Mladen Lojkić (Uljanik, 24. prosinca 1953.), hrvatski je katolički publicist, književnik i nakladnik, teoretičar državništva i slobodnog zidarstva. Po struci je građevinski inženjer. Dragovoljac je Domovinskog rata od 25. kolovoza 1991. godine. Autor je deset publicističkih knjiga o doktrinama i povijesti slobodnog zidarstva. Pod pseudonimom Ernest Stadler objavio je dva romana: Tucači kamena i Jesu li se cijepili stari trabanti?. Član je Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u dijaspori i domovini (HAZUD/D). Glavnim je urednikom knjige Novogradnja Daruvar: 1955-1995 (Novogradnja, Daruvar, 1995.). Povremeno piše za različite hrvatske listove i portale.

Životopis

Opći podatci

Mladen Lojkić rođen je u Uljaniku, Grad Garešnica (bivša Općina Daruvar) 24. prosinca 1953. godine. Trenutačno živi u Siraču. Srednju građevinsku tehničku školu završio je u Zagrebu 1972. godine. Iako je bio jedan od najboljih srednjoškolaca u generaciji, zbog slabijeg imovinskog stanja nije mogao nastaviti studij te se zaposlio kao građevinski tehničar u graditeljskom poduzeću Gradnja (kasnije Novogradnja d.d.) Daruvar. Nakon nekoliko godina upisuje uz rad studij graditeljstva u Zagrebu gdje 1981. godine dobiva diplomu inženjera građevinarstva. U Novogradnji d.d., koja je zapošljavala oko 400 djelatnika, obnašao je dužnosti rukovoditelja gradilišta, rukovoditelja Radne jedinice u Čazmi, tehničkog direktora te generalnog direktora Novogradnje d.d. iz Daruvara. Od prvoga siječnja 1995. godine na vlastiti zahtjev odlazi iz uprave tvrtke te obnaša dužnost predsjednika Nadzornog odbora sve do gašenja tvrtke 2002. godine.

Kao direktor Novogradnje d.d. više godina je obnašao čelnu funkciju predsjednika strukovne udruge graditelja i proizvođača građevinskog materijala pri Gospodarskoj komori Zajednice općina Bjelovar te Bjelovarsko-bilogorske županije. Godine 1995. nominiran je od CROMA-e (Hrvatsko udruženje menadžera i poduzetnika) za prestižnu titulu menadžera godine u Republici Hrvatskoj. Bio je osnivač je i predsjednik političke stranke HDS - Ogranak Daruvar te predsjednik nekih športskih klubova u Daruvaru.

Demokratske promjene i Domovinski rat

Početkom 1990. godine (nekoliko mjeseci prije prvih višestranačkih izbora), u još tada Socijalističkoj Republici Hrvatskoj, jedini je od direktora u Daruvaru uklonio iz svoga ureda sliku pokojnog jugoslavenskog komunističkog diktatora Josipa Broza. Za dan općine Daruvar 16. rujna 1990. na njegov su zahtjev na svim gradilištima, toranjskim dizalicama, pogonima i upravama poduzeća Novogradnja postavljeni hrvatski stjegovi s grbom koji je tada još službeno počinjao s bijelim poljem. Sve hrvatske stjegove netko je iste noći uklonio. U to je vrijeme na zgradi Općine Daruvar pored službenog stijega Republike Hrvatske vijorio još stijeg više nepostojeće Socijalističke Republike Hrvatske sa zvijezdom petokrakom kao i stijeg Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije.

Među prvim Daruvarčanima, 25. kolovoza 1991. prijavio se kao dragovoljac u djelatne postrojbe MUP-a, tada jedine oružane postrojbe u Daruvaru. Prema nalogu tadašnjeg zapovjednika Grada, Nikole Ivkanca, ostao je raditi kao direktor Novogradnje kako bi pružao logističku potporu hrvatskim oružanim snagama. Novogradnja je, u skladu s ratnim potrebama, preustrojena u tvrtku sa zadaćama tehničke pripomoći u obrani Daruvara i okolice, kao i saniranja šteta od svakodnevnih granatiranja i razaranja. Među njezinim aktivnostima bila je izrada metalnih ježeva i drugih zapreka za neprijateljska oklopna sredstva, prokopavanje cesta i prilaza Gradu, kopanje rovova i bunkera, izrada zaštita i osiguranja javnih ustanova, saniranje oštećenih objekata itd. U radionicama poduzeća od nekoliko su se kamiona izradila prva primitivna borbena oklopna vozila, jedina koja su početkom rata hrvatske snage imale na raspolaganju. Rukovodeći ljudi drugih daruvarskih poduzeća koja su početkom rata raspolagala sličnom mehanizacijom, opremom i ljudstvom bili su uglavnom srpske nacionalnosti. Njihovim bijegom na okupirana područja, ta su poduzeća bila onemogućena u radu i trebalo im je nekoliko mjeseci da ponovo počnu djelovati.

Nakon redarstvene akcije 16. i 17. rujna 1991., kojom je zauzeta vojarna Polom kod Daruvara, cijela je Novogradnja bila angažirana u iznošenju, odvozu i uskladištenju naoružanja, streljiva, mina, granata i drugog materijala iz oslobođene vojarne. Uprava i pogoni Novogradnje postali su vojno skladište. Poslije uspješne operacije hrvatskih oružanih snaga Otkos 10, po Lojkićevoj je zapovjedi cjelokupno ljudstvo Novogradnje uključeno u zbrinjavanje materijalnih dobara, stoke i sl. s oslobođenih područja. Djelatnici iz drugih daruvarskih tvrtki priključili su se djelatnicima Novogradnje tek kada su dobili nalog za radnu obvezu. Zbog svoje uloge u obrani Grada, Novogradnja je krajem 1991. bila cilj napada neprijateljskih zrakoplova i na nju je bačena bomba, no promašila je cilj.

Nakon operacije Otkos 10, hrvatske su snage došle do tajnog popisa građana srpske nacionalnosti koji su podržavali osnivanje tzv. srpskih autonomnih oblasti i otcijepljenje od Republike Hrvatske. Tijekom rata, neki od njih su ostali na neokupiranom području općine Daruvar čekajući rasplet situacije. Zaposlenicima Novogradnje koji su se našli na tom popisu Mladen Lojkić je uručio otkaz s obrazoženjem da su time narušili međuljudske odnose u tvrtci, što je bilo točno jer ostali zaposlenici više s njima nisu željeli raditi. Slično su, nakon toga, postupili i rukovoditelji ostalih daruvarskih tvrtki. Poslije rata, otpušteni zaposlenici su tužili tvrtke zbog, navodno, nezakonitog otkaza. Samo su otpušteni zaposlenici Novogradnje taj spor izgubili, dok su ostale daruvarske tvrtke izgubile spor i morale isplatiti štetu. Prema Lojkiću, zbog političkog se pritiska druga poduzeća nisu niti trudila dobiti taj spor.

Publicistička i književna djelatnost

Za tematiku o kojoj piše u svojim knjigama, posebno ulogu slobodnoga zidarstva u povijesti i njegov utjecaj na svjetsku politiku, Mladen Lojkić se počeo zanimati odmah nakon raspada komunističke Jugoslavije, a posebno nakon smrti prvog hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana i početka tzv. detuđmanizacije. Krajem 2005. godine napušta tvrtku u kojoj je radio i počinje se profesionalno baviti pisanjem. Svoju prvu knjigu Vladari svijeta objavljuje 2006. Do sada je objavio deset publicističkih knjiga o povijesti, doktrinama i utjecaju tajnih drštava, prije svega masonstva. Većina ovih djela doživjela je drugo, a nekoliko i treće izdanje. Pored publicističkih djela, 2013. godine objavio je pod pseudonim Ernest Stadler i svoj prvi roman Tucači kamena, a 2023. i njegov nastavak Jesu li se cijepili stari trabanti?. Autor je brojnih članaka za hrvatske listove i portale: Nacija, www.hkv.hr, www.hrvatski-fokus.hr, www.dragovoljac.com, croative.net, hu-benedikt.hr, www.hrsvijet.net, www.dnevno.hr, glasbrotnja.net, www.međugorje-info.com, www.posavski-vremeplov.com, i mnoge druge.

Djela

Publicistika

 Vladari svijeta, vl. naklada, Daruvar, 2006. (2. izd. 2007., 3. izd. 2012.)
 Kletva kralja Zvonimira, vl. naklada, Zagreb, 2007. (2. izd. 2008., 3. izd. 2016.)
 U klopci demona, vl. naklada, Zagreb, 2009. (2. izd. 2009.)
 Masoni protiv Hrvatske. Hrvatski herostrati u službi masonstva, vl. naklada, Zagreb, 2010. (2. izd. 2010., 3. izd. 2017.)
 Masoni i okultisti. Graditelji kulture smrti, vl. naklada, Zagreb, 2011. (2. izd. 2011.)
 Tko želi razoriti Crkvu, vl. naklada, Zagreb, 2011. (2. izd. 2013.)
 Ciklus: Zombiji Novog svjetskog poretka, vl. naklada, Zagreb.
 Knjiga prva: Magija umjetnosti, 2013.
 Knjiga druga: Kontrola uma, 2013.
 Knjiga treća: Eugenika i ljudski korov, 2013.
 Doktrina i moć masonerije, vl. naklada, Zagreb, 2015.

Vladari svijeta
Na stranicama izdavačke kuće Verbum nalazi se sljedeći opis sadržaja knjige: "Vladari svijeta zanimljiva su proza napisana jednostavnim, čitljivim i nepretencioznim stilom koja osvjetljava svojevrsni alternativni pogled na društvene pojave koje su se događale od biblijskih vremena pa do danas, s posebnim osvrtom na utjecaje koje su osjetili Hrvati. Iznimna je kvaliteta ovoga djela što je temeljena na osobnim iskustvima autora, ali su njegove opservacije i dokazane u široko navedenoj bibliografiji koja se ne sastoji samo od tiskanih publikacija, nego i od elektronskih.

Bez obzira, ipak, na publicistički žanr kojim je pisan, iz teksta možemo iščitati autorove doživljaje i emocije - od ljubavi prema vlastitom narodu i domovini do bijesa radi moguće opasnosti koja im prijeti."

Akademik Mirko Vidović napisao je u predgovoru drugom izdanju knjige: "Da bismo shvatili brojne članke sistematizirane u 23 poglavlja, trebamo obratiti pozornost na bibliografiju nakon tekstova i Lojkićevu silnu privrženost Katoličkoj crkvi, Hrvatskoj, a u neku ruku i osobi Franje Tuđmana. Sve što ne ide u tom redu i slijedu pročešljao je 'željeznim češljom' svojski i bez okolišanja. [...] Razumije se, Hrvatska je u pitanju, i gospodin Lojkić je brani i rukama, i nogama i riječima: od duha versailleskog sustava, od posljedica Jalte i od svekolike zavjere u kojoj se poput virtualne sjene 'sivih eminencija' koji se nigdje ne pokazuju javno - očituju framassoni."

U svom predgovoru trećem izdanju knjige, Antun Abramović, povjesničar, umirovljeni pukovnik Hrvatske vojske i zastupnik u prvom sazivu Hrvatskog sabora, piše: "Nevjerojatna je i zapanjujuća lakoća s kojom autor prodire u najdublje vjerske i povijesne istine ove netom opisane drame između čovjeka i Boga. Ne, to se ne može naučiti to se mora doživjeti i preživjeti. Smjelost i hrabrost s kojom autor otkriva istine koje se danas i 'u ovom strašnom času' ne smiju nigdje i nikada izricati, a kamoli svjedočiti u javnosti putem medija ne dolazi od autora nego od Duha Svetoga koji ga nadahnjuje."

Kletva kralja Zvonimira
"Ovo je druga knjiga povijesne trilogije Mladena Lojkića. U drugom dijelu trilogije Lojkić svu svoju pozornost usmjerava na ljudsko društvo, državu i ulogu pojedinca u teškoj borbi za sveopće dobro, a protiv zla kao kozmičkog destruktora, čije je oličenje Sotona koji čovjeka želi obesmisliti i Boga detronizirati, a svijet svesti na bigbrotherovsku raskalašenost koja danas već ukazuje svakom čovjeku na patologiju zla: poništenje vjere, razbijanje obitelji, prostitucija, pederastija, alkoholizam, narkomanija, nepodnošljive svađe do ubojstva... Lojkićeva trilogija trebala bi ući u škole i sve hrvatske domove jer otkrivajući istinu tko smo, što smo i što nam je raditi, Lojkić razvija energetske misaone potencijale u Hrvata i tako nam ovim 'oistinjenjem' hrvatske povijesti pomaže da s većim pouzdanjem uđemo u teški treći milenij i održimo se kao radin i discipliniran narod koji nikad neće postati tuđi rob."

U svom osvrtu na knjigu, politički analitičar i publicist Damir Borovčak piše: "Rijetko u kojoj knjizi će se naći ovakav sveobuhvatni povijesni pregled o hrvatskom narodu, od pravremena do Krista i od Krista do današnjih dana, poput ovog sažetog u Kletvi kralja Zvonimira. Lojkić ukazuje na dokazano prapodrijetlo hrvatskog naroda, duboke povijesne veze između Vatikana i Hrvatske, po čemu su Hrvati posebni i različiti od ostalih europskih naroda."

Prof. dr. Nedjeljko Kujundžić o knjizi je napisao: "Lojkić u ovoj knjizi analizira glavne etape hrvatske povijesti. Važno je napomenuti da Lojkić u hrvatskoj historiografiji ispravlja brojna iskrivljavanja i podmetanja Hrvatima. Zahvaljujući tom oistinjenju cjelokupne hrvatske povijesti hrvatski će čitatelji doprijeti do istinitosti te se osloboditi od vlastitih predrasuda kao i od lažnih interpretacija stranih postliberalističkih tumačenja povijesti uopće, a napose hrvatske povijesti. [...] U pedagoškom pogledu ova će knjiga postati dobar priručnik nastavnicima, učenicima i studentima da uče istinsku hrvatsku povijest koja će im pokazati kako se voli Hrvatsku i kako se za nju treba cijeloga života boriti."

U klopci demona
"U knjizi U klopci demona Lojkić proučava globalnu problematiku utjecaja Zloga i razmjere njegovog ovosvjetovnog haranja. Najveće zlo vezano je uz politička djelovanja koja potiču razne vrste intelektualnog i društvenog porobljavanja, osvajanja tuđih životnih prostora i dobara, medijsko manipuliranje istinom, do krajnjeg cilja - rušenja katoličkih vrijednosti, sve s nakanom uspostave 'novih vrijednosti' Novog svjetskog poretka i uspostave nove sinergijske religije u zamjenu za kršćanstvo. Kršćani koji iskreno vjeruju u Boga trebali bi vjerovati u postojanje Zloga i njegovo djelo, jer se opstrukcija Božje Istine i Dobra događa u svijetu sustavno i kroz vijekove. No, nikada kao do sada, u tako snažnoj turbolenciji kao u naše vrijeme zlo kulminira kroz prividno visoka civilizacijska i humana dostignuća suvremenog svijeta.

Autor je katolički laik koji vrlo dobro poznaje Bibliju te i uz pomoć Riječi Božje ukazuje na 'ono što nas treba najviše zabrinjavati, lakovjernost i neznanje hrvatskog katoličkog puka' (str. 34). On se svojom trećom knjigom, snažnog sadržaja, u vrlo kratkom vremenskom razmaku, odredio kao vrstan prepoznavatelj uzroka i posljedica svjetskog i hrvatskog društveno-političkog stanja."

"Knjiga Mladena Lojkića U klopci demona, želi raskrinkati začetnika zla, najvećeg neprijatelja čovjeka i Boga. Lojkić ukazuje na mnogostruko djelovanje Sotone u politici, medijima, religiji, kulturi… Lojkić donosi genezu zla i demonskog djelovanja počevši od hereza odnosno krivovjerja ranog kršćanstva, preko otpada jednog dijela vjernika u protestantizam do pokreta New agea koji svojim sinkretizmom želi razvodniti katoličku vjeru."

Masoni protiv Hrvatske
"Knjiga Masoni protiv Hrvatske čitatelju pruža odgovore na cijeli niz problema i pitanja te je odlično štivo kako za one koji se prvi put susreću s tematikom masonerije, tako i za one koji su jako dobro upućeni u cijelu stvar jer u knjizi mogu pronaći izuzetno vrijedne informacije tematski i sistematski složene, kao i autentične autorove opservacije na cijelu tematiku. Time ova knjiga postaje neizostavnim dijelom svake ozbiljne biblioteke, bilo kućne, bilo javne, te se svojom vrijednošću nameće kao bitan kamenčić u mozaiku mukotrpnog hrvatskog pregalaštva za istinu i slobodu nasuprot Golijata laži i porobljavanja."

Hrvatski politički aktivist i publicist Marko Francišković napisao je u predgovoru knjige: "Knjiga Mladena Lojkića 'Masoni protiv Hrvatske' nastavak je jednog nadahnutog i izuzetno vrijednog rada na otkrivanju povijesne istine, kao i istine u povijesti, a koji je hrvatskome narodu prijeko potreban da bi se mogao snaći u prisutnoj kakofoniji laži u koju je stavljen. Za jedan narod je od presudnog značenja da otkrije svoj smisao postojanja, da uvidi koje poslanje u povijesti ima, jer narod otuđen od svoje povijesti nema mogućnosti uvida u vlastiti bitak te takav postaje nedefinirana masa koju se lako može modelirati po određenom kalupu."

Masoni i okultisti
"Knjiga Mladena Lojkića Masoni i okultisti daje odličan pregled nekih od najistaknutijih masona i okultista kao i onih koji su po plodovima koje su dali nedvojbeno bili uronjeni u zloduh prisutan u masonskim ložama ili ostalim organizacijsko-magijskim formama u kojima se manifestira Lucifer sa svim svojim palim anđelima.

Masonstvo nije samo skupina pohlepnih starih ljudi koji žele posjedovati planet, nego je prava slika puno šira i primarno se tu radi o lovu na ljudske duše, ali na način da se ljudi dobrovoljno, svojom slobodnom voljom, priklone svijetu izgrađenom po arhitekturi masonerije. Da bi se to postiglo mora se ta podla namjera sakriti i to je logika iza svega okultnog jer okultno doslovce znači sakriveno. Naravno, sakriveno je zato što se radi o prevari, i to izvornoj, edenskoj, pa kako je onda zmija prevarila naše praroditelje, tako sad masonstvo sa svojim okultizmom vara čovječanstvo. Naravno, ovo znaju i u sve su upućeni te svojim magijskim ritualima provode samo najviši stupnjevi i inicijanti u ekskluzivne okultne misterije, dok je ostatak masonske 'braće' neupućena svjetina skoro kao i profani svijet, kako se naziva one koji nisu članovi masonskog bratstva."

Antun Abramović je knjigu opisao kao ratnički priručnik: "Bojite se? Strah pred tako moćnim neprijateljem prirodno je stanje stvari. To zna svaki branitelj iz 1991. K tomu to i nije tek samo tvarni neprijatelj, on ima moćnog Zloduha kao vođu kojemu čovjek nije dorastao. Stoga, treba se pripravljati za velike stvari i velika iskušenja. Sam je Gospodin rekao kako će trube Njegove vojske pozvati na otpor iznenadno i munjevito. Ne da nas iznenade, nego Neprijatelja. Kao i svi mi Mladen Lokjić i njegove toliko istinite riječi trebaju nam biti priručnik u duhovnoj borbi protiv Zla. Stoga ih čitajte, komentirajte i širite. Govorite o njima samo onim Hrvatima koji još nisu izgubili pouzdanje u Boga. Za one druge nema više vremena. No, mi trebamo i 'ratničke' priručnike o našim saveznicima i vođama. Primjerice o velikom generalu Svetom Mihaelu. Koji na hrvatskom može napisati samo gospodin Mladen Lojkić."

Tko želi razoriti Crkvu
"Prava protagonistica ove knjige je uistinu Katolička Crkva kao vrhunac spiritualne uzvišenosti u ovom palom svijetu, ona koja posjeduje kontinuitet Mističnog Tijela i Trajne Nazočnosti i time ostaje jedina nada u život vječni. Autor nam pokazuje, tvrdim do danas rijetko otvorenom jasnoćom, svu uzvišenost Crkve kroz njene svece i mučenike, ali i svu njenu palost kroz njezine hijerarhe koji se često pretvaraju u njezine herezijarhe. Autor nam polako i sustavno otkriva sve razmjere najstrašnije urote protiv Crkve, a time i protiv Boga i čovjeka u povijesti. U vremenu se ona zbiva u posljednjih dva stoljeća i to od trenutka kada se Francuskom Revolucijom otvorio apokaliptički bezdan koji se od onda djelovanjem masonskih loža ubrzano otvara i kroz koji čujemo demonske pobjedničke krikove. Čitajući Lojkića postaje jasno da sjedimo na vulkanu koji samo što nije eksplodirao. Na vulkanu zatiranja svega božanskog i ljudskog u čovjeku. Tek je nešto više od stotinu godina kako je Nietszche trijumfalno, ali i očajnički urlao 'Bog je mrtav!' a Sljedbenici Puta uskoro će biti obilježeni kao protivnici novog Moloha koji se zove Sretno Čovječanstvo i masovno istrijebljeni. Auscwitz, Gulag i Bleiburg tek su bile prigodne vježbe... Tada će Čovječanstvo biti sretno – jer se riješilo grijeha, kazne za grijeh, pokore, poniznosti pred Bogom, ne shvaćajući da je sve to potrebno da bi se postigla istinska radost sjedinjenja stvorenja sa Stvoriteljem..."

Fra Miljenko Stojić, hrvatski pjesnik, novinar i teolog, u svom je osvrtu napisao: "Sržne misli iz prethodnih Lojkićevih knjiga mogu se naći i u ovoj. Tako tko pročita jednu ušao je u bit njegova naučavanja. Sve druge samo su različiti izrazi te sržne misli u različitim prilikama i vremenima. Postao je ne samo čitan, nego vrhunski suvremeni hrvatski publicist unatoč tomu što mu o knjigama šute u razvikanim medijima stvorenima novcem zarađenim kojekako."

Pater Vatroslav Halambek, SJ, u predgovoru knjizi piše:"Naslov s pitanjem o razaranju Crkve doista pobuđuje znatiželju. Prihvatit ćemo se knjige Mladena Lojkića i pokušati potražiti odgovor. A odgovor je višeslojan, kao što je sva stvarnost višeslojna, a jednako tako i stvarnost Crkve. Ustanova je to koju je Krist sazdao na apostolima i dao joj sigurnost i protiv samoga pakla: 'Vrata paklena ne će je nadvladati.' Kako je to lijepo slikovito rečeno, da je zapravo jedini protivnik Crkve đavao ili sotona. Ali istodobno taj Kristov izričaj sadrži i stvarnost borbe, jer kaže se 'ne će je nadvladati'. Zašto je paklu toliko stalo do toga da uništi Crkvu? Jednostavno zato što je Božje djelo spasenja za čovječanstvo, za sav ljudski rod. Lijepo i lapidarno autor veli već na prvoj stranici da sotona ne može podnijeti ništa Božje. Čovjek je Božja slika. Nakon što se ta slika iznakazila podliježući sotonskoj napasti, Bog se opet zauzima za svoje djelo."

Zombiji Novog svjetskog poretka
Ciklus Zombiji Novog svjetskog poretka trilogija je koju tvore knjige Magija umjetnosti, Kontrola uma i Eugenika i ljudski korov. Pjesnik Fabijan Lovrić o trilogiji je napisao: "Začudnost kojom opservira Mladen Lojkić, u prošlim knjigama, kao i u ovoj trilogiji na oko 650 stranica, formata 170 mm x 240 mm, jeste bogatstvo podataka i znalačka interpretacija analitičkoga pristupa. U ove tri knjige progovara o fenomenima: Magija umjetnosti, Kontrola uma, Eugenika i ljudski korov. Teme, same po sebi, aktualne, intrigantne, vječno prisutne kako u običnom životu tako i u krugovima intelektualaca. Opomena i strah od nepoznatoga. Upozorenje na spremnost od onoga što je već došlo i onoga što već dolazi ili će doći. Filozofska misao o pitanjima koja razaraju um i čine ga aktivnim kako bi se fokusirao na bitno. Otkrivanje i nagovještaj zakulisnih radnji. Borba dobra i zla."

Magija umjetnosti
"U svojoj knjizi 'Magija umjetnosti' Mladen Lojkić dao je kratak povijesni pregled odnosa umjetnosti s demonskim i Božanskim i prema kraju knjige sve je snažnije naglašavao prodiranje demonskog u kršćanskoj civilizaciji upravo kroz glazbu i medije, jer je ljudska duševnost u prodiranju zle ili dobre duhovnosti najosjetljivija upravo u dimenzijama glazbe i slike. Zašto? Na to pitanje odgovor daje teologija i filozofija kršćanske umjetnosti! Glazba i slika vezani su uz emocije i podsvjesne reakcije, uz nakupine emocionalnih iskustava nataložene u podsvijesti, jer čovjek je u svojoj biti duhovnost vezana uz Božji Duh: 'u Njemu se mičemo i jesmo', kaže Novi Zavjet, a to znači da nas i našu podsvijest pokreće nevidljiva Božja energija."

U svom predogovoru Lojkićevoj knjizi, povjesničar Antun Abramović o knjizi i autoru piše: "Čitajući rukopis njegove nove knjige 'Magija umjetnosti' koja je prvi dio velikog opusa koji će obuhvatiti tri knjige, gotovo mi se učinilo razumnim kako bi tekst trebao započeti onim znamenitim riječima iz Otkrivenja Sv.Ivana 'Ustani i piši...' i 'Poslušaj što Duh govori Crkvama...' Presmjelo i preuzetno? Možda, no svakako istinito! Jer je Mladen Lojkić osoba koja ne poznaje kompromis ili konsenzus kada je u pitanju Istina koja je Bog sam. Nije to pitanje hrabrosti, to je pitanje svjedočenja."

Kontrola uma
"Mladen Lojkić u drugoj knjizi nastavlja fascinirati čitatelja iznošenjem mnogobrojnih dokaza iz pomno praćenih društvenih zbivanja. Svoja tumačenja strategije ovladavanja ljudima i njihovim dušama Lojkić temelji iznošenjem podataka iz Protokola sionskih mudraca na samom početku knjige. U poglavlju Kontrola uma izvrsno zaključuje kako nije važno jesu li Protokoli autentični cionistički program, već je bitno da niti jedan segment društva, bio on politički, društveni znastveni, bankarski gospodarstveni ili trgovinski, nije otišao u drugom pravcu od onoga što je predviđeno u Protokolima. Iako su Protokoli objavljeni prije više od sto godina, Lojkić opravdano zaključuje da iza tih naputaka ne stoji pojedinac, već moćna sila koja povijest i budućnost svijeta usmjerava prema tim poučcima. Slijedi cijeli niz podataka kojima autor knjige potkrjepljuje svoje teze o podmetanju problematike, primjerice oko neravnopravnosti homoseksualaca, lezbijki, transseksualaca, ili ukazuje na bujanje i nametanje raznih svjetskih religija u obmani katoličkih vjernika, do konačnog utjecaja raznoraznih svjetskih sekti s ciljem totalnog zombiziranja čovječanstva. U tom raščlanjivanju Lojkić nudi neiscrpan izvor podataka i primjera, pravi je otkrivač onoga što je prosječnom katoličkom vjerniku većim dijelom posve nepoznato ili nedostupno, pod utjecajem sustavnog medijskog zatupljivanja."

Emil Čić, hrvatski esejist i nakladnik, u svojoj recenziji ovako opisuje Lojkićevu knjigu: "Britanska masonerija ima za cilj uspostaviti ne samo diktaturu manjine nad svim razorenim i pokorenim narodima, već i stvaranje nove religije kojoj je na čelu novi mesija, u kršćanstvu najavljen kao - antikrist. Da bi se stvorila nova vlast i nova religija treba izbrisati i osporiti sve sadržaje tradicionalnog uma i napuniti ga novim vjerovanjima, a ta nova uvjerenja plasiraju se medijskim promicanjem droge, homoseksualizma i napuštanjem svakog religijskog reda kakav je do jučer poznavala kršćanska Europa. Zbog toga je promidžba svih bezvrijednih sadržaja izuzetno agresivna, a na državnoj razini postaje i policijski nasilna: država štiti perverzne manjine, do jučer smatrane bolesnicima ili političkim ubojicama i okupatorima. Kontrola uma agresijom nastoji razoriti um i dušu, oteti ju Bogu i predati ju sotoninim slugama, da do kraja unište sav život. Kako izgledaju ti procesi razaranja – upoznat će te u ovoj izvrsnoj knjizi."

Eugenika i ljudski korov
"Eugenika i ljudski korov je zadnji dio ciklusa: Zombiji Novog svjetskog poretka koji obuhvaća tri knjige.

U prikazu tragedije čovječanstva i antikristova vremena koje nas pogađa Mladen Lojkić knjigu je podijelio na sljedeće naslove: Žudnja za obogotvorenjem; Postbiološko čovječanstvo; Droga i 'crni vračevi'; Hrana kao oružje; Genetska revolucija; Farmacija: industrija bolesti; Sumrak bioetike i tehnoetike.

Svako od ovih poglavlja čitatelja postupno i nemilosrdno uvodi u autentičnost suvremenih zbivanja. Svrha ovih knjiga nalazi se u osvještenju čovjeka, u osvještenju Hrvata kao najpobožnijeg katoličkog naroda u Europi (ovdje ne govorim o nevjernicima u narodu), da bi narod zauzeo ispravan stav i događaje dočekao s upaljenim svijećama Novozavjetnih sedam djevica.

Jednom riječju, knjiga Mladena Lojkića čitatelju daje poučne uvide u razvoj zloupotrebe znanosti i promidžbe u vremenu u kojem živimo, u - Apokalipsi danas."

Novinar i publicist Nenad Piskač u svom je osvrtu na knjigu napisao: "Polazište autora počiva na moralnim i antropološkim kršćanskim vrjednotama. Zbog kršćanskoga polazišta i raskrinkavanja metoda kojima se služi 'knez ovoga svijeta', Lojkić je prešućen. Prešućen je i zato što je u središtu njegove pozornosti, u središtu njegove ljubavi – čovjek, ne onaj programirani zombi, već onaj stvoren na sliku i priliku Božju sa svojim neotuđivim dostojanstvom. (...) Autorov tekst neizravno poziva na akciju odgovorne slobode ovdje i sada. Kraljevstvo Božje gradi se već ovdje na zemlji. To je naš križ, bez kojega nema radosne vijesti uskrsa."

U predgovoru knjizi, novinar i publicist Josip Jović piše: "Ključni je pojam, kojega često upotrebljava autor knjige, jest inverzija. Sve ono što je čovjek od svog postojanja kroz cijelu povijest smatrao vrijednim nastoji se izokrenuti. Neprirodno je prirodno, ludo je razumno, ružno je lijepo, ropstvo je sloboda, zlo je dobro, mana je vrlina, manipulacija je demokracija, laž je istina, Sotona je Bog. U interesu političke, duhovne i gospodarske dominacije nad svijetom vodi se 'rat protiv čovječnosti i ljudskosti'. Čovjeka prema potrebama tih interesa valja eugenizirati, popraviti, preodgojiti, promijeniti njegove kulturne, vjerske i nacionalne osjećaje i standarde, klevećući ih kao zaostale i nazadne, on ne smije biti misleće biće već zombi koji lako prihvaća i slijedi ono što se od njega očekuje."

Knjiga je 2015. uvrštena u obveznu literaturu kolegija Eugenika i kriptoeugenika na Katoličkom bogoslovnom fakultetu Sveučilišta u Splitu.

Doktrina i moć masonerije
"Doktrina i moć masonerije je u neku ruku sinteza cjelokupne problematike kojom se gosp. Lojkić bavio u svojim prošlim knjigama. On u ovoj izvrsnoj knjizi upoznaje čitatelja sa svim mogućim metodama pomoću kojih svjetski moćnici manipuliraju čovjekom kao pojedincem, a tako i cijelim narodima.  Nedvosmisleno ukazuje da ako čovjek ne doživljava Trojedinog Boga kao sebi bliskoga i svoga, teško će se suprotstaviti onim zemaljskim vladarima koji siju kulturu smrti. No, Lojkić tu dodaje kako se bez Isusa Krista teško može shvatiti i vlastiti narod. Bogočovjek Isus Krist ušao je u povijest svakog kršćanskog naroda, postao je njihov, a narod njegov. Kao što su svi krštenici po njemu u najplemenitijem smislu postali Novi Izrael, baštinici vjere Abrahamove, tako i On po svakom narodu postaje jedan od njih."

Pater Svetislav Krnjak u svojoj je recenziji knjige napisao: "Lojkić piše kritički o nekom problemu ili nekoj osobi, tako i u ovoj knjizi Doktrina i moć masonerije, da čitatelja navede na što dublje razmišljanje o postavljenom pitanju, a sve je zato kako bi se došlo što prije do istine. Tako čitatelj u ovom izvanrednoj knjizi otkriva istinu da je Sotona jak i da putem svojih slugu želi zagospodariti tijelom, umom i duhom svakog čovjeka i svakog naroda, ali da je Bog onaj koji uvijek pobjeđuje."

Književnost
 Tucači kamena, Škorpion, Zagreb, 2013.
 Jesu li se cijepili stari trabanti?, vlastita naklada, Zagreb, 2023.

Tucači kamena
Roman Tucači kamena prvi je Lojkićev humoristični roman, napisan pod pseudonimom Ernest Stadler. "Tucači kamena nisu eksplicitno politički roman niti se autor posebno zadržava na nekakvim analizama političkih odnosa. Njegovi likovi, kao i svi mladi ljudi, željni su zabave i ljubavi i malo ih zanima politika. Razlika između onih koji slušaju Beatlese i onih koji slušaju Rolling Stonese važnija je tu od nacionalnih ili vjerskih razlika. Pa ipak, iza fasade priče o sazrijevanju i prijateljstvu, autor nenametljivo lucidno opisuje duboko podijeljeno društvo. Sukob ruralne slavonske kulture i socijalističke industrijalizacije, domorodačkog stanovništva i doseljenika iz činovničke komunističke kaste i potisnute etničke napetosti oblikuju društvenu pozornicu na kojoj se odvija radnja romana. Ispod površine prividne međunacionalne harmonije besklasnog društva još ključaju nerazriješeni konflikti, stare nepravde i različita iskustva prošloga rata."

Jesu li se cijepili stari trabanti?
Jesu li se cijepili stari trabanti? drugi je Lojkićev roman, također napisan pod književnim pseudonimom Ernest Stadler. "Jesu li se cijepili stari trabanti? istovremeno je humorističan roman i meditacija o svrsi života, kolekcija masnih viceva i kompendij 'teorija urota', društvena kritika i poučan renesansni dijalog; roman o teologiji i janjetini, o sakralnoj umjetnosti i čobancu, o vladarima svijeta i šaranima na rašljama; kronika jednog mračnog vremena i književni spomenik jednoj vedroj generaciji; osobna ispovijest i prijateljski dar, šaljiv bez izrugljivosti i tužan bez ogorčenosti; poduka, oproštaj i ostavština jednog 'teoretičara urota'. No prije svega, na svojoj najdubljoj razini, Trabanti su priča o prihvaćanju vlastite konačnosti i nemoći, o pomirenju sa smrtnošću i pouzdanju u Providnost."

Izvori

Vanjske poveznice
 Intervju s Mladenom Lojkićem, hrsvijet.net, 23. ožujka 2011.
 Mladen Lojkić, Kamo ide hrvatski jezik? , Hrvatski fokus, www.hrvatski-fokus.hr, 24. siječnja 2014.
 Mladen Lojkić, Hrvati - osobiti sinovi svete rimske Crkve, hu-benedikt.hr, 12. ožujka 2014.
 Mladen Lojkić, 'Presvijetla Republika' Venecija , croative.net, 2. travnja 2014.
 Mladen Lojkić, Tito: simbioza metafizike masonstva i komunizma, www.hrsvijet.net, 29. svibnja 2014.
 Mladen Lojkić, Zašto je ubijen nadvojvoda Franjo Ferdinand?, www.hkv.hr, 5. lipnja 2014.
 Mladen Lojkić, Zašto glorificiramo Ljudevita Gaja?, croative.net, 6. srpnja 2014.
 Mladen Lojkić, Geneza današnjeg političkog jugoslavenstva (I. dio), hrsvijet.net, 26. srpnja 2014.
 Mladen Lojkić, Geneza današnjeg političkog jugoslavenstva (II. dio), hrsvijet.net, 28. srpnja 2014.
 Mladen Lojkić, Što je uistinu elitni Rotary Club? , glasbrotnja.net, nacija.hr, 6. srpnja 2015.

Hrvatski publicisti
Hrvatski književnici

Mladen Lojkić


A competição equipe masculino foi um dos eventos do judô nos Jogos Europeus de 2015, em Baku, no Azerbaijão. Foi disputada na Arena Heydar Aliyev no dia 28 de junho.

Calendário
Horário de verão do Azerbaijão (UTC+5).

Medalhistas

Resultados
Os resultados do evento foram os seguintes.

Repescagem

Eventos do judô nos Jogos Europeus de 2015

Judô nos Jogos Europeus de 2015 - Equipe masculino


En construction aéronautique, les nervures constituent une partie de la structure des ailes d'un avion.

La rigidité des ailes dans le sens de l'envergure est assurée par des longerons : souvent un seul pour les avions légers, deux pour des moyens-porteurs, parfois trois sur les très grands appareils comme le Boeing 747. Les nervures sont des structures placées perpendiculairement aux longerons (donc dans le plan avant-arrière de l'avion) qui, à leur tour, soutiennent la couverture de l'aile.

Références

Construction aéronautique

Nervure (aéronautique)


Raggejavreraige (también escrito Råggejávrrerájgge) es una cueva situada por encima de Hellemofjord (Tysfjord, Nordland) en el norte del país europeo de Noruega. Es la cueva más profunda en los países escandinavos y la única cueva profunda al norte del Círculo Polar Ártico.

En general la zona es una vasta meseta superior a 700 metros de altitud sobre el nivel del mar en la se realiza una incisión en un fiordo de paredes empinadas.
Raggejavreraige se encuentra en el lado sur del fiordo dentro de la franja occidental. El geólogo noruego Steinar Foslie visitó la zona a finales de 1930, y tomó nota de la presencia de corrientes de hundimiento resurgiendo a nivel del mar.

Véase también
Geografía de Noruega
Geografía de Europa

Referencias

Heap, D. Report of the British Speleological Expedition to Arctic Norway 1969, Incorporating the Work of 1968 Hulme School Expedition. Kendal Caving Club, 1969.
Lauritzen, S-E et al. A New Survey of Raggejavre-Raigi and the Hellemofjord Karst, Norway . Cave Science/BCRA vol 18 no 3 December 1991

Cuevas de Noruega
Geografía del condado de Nordland

Raggejavreraige


Sigurnosna služba (eng.: Security service) poznatija kao MI5 (eng.: Military Intelligence, Section 5) ili Vojna obavještajna služba, odjel 5 je sigurnosna služba zadužena za unutarnju sigurnost Ujedinjenog Kraljevstva. Sigurnosna služba je osnovana 1909. godine kao dio vojne obavještajne službe Britanske vojske. Sjedište MI5 je u Thames House u Londonu.

Sigurnosna služba je zadužena za zaštitu britanske parlamentarne demokracije i ekonomskih interesa, sprječavanje terorizma i špijunaže unutar Ujedinjenog Kraljevstva.

MI5 je dio britanske obavještajne zajednice zajedno s MI6, vanjskom obavještajnom službom, DI, obrambenom obavještajnom službom i GCHQ, službom za nadzor komunikacija.

Povijest

Sigurnosna služba je nastala iz Ureda tajne službe, osnovanog 1909. godine koji je izvorno bio usredotočen na djelovanje carske njemačke vlade kao zajednička inicijativa Admiraliteta i Ministarstva rata, vrhovnih zapovjedništava Kraljevske mornarice i Britanske vojske. Ured je podijeljen na mornarički i vojni odjel koji su se s vremenom specijalizirali za špijunažu stranih meta i unutarnje djelovanje protiv strane špijunaže. Ova podjela je bila rezultat zahtjeva obavještajne službe Admiraliteta vezanih uz pomorsku snagu njemačke ratne mornarice.

Podjela je formalizirana prije 1914. godine i početka Prvog svjetskog rata, dok su dva odjela prolazila kroz niz administrativnih promjena, a unutarnji odjel je postao Odjel 5 vojno obavještajne službe ili MI5, ime po kojem je postao poznat diljem svijeta, dok je vanjski odjel postao Odjel 6 vojno obavještajne službe ili MI6.

Proračun

Sve obavještajne i sigurnosne službe u Ujedinjenom Kraljevstvu dijele zajednički proračun (eng.: Single Intelligence Account), Sigurnosna služba MI5, vanjska obavještajna služba MI6, DI, vojna obavještajna služba i GCHQ, služba za nadzor komunikacija.

Zajednički obavještajni proračun za fiskalnu godinu 2014./2015. je iznosio 2,632 milijardi funti ili oko 22,6 milijardi kuna.

Ravnatelji

Unutarnje poveznice
 MI6, obavještajna služba Ujedinjenog Kraljevstva
 DI, vojna obavještajna služba Ujedinjenog Kraljevstva
 GCHQ, služba za nadzor komunikacija Ujedinjenog Kraljevstva

Izvori

Vanjske poveznice
Službena stranica MI5
Unutar MI5-a (dokumentarni film)

Sigurnosno-obavještajne službe

MI5


Araucarioxylon arizonicum, kozalaklı ağaçların Arizona'da bulunan soyu tükenmiş bir türü.

Triassic zamanda, Doğu Arizona'da "Kara Orman" olarak bilinen bölgede geliştiği bilinmektedir.

Ağaç, yaklaşık olarak 60 m uzunluğunda ve 60 cm'den fazla genişlikteydi. Fosiller, böcek delikleri ve tarih öncesi arıların bu ağaçlarda delikler açmış olduğunu göstermektedir.

Araucarioxylon cinsi, bazı paleobotanikçiler tarafından günümüz türü Araucarianın bir sinonimi olduğunu savunmaktadır, fakat bu görüş günümüzde tüm botanikçiler tarafından kabul edilmemektedir.

Tarih öncesi bitkiler
Araucariaceae
Soyu tükenmiş ağaçlar
Trias devri bitkileri
Arizona florası
New Mexico florası

Araucarioxylon arizonicum


NAIA independent schools are four-year institutional members of the National Association of Intercollegiate Athletics (NAIA) that do not have formal conference affiliations. NAIA schools that are not members of any other athletic conference are members of the Continental Athletic Conference (CAC), formerly the Association of Independent Institutions (AII), which provides member services to the institution and allows members to compete in postseason competition. The CAC has one member institution in Canada's British Columbia. It provides services to the member institutions that are not fitting in any other NAIA conference and allows members to compete in postseason competition. The AII renamed itself the Continental Athletic Conference at the end of June 2021, citing the need to identify as a proper conference.

History

Chronological timeline
 2008 – The Association of Independent Institutions (AII) was founded by a select group of independent universities and colleges that do not have formal conference affiliations and provide member services to the institutions and allows them to compete in postseason competition. Charter members included the University of Alberta, Allen University, Ave Maria University, Brescia University, the University of British Columbia, Crichton College (later Victory University), California State University San Marcos (Cal State–San Marcos), Embry–Riddle Aeronautical University at Arizona (Embry–Riddle at Arizona), Fisk University, Holy Cross College (Indiana), the University of Houston–Victoria (UHV), Indiana University Northwest (Indiana–Northwest), Johnson & Wales University–Denver, Johnson & Wales University–North Miami, Kentucky Christian University, Lambuth University, Life University, Louisiana State University at Alexandria, Marygrove College, Morris College, Mountain State University, Our Lady of the Lake University, Park University, Patten University, Philander Smith College, the University of Regina, the College of Santa Fe, Simon Fraser University, Soka University of America, Southeastern University of Florida, Southern Virginia University, Southwestern College of Arizona (now Arizona Christian University), the University of St. Thomas of Texas, the State University of New York at Delhi (SUNY Delhi), Talladega College, Thomas University, the University of Victoria, Voorhees College (now Voorhees University), and Walla Walla University beginning in the 2008–09 academic year. Out of those AII member institutions during that time, only three competed in other athletic conferences for other sports as their primary home: Brescia and Mountain State for the Kentucky Intercollegiate Athletic Conference (KIAC), and Park for the Midlands Collegiate Athletic Conference (MCAC).
 2009 – Nine institutions left the AII, seven to join their respective new home primary conferences: Ave Maria, Johnson & Wales–Miami and Southeastern (Fla.) to join the Sun Conference, Brescia's basketball teams to join the rest of its athletics program in the KIAC, Holy Cross (Ind.) to join the Chicagoland Collegiate Athletic Conference (CCAC), Our Lady of the Lake to join the Red River Athletic Conference (RRAC), and Park to join the American Midwest Conference, all effective after the 2008–09 academic year. The eight and ninth, Santa Fe and Victory, ceased operations.
 2009 – Northern New Mexico College, Ohio Dominican University, and Truett McConnell College (now Truett McConnell University) joined the AII in the 2009–10 academic year.
 2010 – Four institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Alberta to realign its athletics program to the Canadian Interuniversity Sport (CIS), Fisk to join the Gulf Coast Athletic Conference (GCAC), Ohio Dominican to join the NCAA Division II ranks and the Great Lakes Intercollegiate Athletic Conference (GLIAC), and Truett McConnell to join the Southern States Athletic Conference (SSAC), all effective after the 2009–10 academic year.
 2010 – Benedictine University at Springfield, Central Baptist College, Lourdes College (now Lourdes University), and Warren Wilson College joined the AII in the 2010–11 academic year.
 2011 – Nine institutions left the AII, eight to join their respective new home primary conferences: Philander Smith and Talladega to join the GCAC, Regina to realign its athletics program to the CIS, Simon Fraser to realign its athletics program to the NCAA Division II ranks and the Great Northwest Athletic Conference (GNAC), St. Thomas (Tex.) to the RRAC, Benedictine–Springfield to join the American Midwest, Central Baptist to join the MCAC, and Lourdes to join the Wolverine–Hoosier Athletic Conference (WHAC), all effective after the 2010–11 academic year. The ninth, Lambuth, ceased operations.
 2011 – Dakota State University, Dickinson State University, the University of Jamestown, La Sierra University, Lawrence Technological University (Lawrence Tech), Marymount College (later Marymount California University), Mayville State University, Rochester College (now Rochester University), the Atlanta campus of the Savannah College of Art and Design (SCAD Atlanta), and Valley City State University joined the AII in the 2011–12 academic year.
 2012 – 13 institutions left the AII, 11 to join their respective new home primary conferences: Embry–Riddle at Arizona, Marymount (Cal.) and Soka to join the California Pacific Conference (Cal Pac), Life to join the TranSouth Athletic Conference (TSAC or TranSouth), Marygrove and Lawrence Tech to join the WHAC, Southern Virginia and Warren Wilson to realign within the United States Collegiate Athletic Association (USCAA) [with Southern Virginia later applying to join the NCAA Division III ranks in the 2013–14 academic year], Arizona Christian to join the Golden State Athletic Conference (GSAC), Thomas (Ga.) to join the Sun Conference, Dickinson State to join the Frontier Conference, and SCAD Atlanta to join the Appalachian Athletic Conference (AAC), all effective after the 2011–12 academic year. The twelfth and thirteenth, Mountain State and Patten, ceased operations.
 2012 – Ashford University, Fisher College, the West Virginia Institute of Technology (WVU Tech), Wilberforce University, Georgia Gwinnett College, Indiana University Kokomo (Indiana–Kokomo), and Lindenwood University–Belleville joined the AII in the 2012–13 academic year.
 2013 – Six institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Voorhees to join the GCAC, Dakota State, Jamestown, Mayville State and Valley City State to join the newly-created North Star Athletic Association (NSAA), and Indiana–Kokomo to join the KIAC, all effective after the 2012–13 academic year.
 2013 – Dalton State College and the University of Antelope Valley joined the AII (with Life re-joining after one season in the recently-defunct TranSouth) in the 2013–14 academic year.
 2014 – Three institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Life to join the Mid-South Conference, LSU–Alexandria to join the RRAC, and Dalton State to join the SSAC, all effective after the 2013–14 academic year.
 2014 – Texas A&M University–Texarkana, Lincoln Christian University, Washington Adventist University, University of Winnipeg, and Trinity Lutheran College joined the AII in the 2014–15 academic year.
 2015 – Four institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Cal State–San Marcos to join the NCAA Division II ranks and the California Collegiate Athletic Association (CCAA), Houston–Victoria to the RRAC, Walla Walla to the Cascade Collegiate Conference (CCC), and Antelope Valley to join the Cal Pac, all effective after the 2014–15 academic year.
 2015 – Central Christian College of Kansas, Clarke University, the College of the Ozarks (CofO), Governors State University, Haskell Indian Nations University, Mount Mercy University, York College of Nebraska (now York University of Nebraska), and Providence Christian College joined the AII in the 2015–16 academic year. Out of those AII member institutions during that time, only one competed in other athletic conferences for other sports as their primary home: Providence Christian for the Cal Pac.
 2016 – Eight institutions left the AII, six to join their respective new home primary conferences: Allen to the AAC, Texas A&M–Texarkana to join the RRAC, Winnipeg to realign its athletics program to the CIS, Clarke and Mount Mercy to join the Heart of America Athletic Conference (HAAC), and York (Neb.) to join the Kansas Collegiate Athletic Conference, all effective after the 2015–16 academic year. The seventh and eighth, Ashford and Trinity Lutheran, ceased operations.
 2016 – Crowley's Ridge College, Silver Lake College of the Holy Family (later Holy Family College), Stillman College, and the University of the Virgin Islands joined the AII in the 2016–17 academic year.
 2017 – Two institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Rochester to join the WHAC, and Central Christian to join the Sooner Athletic Conference (SAC), both effective after the 2016–17 academic year.
 2017 – Cleary University, Florida College, the University of Maine at Fort Kent (UMFK), Rust College, and the College of St. Joseph joined the AII in the 2017–18 academic year.
 2018 – Eight institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: British Columbia to realign its athletics program to the U Sports, Johnson & Wales–Denver to join the NCAA Division III ranks and the Southern Collegiate Athletic Conference (SCAC), SUNY Delhi to join the NCAA Division III ranks and the North Atlantic Conference (NAC), Cleary to the WHAC, Stillman and Florida College to join the SSAC, Rust to join the GCAC, and Maine–Fort Kent (UMFK) to realign its athletics program with the USCAA, all effective after the 2017–18 academic year.
 2018 – Florida Memorial University, Green Mountain College, Cottey College, Lincoln College, Pennsylvania State University Schuylkill, and Villa Maria College joined the AII in the 2018–19 academic year.
 2019 – Five institutions left the AII, three to join their respective new home primary conferences: Indiana–Northwest to join the CCAC, Kentucky Christian to join the AAC, and Villa Maria to realign its athletics program with the USCAA, all effective after the 2018–19 academic year. The fourth and fifth, Green Mountain and St. Joseph (Vt.), ceased operations.
 2019 – Bacone College joined the AII in the 2019–20 academic year.
 2020 – Two institutions left the AII, one to join its respective new home primary conference: Lincoln (Ill.) to join the CCAC after the 2019–20 academic year. The other, Holy Family ceased operations.
 2021 – Two institutions left the AII to join their respective new home primary conferences: Fisk to re-join the GCAC, and the CofO to fully align with the National Christian College Athletic Association (NCCAA), both effective after the 2020–21 academic year.
 2021 – The AII was rebranded as the Continental Athletic Conference (CAC) in the 2021–22 academic year.
 2021 – Iowa Wesleyan University and Arkansas Baptist College joined the CAC in the 2021–22 academic year.
 2022 – Three institutions left the CAC to join their respective new home primary conferences: Wilberforce to join the Mid-South, Lincoln Christian to discontinue its athletics program, and Cottey to join the American Midwest, all effective after the 2021–22 academic year.
 2022 – The University of South Carolina Beaufort (USC Beaufort), Indiana University–Purdue University Columbus (IUPUC), and North American University joined the CAC in the 2022–23 academic year.
 2023 – Five institutions left the CAC, four to join their respective new home primary conferences: IUPUC to join the River States, North American to join the RRAC, USC Beaufort to fully realign in the NCAA Division II ranks and the Peach Belt Conference (PBC), and Virgin Islands to join the GCAC, all effective after the 2022–23 academic year. The fifth, Iowa Wesleyan, ceased operations; when originally was planning to leave the CAC after the school got an invite to re-join the American Midwest prior announcing their closure.
 2023 – The College of the Ozarks (CofO) returned to the NAIA and re-joined the CAC (after two seasons competing as a full member of the NCCAA), alongside Wilberforce re-joining after competing one season in the Mid-South, both effective in the 2023–24 academic year.
 2024 – Three institutions will leave the CAC to join their respective new home primary conferences: CofO to join the SAC, and Voorhees and Wilberforce to join the GCAC, and another, Spartanburg Methodist, will join the conference, all effective beginning the 2024–25 academic year.

Member schools
Schools that competes as independent in some sports that their own conference doesn't sponsor, competes in the CAC as affiliate members (except football).

Current full members
Departing members are highlighted in pink.

Notes

Future member

Former full members

Notes

See also
 NAIA independent football schools
 NCAA Division I independent schools
 NCAA Division II independent schools
 NCAA Division III independent schools

References

External links
 Continental Athletic Conference website

Continental
Sports organizations established in 2008
Sport in British Columbia

NAIA independent schools


Sir Simon Vincent Mayall, né en , est un lieutenant-général de l'Armée britannique.

Biographie
Mayall étudie au St George's College à Weybridge, avant de poursuivre ses études au Balliol College d'Oxford où il est nommé B.A.

Il entre ensuite â l'académie royale militaire de Sandhurst, puis s'engage dans The King's Royal Hussars.

Promu lieutenant-général, de 2010 à 2014 il sert en tant que « Senior Defence Advisor (Middle East) » au MoD. Jusqu'en 2021 le général Mayall est aussi « Lieutenant of the Tower of London ».

Depuis sa retraite de l'armée, il est consultant chez « Greenhill & Co. », la banque d'investissement.

Distinctions honorifiques
KBE depuis 2014, Sir Simon Mayall est décoré, en 2010, CB; il est aussi nommé, en 2007, officier de la Légion du mérite.

Références

Articles connexes
 Dragon
 Hussard

Naissance en mars 1956
Militaire britannique du XXIe siècle
Militaire britannique du XXe siècle
Étudiant de Balliol College
Élève de l'Académie royale militaire de Sandhurst
Étudiant du King's College de Londres
Général de l'armée de terre britannique
Officier de la Legion of Merit
Compagnon de l'ordre du Bain
Chevalier commandeur de l'ordre de l'Empire britannique
Militaire britannique de la guerre du Golfe
Personnalité des guerres de Yougoslavie
Militaire britannique de la guerre d'Afghanistan (2001-2021)
Militaire britannique de la guerre d'Irak

Simon Mayall


Olaylar
 Dünya nüfusu: 257 milyon.
 Roma imparatoru Septimius Severus Suriye, Filistin ve Arabistan'ı ziyaret etti. Filistin, Septimus Severus'un hayırsever politikalarından yararlanarak önemli bir ekonomik canlanma görür.
 Çin savaş komutanı Cao Cao, Guandu savaşı'nda Yuan Shao'u yendi.

Doğumlar
 Haziran - Marcus Claudius Tacitus, Roma İmparatoru (ö. 276)
 tarihi bilinmeyen
 I. Lucius, Roma Episiskoposu ve 22. papa (ö. 254)
 Diophantus, Yunan matematikçi
 Fabianus, Roma Piskoposluğu yapmış din adamı ve papa (ö. 250)
 Fei Yi, bir Shu subayı (ö. 253)
 İmparator Ōjin, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 15. imparatoru (ö. 310)
 Ma Jun, Çinli makine mühendisi (ö. 265)
 Pontianus, Roma piskoposu, papa (ö. 235)
 Sun Shao, Wu generali (ö. 242)
 Valerianus, Roma İmparatoru (ö. 260)
 Wang Ling, Wei generali (ö. 250)
 Zhou Fang, Wu generali (ö. 240)

Ölümler
 Chunyu Qiong
 Dong Cheng
 Gan Ji, Taoist rahip
 Han Juzi, bir general
 İmparator Chūai, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 14. imparatoru (d. 149)
 Ji Ping
 Ju Shou
 Lü Weihuang
 Mi Heng, (d. 173)
 Sui Yuanjin
 Sun Ce (d. 175)
 Tian Feng
 Wen Chou, bir general
 Xu Gong
 Yan Liang, bir general
 Zheng Xuan (d. 127)

200


Hourman or Hour-Man is the name of three different fictional superheroes appearing in comics published by DC Comics. The original Hourman was created by writer Ken Fitch and artist Bernard Baily in Adventure Comics #48 (March 1940), during the Golden Age of Comic Books. The first Hourman is chemist Rex Tyler, who creates a new synthesis, "Miraclo", which grants him super-strength and endurance, but only for one hour.

Rex Tyler made his live action debut in the season one finale of The CW series Legends of Tomorrow portrayed by Patrick J. Adams. Both Rex and Rick Tyler also appear in the DC Universe series Stargirl portrayed by Lou Ferrigno Jr. and Cameron Gellman respectively.

Fictional character biography

Rex Tyler

The original Hourman is Rex Tyler who appeared in the Golden Age of Comic Books and is a common member of the Justice Society of America.

Rick Tyler

Rick Tyler, Rex's son, took over the Hourman mantle during the Crisis on Infinite Earths. Rick swallowed some of his father's Miraclo pills to help him save people trapped in a burning hospital. After serving for a few years as a member of Infinity, Inc., a team composed largely of other JSA-member children, Rick began to grow addicted to Miraclo just as his father did. He spent many years after leaving the group critically ill until Amazo, posing as a future incarnation of the android Hourman, cured him of his Miraclo addiction. Having conquered his personal demons and regaining his health, Rick joined the JSA in its incarnation as a small band of freedom fighters during the "Stealing Thunder" arc. The android had given him an hourglass full of tachyons that gave Rick random visions one hour into the future. As a second gift, Rick could visit with his father in an otherworldly dimension called the Timepoint, frozen in time, just before Rex's death. At one point, Rick is severely injured in battle, and switched places with his father to save his life. Tyler, the android known as the third Hourman, took Rex and some other JSA members to the Timepoint to save Rick's life. The one hour Rex was allotted in the Timepoint expired just as Doctor Mid-Nite and Tyler had healed Rick of his injuries. Father and son fought over who would perish in the battle with Extant. Ultimately, Tyler the android took Rex's place and was destroyed when Rick and Rex returned to Earth. Rick is once again active as Hourman and is an active member of the JSA. He is married to Jesse Chambers.

Matthew Tyler

In the 853rd century another Hourman, an android that was modeled on Rex Tyler's DNA, served with both the Justice League and the Justice Society for a time. He often perceived himself as Rex and also as Rex's descendant. Originally possessing the time-manipulating cosmic artifact known as the Worlogog, he divested himself of most of its power at the suggestion of Snapper Carr and went about learning to be human. After failing to stop Extant from escaping a fight, Hourman quit the JSA and began travelling through the timestream, returning when he received a distress call from the JSA. As noted above, he is believed to have been destroyed at the hands of Extant in Rex's place, although the time-traveler Rip Hunter mentioned that his actions would leave him inactive for a relative year, indicating his probable return. Before he died, the android also gave his hourglass to Rex Tyler, who hopes to rebuild him. The android briefly used the alias Matthew Tyler and was often simply called Tyler.

Powers and abilities
Neither Rex nor Rick have any innate powers (though it was once theorized that their powers derive from a metagene, like many DC superheroes). Any superhuman abilities they display are derived from the use of Miraclo. Taking Miraclo grants a user several abilities for the span of an hour. Most obvious are the superhuman strength, durability, increased resistance to physical damage (to the extent of being impervious to small arms fire) and speed enhancements. Other, lesser known and mentioned powers include night vision and the ability to survive underwater. Rex and Rick both took Miraclo in pill form, but Rick later changed to using a transdermal patch.

The amount of Miraclo that can be taken per day has varied. Normally, it is once a day, but in some instances, Rex has been shown taking another pill as soon as an "Hour of Power" runs out. One story states that Rex needed to wait another hour after the Miraclo wore off before taking another dose. Miraclo works specifically on the Tylers and may or may not work on others who take it. In one instance it worked on an animal, Dr. Mid-Nite's owl Hootie, as well as the villain Bane.

Rex and Rick both wore an hourglass around their necks given to them by the Hourman Android. It was filled with energized tachyons, time in its most basic form. It gives Rick "time vision", flashes of events that will happen exactly one hour later as well as the ability to touch those out of phase with normal time. The latter effect comes to anyone holding the hourglass. Rex displayed neither of these abilities.

"Tyler" is often simply called an android, but is actually an intelligent machine colony (possibly a form of nanotechnology) created by Tylerco in the far future. If damaged, this colony can effortlessly multiply and repair. His software is encoded with the genetics of Rex Tyler, giving him all of Rex's memories. He originally possessed the Worlogog, which gave him complete control over time. He later gave all but a shard of it up, but not before he absorbed all of Batman's memories of the JLA.

Though not as powerful as he was originally, Tyler still retained super strength, durability, and speed equivalent to a person using Miraclo. He was able to access an "Hour of Power", sixty minutes during which he had power over time. He can do many things with this control: move between picoseconds, travel through time, use his own time vision (which allows him to see a person's past and future, as well as their age) or make people and things younger, slow a person down until essentially frozen, create tunnels between different time periods, and share power with other individuals (though the amount of time that he provides them power for directly takes away from his sixty minutes). Tyler activates the Hour of Power at will and the hourglass on his chest keeps count of the time. There seems to be some doubt how often he can use his Hour of Power. Like the other Hourmans' use of Miraclo, sometimes Tyler is said to only have one Hour of Power a day, while at other times he simply must wait another hour to recharge before he can reactivate, and it is unclear if he must use that Hour of Power in one go or if he can spread it out over the course of the day.

Tyler also has a timeship that he can summon from the timestream. It is connected to him and reacts to his thoughts. It normally appears as a Viking-style wooden sailing ship adorned with clocks, but it can change form as Tyler dictates to anything from a simple wooden skiff to a futuristic spaceship and also be used as a weapon, as when Hourman made a large hand out of it to trap Extant. The ship can travel through time, to alternate timelines, or through hypertime.

In other media

Television
 The Rick Tyler incarnation of Hourman makes non-speaking appearances in Justice League Unlimited as a member of the Justice League.
 The Rex Tyler incarnation of Hourman appears in the Batman: The Brave and the Bold episode "The Golden Age of Justice!", voiced by Lex Lang. This version is a member of the Justice Society of America.
 In November 2013, a live-action Hourman series was revealed to have been in development at The CW. However, no progress was made after the announcement.
 The Rex Tyler incarnation of Hourman appears in Legends of Tomorrow, portrayed by Patrick J. Adams. This version is the leader of the Justice Society of America before he is killed by the Reverse-Flash.
 The Rex and Rick Tyler incarnations of Hourman appear in Stargirl, portrayed by Lou Ferrigno Jr. and Cameron Gellman respectively. These versions use an hourglass amulet to achieve their powers.

Film
 The Rex Tyler incarnation of Hourman makes a non-speaking appearance in the opening credits of Justice League: The New Frontier.
 An alternate universe incarnation of Rex Tyler / Hourman appears in Justice Society: World War II, voiced by Matthew Mercer. This version hails from Earth-2 and is a founding member of the Justice Society of America, who were active during their Earth's version of the titular war.
 An Hourman film was announced to be in development in March 2021, with Gavin James and Neil Widener to write the screenplay as well as Chernin Entertainment producing it along with Warner Bros. and DC Films.

References

External links
 Grand Comics Database
 Hourman at Don Markstein's Toonopedia.
 Comics Archives: JSA Fact File: Hourman I
 DC Indexes: Earth-2 Hourman I

Articles about multiple fictional characters
Comics characters introduced in 1940
DC Comics characters with superhuman durability or invulnerability
DC Comics characters with superhuman strength
DC Comics characters who can move at superhuman speeds
DC Comics male superheroes
DC Comics titles
Earth-Two
DC Comics characters with accelerated healing
Fictional chemists
DC Comics metahumans
Golden Age superheroes

Hourman


An Stelis trimeropetala in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Guido Frederico João Pabst, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Alec M. Pridgeon och Mark W. Chase. An Stelis trimeropetala in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis trimeropetala


The 1871 Quebec general election was held in June and July 1871 to elect members of the Second Legislature for the Province of Quebec, Canada. The Quebec Conservative Party, led by Premier Pierre-Joseph-Olivier Chauveau, was re-elected, defeating the Quebec Liberal Party, led by Henri-Gustave Joly de Lotbinière.

Franchise and candidacy

Right to vote

The right to vote in elections to the Legislative Assembly was not universal.  Only male British subjects (by birth or naturalisation), aged 21 and older, were eligible to vote, and only if they met a property qualification. For residents of cities and towns, the qualification was being the owner, tenant or occupant of real property assessed at three hundred dollars, or at an assessed yearly value of thirty dollars.  For residents of townships and parishes, the requirements were either an assessment of two hundred dollars, or an assessed yearly value of twenty dollars.

Women were expressly prohibited from voting, "for any Electoral Division whatever".

Judges and many municipal and provincial officials were also barred from voting, particularly officials with duties relating to public revenue. Election officials were also barred from voting.

Qualification for the Legislative Assembly

Candidates for the Legislative Assembly had to meet a significant property qualification.  A candidate had to own real property in the Province of Canada, worth at least £500 in British sterling, over and above any encumbrances on the property.

Electoral map

The Legislative Assembly was composed of sixty-five single-member constituencies or "ridings".  The 1871 election was conducted under the pre-Confederation electoral map of the former Province of Canada.  That map had set the boundaries for the sixty-five constituencies of Canada East, which became Quebec. The British North America Act, 1867 provided that the pre-Confederation electoral map would continue to be used for Quebec elections until altered by the Legislature of Quebec.  The map of the sixty-five constituencies was also to be used in federal elections, until altered by Parliament.

Conduct of the election

The 1867 election was conducted under the election laws of the Province of Canada, which had been continued until altered by the Legislature of Quebec. The electoral process of the Province of Canada in turn had been based on the traditional British electoral process, without a secret ballot. Instead, elections were public affairs, with each voter publicly stating the name of the candidate they voted for.

The election process began with writs of election issued by the Clerk of the Crown in Chancery, one for each constituency (also called a "riding").  The writ was directed to the Returning Officer for each constituency and required the Returning Officer to hold a public nomination of candidates, and if necessary a poll, on days to be chosen by the Returning Officer.

On the nomination day, the Returning Officer held a public meeting "in the open air", at a central place in the constituency, and in a place where the public had access, such as in front of a town hall or church in the constituency.  The Returning Officer addressed the assembled members of the public from a platform, called a "husting", and called for nominations.  If only one person was nominated, the Returning Officer would close the nominations and declare that person elected.  If more than one person was nominated, the Returning Officer would grant a poll, to be held at a future date, chosen by the Returning Officer.

On polling day, polls would be held across the constituency.  The polls were in held in the open air, or in buildings close to the highways, with free access by the public.  It was prohibited to hold a poll in a "tavern or place of public entertainment".  The Returning Officer would appoint a Deputy Returning Officer for each polling place, normally the town clerk or other municipal official.  Each Deputy Returning Officer would have a poll book.  Qualified voters would appear before the Deputy Returning Officer and declare how they voted. The Deputy Returning Officer would record each voter's vote in the poll book. At the close of the polls, the Deputy Returning Officers would deliver the poll books to the Returning Officer.  The Returning Officer would then total all of the polls in public, at the place where the nominations had occurred, declare which candidate was elected, and issue a proclamation declaring the election closed.  The Returning Officer would then send a report of the election with the return of the writ to the Clerk of the Crown in Chancery, within fifteen days after the closing of the election.

The elections for the sixty-five provincial constituencies were not all conducted on the same day.  The writs of election for each constituency gave the Returning Officer the discretion to set the original nomination day, and the subsequent date for the polling, if more than one candidate were nominated.  The 1867 election was spread across the months of August and September.

Results
The election resulted in a Conservative victory.  The Conservatives were maintained in office with a strong majority, although a somewhat reduced seat count. The Liberals improved their standings from twelve seats to nineteen.

|-
! colspan=2 rowspan=2 | Political party
! rowspan=2 | Party leader
! colspan=4 | MLAs
! colspan=3 | Votes
|-
! Candidates
!1867
!1871
!+/-
!#
!%
!+/-

|style="text-align:left;"|Pierre-Joseph-Olivier Chauveau
|59
|51
|46
|5
|31,168
|51.69%
|1.78

|style="text-align:left;"|Henri-Gustave Joly de Lotbinière
|37
|12
|19
|7
|23,760
|39.41%
|3.96

|style="text-align:left;"|
|2
|1
|–
|1
|823
|1.36%
|

|style="text-align:left;"|
|11
|–
|–
|
|4,545
|7.54%
|1.90

|style="text-align:left;"|
|–
|–
|–
|
|colspan="3"|Did not campaign

|style="text-align:left;"|
|
|1
|–
|1
|colspan="3"|
|-style="background:#E9E9E9;"
|colspan="3" style="text-align:left;"|Total
|109
|65
|65
|
|60,296
|100.00%
|
|-style="background:#E9E9E9;"
|colspan="7" style="text-align:left;"|Registered voters / turnout
|172,369
|34.98%
|11.86
|}

Seats that changed hands

There were 12 seats that changed allegiance in the election:

 Conservative to Liberal
Berthier
Chambly
Charlevoix
Drummond et Arthabaska
Maskinongé
Montréal Centre
Shefford
Verchères

Liberal to Conservative
Bonaventure
Yamaska

Independent to Liberal
Chicoutimi et Saguenay

Vacant to Conservative
Kamouraska

See also
 List of premiers of Quebec
 Politics of Quebec
 Timeline of Quebec history
 List of political parties in Quebec
 2nd Quebec Legislature

References

Quebec general election
Elections in Quebec
General election
Quebec general election
Quebec general election

1871 Quebec general election


Le Phoenix Ghost est une petite « munition vagabonde », aussi appelé drone suicide, conçue par l'entreprise d'armement américaine . Selon un haut responsable de la défense américaine, il est similaire à l'AeroVironment Switchblade.

Capacités
Son objectif principal est d'envoyer une munition explosive à une cible choisie par l'homme. Il peut voler sur une zone jusqu'à six heures et peut aussi effectuer une surveillance.

Le drone est efficace contre les cibles terrestres blindées moyennes. Les opérations de nuit sont possibles grâce à des capteurs infrarouges.

Lors d'une conférence de presse John Kirby, porte-parole du Pentagone, a indiqué que le Phoenix Ghost n'était pas un jumeau parfait du Switchblade et qu'il présentait des capacités militaires particulières qu'il a refusé de préciser.

Historique
Le département américain de la Défense déclara que le Phoenix Ghost avait été développé avant l'invasion russe de l'Ukraine en 2022 mais qu'il correspondait « étroitement » aux besoins des forces armées ukrainiennes lors de la bataille du Donbass .

Utilisateurs

 Armée de l'air américaine

 Forces armées ukrainiennes (au moins 121 systèmes à livrer)

Références

Munition rôdeuse
Drone américain
Drone des Forces armées des États-Unis
Arme militaire fabriquée aux États-Unis

Phoenix Ghost


Raingiléis (auch Ballywiheen oder Reaglais; ) ist eine frühchristliche Klostersiedlung auf der Dingle-Halbinsel in der Nähe von Ballyferriter und Reask im County Kerry in Irland.

Die Ringmauer eines Dun umschließt wie im nahen Reask, ein Oratorium, einen Kreuzstein mit einem Malteserkreuz und einem Loch in der Mitte, (eine Sonnenuhr), einige andere Cross Slabs und einige Steinhügel, die als die Reste von Bienenkorbhütten anzusehen sind.

Das Niveau des Platzes hat sich beträchtlich angehoben – im Fall des Oratoriums bis zur Höhe des Türsturzes. Darunter verborgen liegt sicher eine Struktur, die sehr ähnlich denjenigen in den ausgegrabenen Oratorien von Gallarus und Reask ist, das auf der anderen Seite des Hügels liegt.

Literatur
 Judith Cuppage: Archaeological Survey of the Dingle Peninsula. A description of the field antiquities of the Barony of Corca Dhuibhne from the Mesolithic period to the 17th century A.D. = Suirbhé Seandálaíochta Chorca Dhuibhne. 1986
 Steve MacDonogh: The Dingle Peninsula: History, Folklore and Archaeology. Brandon, 1993, ISBN 0-86322-159-9

Weblinks
 Kurzbeschreibung (engl.) und Bild
 Grabungsbericht (engl.)
 Beschreibung (engl.) und Bilder

Klosterbau in Irland
Klosterbau in Europa
Ruine in Irland
Archäologischer Fundplatz im County Kerry
Archäologischer Fundplatz in Europa
Bauwerk im County Kerry

Raingiléis


Panthalassa cunoscută ca Oceanul Panthalassa, sau ca Oceanul Panthalassan (din greacă πένα , însemnând "Ocean"), a fost superoceanul care a înconjurat continentul "Pangeea" timp de milioane de ani. În timpul tranziției paleozoice-mezozoice ocupa aproape 70% din întreg globul pământesc. Panthalassa s-a împărțit în alte oceane mai mici datorită subducției continue a continentelor care s-au separat cu timpul (așa cum continentul american s-a separat de Africa și Eurasia, între ele formându-se Oceanul Atlantic).

Câteodată, acest supercontinent mai era numit "Paleo-Pacific" ("Pacificul Vechi") sau mai era supranumit și "Proto-Pacific" datorită formării sale în centrul erei mezozoicului.

Formarea
La descompunerea continentului Rodinia, acum 870-845 de milioane de ani în urmă, vestul Kalahari și China de sud s-au despărțit de Laurentia. Australia și Antarctica încet, încet, se despărțeau (acum 720 de milioane de ani în urmă). În Jurassicul Târziu, placa din Pacific se deschide într-o joncțiune triplă între plăcile Pallalassic Farallon, Phoenix și Izanagi.

În Laurentia de Vest (în America de Nord) a avut loc o distrugere tectonică cea a adâncit bazine mari în partea de vest a Laurentiei. Oceanul global al Miroviei, un ocean ce a înconjurat Rodinia, a început să se micșoreze în timp ce Oceanul Pan-African și Panthalassa se extindeau continuu.

Note

Vezi și
Placă tectonică
Paleontologie
Pangeea

Legături externe

Paleogeografie
Tectonica plăcilor

Panthalassa