Onoriu Sasu (n. 24 noiembrie 1879, Sibiu – d. 1 iunie 1959, Târgu-Mureș) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
A fost preot în Daneș, fiind arestat și deportat în Ungaria. A fost membru al Consiliului Național al Comitatului Târnava-Mare și al Consiliului Național din Daneș.

Activitate politică
După 1918 a fost membru al Partidul Național Liberal (România), fiind deputat între 1927-1928, iar mai apoi senator între 1934-1937. A fost decorat cu Ordinul "Coroana României", în grad de cavaler.

Recunoașteri

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Nicolae Josan (coord.), Dicționarul personalităților Unirii, Ed. Altip, Alba-Iulia, 2003

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
  1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
 Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1879
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Decese în 1959
Preoți români
Sibieni
Decorați cu Ordinul Coroana României
Membri ai Partidului Național Liberal

Onoriu Sasu


An Carex monostachya in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Achille Richard. An Carex monostachya in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex monostachya


An Indocalamus hunanensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bao Min Yang. An Indocalamus hunanensis in nahilalakip ha genus nga Indocalamus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Indocalamus

Indocalamus hunanensis


An Anthurium umbrosum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Frederik Michael Liebmann. An Anthurium umbrosum in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium umbrosum


Poul Hagenstein (født 1825, Holsten - 4. marts 1868, Bruxelles) var en dansk maler. Han blev uddannet på Det Kongelige Danske Kunstakademi. I 1840'erne og 1850'erne udførte han en del af bestillingsarbejde først for greve Krag-Juel-Vind-Frijs, og senere for kongehuset. Han malede særligt en del malerier om emner fra 1500-tallet af bl.a. Christian 2.s historie.

Referencer

Eksterne henvisninger

Malere fra Danmark
Alumni fra Det Kongelige Danske Kunstakademi

Poul Hagelstein


Demetrios Christodoulou (în , ) este un matematician și fizician grec, cunoscut pentru contribuțiile sale în fizica găurilor negre și prima demonstrație (în colaborare cu Sergiu Klainerman)a stabilității neliniare a spațiu-timpului Minkowskii în cadrul Relativității generale.

Biografie
S-a născut la Atena și a obținut doctoratul la Princeton la John Archibald Wheeler în anul 1971. După o perioadă de lucru temporar la Caltech, CERN și institutul Max Plank pentru fizică,a fost numit profesor de matematică la Universitatea Suracuse din SUA, ulterior la Institutul Courant și, însfârșit la Univesritatea Princeton (SUA). Ultima sa poziție este la ETH Zurich (Institutul Federal Elvețian de tehnologie).Este profesor emerit din 2017. Deține cetățenii americană și greacă.

Creația științifică
Demetrios Christodoulou este cunoscut pentru formularea integrală a legii a doua a mecanici găurilor negre (în colaborare cu Remo Ruffini, 1971 ), care este , de fapt, o demonstrație anterioară celei diferențiale, date de   Jacob Bekenstein în anul 1973. Christodoulou și Ruffini au stabilit in formă integrală cum depinde energia totală a unei găuri negre de suprafața orizontului de evenimente, momentul total de rotație și sarcina electrică. Ulterior aceasta relație, împreună cu formularea dată independent și mai târziu de Bekenstein (1973) în formă diferențială a stat la baza definiției entropiei găurilor negre, care a fost realizată după ce Hawking a stabilit în anul 1974 valoarea coeficientului numeric între suprafața orizontului evenimentelor și entropia găurilor negre.
În anul 1993 a publicat în colaborare cu Sergiu Klainerman o monografie în care demonstrează stabilitatea  spațiu-timpului Minkowski (care se află la baza relativității restrănse) în cadrul relativității generale. Ullterior este Fellow Mac Arthur.

Publicații
Christodoulou, Demetrios; Miao, Shuang (2014). Compressible flow and Euler's equations. Beijing and Somerville: Higher Education Press and International Press. .
 Christodoulou, Demetrios; Klainerman, Sergiu (1993). The global nonlinear stability of the Minkowski space. Princeton: Princeton University Press.
 D. Christodoulou (1991). Nonlinear nature of gravitation and gravitational-wave experiments. Phys. Rev. Lett. 67 (12): 1486–1489.

Distincții și premii
Christodouolou este deținător al premiului memorial Bocher care este un premiu prestgios al Societății americane de matematică. În anul 2008 i s-a decernat premiul Tomalla în domeniul gravitației, iar în anul 2009 i se decernează premiul Shaw în domeniul științelor matematice (împreună cu Klainerman). Christodoulou este membru al Academeiei americane de arte și științe și alAcademiei Națioanle de științe din SUA.  În anul 2014 a fost lector în plen la Congresul Internațional de matematici ținut la Seul, Din anul 2016 este membru al Academiei Europae.

Note

Lectură suplimentară

Legături externe
 Scientific publications of Demetrios Christodoulou on INSPIRE-HEP

Nașteri în 1951
Fizicieni greci
Matematicieni greci
Oameni din Atena
Greci în viață
Nașteri pe 19 octombrie

Demetrios Christodoulou


Attilâ İlhan'ın 1973 yılında basılmış "Tutuklunun Günlüğü" adlı şiir kitabı, Teleks, rubailer ve tutuklunun günlüğü başlığı altında toplayabileceğimiz eserlerden oluşmaktadır. Şiirlerin bir kısmında kafiye yapısı bulumaktadır. Kitaptaki Mahur isimli şiir de Ahmet Kaya tarafından bestelenmiştir.

Şiir kitapları
1973 kitapları
Türkçe kitaplar
Türkiye kitapları

Tutuklunun Günlüğü


Bircemal, Diyarbakır ilinin Çermik ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Köy halkı, Zazalardan oluşmaktadır.

Coğrafya

Diyarbakır il merkezine 138 km, Çermik ilçesine 45 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Çermik'in mahalleleri

Bircemal, Çermik


Jazz é um romance histórico publicado em 1992 da autoria da escritora estadunidense Toni Morrison, vencedora do Prémio Nobel e do Prémio Pulitzer. A maior parte da narrativa  do romance se passa no bairro Harlem, na cidade de Nova-ioque, nos Estados Unidos, durante a década de 1920. No entanto, à medida que o passado de vários personagens é explorado, a narrativa se estende até o sul dos Estados Unidos em meados do século XIX.

O romance forma a segunda parte da trilogia dantesca de Morrison sobre a história afro-americana, começando com Amada (1987) e terminando com Paraíso (1997).

Legado
Jazz foi a obra publicada mais recentemente por Morrison, quando ela recebeu o Prêmio Nobel de Literatura de 1993. No romance, "Morrison usa um dispositivo que é semelhante à forma como o próprio jazz é tocado... O resultado é uma imagem ricamente complexa e sensualmente transmitida dos eventos, personagens e humores".

Personagens

 Joe Trace, um vendedor porta em porta de cosméticos e o assassino de sua jovem amante.
 Violet Trace, uma esteticista sem licença. Violet é casada com Joe. Ela é apelidada de "Violenta" porque atacou o cadáver da amante de Joe com uma faca no funeral.
 Dorcas, a jovem amante de Joe, que é baleada em uma festa. Dorcas é inspirada em uma imagem do O Livro dos Mortos de Harlem (uma coleção de fotografias fúnebres de James Van Der Zee).
 Alice Manfred, tia e guardiã de Dorcas. Uma cristã conservadora envergonhada pelo comportamento de sua sobrinha. Alice inicia uma amizade incomum com Violet.
 Felice, uma amiga de Dorcas que vai à casa dos Trace em busca de respostas.
 Golden Grey, um homem mestiço do século XIX. Golden aparece nas histórias de Joe e Violet.

Referências

Romances históricos
Ficção com narradores não confiáveis
Livros de 1992
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Pretas)

Jazz (romance)


Rosenberger ist ein Einschlagkrater im Süden der Mondvorderseite, südöstlich des Kraters Vlacq und westlich von Biela.
Der Kraterrand ist stark erodiert und im Süden von dem Nebenkrater Rosenberger D überlagert. Das Innere ist weitgehend eben.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem deutschen Astronomen und Mathematiker Otto August Rosenberger offiziell benannt.

Weblinks

 Rosenberger auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Rosenberger (Mondkrater)


N-Glycolylneuraminsyre (Neu5Gc) er en sialinsyre, der findes i de fleste pattedyr, men ikke i mennesket. Mennesket kan ikke producere Neu5Gc på grund af en mutation, der formentlig skete for mellem to og tre millioner år siden, lige før evolutionen af slægten Homo.

Neu5Gc findes som en del af mange glycoconjugater som glycoproteiner og gangliosider.

Cancerrelation

Neu5Gc kan være et bindeled mellem stort indtag af rødt kød og coloncancer. Undersøgelser med mus, der ligesom mennesket ikke kan producere Neu5Gc, viser at fodring med Neu5Gc giver større forekomst af cancer.

Eksterne links og referencer

 Sialic Acid and Evolution, Glycoforum

Biokemi

Neu5Gc


التثليث المساحي  هي طريقة لتحديد المواقع النسبية للأجسام بالنسبة لبعضها البعض باستخدام هندسة المثلثات على شكل مشابه لعملية التثليث. على خلاف عملية التثليث والتي تستخدم قياسات الزوايا (بالإضافة إلى مسافة واحدة على الأقل) لحساب موقع الجسم، فإن عملية التثليث المساحي تستخدم المواقع المعروفة لنقطتين أو أكثر والمسافة المقاسة بين الجسم والنقطة المرجع. من أجل تحديد الموقع النسبي لأي نقطة في المستوي، نحتاج على الأقل إلى ثلاث نقاط مرجعية بشكل عام.

الاستنتاج
من الممكن الحصول على الاستنتاج الرياضي للتثليث المساحي لمسألة بأخذ صيغ ثلاث كرات وحلها حلاً مشتركاً. من أجل القيام بذلك يجب تطبيق ثلاث قيود على المراكز وهي: المراكز الثلاث يجب أن تكون في المستوي z=0، واحد من المراكز أن يكون في مركز الإحداثيات، وآخر أن يكون على محور السينات x. ولكن من الممكن نقل أي مجموعة من ثلاث نقاط لتحقيق الشروط السابقة، إيجاد الحل ومن ثم النقل المعاكس لإيجاد الحل النهائي في نظام الإحداثيات الأصلي.

بالبدء بمعادلات الكرات الثلاث:

,

و

,

بتبديل المعادلة الثانية في الأولى والحل بالنسبة للمتحول x نجد:

.

وبتبديل هذه ثانية في معادلة الكرة الأولى ينتج لدينا معادلة دائرة، وهي دائرة تقاطع الكرتين الأولى والثانية:

.

وبحل هذه المعادلة مع معادلة الكرة الثالثة نجد:

.

الآن ينتج لدينا الإحداثيات x وy للنقطة المطلوبة، نرتب الحدود ونبدل في معادلة الكرة الأولى فنجد الإحداثيات z:

حيث تؤخذ الجذور الموجبة لهذه القيمة من أجل حل ممكن التمثيل في الفضاء الحقيقي.

تطبيقات
يستخدم التثليث المساحي في تحديد مكان نزول الصواعق، وهي عملية مفيدة جداً خاصة للوقاية من الحرائق في الغابات.

كما يستخدم في أنظمة تحديد المواقع GPS، لكن تستخدم الكرات بدلاً من الدوائر، ويطبق عليها معادلات رياضية معقدة تدخل فيها النسبية العامة والخاصة.

انظر أيضاً
 تثليث
 تثليث السطح
 مسح اجتيازي

مراجع

تحديد المواقع لاسلكيا
علم تقسيم الأرض
هندسة ابتدائية
هندسة إقليدية
هندسة رياضية

تثليث مساحي


Galanthus nivalis, o snowdrop ou snowdrop-comum, é a mais conhecida e mais difundida das 20 espécies de seu gênero, Galanthus. As Snowdrops estão entre os primeiros bulbos a florescer na primavera e podem formar tapetes brancos impressionantes em áreas onde são nativos ou foram naturalizados. Não devem ser confundidos com os flocos de neve, dos gêneros Leucojum e Acis.

Nomenclatura
O nome genérico Galanthus, do grego gala (leite) e anthos (flor), foi dado ao gênero por Carl Linnaeus em 1735. Ele descreveu Galanthus nivalis em seu  publicada em 1753. O epíteto nivalis significa "da neve", referindo-se à flor semelhante à neve ou ao início da floração da planta.

O nome comum snowdrop apareceu pela primeira vez na edição de 1633 de John Gerard 's Great Herbal (na primeira edição (1597) ele o descreveu como "oportunamente florido Bulbus violeta"). A derivação do nome é incerta, embora possa ter vindo da palavra alemã Schneetropfen, que era um tipo de brinco popular naquela época. Outros nomes comuns tradicionais britânicos incluem "February Fairmaids", "dingle-dangle", "Candlemas bells", "Mary's tapers" e, em partes de Yorkshire, "snow piercers" (como o nome francês ).

Distribuição e hábitat

Galanthus nivalis é amplamente cultivada em jardins, principalmente no norte da Europa, e é amplamente naturalizada em florestas nas regiões onde é cultivada. É, no entanto, nativa de uma grande área da Europa, desde a Espanha, no oeste, até a Ucrânia. É nativo da Albânia, Armênia, Áustria, Bósnia e Herzegovina, Bulgária, Croácia, República Tcheca, França, Geórgia, Alemanha, Grécia, Hungria, Itália, Polônia, Macedônia, Moldávia, Montenegro, Romênia, Sérvia, Eslováquia, Eslovênia, Espanha, Suíça, Turquia e Ucrânia. É considerado naturalizado na Grã-Bretanha, Bélgica, Holanda, Noruega, Suécia e partes da América do Norte (Newfoundland, New Brunswick, Ontario, Massachusetts, Alabama, Rhode Island, Connecticut, Delaware, Indiana, Washington state, New York state, Michigan, Utah, Nova Jersey, Ohio, Pensilvânia, Maryland, Virgínia e Carolina do Norte).

Embora muitas vezes considerada uma flor selvagem nativa britânica, ou ter sido trazida para as Ilhas Britânicas pelos romanos, agora acredita-se que provavelmente foi introduzida muito mais tarde, talvez por volta do início do século XVI.

Descrição

Galanthus nivalis cresce para cerca de 7-15 cm de altura, florescendo entre janeiro e abril na zona temperada do norte (janeiro-maio na natureza). São plantas herbáceas perenes que crescem a partir de bulbos. Cada bulbo geralmente produz duas folhas lineares, ou muito estreitamente lanceoladas, verde-acinzentadas e um escapo ereto e sem folhas (caule florido), que carrega no topo um par de válvulas de espátula semelhantes a brácteas unidas por uma membrana semelhante a papel. Entre elas emerge uma flor branca solitária, pendente, em forma de sino, sustentada por um pedicelo delgado.

A flor consiste em seis tépalas, também conhecidas como segmentos. Os três externos são maiores e mais convexos do que os internos. Os segmentos internos das flores são geralmente marcados em sua superfície externa com uma marca verde ou amarelo-esverdeada em forma de V ou U (às vezes descrita como "em forma de ponte") sobre o pequeno seio (entalhe) na ponta de cada tépala. A superfície interna tem uma marca verde fraca cobrindo toda ou a maior parte dela. Ocasionalmente, plantas são encontradas com manchas verdes na superfície externa das tépalas externas.

As seis anteras longas e pontiagudas abrem-se por poros ou fendas curtas. O ovário é tricelular, amadurecendo em uma cápsula tricelular. Cada semente esbranquiçada possui uma cauda pequena e carnuda (a elaiossoma) contendo substâncias atrativas para as formigas que distribuem as sementes. As folhas morrem algumas semanas depois que as flores murcham.

G. nivalis é uma planta de polinização cruzada, mas às vezes ocorre autopolinização. É polinizada por abelhas.

Cultivo e propagação
Veja Galanthus §Propagação.

Substâncias ativas
Snowdrops contém uma substância ativa chamada galantamina (ou galantamina) que pode ser útil no tratamento da doença de Alzheimer, embora não seja uma cura.

Snowdrops também contém uma lectina ou aglutinina ativa chamada GNA para Galanthus nivalis agglutinin. As batatas foram geneticamente modificadas com o gene GNA. Em 1998, Árpád Pusztai disse em uma entrevista no programa World in Action que seu grupo havia observado danos nos intestinos e no sistema imunológico de ratos alimentados com batatas geneticamente modificadas. Ele também disse "Se eu pudesse escolher, certamente não comeria", e que "acho muito injusto usar nossos concidadãos como cobaias ". Essas observações foram criticadas pela comunidade científica e deram início ao chamado caso Pusztai. Uma revisão subsequente do trabalho de Pusztai pela Royal Society mostrou que os experimentos de Pusztai foram mal projetados e usaram análises estatísticas incorretas.

Cultivares
Galanthus nivalis ganhou o Prêmio de Mérito de Jardim da Royal Horticultural Society.

O snowdrop duplo comum, Galanthus nivalis f. pleniflorus 'Flore Pleno', apareceu em 1703, quando foi ilustrado no Livro da Duquesa de Beaufort. Ele se espalhou (e se espalhou) rapidamente pelo norte da Europa (por meios vegetativos, pois não produz sementes). Com 3 a 5 segmentos externos e 12 a 21 segmentos internos, que geralmente são deformados, as flores podem ser menos atraentes aos olhos do purista do que cultivares de flor única ou duplas mais organizadas, mas são de bom valor no jardim como os bulbos espalha-se rapidamente e as flores grandes aparecem bem.

Existem inúmeras cultivares nomeadas de G. nivalis, simples, semi-duplas, duplas e "poculiformes" (que significa taça ou taça, refere-se a flores com segmentos internos quase da mesma forma e comprimento dos externos). Além dessas características, eles diferem principalmente no tamanho e marcas da flor e no período de floração; outras características são menos óbvias para o olho destreinado e interessam principalmente aos " galantófilos ".

Algumas cultivares de flor única

 Galanthus nivalis 'Anglesey Abbey' — folhas verdes (em vez do habitual verde-acinzentado) e vigorosas, com algumas flores poculiformes, outras semi-poculiformes e outras normais. Esta cultivar (descoberta em Anglesey Abbey, Lode, Cambridgeshire, Reino Unido, fonte de várias boas cultivares) foi inicialmente identificada como pertencente a G.lagodechianus, uma espécie de folhas verdes raramente cultivada, ou um híbrido entre ela e G. nivalis, mas agora demonstrou ser uma variante incomum de G. nivalis

 G. nivalis 'Atkinsii' — Allen relatou ao RHS 1891 Snowdrop Meeting: isso é " incomparável em tamanho, forma, qualidade e liberdade de crescimento. " "James Atkins de Painswick recebeu de um amigo, presumivelmente na década de 1860… Ele deu este snowdrop para Canon Ellacombe" de Bitton, que o distribuiu amplamente.
 G. nivalis 'Blonde Inge' — a marca nos segmentos internos é amarela, às vezes bastante bronzeada ou com aparência "manchada", embora o ovário seja verde (ao contrário da maioria dos snowdrops "amarelos"). Descoberto perto de Colônia, Alemanha, em 1977
 G. nivalis Grupo Poculiformis — os segmentos internos têm quase o mesmo comprimento e formato dos externos, geralmente não marcados e sem " sinus " (entalhe); inclui cultivares como 'Sandhill Gate'
 G. nivalis Grupo Sandersii — ovário e marcas nos segmentos internos são amarelos em vez de verdes; folhas e hastes de flores também podem ser ligeiramente amareladas; inclui as plantas conhecidas como 'Flavescens', 'Lutescens' e 'Sandersii', e cultivares mais recentes, como 'Ray Cobb' e 'Savill Gold'. 'Sandersii' foi o primeiro a ser nomeado (como G. nivalis var. sandersii) em 1877; foi encontrado perto de Belford, Northumberland ; 'Flavescens', um clone mais alto e fino, foi encontrado em um jardim de casa em Whittingham, Northumberland em 1889 (e nomeado G. flavescens). Snowdrops de flores amarelas são relativamente frequentes nas florestas de Northumberland, mas parecem estar diminuindo, talvez devido à coleta ilegal. Eles tendem a ser menos vigorosos que o G. nivalis normal e podem ser difíceis de crescer
 G. nivalis Grupo Scharlockii — "botas de neve de orelhas de burro" têm uma espátula alongada e folhosa que é dividida no centro, lembrando orelhas eretas. O grupo é muito variável em altura. O 'Scharlockii' original foi encontrado no vale de Nahe, Alemanha, e nomeado em 1868; tem marcações verdes em seus segmentos externos. Mudas foram levantadas a partir dele que têm a espátula dividida, mas sem marcas externas verdes, ou que têm as marcas, mas uma espátula normal. Mudas com flores duplas também surgiram
 G. nivalis 'Gnomo da Branca de Neve' — com menos de 5 cm de altura em flor, esta é possivelmente a menor cultivar snowdrop do mundo. Encontrada na República Tcheca em 1990, tem espatas relativamente longas e eretas, com cerca de metade da altura de todo o broto de floração. As flores são albinas (sem marcações), ou quase, com apenas dois minúsculos pontos por segmento interno
 G. nivalis 'Viridapice' — variável em tamanho e vigor (algumas plantas maiores demonstraram ser triplóides), as flores têm segmentos externos com pontas verdes; a espata pode ser normal ou alongada e inflada ou folhosa; encontrado no norte da Holanda por JMC Hoog da famosa empresa holandesa de lâmpadas; pintado por EA Bowles em 1916
 G. nivalis 'Virescens' — "o floco de neve verde original" (que data de com grandes áreas de verde pálido cobrindo cerca de dois terços dos segmentos externos (mais próximo do ovário, não se estendendo até as pontas). Flores estreitas, com segmentos externos bastante achatados, alargando-se para fora nas pontas. Floração tardia, muitas vezes em abril
 G. nivalis 'Warei' — um triplóide muito robusto, com segmentos externos de ponta verde, semelhante a 'Viridapice' mas maior, com enormes espatas folhosas até 11 cm de comprimento. Originado em 1886 entre alguns bulbos de G. nivalis 'Scharlockii'

Algumas cultivares de flor dupla

* G. nivalis f. pleniflorus 'Blewbury Tart' — flores curiosas, desordenadas, viradas para cima ou para fora com manchas verde-escuras no centro; encontrado em Blewbury, Reino Unido, em 1975

 G. nivalis f. pleniflorus 'Doncaster's Double Scharlock' — um duplo solto, com três a seis exteriores, fortemente pontilhado de verde e uma espátula longa e vertical (cujas partes às vezes se cruzam); recebeu o nome da plantadora Amy Doncaster, que o cultivou como 'Scharlockii Flore Pleno', pensando que deve ser o mesmo que o duplo criado a partir da semente de 'Scharlockii' pelo viveirista James Allen no início do século 20, mas um desenho contemporâneo do original planta mostra que foi menos marcante do que este
 G. nivalis f. pleniflorus 'Flore Pleno' — o floco de neve duplo mais comum, com três a cinco segmentos externos não marcados em torno de rosetas de numerosos segmentos internos marcados em verde, geralmente de comprimento desigual, dando uma aparência bastante desarrumada
 G. nivalis f. pleniflorus 'Lady Elphinstone' — uma versão de 'Flore Pleno' com coloração amarela dentro das flores em vez de verde; pode reverter para o normal 'Flore Pleno' ou variar de ano para ano; encontrado em Cheshire, Reino Unido, no final do século XIX
 G. nivalis f. pleniflorus 'Walrus' — um duplo curioso, seus exteriores se assemelham a "presas" estreitas, tubulares e esverdeadas de até 2,5 cm de comprimento, os internos geralmente formam uma roseta bem espalhada; a longa espata folhosa pode às vezes se dividir, como em 'Scharlockii'; selecionado em Maidwell, Northamptonshire na década de 1960
 "Duplos pontiagudos" — ocasionalmente encontrados entre G. nivalis "selvagens" normais são bulbos que produzem tufos voltados para cima de segmentos estreitos semelhantes a penas, parecendo uma peteca branca, esbranquiçada e esverdeada ou pincel de barbear. 'Boyd's Double', o primeiro deles a ser documentado (encontrado antes de 1905), ainda é o verde mais escuro; outros incluem 'Cockatoo', 'Ermine Spiky' e 'Irish Green'

Jardins Snowdrop
No Reino Unido e na Irlanda, muitos jardins abrem especialmente em fevereiro para os visitantes admirarem as flores. Essas exibições podem atrair um grande número de turistas. Alguns apresentam exibições extensas de G. nivalis naturalizado; outros têm coleções mais especializadas de muitas espécies, formas e cultivares.

Uso no combate a Doença de Alzheimer - galantamina
A galantamina (GAL) é um composto obtido a partir dos bulbos e das flores da Galanthus nivalis, e esse composto é o principal representante da classe química dos alcalóides isoquinolínicos, denominados alcalóides de Amaryllidaceae (AA). Os alcalóides são metabólitos secundários utilizados pelas plantas para a proteção contra o herbivorismos, e a galantamina é o alcalóide que confere essa proteção às plantas das Amaryllidaceae. Esse metabólito, por sua vez, é obtido principalmente de fontes botânicas que ocorrem ou são cultivadas em regiões temperadas. A seguir será tratado alguns detalhes sobre a biossíntese deste composto, seu uso medicinal e o mecanismo de ação que confere a ele a capacidade de ser um fitoterápico.

Biossíntese
Todos os alcalóides da família Amaryllidaceae são derivados dos aminoácidos aromáticos fenilalanina e tirosina, que produzem como precursor da via comum o 4′-O-metilnorbeladina. Os precursores dos alcaloides Amaryllidaceae são tirosina, fenilalanina, tiramina, ácido trans-cinâmico, norbeladina e 4-O-metilnorbeladina e a adição de um precursor pode desencadear maiores rendimentos de alcalóides. Neste caso, o acoplamento fenol oxidativo de 4'-O-metilnorbeladina pode ocorrer nas posições orto-para ', para-orto' e para-para '. A Gal é formada pelo acoplamento oxidativo para-orto' fenol da 4'-O-metilnorbeladina.

Com relação ao uso de precursores no estimulo da síntese de Gal vale destacar que, entre os primeiros passos na biossíntese de alcalóides de Amaryllidaceae, compreendem a conversão enzimática de fenilalanina em ácido cinâmico pela enzima fenilalanina amônia liase e a descarboxilação da tirosina por tirosina descarboxilase para produzir tiramina. A degradação do ácido cinâmico produz o aldeído protocatecuico e sua junção com a tiramina leva à norbeladina, que é então seletivamente O-metilada pela enzima norbeladina 4'-O-metiltransferase (N4OMT), sendo a Gal formada pelo acoplamento oxidativo para-orto-fenol da O-metilnorbeladina.

Como foi visto, a O-metilnorbeladina é derivada de precursores de aminoácidos e o acoplamento oxidativo para-orto-fenol, assim como, a N-metilação de norbelladina é parte limitante para a conversão desse composto em Gal.

Agora, como citado anteriormente, esse composto tem uso medicinal destacado no combate ao Alzheimer e isso vai ser detalhado a seguir.

Uso medicinal
Esse metabólito é extraído da espécie Galanthus nivalis para ser utilizado na produção de fármacos que agem no combate à doença de Alzheimer. Ele possui essa função por ser um inibidor reversível da acetilcolinesterase (AChE) e modulador alostérico do receptor nicotínico.

A doença de Alzheimer está associada à uma queda nos níveis de neurotransmissores cerebrais, dentre eles a acetilcolina. Por isso, é recomendado o tratamento com a galantamina, que inibe a AChE aumentando a disponibilidade deste neurotransmissor nas fendas sinápticas. Os benefícios relacionados ao uso deste fármaco pelos indivíduos afetados compreende o retardo do progresso da doença, apresentando benefícios cognitivos e comportamentais nos pacientes. A seguir, será detalhado o mecanismo de ação citado aqui.

         É importante ressaltar que a síntese orgânica de Gal mostrou-se inviável, o que culminou na obtenção deste composto a partir de populações nativas dessas plantas. Assim, ocorre a coleta indiscriminada de várias espécies. Como consequência disso o risco de ameaça de extinção de várias espécies de Amaryllidaceae tornou-se uma realidade, dentre elas está a Galanthus nivallis.

Mecanismo de ação
O mecanismo de ação da Gal é por meio da inibição reversível da AChE e modulação alostérica dos receptores nAChRs. Mas, além da ação colinérgica, a Gal possui atividade antioxidante, neuroprotetora e antiapoptótica.

Os inibidores da acetilcolinesterase (AChE) (tacrina, rivastigmina, donepezil e galantamina) inibem as enzimas que destroem a acetilcolina (ACh) (enzimas acetilcolinesterase e butirilcolinesterase), alterando assim, a função colinérgica central aumentando a capacidade da acetilcolina de induzir os receptores nicotínicos e muscarínicos cerebrais, estes são os principais receptores sensíveis a ACh. (GROSSBERG, 2003).

A ACh é um dos principais compostos responsáveis pela condução dos impulsos elétricos por células nervosas propagadas para outras células nervosas ou para músculos voluntários e involuntários. Esta é armazenada em vesículas, que são terminais nervosos. A partir das terminações nervosas o conteúdo dessas vesículas é liberado, isso ocorre quando o terminal do nervo é despolarizado e a ACh liberada entra na sinapse e se liga ao receptor. Portanto, a inibição da AChE tem como resultado a ampliação da existência e atividade da ACh. (SILMAN; SUSSMAN, 2005).

Os pacientes diagnosticados com a D.A. possuem um déficit de ACh, característica neuroquímica desses pacientes. O tratamento com inibidores da AChE retardam a hidrólise catabólica da ACh, compensando essa deficiência em particular nos terminais sinápticos. (LANARI et al., 2006).

A galantamina (Razadyne) é um anticolinesterásico que possui um duplo mecanismo de ação, inibindo a AChE e modulando alostericamente os receptores nicotínicos. Os receptores nicotínicos estão presentes no sistema nervoso central (SNC) e nas extremidades das placas motoras, que representam as sinapses entre nervos e músculo esquelético. No SNC, a ACh estimulada nos receptores nicotínicos está associada a processos cognitivos e memória. E nos músculos esqueléticos a ACh provoca contração. A interação da galantamina com os tipos de receptores nicotínicos melhorou a função cognitiva e a memória. Porém, também apresentou efeitos adversos, como náusea, vômito, perda de apetite e aumento na frequência dos movimentos peristálticos intestinais. (ALZHEIMER'S ASSOCIATION, 2015).

A galantamina também é metabolizada pela via do citocromo P-450, podendo levar a uma interação medicamentosa. Uma única dosagem flexível de 16 ou 24 mg ao dia demostrou segurança e eficácia no tratamento da D. A. leve a moderada. Esta dosagem está associada a menor incidência de vômitos e náuseas. (BRODATY, et al. 2005).

Medicamento
No Brasil, a Gal é comercializada na forma de sal de bromidrato de galantamina (nomenclatura genérica), Coglive (similar) e Reminyl (referência). As apresentações disponíveis são em cápsulas de 8 mg, 16 mg e 24 mg. Conforme a Nota Técnica N°466/2014 publicada pelo Ministério da Saúde a Galantamina é aprovada clinicamente pela Agência Nacional de Vigilância Sanitária (ANVISA) para os seguintes tratamentos: os sintomático da demência do tipo Alzheimer de intensidade leve a moderada e os sintomático da demência de Alzheimer de intensidade leve a moderada com doença vascular cerebral relevante.  O uso deve ser acompanhado por um médico especialista.

Veja também

 Lista de jardins snowdrop

Referências

Bibliografia

  Bispo, Matt; Davis, Aaron P.; Grimshaw, John (2002). Snowdrops: Uma Monografia de Cultivado Galanthus. Imprensa Grifo. ISBN 0-9541916-0-9.
 Mabey, Richard (1996). Flora Britannica. Londres: Sinclair-Stevenson. ISBN 1-85619-377-2.
 Stern, F.C. (1956). Snowdrops e Snowflakes – um estudo dos gêneros Galanthus e Leucojum. Sociedade Real de Horticultura.
 SANTOS, Gabriella Sousa dos. ESTRATÉGIAS PARA OTIMIZAÇÃO DA PRODUÇÃO DE GALANTAMINA EM ESPÉCIES DA FAMÍLIA AMARYLLIDACEAE PELA TÉCNICA DA CULTURA DE TECIDOS DE PLANTAS: UMA REVISÃO. Orientador: Prof. Dr. Luiz Alberto Simeoni. 2018. 37 f. Trabalho de Conclusão de Curso (Graduação em Farmácia) - Universidade de Brasília, [S. l.], 2018.
 PAIVA, José Régis de. ESTUDO DOS ALCALOIDES DE AMARYLLIDACEAE E SUA CORRELAÇÃO COM A ATIVIDADE ANTI-ACETILCOLINESTERASE. Orientador: Professora Dra. Otília Deusdênia Loiola Pessoa. 2019. 148 f. Tese (Pós-graduação em Química) - Universidade Federal do Ceará, [S. l.], 2019.
 QUANTIDADE de galantamina e perfil de alcaloides nos bulbos de Narcissus tazetta e cultivares de narciso ( Amaryllidaceae ) cultivados em Israel. [S. l.]: Robert D. Hall, 21 mar. 2021. Disponível em: https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC8004262/. Acesso em: 19 dez. 2022.
 SILVA, Marcela C. R.; OLIVEIRA, Milay R.; NEGREIROS, Rômulo H. V. Doença de Alzheimer. ., [S. l.], p. 1-4. Disponível em: http://www.unieuro.edu.br/sitenovo/revistas/downloads/farmacia/cenarium_02_04.pdf.

Leitura adicional

 Gvaladze, G. E., Akhalkatsi MSh, Ultrastructure of autumn and spring Embryo Sac of Galanthus nivalis L. in Annales Scientifiques de l'Universite de Reims Champagne-Ardenne et de l'A.R.E.R.S., 1988, Numero 23

Ligações externas

 Perfil da planta Kew: Galanthus nivalis (snowdrop comum)

Amaryllidoideae
Espécies descritas por Lineu
Plantas descritas em 1753
Flora da Europa

Galanthus nivalis


Niranjan Sual Singh (Kottama, 20 de julho de 1961) é um clérigo indiano e bispo de Sambalpur.

Niranjan Sual Singh foi ordenado sacerdote para a Arquidiocese de Cuttack-Bhubaneswar em 29 de abril de 1991.

O Papa Francisco o nomeou Bispo de Sambalpur em 17 de julho de 2013. O Núncio Apostólico na Índia, Salvatore Pennacchio, o consagrou bispo em 28 de setembro do mesmo ano. Co-consagradores foram o Arcebispo de Ranchi, cardeal Telesphore Placidus Toppo, e o ex-bispo de Sambalpur, Lucas Kerketta.

Ver também

Bispos católicos da Índia

Niranjan Sual Singh


La cérémonie de clôture des Jeux olympiques d'hiver de 2022 se déroule le  dans le Stade national de Pékin à 20 h 00, heure locale.

Pour la dernière journée de compétition, quatre podiums restent à établir : tournoi féminin de curling, les manches finales du bobsleigh à quatre masculin, mass start en ski de fond féminin et traditionnellement la finale du tournoi masculin de hockey sur glace. L'épreuve de Ski alpin Team Event initialement programmé la veille a été reprogrammé au matin de la cérémonie.

Déroulement
En janvier 2022, le réalisateur Zhang Yimou a été désigné pour diriger la cérémonie d'ouverture et de clôture. Il avait déjà œuvré pour la cérémonie d'ouverture de Pékin en 2008.

Selon Zhao Weidong, chef du département des médias du comité d'organisation des Jeux olympiques de 2022, le thème de la cérémonie de clôture sera « Ensemble pour un avenir partagé ».

Défilé des nations

Conformément à la tradition, la délégation ouvrant la marche est celle de la Grèce, en sa qualité de pays fondateur des Jeux olympiques, avec celle du pays hôte, ici la Chine. Contrairement aux cérémonies d'ouverture, les autres comités nationaux défilent mélangés.

Plusieurs délégations présentent moins de sportifs le jour de la cérémonie, vraisemblablement parce que la présence d'athlètes dans le village olympique est très limitée et que certains sont déjà rentrés.

Cérémonie de victoire du marathon

Lors de la cérémonie de clôture des jeux d'été, la cérémonie de remise des médailles des marathons hommes et femmes étaient programmée pendant l'événement.
Pour ces jeux d'hiver, on assiste aux podiums du ski de fond sur 30 km, épreuves reines sur les plus longues distances.

 Médaillées du 30 km féminin :
  Therese Johaug
  Jessica Diggins
  Kerttu Niskanen

 Médaillés du 50 km masculin
  Alexander Bolshunov
  Ivan Yakimushkin
  Simen Hegstad Krüger

Cérémonie d'Anvers
La cérémonie d'Anvers est une tradition qui a lieu à chaque cérémonie de clôture depuis 1920. Avant la cérémonie d'Anvers, l'hymne olympique est interprété, alors que dans le même temps drapeau olympique est abaissé.

À la fin de l'hymne olympique, le maire de Pékin Chen Jining passe le drapeau au président du CIO Thomas Bach, qui le transmet aux deux maires des prochaines villes hôtes, Giuseppe Sala pour Milan et Gianpietro Ghendia pour Cortina d'Ampezzo. Après avoir été testé positif pour Covid-19 avant le début de la compétition,le président du Comité d'organisation et aussi du Comité National Olympique d'Italie (CONI),Giovanni Malagò, ne peut pas se rendre en Chine.

Discours

Fin

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Cérémonie d'ouverture des Jeux olympiques d'hiver de 2022
 Jeux olympiques
 Jeux paralympiques d'hiver de 2022

Liens externes

Jeux olympiques d'hiver de 2022
2022

Cérémonie de clôture des Jeux olympiques d'hiver de 2022


Fracția ordinară   (din latin.  frāctus, frāctī = frângere, fragmentare) este termenul folosit în aritmetică pentru a denumi un număr rațional.
Numărul de sub linia de fracție se numește numitor și arată în câte părți egale a fost împărțit  întregul, iar cel de deasupra se numește numărător, arătând câte părți au fost luate în considerare.

Denumirea a fost introdusă în terminologia românească în timpul domniei domnitorului reformator Grigore Alexandru Ghica, în anul 1852 .

Fracția ordinară ca raportul a două numere întregi

Reprezentarea fracției

O fracție care are numărătorul 3 și numitorul 4

Egalitatea fracțiilor

  căci într-o proporție produsul mezilor este egal cu produsul extremilor

Bibliografie

Vasile BOBANCU,
Dicționar de matematici generale,
Editura enciclopedică româna, 1974

Aritmetică

Fracție ordinară


La Liberty Classic (también llamada: TD Bank Philadelphia International Championship Womens Liberty Classic o Women´s Liberty Classic), fue una carrera ciclista femenina profesional de un día estadounidense que se disputaba la ciudad de Filadelfia (Pensilvania) y sus alrededores, en el mes de junio. Fue la carrera International Championship para corredoras femeninas, de hecho se disputaba el mismo día que esa. Estaba dentro del llamado Pro Cycling Tour que incluía otra prueba masculina junior ese  mismo día.

Creada en 1994, al contrario que la masculina, nunca fue válida como Campeonato de Estados Unidos en Ruta. Desde 1998 hasta 2001 fue puntuable para la Copa del Mundo, después bajó a la categoría 1.9.1 renombrándose esa categoría en 2005 por la 1.1 manteniendo la carrera dicho estatus. Además, desde el 2009, hasta su desaparición en 2013, también fue puntuable para el USA Cycling National Racing Calendar. En 2011 fue amateur debido a que no pudo reunir 5 equipos extranjeros. Su última edición fue en 2012 si bien desde 2013 se disputa otra carrera de similares características con otros organizadores llamada Philadelphia Cycling Classic.

A lo largo de la historia tuvo diferentes denominaciones, que fueron cambiando dependiendo de las fusiones y adquisiciones bancarias de las empresas patrocinadoras:
 Core States Liberty Classic (1994-1998)
 First Union Liberty Classic (1999-2002)
 Wachovia Liberty Classic (2003-2006)
 Commerce Bank Liberty Classic (2007-2008)
 Liberty Classic (2009-2012)

Tenía unos 90 km de trazado, 160 km menos que la International Championship aunque con similares características.

Palmarés
En amarillo edición amateur.

Palmarés por países

Véase también
 International Championship
 The Philadelphia Cycling Classic

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial
 Liberty Classic (sitiodeciclismo.net)
 Liberty Classic (cqranking.com)

USA Cycling National Racing Calendar
Competiciones de ciclismo de Estados Unidos
Deporte en Filadelfia
Competiciones de ciclismo femeninas desaparecidas

Liberty Classic


An Stipagrostis schaeferi in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Christian Mez, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni De Winter. An Stipagrostis schaeferi in nahilalakip ha genus nga Stipagrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stipagrostis

Stipagrostis schaeferi


The Chester Fritz Library is the largest library at the University of North Dakota (UND) in Grand Forks, North Dakota. It is the largest library in the state of North Dakota and houses over two million print and non-print items.  It is a designated U.S. Patent and Trademark depository of federal and state documents. The library also houses a Special Collections Department preserving unique publications, manuscripts, historical records, and genealogical resources, including a large collection of Norwegian bygdebøker (place histories).

The library is named after Chester Fritz (March 25, 1892 - July 28, 1983), a notable alumnus of UND, as is the Chester Fritz Auditorium, which is also located at UND.

References

External links
Chester Fritz Library website
Chester Fritz Library Facebook page
Chester Fritz Library Twitter page

University and college academic libraries in the United States
Libraries in North Dakota
University of North Dakota
Federal depository libraries
Towers in North Dakota
Buildings and structures in Grand Forks, North Dakota

Chester Fritz Library


Die Liste der Biografien führt alle Personen auf, die in der deutschsprachigen Wikipedia einen Artikel haben. Dieses ist eine Teilliste mit 25 Einträgen von Personen, deren Namen mit den Buchstaben "Zik" beginnt.

Zik

Zika
 Zika, Damouré (1924–2009), nigrischer Filmschauspieler
 Zika, Thomas (* 1963), deutscher Fotograf
 Zika, Wilhelm (1905–1989), österreichischer Orgelbauer
 Zikán, Zdeněk (1937–2013), tschechischer Fußballspieler
 Zikaras, Juozas (1881–1944), litauischer Bildhauer
 Zikaras, Teisutis (1922–1991), australischer Bildhauer
 Zikarsky, Bengt (* 1967), deutscher Schwimmer
 Zikarsky, Björn (* 1967), deutscher Schwimmer

Zike
 Zikeli, Alice (* 1990), deutsche Schauspielerin
 Zikeli, Gerd (* 1937), deutscher Reformierter Geistlicher und Neonazi
 Zikesch, Carl Herbert (1897–1979), deutscher Ingenieur und Unternehmer
 Ziketh, Karel Elodie (* 1991), ivorische Hürdenläuferin

Ziki
 Žikić, Nemanja (* 2000), serbischer Fußballspieler

Zikk
 Zikken, Aya (1919–2013), niederländische Schriftstellerin

Zikm
 Zikmund, Miroslav (1919–2021), tschechischer Weltreisender, Schriftsteller, Fotograf und Dokumentarfilmer
 Zikmundová, Eva (1932–2020), tschechoslowakische Opernsängerin (Sopran)

Ziko
 Zikode, Mhlengwa (* 1975), südafrikanischer Serienmörder
 Zikode, Nomcebo (* 1985), südafrikanische Sängerin und Songwriterin
 Zikos, Akis (* 1974), griechischer Fußballspieler
 Zikos, Konstantinos (* 1998), griechischer Sprinter
 Žiković, Igor (* 1976), kroatischer Fußballspieler
 Žiković, Rocco (* 2005), kroatischer Fußballspieler
 Zikozki, Jauhen (1893–1970), sowjetischer Komponist

Zikr
 Zikri, Jawad Mustafa (* 1912), saudischer Diplomat
 Zikry, Abu (1923–1983), ägyptischer Admiral, Kommandeur der ägyptischen Marine

Liste der Biografien/Zik


Abigail Daniella Phillip (nascida em 25 de novembro de 1988) é uma jornalista americana que trabalha como correspondente política e âncora nos fins de semana para a CNN . Anteriormente, ela trabalhou para o Washington Post, ABC News e Politico.

Infância e educação
Phillip, nascida em 1988, é descendente de afro-trinitários . Nasceu na Virgínia filha de June Phillip, atualmente corretora de imóveis, e Carlos Phillip, professor e mais tarde psicólogo educacional. Ela tem cinco irmãos.

Quando ela era criança, sua família se mudou brevemente de volta para Trinidad e Tobago e voltou para os EUA quando ela tinha nove anos. Phillip cresceu em Bowie, Maryland, e frequentou a Bowie High School . Em 2010, ela se formou na Universidade de Harvard com um Bacharelado em Artes, depois de originalmente pretender estudar pré- medicina . Em Harvard, Phillip escreveu para The Harvard Crimson .

Carreira
Phillip ingressou na CNN em 2017 e cobriu o governo Trump . Antes da CNN, ela trabalhou no The Washington Post, onde suas funções incluíam reportagens sobre política nacional e atribuições gerais. Ela também trabalhou na ABC News, onde foi bolsista da ABC News e repórter digital na cidade de Nova York, e apareceu como convidada no C-SPAN várias vezes. Phillip começou sua carreira jornalística como repórter da Casa Branca e blogueira do Politico, cobrindo questões de financiamento de campanha e lobby. Ela aparece ocasionalmente na Washington Week com Robert Costa na PBS .

Phillip participou da moderação do sétimo debate democrata das primárias presidenciais do Partido Democrata de 2020 na Drake University em 14 de janeiro de 2020. Ela foi criticada pelo que algumas pessoas disseram ser um tratamento injusto de Bernie Sanders na moderação do debate.

Em 2020, ela conseguiu um contrato com a Flatiron Books para The Dream Deferred, um livro que ela está escrevendo sobre a corrida do reverendo Jesse Jackson para se tornar o candidato presidencial democrata de 1988 . A data de lançamento foi anunciada para 2022.

Em 11 de janeiro de 2021, Phillip foi anunciado como a nova âncora, a partir de 24 de janeiro, da edição de fim de semana de Inside Politics, substituindo John King na versão de domingo de manhã do talk show político. (John King continua a hospedar durante a semana.) O programa de fim de semana é chamado Inside Politics Sunday With Abby Phillip.

Vida pessoal
Phillip mora em Washington, DC, com o marido, Marcus Richardson. Phillip e Richardson se casaram na Larz Anderson House em maio de 2018. O casal anunciou que estava esperando seu primeiro filho em 2021. Ela é um membro honorário da fraternidade Delta Sigma Theta .

Referências

Ligações externas

 Q&A with Phillip, Washington Post (video)

Afro-americanos do século XX
Afro-americanos do século XXI
Pessoas vivas
Alunos da Universidade Harvard
Norte-americanos de ascendência trinitário-tobagense
Jornalistas por país
Mulheres jornalistas dos Estados Unidos
Naturais de Maryland
CNN

Abby Phillip


Kosningar í Bandaríkjunum fóru fram þann 6. nóvember árið 1984.
 Forsetakosningar í Bandaríkjunum 1984
 Öldungadeildarkosningar í Bandaríkjunum 1984
 Fulltrúadeildarkosningar í Bandaríkjunum 1984
 Fylkisstjórakosningar í Bandaríkjunum 1984

1984
1984

Kosningar í Bandaríkjunum 1984


بو حمام قرية مغربية بإقليم الجديدة الساحلي جنوبي الدار البيضاء، تضم بلدة بو حمام 30.540 نسمة (إحصاء 2004).

وصلات خارجية
  إحصائيات إقليم الجديدة على موقع World Gazetter

قرى المغرب
جهة دكالة عبدة

بو حمام


{{Ficha de película
| título original     = Undisputed
| título              = La gran pelea (MEX)Contraataque (ARG)Invicto (CHL)
| imagen              = Undisputed (Film) Logo.png
| tamaño imagen       = 280px
| dirección           = Walter Hill
| ayudantedirección   =
| dirección artística =
| producción          = Walter HillWesley SnipesBrad Krevoy
| diseño producción   =
| guion               = Walter HillDavid Giler
| música              = Stanley Clarke
| fotografía          = Lloyd Ahern II
| reparto             = Wesley SnipesVing RhamesPeter FalkMichael RookerJon SedaWes StudiFisher Stevens
| país                =
| estreno             = 2002
| estreno1            = 31 de mayo de 2002 (España)
| género              = Deportes
| duración            = 96 minutos
| productora          = Millennium FilmsMotion Picture Corporation of America
| distribución        = Miramax Films
| presupuesto         = 20 millones de dólares
| imdb                = 0281322
| filmaffinity        = 793187
| sucedida_por        = Undisputed II: Last Man Standing
}}
Undisputed (conocida en español como Contraataque (Argentina) o Invicto (Chile)) es una película estadounidense de 2002 dirigida por Walter Hill y protagonizada por Wesley Snipes y Ving Rhames.

Sinopsis
George 'Iceman' Chambers (Ving Rhames) es un boxeador de peso pesado que es enviado a la prisión (récord de 46 victorias y 1 empate), por ser acusado de violación. A su llegada a la prisión, él oye hablar de Monroe Hutchen (Wesley Snipes), que en la prisión es clasificado como el campeón de boxeo (con un récord de 68 victorias y 0 derrotas). Cuando están ambos en el comedor, Iceman le pregunta curioso sobre sus habilidades en el boxeo y Monroe reconoce que es campeón de todas las categorías y pesos (mientras que Chambers sólo es campeón de los pesos pesados), después de averiguar que Monroe también ha sido campeón durante diez años seguidos (el tiempo que ha estado en la cárcel) procede a burlarse de él dándole una bofetada (Monroe se la devuelve dándole un rápido puñetazo en el pecho). Para impedir que hubiese tensión entre ambos campeones los guardias meten a Monroe en una celda aislada.

A medida que va pasando el tiempo, Chambers se acostumbra a pegar a los presos que no son de su agrado: por distintos motivos primero pega al mánager de Monroe, después a un skinhead, y se pega con los Asesinos de El Faziz.

Los policías de la cárcel se van hartando del comportamiento de 'Iceman' y él explica que lo hace por ganar respeto e impedir que los demás intenten agredirle. Los presos de la cárcel no aguantan más y los más importantes (el skinhead y Saladin) le ofrecen ayuda a Monroe para que pueda ganar a Chambers (metiendo droga en su comida) pero Monroe les amenaza con darles una paliza si lo hacían y afirma que puede ganarle sin ayuda de nadie. Desde entonces los presos apoyan a Monroe y confían en que gane a Chambers. Ahora el boxeador George 'Iceman' Chambers tendrá que luchar en la prisión contra Monroe Hutchen.

Referencias

Películas afroestadounidenses

Undisputed


Dunrobin Castle er et slot med residens i Sutherland i Skotlands Højland og familiesæde for jarlerne af Sutherland og klan Sutherland. Det ligger 1,6 km nord for Golspie og cirka 8,0 km syd for Brora med udsigt over Dornoch Firth.

Dunrobins er fra middelalderen, men de fleste af de nuværende bygninger og haver blev tilføjet af sir Charles Barry mellem 1835 og 1850. Noget af den oprindelige bygning er synlig i den indre gårdhave trods flere udvidelser og ombygninger, der gjorde det til det største hus i den nordlige del af Skotland. Efter syv år som kostskole, er det nu åbent for offentligheden.

Historie
Dunrobin Castles historie er dybt sammenflettet med jarlerne og de senere hertuger af Sutherland. Jorden i Sutherland blev erhvervet før 1211 af Hugh de Moravia, lord Duffus, en ridder af flamsk afstamning, hvis vigtigste familiebase var på Duffus slot i Moray. Jarldømmet Sutherland blev oprettet omkring 1235 for Hughs søn, William, af kong Alexander II, da man formodede at han nedstammede fra House of Moray ad en kvindelig linje.

Som indehaver af et af syv middelalderlige jarldømmer i Skotland var familien en del af eliten, og den giftede sig ind i ledende familier og sågar i den kongelige familie. I 1300-tallet giftede Kenneth de Moravia, 4. Jarl af Sutherland sig med en datter af jarlen af Mar (og et barnebarn af Llewellyn Prins af Wales), mens William de Moravia, 5. Jarl af Sutherland giftede sig med prinsesse Margaret, datter af Robert the Bruce, og Robert de Moravia 6. jarl af Sutherland giftede sig med Margaret, datter af Alexander, 1. Jarl af Buchan. Alexander var en uægte søn af kong Robert 2. Han er bedre kendt som The Wolf Badenoch fordi han terroriseret store dele af det skotske højland og Moray. Mest bemærkelsesværdigt var, da han brændte hele Elgin by og domkirke på grund af et skænderi med biskopen af Moray.

Dunrobin Castle blev første gang nævnt skriftligt som højborg for familien i 1401. De ældste dele, der står, blev sandsynligvis bygget i det sene 1300-tallet, og navnet synes at komme fra Dun Robin, eller "The Castle af Robin" efter Robert, 6. Jarl af Sutherland. Alexander, 1. jarl af Buchan døde i 1394, og man kan formode, at Dunrobin blev bygget i 1370'erne eller 1380'erne for at sikre, at den 6. jarl aldrig ville modtage uventet besøg af svigerfar, der havde terroriseret store dele af det skotske højland. Det er muligt, at familien havde boet samme sted, og medtagelsen af ordet "dun" i navnet. piktiske sten og andre rester i området tyder på, at grunden for Dunrobin Castle kan have været hjemsted for defensive strukturer i mange århundreder før den første del af det nuværende Slot blev bygget.

I 1514 ægtede jarldømmet af Sutherland sig til den magtfulde familien Gordon, der var Jarler af Lennox (De senere hertuger af Lennox, Gordon og Richmond). I 1567 blev den John Gordon, 11. jarl af Sutherland og hans grevinde myrdet af en tante i håb om at ændre, hvem der skulle arve titlen og formuen. Alexander Gordon 12. Jarl af Sutherland giftede sig med Jean Gordon, grevinde af Bothwell, der var James Hepburn, 4. jarl af Bothwell, der blev gift med Mary dronning af Skotland fraskilte ex-kone.
Den 14. Jarl af Sutherland foretog mellem 1641 og 1644 den første store udvidelse af Dunrobin Castle.

I 1766 døde den 18. Jarl af Sutherland, og han blev fulgt af sin et-årige datter Elizabeth, der blev 19. grevinde af Sutherland. Elizabeths ret til hendes fars titel blev anfægtet ved domstolene, men det blev besluttet at hun havde ret til titlen af overhuset 'House of Lords' i 1771. I September 1785 giftede Elizabeth Sutherland sig med George Leveson-Gower, Viscount Trentham, søn af den 1. Markis af Stafford. Da han arvede sin faders titel og blev 2. Marquess af Stafford i 1803 arvede han også enormt værdifulde ejendomme herunder Bridgewater-kanalen. Efter deres ægteskab i 1785 sikrede Sutherland en ombygning af Dunrobin Castle. Han brugte sin eneorme rigdom til at forny og opgradere alt, hvad der var, og et nyt sydligt område af slottet blev bygget.

Først i 1800-tallet udgjorde Elizabeth, 19. grevinde af Sutherland og George Leveson-Gower, 2. Markis af Staffords godser 1,5 millioner hektar og var den største private ejendom i Europa.

Efter sin mands død udvidede hertuginden af Sutherland Dunrobin Castle, og hun opbyggede en ny nordlig vestfløj til at give slottet en passende størrelse for den 2. hertug, hans familie og for sig selv. Den 2. hertug af Sutherland arvede Dunrobin Castle ved hertugindens død i 1841. Han havde otte børn, og det synes at være med til hans planlægning af en kæmpemæssig udvidelse af slottet. Han bestilte arkitekten sir Charles Barry til det. Han skulle ændre slottet fra et fort til et hus i den Scottish Baronial  stil, der var blevet populære blandt aristokratiet, som var inspireret af Dronning Victorias nye bopæl på Balmoral og arbejdet begyndte i 1845. Slottets nye og kæmpemæssige udvidelse stod klar i 1851.

1. Verdenskrig
Under 1. verdenskrig blev Dunrobin castle brugt som et hjælpe-søfarts-hospital. En brand i 1915 beskadigede dele af slottet. Det siges, at meget mere ville have været ødelagt, hvis ikke besætningen fra et skib kom i land og formerede spand-kæder med vand til at bekæmpe ilden. Den skotske arkitekt sir Robert Lorimer blev ansat til at føre tilsyn med reparationer, og han fortog store ændringer på de vigtigste tårne og til meget af interiøret op til 1921.

Slottet i dag
Slottets nuværende ejer er den 94-årige Elizabeth Sutherland, 24. Grevinde af Sutherland. Hun er leder af Sutherland Klanen.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Site dedicated to Dunrobin School

Slotte i Skotland

Dunrobin Castle


Stetson is an American brand of hat manufactured by the John B. Stetson Company. "Stetson" is also used as a generic trademark to refer to any campaign hat, particularly in Scouting.

John B. Stetson gained inspiration for his most famous hats when he headed west from his native New Jersey for health reasons. On his return east in 1865, he founded the John B. Stetson Company in Philadelphia. He created a hat that has become symbolic of the pioneering American West, the "Boss of the Plains". This Western hat would become the cornerstone of Stetson's hat business and is still in production today.

Stetson eventually became the world's largest hat maker, producing more than 3,300,000 hats a year in a factory spread over  in Philadelphia. In addition to its Western and fashion hats, Stetson also produces fragrance, apparel, footwear, eyewear, belts, bourbon, and other products evoking the historic American West.

Stetson University and Stetson University College of Law in Florida were named after John B. Stetson in 1899 for his contributions to the school.

Beginnings
John B. Stetson was born in 1830 in Orange, New Jersey, where his father, Stephen Stetson, was a hatter. He worked in his father's shop until he went West for his health.

Prospector's hat
Stetson created a rugged hat for himself made from thick beaver felt while panning for gold in Colorado. According to legend, Stetson invented the hat while on a hunting trip while showing his companions how he could make cloth out of fur without tanning.<ref>Carlson, Laurie. (1998) Boss of the Plains, the hat that won the West'@. </ref>  Fur felt hats are lighter, they maintain their shape, and withstand weather and renovation better.

Stetson made an unusually large hat from felt he made from hides collected on the trip and wore the hat for the remainder of the expedition. Although initially worn as a joke, Stetson soon grew fond of the hat for its ability to protect him from the elements. It had a wide brim, a high crown to keep an insulating pocket of air on the head, and was used to carry water.

As their travels continued, a cowboy is said to have seen J. B. Stetson and his unusual hat, rode up, tried the hat on for himself, and paid Stetson for it with a five dollar gold piece, riding off with the first western Stetson hat on his head.

Boss of the Plains

Stetson's western adventures came to an end in 1865. Stetson, then 35 years old and in better health, returned east and established his own hat firm in Philadelphia, Pennsylvania, which produced high-quality hats for outdoor use. After producing some initial designs based on popular styles of the day, Stetson decided to create a hat based on his experiences in the American West, which he called  the "Boss of the Plains".

The original "Boss", manufactured by Stetson in 1865, was flat-brimmed, had a straight-sided crown with rounded corners.  These lightweight, waterproof hats were natural in color, with four-inch crowns and brims. A plain hatband was fitted to adjust head size. The sweatband bore John B. Stetson's name.

Price and popularity
Stetson produced a costly hat. The cowboy riding the range wearing the "'Boss of the Plains' hat showed the world that he was doing well".  "Within a decade the name John B. Stetson became synonymous with the word 'hat' in every corner and culture of the West."

The shape of the hat's crown and brim were often modified by the wearer for fashion and to protect against the weather by being softened in hot steam, shaped, and allowed to dry and cool. Felt tends to retain the shape in which it dries.
The high-crowned, wide-brimmed, soft-felt western hats that followed are intimately associated with the American cowboy image.

Mass production
Stetson sent a sample hat to merchants throughout the Southwest with a letter asking for a minimum order of a dozen "Boss of the Plains" hats. The hat was an immediate success: in less than a year, Stetson set up a new factory in the outskirts of Philadelphia to handle his growing business. By 1886, Stetson's hat company was the largest globally and had mechanized the hat-making industry ("producing close to 2 million hats a year by 1906"). The Stetson Hat Co. ceased production in 1968 and licensed another hat company. However, these hats still bear the Stetson name, with the hats produced in St. Joseph, Missouri. Later the license was transferred to another hat company in Texas.

Stetson also produced "dress" hats, distinguished from "western" hats by narrower brims and shorter crowns. However, his "Boss of the Plains" style hat and its many variants fueled the company's growth and fame.

 Singing cowboys and ten-gallon hats
In the 19th century and the first half of the 20th century, a hat was an indispensable item in every man's wardrobe. Stetson focused on expensive, high-quality hats that represented a real investment for the working cowboy and a statement of success for the city dweller.

Early on, Stetson hats became associated with legends of the West, including "Buffalo Bill", Calamity Jane, Will Rogers, and Annie Oakley. George Custer allegedly rode into the Battle of Little Big Horn wearing a Stetson. Later on, Western movie cowboys were quick to adopt the Stetson; many were drawn to the largest, most flamboyant styles available.

Texans were known for their preference for the "Ten Gallon" model. According to Win Blevins' Dictionary of the American West (p. 388), the term "ten-gallon" has nothing to do with the hat's liquid capacity but derives from the Spanish word galón (braid), ten indicating the number of braids used as a hatband. However, an early Stetson advertising image, a painting of a cowboy dipping his hat into a stream to provide water for his horse, symbolized the cowboy hat as an essential part of a stockman's gear and was later featured inside every western style hat.

 Changing fashions

Stetson also produced women's hats, operating a millinery department from the 1930s to 1950s. Hat sales suffered during the Depression years, but Stetsons remained ubiquitous until Americans' embrace of headwear faded after WWII. Stetson had operations in Australia, Brazil, Colombia, Finland, Guatemala, Ireland, Japan, Mexico, New Zealand, Norway, South Africa, and West Germany at its peak.

Stetson changed its business strategy in the early 1970s, closing its Philadelphia factory in 1971 and continuing in the hat business through licensing arrangements with several manufacturers.

Popular demand for western-style hats spiked during the 1980s after the success of Indiana Jones and Urban Cowboy movies.  Both western and dress hats continue to be popular men's accessories.

Diversification
In the 1980s, Stetson began to diversify, releasing the first Stetson cologne in 1981 and Lady Stetson in 1986.  Luggage, handbags, umbrellas, and scarves also carried the Stetson mark. Currently, the brand carries western hats, fashion hats, fragrances, eyewear, apparel, footwear, belts, accessories, and bourbon. Stetson is available in the United States, Canada, Mexico, Europe, and Asia.

Military and police uniforms

United States

The hat was first sold in Central City, Colorado in 1865 in a style called the "Boss of the Plains." In some versions of the famous American folk ballad "Stagger Lee," Billy Lyons is killed by Stack A Lee over a Stetson hat. Troopers of modern-day U.S. Army cavalry regiments will often wear a Cavalry Stetson on ceremonial occasions in place of the ACU patrol cap or beret.

The Homicide and Robbery Bureau of the Dallas Police used the Stetson hat as a badge of office.

In addition, on April Fools' Day, 2011, the U.S. Army released a humorous statement that the official black beret of the Army would be replaced by Stetsons. The statement was supplemented by pictures of soldiers with Stetsons photoshopped over their berets, including an Army dog toting a Stetson.

British paramilitary
The Legion of Frontiersmen created in 1905 in England also wore the Stetson.

South African police

The South African Constabulary organized by Robert Baden-Powell, 1st Baron Baden-Powell in 1901 wore the Stetson.

Canadian military

In the Second Boer War, the flat-brimmed Stetson became the standard issue of the 2nd Canadian Contingent, becoming recognized throughout the British Empire as a symbol of Canada. Twelve hundred Canadian troops were part of the South African Constabulary under the leadership of Robert Baden-Powell, and it was after seeing these troops in action at the Relief of Mafeking that Baden-Powel ordered 10,000 of these hats for the British Troops under his command.

Canadian police

The Royal Canadian Mounted Police (RCMP) Red Serge dress uniform includes a Stetson with a flat brim.  The Stetson was first used unofficially by the North-West Mounted Police, in place of the traditional white pith helmet, not practical for the Canadian West.  The color for the RCMP Stetson is sometimes referred to as "Belgian Belly"; it is a reddish buff, pastel-like color of the underfur of the Belgian hare.  It is also a very little-used "second name" for the Stetson.  Although called a Stetson, the hat type is similar to a campaign hat.

The Ontario Provincial Police also wore the Stetson (grey woven fabric) as part of their uniform from 1909 to 1930s and again from 1997 to 2009.

The Calgary Police Service may wear a black Stetson as an optional part of their uniform, reflecting the city's western roots and cowboy heritage. Although worn by some officers year-round, the hat is especially prominent during the Calgary Stampede.

See also
Akubra
Boss of the Plains
Campaign hat
Cowboy hat
Tyrolean hat
List of headgear
Cap

References

 Further reading
 Bender, Texan Bix. (1994) Hats & the cowboys who wear them.
 Carlson, Laurie. (1998) Boss of the Plains, the hat that won the West.
 Reynolds William and Ritch Rand (1995) The Cowboy Hat book.
 Snyder, Jeffrey B. (1997) Stetson Hats and the John B. Stetson Company 1865–1970.''

External links

1865 introductions
Brands that became generic
Clothing brands of the United States
Hats
Rider apparel
Western wear
Western (genre) staples and terminology

Stetson


An Biarum eximium in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Wilhelm Schott ngan Karl Theodor Kotschy, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Adolf Engler. An Biarum eximium in nahilalakip ha genus nga Biarum, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Biarum

Biarum eximium


Jorge Luiz Frello Filho (født d. 20. december 1991), kendt som Jorginho, er en brasiliansk-italiensk professionel fodboldspiller som spiller som for Premier League-klubben Arsenal og Italiens landshold.

Baggrund
Født i Brasilien, Jorginho fik italiensk statsborgskab gennem sin tipoldefar, som havde immigreret fra Italien til Brasilien.

Klubkarriere

Hellas Verona
Jorginho flyttede til Verona som 15-årig da han blev del af Hellas Veronas ungdomsakademi. Han blev i 2010-11 sæsonen udlejet til A.C. Sambonifacese som spillede i den fjerde bedste række. Der var her han gjorde sin førsteholdsdebut i fodbold. Efter lejeaftalen fik han i september 2011 sin førsteholdsdebut for Hellas Verona.

Napoli
Jorginho skiftede i januar 2014 til Napoli. Jorginho spillede i sine første 1,5 sæsoner i Napoli hovedsageligt som rotationsspiller, men efter ankomsten af Maurizio Sarri som træner, så fik han sit store gennembrud i en mere defensiv rolle end han havde spillet tidligere.

Chelsea
Jorginho skiftede i juli 2018 til Chelsea. Transferen skete den samme dag som at træner Maurizio Sarri også blev fremvist som ny mand hos Chelsea. Han havde en god start på sin tid i klubben, og i kun den tredje kampe i Premier League satte han en klubrekord på 158 vellykkede afleveringer i en kamp. Det var også godt nok til den næstbedste afleveringskamp i Premier Leagues historie, kun bag İlkay Gündoğans rekord af 167 fra forrige sæson.

Han spillede i 2020-21 sæsonen en central rolle i at Chelsea vandt Champions League, og han blev efter sæson kåret til årets mandelige spiller i Europa af UEFA. Han blev også i sæsonen trejdeplads i Ballon d'Or afstemningen.

Arsenal
Jorginho skiftede i januar 2023 til Chelseas lokalrivaler Arsenal.

Landsholdskarriere
Født i Brasilien, men med italiensk statsborgerskab, Jorginho kunne spille for begge lande. Han gjorde allerede i 2014 det klart at hans fortrukne var det italienske landshold. Han fik sin debut for Italiens landshold den 24. marts 2016.

Han var del af Italiens trup som vandt europamesterskabet i 2020, og blev her inkluderet i tuneringens hold.

Titler
Napoli
 Coppa Italia: 1 (2013-14)
 Supercoppa Italiana: 1 (2014)

Chelsea

 UEFA Champions League: 1 (2020-21)
 UEFA Europa League: 1 (2018-19)
 UEFA Super Cup: 1 (2021)
 FIFA Club World Cup: 1 (2021)

Italien

 Europamesterskabet: 1 (2020)

Individuelle

 UEFA Europa League Sæsonens hold: 1 (2018-19)
 UEFA Champions League Sæsonens hold: 1 (2020-21)
 Europamesterskabet Tuneringens hold: 1 (2020)
 UEFA Men's Player of the Year: 1 (2020-21)
 FIFA FIFPro World11: 1 (2021)

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien
Fodboldspillere fra Italien
Fodboldlandsholdsspillere fra Italien
Fodboldspillere fra Hellas Verona FC
Fodboldspillere fra A.C. Sambonifacese
Fodboldspillere fra S.S.C. Napoli
Fodboldspillere fra Chelsea F.C.
Fodboldspillere fra Arsenal F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020

Jorginho (fodboldspiller, født 1991)


أوليفيا تيريسا لونجوتت ، مواليد 15 فبراير 1981 المعروفة باسم اوليفيا مهنيا، هي مغنية أمريكية. والدتها الجامايكية / الأمريكيين وكان والدها كوبي. أحد أعضاء فرقة جي يونت

من أغانيها: كاندي شوب مع المغني 50 سنت.

روابط خارجية

مراجع

مغنون من بروكلين
أشخاص على قيد الحياة
أمريكيون من أصل أمريكي أصلي
أمريكيون من أصل جامايكي
أمريكيون من أصل كوبي
خريجو جامعة هوفسترا
فنانون ترفيهيون أمريكيون من أصل كوبي
مشاركون أمريكيون في برامج تلفزيون الواقع
مغنو آر إن بي أمريكيون
مغنو هيب هوب أمريكيون
مغنون أمريكيون في القرن 21
مغنون من مدينة نيويورك
مغنيات أمريكيات في القرن 21
مغنيات أمريكيات من أصل هندي
مغنيات أمريكيات هسبانيات ولاتينيات
مغنيات جمايكيات
مغنيات كوبيات
مغنيات هيب هوب أمريكيات
ممثلات أمريكيات إفريقيات
ممثلات تلفزيون أمريكيات
مواليد 1980
مواليد 1981
مواليد في نيويورك
موسيقيات هيب هوب أمريكيات
موسيقيون من بروكلين

أوليفيا


بتدين اللقش أو بيت الدين اللقش هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء جزين في محافظة الجنوب.

أعلام
منصور عيد

المراجع

أماكن مأهولة في قضاء جزين
أماكن مأهولة في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة لبنان الجنوبي
تجمعات مارونية في لبنان
قرى جبل عامل
قضاء جزين
مدن لبنان

بتدين اللقش


Dans le domaine de la recherche en sociologie et en statistique, léchantillonnage boule de neige est une méthode d' dans laquelle les sujets de l'étude recrutent d'autres sujets parmi leur entourage. La population de l'échantillon s'étoffe à la manière d'une boule de neige qui roule. À mesure que la population de l'échantillon s'agrandit, les données atteignent un seuil suffisant pour être exploitées par les chercheurs. Cette méthode est souvent appliquée dans des populations cachées, comme les usagers de drogues ou les travailleurs du sexe, que les chercheurs peinent à joindre.

L'échantillonnage boule de neige fonctionne avec un petit groupe d'informateurs chargés de recruter, via leurs communautés, d'autres participants correspondant aux critères et susceptibles de participer à une étude spécifique. Le terme « boule de neige » illustre l'analogie de cette méthode avec une boule de neige qui gagne de nouvelles couches à mesure qu'elle roule.

Comme les membres de l'échantillon ne sont pas choisis dans une , les échantillonnages boule de neige sont susceptibles de présenter de nombreux biais. Par exemple, les personnes qui ont beaucoup d'amis ont de meilleures chances d'être recrutées dans la population étudiée. Lorsque les sujets de l'étude passent par les réseaux sociaux en ligne, la méthode prend le nom d'échantillonnage boule de neige virtuel.

Notes et références

Notes

Références

Annexes

Bibliographie

Liens externes
 .
 .

Sondage

Échantillonnage boule de neige


Fred George Aandahl (født 9. april 1897, Litchville, North Dakota, død 7. april 1966, Fargo, North Dakota) var en amerikansk politiker, der var den 23. guvernør i den amerikanske delstat North Dakota fra 1945 til 1951. Efterfølgende var han medlem af Repræsentanternes Hus for North Dakota fra 1951 til 1953 og assisterende indenrigsminister fra 1953 til 1961. Aandahl var medlem af det Republikanske Parti.

Guvernører i North Dakota
Medlemmer af Repræsentanternes Hus i USA
Politikere fra USA
Personer fra North Dakota

Fred G. Aandahl


Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti arması, Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'nin resmî armasıdır. 2005 yılında Cumhuriyet Meclisi'nde yasalaşan yeni amblem, Kıbrıs Türk tarafının duruşunun göstergesi olarak da niteleniyor.

2005 yılında Resmî Amblem Yasası ile resmî statüye kavuşmuştur. Bu yasa ile güvercinin duruşunda değişiklik yapılırken; ağzındaki zeytin dalı da belirginleştirildi. Zeytin dalının üzerine de Kuzey Kıbrıs'ın ilçelerini temsilen beş adet zeytin yerleştirildi.

Amblemde kanatları açık, uçuş pozisyonunda ve başı yukarı bakan bir güvercin bulunmaktadır. Bu güvercin Kıbrıs Türk halkının dünyaya açık olduğunu ve amacının ilerleme ve yükselme olduğunu belirtmektedir.

Bakır rengi (cengari) kalkan, Kıbrıs'ın tarih boyunca bakır zengini bir ülke olduğunun simgesidir.
Zeytin dalı, "Kıbrıslı Türklerin tarih boyunca barış yönündeki çabalarının göstergesi" olarak niteleniyor.

Taç veya çelenk biçiminde, defne yapraklarının diziniyle biçimlendirilmiş olan defne demeti ise, geleneksel ritüellerinde kullanıla gelmiş ve efsanelerinde yer almış defne yaprakları yerleşik kültürünün simgesi olarak niteleniyor.

Arması
Ulusal armalar

Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti arması


Annik Mahaim (1951-), écrivaine, journaliste, féministe et historienne suisse ;
 Ernest Mahaim (1865-1938), personnalité politique belge ;
 Ivan Mahaim (1897-1965), cardiologue, musicographe et musicien suisse ;
 Raphaël Mahaim (1983-), personnalité politique suisse.

Mahaim


Ulise  (titlul original: în ) este un film dramatic american, realizat în 1954 de regizorul Mario Camerini, după Odiseea lui Homer, protagoniști fiind actorii Kirk Douglas, Silvana Mangano, Anthony Quinn și Rossana Podestà.

Filmul respectă relativ în amănunt detaliile din Odiseea lui Homer. Ca să se încadreze în timpul de o oră și jumătate, acțiunea a fost redusă, scoțându-se unele evenimente.

Conținut

Distribuție

Referințe

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Filme din 1954
Filme dramatice
Filme în limba italiană
Filme regizate de Mario Camerini
Filme peplum
Filme fantastice din anii 1950

Ulise (film din 1954)


التهاب الغشاء الزلالي أو التهاب الغشاء الزليلي  هو التهاب الغشاء الذي يبطن المفاصل الزلالية وعادة تكون الحالة مؤلمة خاصة عند تحريك المفصل الذي يتورم بسبب تجمع السوائل.

تقترن الإصابة بالتهاب السائل الزليلي بعدد من الاضطرابات الصحية كالتهاب المفاصل (الروماتيدي خاصة)، الذئبة الحمامية والنقرس. وقد يصيب العديد من المفاصل المصابة بالتهاب المفصل التنكسي. الأكياس الزلالية هي أكياس صغيرة مليئة بسائل، مهمتها أن تسمح لمختلف أجزاء المفصل أن يتحرك أحدها فوق الآخر بسهولة. أهم الأكياس الزلالية؛ في المرفق والكتف والركبة ومفصل الفخذ. والكيس الزلالي الملتهب يسبب الألم ويحد من حركة المفصل.

الإصابة بالتهاب الغشاء الزلالي على مدى طويل قد يؤدي إلى انحلال المفصل.

العلامات والأعراض
إن التهاب الغشاء الزليلي يسبّب طراوة المفاصل أو ألم، تورّم وكتل صلبة تسمّى العقيدات. عندما ترتبط بالتهاب المفاصل، التورّم هو مؤشر أفضل من الطراوة، كما تظهر علامات وأعراض التهاب الكيس الزليلي على النحو التالي: - الم المفاصل الحاد. - انتفاخ المفاصل. - النتوءات المفصلية المؤلمة.

الأسباب
تتعدد عوامل الخطر التي تتسبب في التهاب الكيس الزليلي كالتهاب المفاصل الروماتيدي، التهاب المفاصل اليفعي، الذئبة الحُمامية، التهاب المفاصل الصدفي، الحُمى الروماتيدية والتدرن الرئوي.

تشخيص الإلتهاب
تبدأ العملية التشخيصية لالتهاب الكيس الزليلي بالفحص السريري الذي يكشف عن دفء، احمرار وتورّم المفاصل يليه الفحوصات المخبرية التي تتمثل بتحليل السائل الزليلي المُفرز من الغشاء الزليلي المُبطن للمفاصل حيث يتم تخدير المريض موضعياً واستخدام ابرة دقيقة لسحب عينة السائل وزراعتها لتشخيص وجود الالتهاب أو تحليله للكشف عن البلورات المرتبطة بالإصابة بالنقرس أو النقرس الكاذب . عند الحاجة قد يلجأ الطبيب إلى حقن الفراغ المفصلي وباستخدام الإبرة ذاتها بالستيرويدات القشرية كعلاج مبدئي بعد سحب العينة.

العلاج
يتم علاج مُعظم حالات التهاب الكيس الزليلي بالعقاقير الدوائية المُضادة للالتهاب كالأسبرين، الأيبوبروفين والستيرويدات القشرية. يعتمد اختيار العلاج على العامل المُسبب لالتهاب الكيس الزليلي ومدى استجابة المريض وتحمّله للعلاج. يُوصى باستئصال الغشاء الزليلي جراحياً في حال عدم استجابة المريض للعلاج أو استمرار الالتهاب.

مراجع

أمراض الغشاء الزلالي والأوتار
التهابات
جراحة اليد
مفاصل

التهاب الزليلي


Gavin Wigglesworth (født 5. juli 1991 i Dublin), kendt professionelt som Gavin James, er en irsk sanger og sangskriver.

James voksede op i et hus omgivet af musik. Som otte-årig begyndte han at spille musik i et rockband. Rockbandet eksisterede kun kortvarigt, før det gik i opløsning. Efter bandets opløsning begyndte han at skrive sin egen musik og udgive album.

Referencer

Eksterne henvisninger

Sangere fra Irland
Personer fra Dublin

Gavin James


An Trisetaria glumacea in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Pierre Edmond Boissier, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni René Charles Maire. An Trisetaria glumacea in nahilalakip ha genus nga Trisetaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trisetaria

Trisetaria glumacea


In professional wrestling slang, a job is a losing performance in a wrestling match. It is derived from the euphemism "doing one's job", which was employed to protect information related to kayfabe from being revealed. The term can be used a number of ways. When a wrestler is booked to lose a match, it is described as "a job". The act itself is described with the verb jobbing, while the act of booking (rather than being booked) to job is called jobbing out. To lose a match fairly (meaning without any kayfabe rules being broken) is to job cleanly. Wrestlers who routinely (or exclusively) lose matches are known as jobbers or "dummy wrestlers". A regular jobber skilled at enhancing the matches they lose, as opposed to a mediocre local rookie or part-timer, is called a carpenter. In the post-kayfabe era the term has taken on a negative connotation, leading to the use of the neutral term enhancement talent.

Definition
A job which is presented as being the result of an extremely close, entertaining match, or underhanded tactics on the part of an opponent, will not necessarily tarnish a wrestler's reputation, especially if the situation is presented as one where the wrestler "deserved" to win but was cheated. At other times a high-profile loss, particularly one which makes the wrestler in question look weak, foolish, or otherwise damages their reputation, might signify certain behind-the-scenes events that have real-life implications on a wrestler. Such a job may mark the end of a push, a departure from the company, or a loss of faith in the wrestler as a marketable commodity. As a result, it may also mark a downward slide in a wrestler's career. This is especially the case when the wrestler is beaten very easily, or squashed.

Sometimes, jobbing is presented to a wrestler because of the problems and bad working relationship that the wrestler and the owner of the promotion have. At other times, it is a requirement of a wrestler's on-the-job training, learning how to perform in front of a live audience while helping make the more established wrestlers look credible.

World Wrestling Entertainment (WWE) has referred to jobbers as lovable, adorable "losers". Sometimes they euphemistically use the term "local competitor".

Historic usage
Jobber is a professional wrestling term used to describe a wrestler who is routinely defeated by main eventers, mid-carders, or low-carders. Most promoters do not use the term because of the negative connotation. Jobbers have been used since the 1950s, and they were popular in promotions of the United States and Canada around this time.

World Wrestling Entertainment (WWE) made greatest use of full-time jobbers during their syndicated television shows in the 1980s and early 1990s, Superstars of Wrestling, Wrestling Challenge and All-Star Wrestling. Barry Horowitz and Steve Lombardi were the wrestlers most prominently identified with this role; other wrestlers who performed mainly as jobbers during this period included "Leaping" Lanny Poffo, Brady Boone, Tiger Chung Lee, Barry O, Reno Riggins, Duane Gill, Barry Hardy, Mick Foley, Scott Casey, Dangerous Danny Davis (also wrestling as Mr. X), The Shadows (Randy Colley, and Jose Luis Rivera), Los Conquistadores (Jose Luis Rivera and José Estrada Sr.), "Iron" Mike Sharpe, Von Krus, S. D. Jones, George South, Dusty Wolfe, Mario Mancini, Tim Horner, Sonny Rogers, Brian Costello, Red Tyler, and Tom "Rocky" Stone. Many of these wrestlers also did work matches against each other at larger arena cards at venues such as Madison Square Garden and were usually more competitive against their opponents, with several of these wrestlers gaining victories. In some cases, a number of these wrestlers had main-event matches at some point (such as Sharpe receiving matches against then-WWF World Heavyweight Champion Bob Backlund or Danny Davis working in six-man tag-team matches with The Hart Foundation, usually against Tito Santana and the British Bulldogs (during the "dishonest referee" angle)) before being pushed toward the bottom of the roster's hierarchy; others, such as Mick Foley, would later become main-event wrestlers. Some were given gimmicks of their own, such as Poffo (a poet laureate as a face and as a snobbish intellectual, known as "The Genius", who also read poems as a heel) and Lombardi ("The Brooklyn Brawler", a smug, tough-talking brawler).

World Championship Wrestling (WCW), just like the WWE, made huge use of jobbers during the late 1980s and 1990s. Jobbers like Sgt. Buddy Lee Parker, George South, Bobby Walker, Joe Gomez, The Gambler, The Roadblock and Trent Knight lost the majority of their matches. However, they usually scored clean victories against other pure jobbers. Wrestlers who worked as jobbers for WWE were also employed as jobbers in WCW during this period.

The American Wrestling Association (AWA) also made moderate use of jobbers in their shows. In independent promotions jobbers rarely appear, but when they do, it is mostly in squash matches.

A jobber may not necessarily lose, only make the superstar look powerful—or at least make another wrestler interfering with the match to look more powerful. One example is Jimmy Jacobs: employed by WWE as a jobber for a time, Jacobs wrestled Eddie Guerrero during the latter's last heel run. Though Jacobs was squashed, he actually won by disqualification when Guerrero beat him with a chair. Another example of a jobber winning was when "The Kid" suddenly won an upset over Razor Ramon on the May 17, 1993, episode of Raw. He then renamed himself the "1-2-3 Kid". This win (and the Kid) were worked into Ramon's feud with Ted DiBiase, with DiBiase taunting Ramon repeatedly over losing to a nobody until he too was pinned by the Kid. On the September 20, 1993, episode of Raw, I.R.S. was pinned with a rollup by P.J. Walker thanks to Ramon's interference.

Jobbers can also get recognition on social media after appearing on a major promotion, giving them exposure they wouldn't receive otherwise. While being interviewed by Byron Saxton before his match against Braun Strowman in 2016, independent wrestler Johnny Knockout said he wanted to wrestle Strowman because "he likes big, sweaty men". The unexpected response led to Knockout eventually trending on Twitter ahead of other events on that night's Raw.

Heels and some faces used to abuse and humiliate jobbers during or after a match: Jake Roberts would allow his pet snake slither over his opponents once he pinned them; Brutus Beefcake would cut their hair off (on those sporting long hair or a mullet); Big Boss Man would cuff them to the ropes and beat them with a baton; Ted DiBiase would put them under the Million Dollar Dream and then stuff a hundred-dollar bill in their mouths; Lex Luger, under his "Narcissist" gimmick, would make them stand up by holding them by the hair and make them look at themselves in a mirror; the Islanders would chew some fruit (usually pineapple) and then spit it over their chests, and so on.

Some jobbers, such as Barry Horowitz, Iron Mike Sharpe, the Brooklyn Brawler or the Mulkey Brothers grew to become household names to fans. Others, such as Trent Knight, Cougar Jay, Reno Riggins, Tommy Angel, Bob Emory, Ricky Nelson, Curtis Thompson, Kenny Kendall, or Eddie Jackie, were expected by fans to be squashed and even humiliated during or after a match. For example, Jake "The Snake" Roberts got Bob Emory's and Trent Knight's heads inside the sack where he kept his python snake; Dick Murdoch smashed the aforementioned Emory against a podium and then hit him with a piece of wood, Kenny Kendall got hogtied twice by Bunkhouse Buck at the end of a match, Reno Riggins was made to put a woman's dress on.

Jobbers
A slightly higher position is "jobber to the stars" (also known as a "glorified jobber"), which is a wrestler who defeats pure jobbers and mid-carders, but who consistently loses to top-level or up-and-coming stars. For example, Dolph Ziggler in the WWE is widely considered to have these traits. This often happens to popular faces and sometimes heels towards the end of their careers. Many of these jobbers to the stars are "heels" (villains) who routinely beat up on "nice guy" jobbers ("faces") so as to build up a reputation of being reasonably capable competitors (which makes the stars all the more impressive when they in turn defeat them easily) as well as to earn the contempt of the audience who enjoy seeing them finally get their comeuppance when they take on the tougher wrestlers. Heels can also be jobbers, such as Steve Lombardi during the 1980s and early 1990s. In the 1980s, Lombardi teamed with Barry Horowitz, to form a heel team. However, Lombardi and Horowitz ended up losing most of their matches in the WWE. In addition, Triple H was given the role of "jobbing to the stars" by WWF owner Vince McMahon in the summer of 1996 as punishment for the Madison Square Garden Incident.

On the independent wrestling circuit, including the Mexican independent circuit, the star wrestlers with sufficient name recognition to be a draw would travel with their own jobber.  Free from televised exposure, the star could beat the same opponent from town to town. Such a jobber could even be elevated to champion status, entering the ring with an impressive sounding title belt only to have it removed at the end of the match night after night.

There are times, however, when a jobber will prove their skill, determination, and/or loyalty to the promotion and move beyond jobber status. Curt Hennig and Eddie Gilbert, who served as high-level jobbers during their initial WWE runs, later became main-eventers. Billy Kidman initially started out as a jobber in World Championship Wrestling (WCW), before moving up the ranks to become a champion in both the WCW and WWE. Paul Roma, who started as a jobber for the WWE in the 1980s, gained enough popularity in WCW to win that promotion's Tag Team Titles with partners such as Paul Orndorff and Arn Anderson, the latter as part of the Four Horsemen; however, in Roma's case, he went downhill again some time later. The brothers Hardy Boyz began their careers in WWE as jobbers for a few years, before receiving their first push as legitimate contenders in the tag division.

Sometimes the opposite will occur, as was in the case of "Iron" Mike Sharpe, who started as a normal wrestler in the independent circuit and the WWE and ended up being a heel jobber. Another example is Siva Afi, who was a successful main-eventer/mid-carder in the independent circuit, including challenging Ric Flair for the NWA World Heavyweight Championship to a 60-minute time limit draw in front of 20,000 people, ended up being a jobber in the WWF, which eventually led to other local promotions to give him a jobber position. A tag-team known as The Undertakers that did well on the independent circuit became jobbers when they joined the WWF in 1992 and became known as Double Trouble.

Sometimes, jobbing may be used as a gimmick. While in ECW, Al Snow began referring to jobbing on-screen as part of his gimmick. He subsequently formed a stable called The J.O.B. Squad, composed of prominent jobbers. In World Championship Wrestling, the tendency of the Armstrongs (particularly Brad Armstrong) to lose matches was referred to as the "Armstrong curse". On average, however, Brad Armstrong was more of a jobber to the stars, while his brothers were pure jobbers for the most part, though Brian Armstrong would find the greatest success of the brothers in WWE as the Road Dogg, even poking fun at WCW's 'burial' of the Armstrongs by wearing a t-shirt that said "Look Ma!  No Curse!". In 2003, after he returned from his neck injury, Chris Kanyon did a jobber angle, in which his gimmick was "Who's Better Than Kanyon? Nobody". He ended up jobbing to opponents on WWE Velocity. A jobber angle involved Montel Vontavious Porter (MVP), whose continual losses during the end of 2008 – including embarrassing losses in which he was pinned by roll-ups from mid-level WWE superstars – cost him the signing bonus he received when he joined WWE.

See also
Glossary of professional wrestling terms
Journeyman (boxing)
Tomato can

References

Professional wrestling slang

Job (professional wrestling)


Trail of Life Decayed prvi je demoalbum švedskog melodičnog death metal sastava Dark Tranquillity. Objavljen je u srpnju 1991. godine. Pjesme s albuma također su objavljene na kompilaciji Exposures – In Retrospect and Denial.

Popis pjesama

Osoblje

 Dark Tranquillity

 Anders Jivarp – bubnjevi
 Niklas Sundin – gitara, grafički dizajn
 Martin Henriksson – bas-gitara
 Mikael Stanne – gitara, logotip sastava
 Anders Fridén – vokali
Ostalo osoblje
 Stefan Lindgren – produkcija
 Dragan Tanaskovic – produkcija

Izvori

Albumi sastava Dark Tranquillity
Albumi iz 1991.

Trail of Life Decayed


Tomaso Cecchini (Cecchino) (Soave, 1580. – Hvar, 31. kolovoza 1644.), talijansko-hrvatski barokni glazbenik iz Verone. Bio je orguljaš i skladatelj i učitelj pjevanja. Sav je svoj radni vijek proveo u Hrvatskoj. Najznatniji predstavnik ranoga glazbenog baroka u Dalmaciji.

Životopis

Rodio se je 1580. godine. Školovao se je u Veroni ili Mletcima.
S Apeninskog poluotoka došao u Hrvatsku. Bio je djelovao u Splitu. Potom je otišao u Hvar gdje je bio kapelnik i orguljaš. Hvar je tad bio jedan od navitalnijih kulturnih središta u Dalmaciji i prema današnjim kulturnim shvaćanjima bio je istinski "europski grad". Malo prije nego što je doselio u Hvar, u Hvaru je bilo podignuto kazalište, danas najstarije komunalno kazalište u Europi. Većinu svojih djela skladao je u Hvaru. Poznato je djelo Madrigali et canzonette a tre voci.

Od 1603. do 1614., uz prijekide, kapelnik splitske stolnice i zatim hvarske stolnice. Od 1634. je bio i orguljaš i učitelj pjevanja u Hvaru.

Skladao uglavnom vokalnu glazbu: madrigale, canzonette, arije, mise, moteti, psalme, lamentacije, a od instrumentalne sonate. Skladao je ukupno 27 opusa i više skladbi objavljenih u antologijama, a sačuvano je 17, neka samo djelimice.

Objavljivao kod uglednih nakladnika u Mletcima  i stekao europsku reputaciju.Cecchinijeva zbirka madrigala Armonici concetti, libro primo (1612.) najranija je barokna zbirka napisana za hrvatsku sredinu, a u knjigama misa (1617., 1623., 1627., 1628.) ostvario je osobitu sintezu modernoga izričaja seconda prattica i ponešto skromnijih izvođačkih zahtjeva.
Godine 2018. album s Cecchinijevim madrigalom bio je kandidiran za hrvatsku diskografsku nagradu Porina u kategoriji "Najbolja snimka albuma klasične glazbe".

Izvori

Talijanski glazbenici

Hrvatski glazbenici

Hrvatski skladatelji
Barokna glazba

Tomaso Cecchini


El término Krásnoye Znamia , que significa Bandera roja en ruso, puede referirse a:

Krásnoye Znamia (Briansk), localidad del óblast de Briansk, en Rusia.
Krásnoye Znamia (Krasnodar), localidad del krai de Krasnodar, en Rusia.
Krásnoye Znamia (Lípetsk), localidad del óblast de Lípetsk, en Rusia.
Krásnoye Znamia (Smolensk), localidad del óblast de Smolensk, en Rusia.
Krásnoye Znamia (Orlovski, Rostov), localidad del raión de Orlovski del óblast de Rostov, en Rusia.
Krásnoye Znamia (Vesioli, Rostov), localidad del raión de Vesioli del óblast de Rostov, en Rusia.

Para los usos de Bandera Roja en español, véase su página de desambiguación: Bandera Roja.

Krásnoye Znamia (desambiguación)


Biserica evanghelică luterană slovacă din Nădlac () este o biserică monument istoric, cod LMI AR-II-m-B-00635, aflată în Nădlac, Piața Unirii, nr. 5.Str. Nicolae Bălcescu, nr. 68. Biserica servește comunitatea luterană slovacă din parohia Nădlac.

Biserica are circa 3000 de credincioși, preot fiind protopopul Ľudovít Bobcsok.

Istoric
Conform Tratatului de la Belgrad din 1739 granița Imperiului Otoman s-a mutat pe râul Sava și pe Dunăre. Ca urmare, în 1741 formațiile de grăniceri sârbi de pe Mureș au fost desființate și sârbilor li s-a propus să devină lucrători agricoli la moșierii maghiari. Sârbilor nu le-a convenit și majoritatea au emigrat în Rusia ca soldați sau s-au întors în Serbia ca grăniceri pe Dunăre.<ref name=GAM>Gabriela Adina Marco, [http://altarul-banatului.ro/wp-content/uploads/2013/02/BISERICA-ORTODOX%C4%82-ROM%C3%82N%C4%82-DIN-N%C4%82DLAC-PROTOPOPIATUL-ARAD-190-DE-ANI-DE-LA-PUNEREA-PIETREI-DE-TEMELIE.pdf Biserica Ortodoxă Română din Nădlac - Protopopiatul Arad: 190 de ani de la punerea pietrei de temelie (1822-2012)], Altarul Banatului, anul XXIII (LXII), nr. 10–12, octombrie–decembrie 2012, , pp. 107–119</ref>Ljubivoje Cerović, Sârbii din România: Din evul mediu timpuriu până în zilele noastre, Uniunea Sârbilor din România, 2005, , pp. 59–62 În urma plecării sârbilor moșiile duceau lipsă de mână de lucru, care însă prisosea la Totcomloș. Prin ordonanța nr. 14158/27 august 1800 s-a aprobat colonizarea slovacilor de acolo la Nădlac. Aceștia au început să se stabilească în Nădlac în 1803 și, fiind evanghelici, între 1812–1822 și-au construit o biserică impunătoare, asemănătoare cu cea din Totcomloș.Țiucra, "Pietre…", p. 384 Construcția bisericii a început prin punerea la 3 mai 1812 a pietrei de temelie și a fost terminată în 1822. Sfințirea ei s-a făcut la sărbătoarea Înălțării Domnului (16 mai) din același an. Biserica este dotată cu o orgă adusă din localitatea Kutná Hora.

Turnul bisericii a fost modificat în 1882, la înălțimea actuală, de 54 m, ajungând în 1895.

 Evenimente
 Aniversarea a 500 de ani de la Reformă
La 5–6 mai 2017 a fost sărbătorită aniversarea a 500 de ani de la Reforma Protestantă. La eveniment au participat toți cei trei episcopi ai : episcopul general  și episcopii districtelor de vest Milan Krivda respectiv de est Slavomír Sabol. De asemenea, au participat episcopul Bisericii Evanghelice-Luterane din România Dezső Zoltán Adorjáni, vicarul general al Diecezei Romano Catolice de Timișoara Johann Dirschl, protopopul ortodox Axente-Flavius Petcuț din Arad și alți reprezentanți ai bisericilor din localitate și localitățile vecine. Între invitați au fost Peter Prochacka, vicepreședintele Oficiului pentru slovacii care trăiesc în străinătate și primarii orașelor partenere Nădlacului: Spišská Nová Ves, Jelšava și  din Slovacia și  din Serbia, prefectul Aradului Cosmin Pribac, președintele Consiliului Județean Arad Iustin-Marinel Cionca-Arghir, președintele UDSCR Adrian Merka și reprezentanții locali: primarul Ioan Radu Mărginean, viceprimarul Dušan Šomrák și Alexandru Gros.Comunitatea evanghelică lutherană din Nădlac, în sărbătoare, aradon.ro, 9 mai 2017, accesat 2017-11-01

Programul manifestărilor a cuprins slujbele divine, în cadrul cărora au cântat corurile "Clubului inimilor Tinere" și "Cantate" ale bisericii evanghelice luterane din Nădlac și corul bisericii ortodoxe din Nădlac, o expoziție despre cei 500 de ani ai Reformei, o conferință unde au fost prezentate comunicări științifice între care expunerea "Influența Reformei asupra Nădlacului și a Ținuturilor de Jos" susținută de Juraj Dušan Vanko, înmânare de medalii comemorative și diplome de excelență. La eveniment au participat cu programe culturale, fanfarele "Mostárenka" și cea a Liceului de Artă din Brezno, fanfara "Nadlačanka" și ansamblul folcloric "Salašan" din Nadlac, iar Janko Siroma din Vârșeț a susținut un concert de orgă. În încheierea programului a fost dezvelită o placă comemorativă în amintirea acestei manifestări, amplasată lângă intrarea de la nord a bisericii.

Ceremonia a fost salutată prin scrisori de președintele României Klaus Iohannis, președintele Republicii Slovace Andrej Kiska, Casa Regală a României și de alte instituții de cultură și de stat din România și Slovacia.

 Varia

Turnul era și este folosit și pentru alarmarea în caz de incendiu, dispunând aproape de vârf de o cameră de observare înconjurată de o pasarelă. În caz că paznicul observa fum, se dădea alarma prin tragerea unui clopot în mod specific, iar pe pasarela turnului, la mijlocul laturii, sau în colțul corespunzător, se arbora ziua un steag negru, iar noaptea un felinar. Vechiul obicei slovac cerea ca paznicul să facă un rond pe pasarelă la fiecare sfert de oră. În cursul rondului, cu excepția orelor întregi, bătute de clopot, sferturile de oră erau semnalate de paznic cu ajutorul unei trompete de aramă.

 Note

 Bibliografie
 Petru Țiucra, Pribeagul, Pietre rămase: contribuție la monografia județului Arad'', Arad: Editura Ramira 2008, ISBN 978-973-88641-7-7, reeditare a ediției din 1936

Legături externe

  prezentând biserica.

Biserica
Biserici evanghelico-luterane din România
Biserici baroce din România
Biserici din județul Arad
Monumente istorice din județul Arad
Biserici din secolul al XIX-lea din România


Nedožery-Brezany este o comună slovacă, aflată în districtul Prievidza din regiunea Trenčín, pe malul râului Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 2.137 de locuitori.

Istoric
Localitatea Nedožery-Brezany este atestată documentar din 1264.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Nedožery-Brezany


Unserer Lieben Frau ist eine Kapelle im oberschwäbischen Anhofen, einem Ortsteil von Markt Wald. Sie ist in die Denkmalliste eingetragen.

Baugeschichte
Die Kapelle dürfte um 1700 erbaut worden sein. Hierauf deuten die Fensterformen des Chorschlusses hin. Eine Erweiterung sowie das Aufsetzen des Dachreiters wurden 1824 ausgeführt. Es könnte sich jedoch auch, da baulich keinerlei Erweiterung nachgewiesen werden konnte, um einen kompletten Neubau im Jahre 1824 gehandelt haben.

Beschreibung
Die Kirche befindet sich westlich unterhalb des Ortes an der Straße nach Markt Wald. Sie ist nach Süden ausgerichtet. Der flachgedeckte, halbrund geschlossene Raum besitzt beiderseits der Apsis kleine, oben und unten eingezogene rundbogige Fenster. In den Längswänden ist je ein Stichbogenfenster eingelassen, in der Nordwand befindet sich zwischen kleinen, quadratischen Gucklöchern eine Stichbogentür. Außen befindet sich ein derbes, abgeschrägtes Traufgesims. Am Nordgiebel befindet sich ein schlichter Dachreiter mit quadratischem Sockelgeschoss sowie ein Obergeschoss mit abgeschrägten Ecken. Er ist ansonsten fenster- und gesimslos und besitzt einen blechgedeckten Spitzhelm.

Die Mensa des hölzernen, marmorierten Altar stammt aus der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts. Der kleine Aufsatz aus dem Ende des 17. Jahrhunderts ist zweisäulig und besitzt eine verkröpfte Predella und eine Gebälkzone mit Ohrmuscheldekor. In der Mitte befindet sich eine gefasste Pietá aus der Mitte des 18. Jahrhunderts. Auf der Mensa stehen Statuetten der Muttergottes und des Johannes Evangelista aus der ersten Hälfte des 18. Jahrhunderts. Beiderseits des Aufsatzes befinden sich an der Wand Putten mit Schildern aus dem 18. Jahrhundert.

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Unserer Lieben Frau
Unserer Lieben Frau
Kirchengebäude im Landkreis Unterallgäu
Anhofen
Erbaut im 18. Jahrhundert
Markt Wald
Kirchengebäude in Europa
Kapelle in Schwaben (Bayern)

Unserer Lieben Frau (Anhofen)