie 2008, doi medici egipteni au fost condamnați la 15, respectiv 20 de ani de închisoare și 1500 de lovituri de bici fiecare, fiind acuzați de trafic de droguri și de violarea pacientelor, caz ce a determinat Egiptul să interzică medicilor săi să mai profeseze în Arabia Saudită. În 2013, o cameristă din Sri Lanka a fost decapitată de guvernul saudit, iar în 2014, guvernul indonezian le-a interzis cetățenilor săi să lucreze în Arabia Saudită, după ce autoritățile au decapitat o cameristă indoneziană.
De altfel, lucrătorii străini se regăsesc în proporție mare printre persoanele executate anual de guvernul saudit: 6 persoane din 27 în 2010, 28 de persoane din 82 în 2011 sau 27 de persoane din 79 în 2012.

Sclavia sexuală
Femeile, în special cele din țările asiatice și africane, sunt supuse traficului de persoane în Arabia Saudită în scopuri de exploatare sexuală; altele sunt răpite și forțate să se prostitueze după ce au reușit să fugă de la angajatori care le terorizau sau le abuzau.

Unii bărbați saudiți folosesc și contracte de "căsătorie temporară" încheiate în state precum Mauritania, Yemen sau Indonezia drept mijloc de a-și exploata sexual angajatele străine. Fete chiar și în vârstă de șapte ani sunt făcute să creadă că încheie o partidă bună, dar la sosirea în Arabia Saudită devin sclavele sexuale ale soților lor, sunt obligate să muncească pe proprietatea acestora sau, în unele cazuri, să se prostitueze.

Multe femei americane sau de alte naționalități măritate cu bărbați saudiți sunt subiectul sclaviei, cu toate atributele date de "dreptul de proprietate". Ele sunt răpite sau sechestrate cu violarea clară a legislației țărilor de proveniență a victimelor sau a ordinelor judecătorești emise de aceste state. Ele au fost strămutate din țările lor într-un stat care nu se supune legislației internaționale sau ordinelor judecătorești.

Drepturile femeilor

Femeile saudite sunt supuse discriminării în multe aspecte ale vieții lor, precum sistemul judiciar. Deși, din motive sociale, reprezintă circa 70% din persoanele înscrise în universități, femeile alcătuiesc maxim 5% din forța de muncă a Arabiei Saudite, cea mai mică proporție din lume.
Felul cum sunt tratate femeile este considerat de unele surse drept segregare sexuală și "apartheid sexual". Implementarea unei rezoluții guvernamentale care sprijinea suplimentarea oportunităților de angajare pentru femei a stârnit opoziția ministerului muncii, a poliției religioase, și a cetățenilor de sex masculin.

În multe părți ale Arabiei Saudite se consideră că rolul femeilor este să se ocupe de soții și de familiile lor. Mai mult, există un tip de segregare chiar și în interiorul caselor, precum prezența intrărilor diferite pentru bărbați și femei. Există totuși femei de succes, iar unele din ele se ocupă chiar de afacerile familiei în locul soților lor.

Drepturile femeilor sunt în centrul apelurilor la reformă în Arabia Saudită, apeluri care pun la încercare statu quo-ul politic al regatului. Grupuri feministe locale și internaționale fac presiuni asupra guvernului să răspundă apelurilor, profitând de faptul că unii din cei aflați la putere sunt dornici să își proiecteze o imagine mai favorabilă în Vest. Prezența unor femei de afaceri, deși puține ca număr, implicate în aceste grupuri, face ca ele să fie auzite.

Înainte de 2008, femeilor nu le era permis să intre în hoteluri sau apartamente de închiriat fără un însoțitor (sau mahram). Totuși, printr-un decret regal din 2008, singurul lucru pe care trebuie să-l mai prezinte o femeie ca să i se permită accesul într-un hotel este o carte de identitate. Hotelul trebuie să informeze cea mai apropiată secție de poliție privind camera rezervată și durata șederii, dar acest lucru se face oricum pentru toți clienții hotelului. În aprilie 2010, o nouă carte de identitate pentru femei, opțională, a fost emisă pentru a le permite să călătorească în țări ale Consiliului de Cooperare al Golfului. Cardul de identitate include urmărirea prin GPS, amprentele posesoarei și elemente care o fac foarte greu de falsificat. Femeile nu au nevoie de permisiunea unui bărbat pentru a aplica pentru card, dar au nevoie de aceasta pentru a putea călători în străinătate. Suporterii noilor carduri afirmă că acestea le permit femeilor să-și îndeplinească activitățile cu ușurință și previn falsurile comise în numele femeilor.

Femeile au avut pentru prima dată dreptul să facă parte din Adunarea Consultativă a Arabiei Saudite în 2013, ocupând 30 de locuri. Mai mult, în același an, trei femei au fost numite vicepreședinți a trei comisii. Dr. Thurayya Obeid a fost numită vicepreședintele Comisiei pentru Drepturile Omului și Petiții, Dr. Zainab Abu Talib vicepreședintele Comisiei pentru Informație și Cultură, iar Dr. Lubna Al-Ansari vicepreședintele Comisiei pentru Sănătate și Mediu.

În 2013 Direcția Generală a Pașapoartelor a permis femeilor saudite căsătorite cu străini să răspundă de copiii lor, astfel încât copiii să poată avea permise de rezidență (iqamas) unde mamele lor să fie trecute ca responsabile. Aceste permise le dau dreptul de a lucra în sectorul privat în Arabia Saudită cât timp se află sub tutela mamelor lor, iar mamele își pot aduce în Arabia Saudită copiii care locuiesc în străinătate dacă nu au cazier judiciar. Soții străini ai femeilor saudite au primit și ei dreptul de a lucra în sectorul privat în regat dacă se află sub responsabilitatea soțiilor lor, cu condiția ca pe permisul lor iqama să scrie "soț al unei femei saudite" și să posede pașapoarte valide care să le permită să se întoarcă în orice moment în țările lor. Femeile saudite căsătorite cu străini se confruntă, totuși, cu dificultatea de a le transmite copiilor lor naționalitatea saudită.

Tot în 2013, Arabia Saudită a înregistrat prima femei avocat, Arwa al-Hujaili.

Conform publicației CIA The World Factbook, rata de alfabetizare este de 82,2% în rândul femeilor, în comparație cu 90,8% în rândul bărbaților.

Conducerea mașinilor

Arabia Saudită este în acest moment singura țară din lume în care femeilor le este interzis să conducă vehicule motorizate.
Interdicția nu este prevăzută explicit în legislație ci într-o fatwa "informală", impusă de clerul musulman conservator cu scopul de a menține tradițiile de segregare sexuală ale țării. În ultimul timp însă, mai mulți clerici de frunte susțin că interdicția de a conduce ar trebui abrogată printr-o nouă fatwa sau printr-un decret regal.

În 1990, când 47 de femei saudite au condus mașinile soților lor pe străzile din Riyadh în semn de protest împotriva interdicției, ele au fost pedepsite. "Toate șoferițele, împreună cu bărbații lor, au primit interdicții de călătorie timp de un an. Femeile care lucrau în instituții guvernamentale au fost concediate. Iar din amvonul a sute de moschei ele au fost denunțate ca femei imorale care încearcă să distrugă societatea saudită".

Femeile se plâng că "nu se pot deplasa fără un bărbat". Multe nu își pot permite un șofer, iar puținele autobuze care operează în orașele regatului o fac în mod neregulat. În 2013, femeile au început o campanie de sfidare a interdicției de a conduce, urcându-se la volan pe data de 26 octombrie 2013. Totuși, pe 23 octombrie, într-o "rară și explicită reafirmare a interdicției", purtătorul de cuvânt al Ministerului de Interne, generalul Mansur al-Turki, a avertizat că "Este cunoscut că femeilor din Arabia Saudită le este interzis să conducă, iar legile vor fi aplicate împotriva celor care le violează și a celor care le dau ajutor". În decembrie 2014, două femei au fost arestate și condamnate la aproape o lună de închisoare pentru sfidarea interdicției de a conduce.

Femeilor le este permis să piloteze avioane, dar trebuie să fie conduse de un șofer bărbat la aeroport.

Hisham Fageeh, o saudită rezidentă în Statele Unite, a creat un videoclip care se referea la regulile guvernamentale ce le interzic femeilor să conducă. Videoclipul a fost lansat în aceeași zi în care multe saudite au participat la un protest național împotriva guvernului.

În 2015, o saudită care lucra în Emiratele Arabe Unite a fost arestată în timp ce încerca să intre la volan în Arabia Saudită. I-a fost reținut pașaportul și a fost obligată să aștepte între vame fără mâncare sau apă. Ea pretindea că permisul de conducere emis de EAU este valabil în toate statele Consiliului de Cooperare al Golfului, dar autoritățile vamale saudite au refuzat să-i accepte legalitatea.

În septembrie 2017 a fost emis un decret regal care consfințea că femeilor le va fi în sfârșit permis să conducă mașini în Arabia Saudită. Acest decret a intrat în vigoare pe 24 iunie 2018. Cu circa o lună înainte de ridicarea interdicției de a conduce, autoritățile saudite au arestat șapte persoane implicate în campania împotriva interdicției, inclusiv pe activistele pentru drepturile femeilor Loujain al-Hathloul, Eman al-Nafjan, Aziza al-Yousef, Madeha al-Ajroush și Aisha al-Manae. Câteva zile mai târziu, numărul persoanelor arestate s-a ridicat la zece. Cei arestați, în special activiste pentru drepturile femeilor, au fost acuzați de trădare și de faptul că lucrează pentru "entități străine". Ulterior s-a aflat că scriitorul Mohammad al-Rabea și avocatul Ibrahim al-Mudaimigh se află printre cei reținuți. Al-Mudaimigh este cel care a apărat-o la tribunal pe Loujain al-Hathloul după ce fusese arestată peste 70 de zile, la sfârșitul anului 2014, pentru criticarea online a guvernului saudit și pentru că a adus în atenția publică interdicția de a conduce pentru femei. Contul de Twitter pro-guvernamental SaudiNews50 a publicat imagini ale celor arestați, pe chipul cărora erau aplicate ștampile roșii cu inscripția "trădători". Textul care însoțea imaginile afirma că "istoria îi scuipă în față pe trădătorii țării". Toți cei arestați au rămas în închisoare, iar ancheta și procesul lor sunt înconjurate de secret. Pe întreaga perioadă a detenției au apărut afirmații credibile că activistele arestate sunt supuse izolării, relelor tratamente și torturii. În februarie 2019, un grup de parlamentari britanici, sprijinit de mai multe organizații internaționale pentru drepturile omului, a întreprins o investigație și a concluzionat că acuzațiile de rele tratamente aplicate deținuților "sunt credibile".

Sectarismul

Guvernul saudit a fost adesea considerat drept un opresor activ al musulmanilor șiiți din cauza ideologiei wahabiste, fundamentul statului saudit, ideologie care denunță credința șiită.

În decrete fatwa emise în 1988, conducătorul spiritual al Arabiei Saudite, Abdul-Aziz ibn Baz, îi denunță pe șiiți drept apostați. O altă fatwa, emisă de Abdul-Rahman al-Jibrin, un membru al Înaltului Consiliu Ulama, spune:

"Unii spun că rejecționiștii (Rafidha - cu referire la șiiți) sunt musulmani deoarece cred în Allah și Profetul său, se roagă și postesc. Dar eu spun că sunt eretici. Ei sunt cei mai perverși inamici ai musulmanilor, care ar trebui să se ferească de comploturile lor. Ei trebuie boicotați și expulzați, astfel ca musulmanii să scape de răutatea lor."

Conform autorului american Vali Nasr, îndemnul lui al-Jibrin la uciderea șiiților era încă reprodus în literatura religioasă wahabită în 2002.

Conform unui raport din 2009 al Human Rights Watch, cetățenii șiiți ai Arabiei Saudite "sunt supuși discriminării sistematice în religie, educație, justiție și pe piața muncii".

Arabia Saudită nu are miniștri, primari sau șefi de poliție șiiți, spre deosebire de alte țări vecine cu o semnificativă populație șiită, precum Irakul sau Libanul. Șiiții sunt împiedicați să ocupe funcții în forțele armate sau în serviciile de securitate și nici măcar una din cele trei sute de școli șiite pentru fete din Provincia de Est nu are director un șiit.

Ziaristul pakistanez Mohammad Taqi scria că "regimul saudit este pe deplin conștient că, într-o analiză finală, situația șiiților ... rezultată din privațiunile socio-economice, ca rezultat al represiunii religioase și marginalizării politice, se aseamănă cu un regim de apartheid".

Depunând mărturie în fața Comisiei pentru Drepturile Omului din Congresul Statelor Unite ale Americii, Ali al-Ahmed, directorul Institutului pentru Afaceri în Zona Golfului, declara că: "Arabia Saudită este un exemplu grăitor de apartheid religios. Instituțiile religioase, de la clerici guvernamentali la judecători, la curicula religioasă și toate instrucțiunile religioase din media, se referă exclusiv la interpretarea wahhabistă a islamului, la care aderă mai puțin de 40% din populație. Guvernul saudit a confiscat islamul prin monopolul său asupra credințelor și practicilor religioase. Islamul wahhabist este impus cu forța tuturor saudiților, indiferent de orientarea lor religioasă. Secta wahhabistă nu tolerează alte religii sau credințe ideologice, musulmane sau nu. Simbolurile religioase ale musulmanilor, creștinilor, evreilor sau altor credincioși sunt interzise. Ambasada Arabiei Saudite din Washington este un exemplu viu de apartheid religios. În cei 50 de ani de existență, nici măcar un singur diplomat ne-sunit nu a lucrat în instituție. Filiala Universității Imamul Mohamed Bin Saud din Fairfax, Virginia le predă studenților că islamul șiit este o conspirație evreiască."

În noiembrie 2014, în satul al-Dalwah din guvernoratul estic al-Ahsa, trei necunoscuți înarmați la au deschis focul într-o Husseiniya, un centru religios șiit, ucigând opt și rănind alte zeci de persoane. În timp ce guvernul, mass-media oficială de stat și conducerea religioasă au condamnat cu vigoare incidentul, o serie de articole din presa saudită a argumentat că atacul "nu a picat chiar din senin", că a existat anterior o instigare antișiită în regat din partea "conducerii religioase, a unor predicatori și chiar lectori universitari – iar aceasta e în creștere.

Guvernul saudit a refuzat să le permită profesorilor și studenților șiiți să lipsească motivat de la școală pentru a lua parte la activitățile legate de Sărbătoarea Ashura, unul din cele mai importante evenimente religioase pentru musulmanii șiiți, care comemorează martiriul nepotului lui Mahomed, Husayn bin Ali). În 2009, în timpul procesiunilor Ashura, lideri religioși și ai comunității șiite au fost arestați.

Șiiților le este interzis să construiască moschei sau alte centre religioase și sunt obligați să urmeze acasă ritualul rugăciunii de vineri (Al-Hassan). În orașul estic Al-Khobar, cu o populație predominant șiită, nu există nici o moschee pentru acest cult. Poliția religioasă saudită impune obligativitatea rugăciunii, iar cei care se află în clădiri publice la ora rugăciunii sunt obligați să-și oprească activitățile pentru a se ruga. Deoarece între cele două culturi există diferențe între felul de a se ruga și orele de rugăciune, șiiții sunt forțați ori să se roage în modul și la ora la care o fac suniții, ori să ia o pauză în timpul serviciului.

În 2009, un grup de șiiți care se pregăteau pentru pelerinajul la Mecca (unul din cei cinci stâlpi ai islamului, pe care orice musulman în putere trebuie sa-l efectueze măcar o dată în viață) a fost arestat de poliția religioasă saudită. Între 20 și 24 februarie 2009, pelerinii din provincia majoritar șiită din est care veniseră la Medina pentru aniversarea morții profetului Mahomed s-au ciocnit cu poliția religioasă sunită la cimitirul Al-Baqi' din cauza unor diferențe doctrinare privind comemorarea morții. Forțele de securitate au împușcat în piept un pelerin în vârstă de 15 ani, iar un civil necunoscut a înjunghiat în spate un cunoscut șeic șiit, strigând "Moarte rejecționiștilor [șiiți]". Autoritățile au negat rănirea vreunei persoane și au minimalizat arestările care au urmat în rândul pelerinilor șiiți.

Poliția religioasă a arestat femei șiite în Provincia de Est pentru lucruri mărunte precum organizarea de cursuri pentru studii coranice sau vânzarea de veșminte pentru ceremoniile religioase, acuzându-le de implicare în activități politice interzise în Regatul Saudit.

În orașul estic Dammam, unde trei sferturi din cei 400.000 de locuitori sunt șiiți, nu există moschei sau săli de rugăciune șiite, nicio chemare la rugăciune șiită nu e transmisă la TV, și nu există cimitire șiite.

La sfârșitul anului 2011, un pelerin șiit a fost acuzat ca fiind "implicat în blasfemie" și condamnat la 500 de lovituri de bici și 2 ani de închisoare. Tot la sfârșitul lui 2011, un cunoscut cleric șiit canadian, Usama al-Attar, a fost și el arestat. A fost eliberat în aceeași zi și a declarat că arestarea a fost complet neprovocată.

Majoritatea educației în Arabia Saudită se bazează pe material religios wahhabit sunit. De la vârste fragede, elevii sunt învățați că șiiții nu sunt musulmani și că șiismul este o conspirație pusă la cale de evrei, de aceea șiiții sunt pasibili de moarte. Profesorii guvernamentali wahhabiți, precum Abdulqader Shaibat al-Hamd, au proclamat la posturile de radio oficiale că musulmanii șuniți nu trebuie "să mănânce mâncare șiită, să se căsătorească cu ei, sau să-i lase să-și îngroape morții în cimitire musulmane".

Guvernul a restricționat numele pe care șiiții le pot pune copiilor, în încercarea de a-i descuraja să-și facă publică identitatea. Textele saudite sunt ostile șiismului, caracterizându-le adesea drept o formă de erezie mai gravă decât creștinismul sau iudaismul.

Deoarece atitudinile anti-șiite sunt inoculate de la o vârstă fragedă, ele sunt transmise din generație în generație. Ele nu se regăsesc doar în textele scrise (adesea caracterizând șiismul drept o formă de erezie mai rea decât creștinismul sau iudaismul), dar și printre profesorii care predau în școli, chiar și în universități.  Profesorii wahhabiți le spun adesea elevilor șiiți că sunt eretici. Profesorii care declară că șiiții sunt atei și merită să fie uciși sunt rareori pedepsiți în vreun fel. La un seminar despre internet desfășurat în Orașul Științei și Tehnologiei "Regele Abdulaziz", profesorul Dr. Bader Hmood Albader a explicat cât de benefic pentru societate este internetul, dar că există multe site-uri pe care șiiții proclamă că sunt musulmani, care ar trebui închise.

Există discriminare și în sânul forței de muncă. Profesorii șiiți nu au voie să predea materii sau teme religioase, care constituie jumătate din cursurile desfășurate în învățământul secundar. Șiiții nu pot deveni directori de școli. Unii șiiți ajung profesori universitari, dar adesea sunt supuși hărțuielilor din partea studenților și a facultății. Șiiții sunt descalificați ca martori în instanțele de judecată, deoarece suniții saudiți acuză practica șiită "Taqiyya"- permisiunea de a minți atunci când sunt speriați sau sunt în fața unui risc considerabil de persecuție. Șiiții nu pot servi ca judecători în instanțele inferioare și le este interzisă admiterea la academiile militare. Ei nu pot accede în înalte posturi guvernamentale sau de securitate, nici nu pot deveni piloți în Liniile Aeriene Saudite.

Publicistul iranian stabilit în Europa Amir Taheri cita un om de afaceri șiit din Dhahran care declara că "nu e normal să nu existe ofițeri, miniștri, guvernatori, primari și ambasadori șiiți în acest regat. Această formă de apartheid religios e la fel de intolerabilă precum a fost apartheid-ul bazat pe rasă".

Human Rights Watch a raportat că șiiții vor doar să fie tratați ca egali și doresc să nu mai fie supuși discriminării. Cu toate acestea, minoritatea șiită este încă marginalizată pe scară largă.

Libertatea religioasă

Legile Arabiei Saudite nu recunosc libertatea religioasă, iar practicarea în public a religiilor ne-musulmane este interzisă în mod activ. Nici o lege nu le solicită în mod specific cetățenilor să fie musulmani, dar articolul 12.4 din Legea Naturalizării cere ca aplicanții să-și dovedească afilierea religioasă, iar articolul 14.1 cere ca aplicanții să obțină un certificat de la clericul lor local. Guvernul a declarat Coranul și Sunna (tradiția) Profetului Mohamed drept constituția țării. Nici guvernul, nici societatea în general nu acceptă conceptul de separare a religiei de stat, iar o astfel de separare nu există. Sistemul legal este bazat pe Shari'a (legea islamică), cu tribunale Shari'a care judecă pe baza unui cod derivat din Coran și Sunna. Conform Human Rights Watch, Arabia Saudită "discriminează sistematic minoritățile religioase musulmane, în particular pe șiiți și ismailiți", dar guvernul le permite musulmanilor șiiți să-și folosească propriile tradiții judiciare pentru a rezolva cazuri fără aspect penal din cadrul comunității lor.

Note

Drepturile omului în Arabia Saudită

Drepturile omului în Arabia Saudită


Anna Linnikova (; Oremburgo, 4 de abril de 2000) é uma modelo e rainha da beleza russa, vencedora do concurso Miss Rússia 2022.

Biografia
Linnikova foi criada em Oremburgo e começou a trabalhar profissionalmente como modelo aos 16 anos. Como modelo profissional, Linnikova trabalhou sob contrato em países como China, Japão, Coréia do Sul, Vietnã e Malásia. Mais tarde, mudou-se para São Petersburgo para frequentar a Universidade de Tecnologias de Gestão e Economia de São Petersburgo. Antes de ganhar o Miss Rússia 2022, Linnikova estava em seu segundo ano de universidade, estudando relações públicas.

Concurso de beleza
Linnikova começou sua carreira em concursos de beleza em 2022, depois de ter sido selecionada para representar Oremburgo no concurso Miss Rússia 2022. Na competição, Linnikova avançou para os dez primeiros na final realizada em 25 de julho de 2022, antes de ser declarada vencedora. Como Miss Rússia, Linnikova deve representar a Rússia no Miss Universo 2022 e Miss Mundo 2022.

Ligações externas
Site Oficial da Miss Rússia

Naturais de Oremburgo
Modelos femininos da Rússia
Misses da Rússia
Nascidos em 2000
Concorrentes do Miss Universo

Anna Linnikova


Umm Khalid (), also called Mukhalid, was a Palestinian village in the Tulkarm Subdistrict,  west of Tulkarm. It was an ancient site in the central coastline of what is now the city of Netanya, Israel.

History

Archaeological findings around the village included the remains of towers, fortresses, wells, reservoirs, cisterns, and pottery.

Flint tools found around the area suggest that the site might have been inhabited since prehistoric times.

First century BCE remnants of buildings, installations and burial caves have been found.

Crusader castle
The village site contained Castellum Rogerii Langobardi, the castle of Roger the Lombard, built by the Crusaders. The building was mentioned in 1135, mostly destroyed c. 1948, and partly excavated in 1985/86. It appears to have been continuously in use from the Crusader period until 1948.

Ottoman period
Umm Khalid was one of four villages founded in the 18th century, near the coast north of the Yarkon River (along with the villages of Al-Shaykh Muwannis, Al-Haram, and Ijlil). According to historian Roy Marom,  the establishment of Umm Khalid "demonstrates that the expansion of settlement in the southern Sharon was the result of the internal expansion of the core settlement by residents of the mountainous highlands of Samaria, and not by Egyptian 'penetrators' as previously claimed."

The village was named Omm Kaled on a 1799 map of the area, and the village was razed by the troops of Napoleon during their return to Egypt after their failed siege of Acre in 1799.

The British traveller James Silk Buckingham, who passed through the village ("El Mukalid") in 1816, described it as still "rather poor", while noting that the village resembled an Egyptian one in form and constructions of its huts.

In the 19th century, Umm Khalid was a rest area between al-Tantura and Ras al-Ayn, where Ottoman officials stopped and received dignitaries. When Mary Rogers, the sister of the British vice-consul in Haifa, visited the Umm Khalid in 1856 she described it as a flourishing village, and noted the extensive melon gardens to the west of the village.

In 1863, Victor Guérin found the village to have about 300 inhabitants. In 1873, among the ruins were seen a vaulted building with remnants of a second story, a well built well, and six circular rock-cut granaries.

In 1870/1871 (1288 AH), an Ottoman census listed the village in the nahiya (sub-district) of Wadi al-Sha'ir.

In 1882, the PEF's Survey of Western Palestine (SWP) described the village as "A small mud village, with ruins, and a sacred place to the south. On the east is a good masonry well, with troughs and a wheel for raising the water. ... There are also cisterns, and a pond with mud banks. There are cornfields to the east, but the soil is very sandy. The place is famous for its water melons, which are shipped at the little harbour called Minet Abu Zabura."

British Mandate period
In the 1922 census of Palestine there were 307 villagers, all Muslim, increasing in the 1931 census to 586; 580 Muslims and 6 Christians, in a total of 131 houses.

At the village center was a mosque, an elementary school for boys, and four shops for groceries and fabrics. In the 1944/45 statistics, Um Khalid had 970 inhabitants; 960 Muslims and 10 Christians, with a total of 2,894 dunums of land. Of this, a total of 47 dunums were used for citrus and bananas, while 1,830 dunums were planted with cereals. At the same time, it was registered that 2,894 dunums of land was Arab owned, 882 Jewish owned, while 89 dunam was public property.

1948 and after

According to an Israeli military report, Umm Khalid was evacuated 20 March 1948. The village was located in an area which was regarded by the Zionist leadership as the core of the planned Jewish state, and in their view it was therefore desirable that the Arab residents were made to leave before 15 May.

The American historian Rosemarie Esber interviewed refugees from Umm Khalid. According to Ahamed 'Uthman, Zionist surrounded and blockaded the village in 1947, and continued into 1948:

Much of the village land has been engulfed by the suburbs of the city of Netanya, founded in 1929 one kilometer to the west. The settlement of Gan Chefer, founded in 1940, and Nira, founded in 1941, were merged in 1953 to form a single, large settlement named Sha'ar Hefer; this settlement covers part of the village land.

According to the Palestinian historian Walid Khalidi, the structures on the village land were in 1992: "The village site has become part of the city of Netanya. Some houses remain and are used either as residences or for commercial purposes such as warehouses for Israeli companies. The land in the vicinity are planted in citrus trees.

In 1997, bulldozers leveling ground for a school building in Netanya uncovered remains of the cemetery of Umm Khalid. The Aqsa Association for the Preservation of Consecrated Islamic Property petitioned the High Court of Justice. As a result, the city of Netanya agreed to halt work in the area which had not been damaged, and to put up a sign: "Here is the Muslim cemetery of the village Umm Khalid." The Muslims refused to accept that the area should be turned into a park, stating that "No foot shall tread on the graves."

References

Bibliography

External links
Palestine Remembered - Umm-Khalid
Umm Khalid, Zochrot
Survey of Western Palestine, Map 10: IAA, Wikimedia commons
Umm Khalid from the Khalil Sakakini Cultural Center

Arab villages depopulated prior to the 1948 Arab–Israeli War
District of Tulkarm
Crusader castles

Umm Khalid


රයිගම් ටෙලීස් හොඳම රූපවාහිනී ඉදිරිපත් කරන්නා සම්මානය වාර්ෂිකව ශ්‍රී ලංකාවේ රූපවාහිනී තිරයේ හොඳම ශ්‍රී ලාංකික රූපවාහිනී ඉදිරිපත් කරන්නා සඳහා බොහෝ වාණිජ සන්නාම සමඟ සම්බන්ධ රයිගම් සමාගම විසින් පිරිනමනු ලැබේ.

මෙම සම්මානය ප්‍රථම වරට ලබා දුන්නේ 2005 වසරේදීය. එතැන් සිට මෙම කීර්තිමත් ශූරතාව දිනාගත් අයගේ ලැයිස්තුවක් පහත දැක්වේ. x zබ් zෆ්ඩ් බ්ඩ්ෆ්හ් ඩ්ෆ් ග්න්ෆ්ග්න් න් ෆ් න්xග්න්

සෑම වසරකම සම්මාන ලැයිස්තුව

යොමු කිරීම්