Frederick Valentich () was an Australian pilot who disappeared while on a  training flight in a Cessna 182L light aircraft, registered VH-DSJ, over Bass Strait. On the evening of Saturday 21 October 1978, twenty-year-old Valentich informed Melbourne air traffic control that he was being accompanied by an aircraft about  above him and that his engine had begun running roughly, before finally reporting: "It's not an aircraft."

There were belated reports of a UFO sighting in Australia on the night of the disappearance; however, the Associated Press reported that the Department of Transport was sceptical a UFO was behind Valentich's disappearance, and that some of their officials speculated that "Valentich became disoriented and saw his own lights reflected in the water, or lights from a nearby island, while flying upside down".

Frederick Valentich

Frederick Valentich (9 June 1958 – disappeared 21 October 1978) had about 150 total hours' flying time and held a class-four instrument rating, which authorised him to fly at night, but only "in visual meteorological conditions". He had twice applied to enlist in the Royal Australian Air Force (RAAF), but was rejected because of inadequate educational qualifications. He was a member of the RAAF Air Training Corps, determined to have a career in aviation.

Valentich was studying part-time to become a commercial pilot but had a poor achievement record, having twice failed all five commercial licence examination subjects, and as recently as the month before his disappearance had failed three more commercial licence subjects. He had been involved in flying incidents, for example, straying into a controlled zone in Sydney, for which he received a warning, and twice deliberately flying into a cloud, for which prosecution was being considered. According to his father, Guido, Valentich was an ardent believer in UFOs and had been worried about being attacked by them.

The destination of Valentich's final flight was King Island, but his motivation for the flight is unknown. He told flight officials that he was going to King Island to pick up some friends, while he told others that he was going to pick up crayfish. Later investigations found both stated reasons to be untrue. Valentich had also failed to inform King Island Airport of his intention to land there, going against "standard procedure".

Details

Valentich radioed Melbourne Flight Service at 7:06 pm to report that an unidentified aircraft was following him at . He was told there was no known traffic at that level. Valentich said he could see a large unknown aircraft which appeared to be illuminated by four bright landing lights. He was unable to confirm its type, but said it had passed about  overhead and was moving at high speed. Valentich then reported that the aircraft was approaching him from the east and said the other pilot might be purposely toying with him. Valentich said the aircraft was "orbiting" above him and that it had a shiny metal surface and a green light on it. Valentich further reported that he was experiencing engine problems. Asked to identify the aircraft, Valentich radioed: "It's not an aircraft." His transmission was then interrupted by unidentified noise described as "metallic, scraping sounds" before all contact was lost.

Search and rescue
A sea and air search was undertaken that included oceangoing ship traffic, an RAAF Lockheed P-3 Orion aircraft, plus eight civilian aircraft. The search encompassed over . Search efforts ceased on 25 October 1978 without result.

Official investigation
An investigation into Valentich's disappearance by the Australian Department of Transport was unable to determine the cause but it was "presumed fatal" for Valentich. Five years after Valentich's aircraft went missing, an engine cowl flap was found washed ashore on Flinders Island. In July 1983, the Bureau of Air Safety Investigation asked the Royal Australian Navy Research Laboratory (RANRL) about the likelihood that the cowl flap might have "travelled" to its ultimate position from the region where the aircraft disappeared. The bureau noted that "the part has been identified as having come from a Cessna 182 aircraft between a certain range of serial numbers", which included Valentich's aircraft.

Proposed explanations
It has been proposed that Valentich staged his own disappearance: even taking into account a trip of between 30 and 45 minutes to Cape Otway, the single-engine Cessna 182 still had enough fuel to fly ; despite ideal conditions, at no time was the aircraft plotted on radar, casting doubts as to whether it was ever near Cape Otway; and Melbourne police received reports of a light aircraft making a mysterious landing not far from Cape Otway at the same time as Valentich's disappearance.

Another proposed explanation is that Valentich became disoriented and was flying upside down. If this were the case, the lights he thought he saw would be his own aircraft's lights, reflected in the water; he would then have crashed into the water. However, the model Cessna he was piloting could not have flown inverted for long as it has a gravity feed fuel system, meaning that its engine would have cut out very quickly. Yet another proposed possibility is suicide. However, interviews with doctors and colleagues who knew him virtually eliminated this possibility.

A 2013 review of the radio transcripts and other data by astronomer and retired United States Air Force pilot James McGaha and author Joe Nickell proposes that the inexperienced Valentich was deceived by the illusion of a tilted horizon for which he attempted to compensate and inadvertently put his aircraft into a downward, so-called "graveyard spiral" which he initially mistook for simple orbiting of the aircraft. According to the authors, the G-forces of a tightening spiral would decrease fuel flow, resulting in the "rough idling" reported by Valentich. McGaha and Nickell also propose that the apparently stationary, overhead lights that Valentich reported were probably the planets Venus, Mars and Mercury, along with the bright star Antares, which would have behaved in a way consistent with Valentich's description.

Ufologists
Ufologists have speculated that extraterrestrials either destroyed Valentich's aircraft or abducted him, asserting that some individuals reported seeing "an erratically moving green light in the sky" and that he was "in a steep dive at the time". Ufologists believe these accounts are significant because of the "green light" mentioned in Valentich's radio transmissions.

The group Ground Saucer Watch, based in Phoenix, Arizona, United States, claims that photos taken by plumber Roy Manifold on the day of Valentich's disappearance show a fast-moving object exiting the water near Cape Otway Lighthouse. According to UFO writer Jerome Clark, Ground Saucer Watch argued that they showed "a bona fide unknown flying object, of moderate dimensions, apparently surrounded by a cloud-like vapour/exhaust residue", although the pictures were not clear enough to identify the object.

See also
 Australian ufology
 Bass Strait Triangle
 List of people who disappeared
 Westall UFO

References

External links

 Department of Transport Aircraft Investigation Summary Report p. 8
 Department of Transport Aircraft Investigation Summary Report p. 9
 Department of Transport Aircraft Investigation Summary Report p. 10
 Australian Government National Archives Search

1970s missing person cases
Disappearance of Frederick Valentich
Alien abduction reports
Alleged UFO-related aviation incidents
Aviation accidents and incidents in 1978
Disappearance of Frederick Valentich
Forteana
Missing aviators
Missing person cases in Australia
October 1978 events in Australia

Disappearance of Frederick Valentich


Les élections législatives grecques du  permettent le renouvellement des députés du parlement hellénique. Organisées peu après la restauration du roi Georges II, elles donnent une majorité relative au Parti libéral d'Elefthérios Venizélos, avec  sur 300. La division de la classe politique grecque et le décès inattendu de Venizélos (et d'autres personnalités politiques) favorisent cependant l'instauration d'une dictature, connue sous le nom de Régime du 4-Août.

Notes et références

1936
1936 en Grèce
Grèce
Janvier 1936

Élections législatives grecques de 1936


An Avena aemulans in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sergej Arsenjevitj Nevskij. An Avena aemulans in nahilalakip ha genus nga Avena, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Avena

Avena aemulans


Nihal Tuğba Özay (d. 10 Şubat 1978, İstanbul), eski manken, oyuncu ve şarkıcı.

Hayatı

1995 Miss Model of the World dünya güzellik yarışmasında ikinci seçilmiştir. Aslen Trabzonludur.

Ödüller kazanmış bir ders kitapları yazarı ve aynı zamanda şair olan babası İlhan Özay (1954-2023) Trabzon, öğretmen olan annesi Antalya kökenlidir.

Ortaöğrenimini Fenerbahçe Lisesi'nde yapmış, daha sonra Haliç Üniversitesi Konservatuvar ve Tiyatro Bölümüne kaydolmuştur.

Başlangıçta yelkencilik ve yüzme spor dallarına ağırlık vermiş, sonradan Fenerbahçe voleybol as takımında 5 yıl voleybol oynamıştır.

Mankenliğe 1994'te bir Vakko defilesi ile başlamıştır. Aynı "Sonradan Görmeler" televizyon dizisinde bir yüzme hocası rolü oynamıştır.

1995'te Miss Model of Turkey seçilmiş, ardından Miss Model of the World yarışmasında ikinci seçilmiştir. Aynı yarışmada en iyi vücutlu model ödülünü de almıştır. 1996'da Paris'te kısa bir modellik kariyerine başlamış ise de, Türkiye'ye dönmüş, aynı yıl Avrupa Yılın Manken-Modeli seçilmiştir.

1996 sonrası kariyerinin temel taşları şu şekilde sıralanabilir:
 1997'de Mahsun Kırmızıgül ile "Hemşerim" TV dizisinde oynamış, "Aynalı Tahir" TV dizisinde bir yardımcı rol üstlenmştir.
 1998'de bir özel TV kanalında otomobil dünyası temalı bir program sunmuştur.
 1999'de "Çiçek Taksi" TV dizisinde oynamıştır.
 Sonraki yıllarda, "Zehirli Çiçek", "Yapayalnız" ve "Bizim Otel" gibi TV dizilerinde önemli roller almıştır.
 Mehmet Ali Erbil ile Çarkıfelek adlı yarışma programını sunmuştur.
 2001 yılında Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'nde en iyi manken-model seçilmiştir.
 Ferhan Şensoy'un sahneye koyduğu "Dün Gece Ormanda Çok Komik Bir Şey Oldu" oyununda rol almıştır.
 Abdullah Şahin tiyatrosunda adını kendisinin koyduğu Tanıştırayım Burası Türkiye adlı oyunda yer aldı.

Özay, "Dekolte" ve "Melekler Evi" adlı müzik eğlence programları sunuculuklarının yanı sıra, Fısıltı Dergisi, Zeyn Ayakkabı, Jandarma Güçlendirme Vakfı, Sabah Gazetesi, Star Live Dergisi, Schlafgut, Burada Dergisi reklam filmlerinde rol aldı. Ayrıca 1994'te Nuray Hafiftaş ve Ufuk Bigay'ın, 1995'te Alihan ve Gökhan Güney'in, 1997'de Mahsun Kırmızıgül'ün, 1998'de Ferhat Güzel'in kliplerinde rol alan Özay, Yaşar Günaçgün, Selami Şahin, Arto ve Demet Akalın'ın kliplerinde de oynadı.

2003 yılında Tuğba Özay'la Fitness adlı Aerobik VCD ve DVD'sini yaptı. Kısa bir süre sonra kariyerindeki 10 yıl anısına Best of Tuğba Özay kataloğunu hayata geçirdi. Katalogdan elde edilen gelirle Tuğba Özay, Ankara Çubuk'da hortum felaketinde yıkılan köy okulunu yeniden yaptırdı.

Tuğba Özay, 12 Mayıs 2009 tarihinde İtalya'nın Milano kentinde İtalyan iş adamı Ludovic Fattizzo ile evlendi. 4 yıl sonra boşanma kararı alan Özay, 6 yıl sonra 2015 yılında boşanabildi.

Ağustos 2007 - Ocak 2008 tarihleri arasındaki hapishane günlerinin anılarını, Doğan Kitap'la anlaşarak Haziran 2008'de "Bedel" adı altında kitaplaştırdı.

2010 yılında ilk albümü Armoni, 2011 yılında ikinci albümü Üç Nokta yayınlanmıştır.

2015 yılında CHP İstanbul 1. Bölge'den milletvekili aday adayı olmuştur. 2016 yılında üçüncü albümü Pes Etme yayınlanmıştır. Ardından albümün çıkış şarkısı Pes Etme'nin klibi YouTube'da, 1 Ağustos tarihinde yayınlanmıştır..

Albümler

Filmografisi

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Twitter'da Tuğba Özay
 Instagram'da Tuğba Özay

Yaşayan insanlar
Tuğba Özay
1978 doğumlular
İstanbul doğumlu modeller
İstanbul doğumlu voleybolcular
Türk kadın modeller
Fenerbahçe SK voleybolcuları
Türk kadın dizi oyuncuları
Türk kadın sinema oyuncuları
Türk kadın pop şarkıcıları
Survivor yarışmacıları
Türk tutuklular ve hükümlüler
2010'ların şarkıcıları
2020'lerin şarkıcıları
Seyhan Müzik sanatçıları
Türkiye tarafından tutuklanan kişiler

Tuğba Özay


Olga Murray () a fost o juristă, născută în România, fondatoare și președinte al Fundației pentru Tineret din Nepal (NYF), o organizație nonprofit din S.U.A., care oferă educație, îngrijire medicală, și locuințe pentru copiii defavorizați din Nepal.

Biografie

Activitate

Note

Bibliografie

Legături externe

Vezi și

Femei din România

Olga Murray


The standard error (SE) of a statistic (usually an estimate of a parameter) is the standard deviation of its sampling distribution or an estimate of that standard deviation. If the statistic is the sample mean, it is called the standard error of the mean (SEM). The standard error is a key ingredient in producing confidence intervals.

The sampling distribution of a mean is generated by repeated sampling from the same population and recording of the sample means obtained. This forms a distribution of different means, and this distribution has its own mean and variance. Mathematically, the variance of the sampling mean distribution obtained is equal to the variance of the population divided by the sample size. This is because as the sample size increases, sample means cluster more closely around the population mean.

Therefore, the relationship between the standard error of the mean and the standard deviation is such that, for a given sample size, the standard error of the mean equals the standard deviation divided by the square root of the sample size. In other words, the standard error of the mean is a measure of the dispersion of sample means around the population mean.

In regression analysis, the term "standard error" refers either to the square root of the reduced chi-squared statistic or the standard error for a particular regression coefficient (as used in, say, confidence intervals).

Standard error of the sample mean

Exact value
Suppose a statistically independent sample of  observations  is taken from a statistical population with a standard deviation of . The mean value calculated from the sample, , will have an associated standard error on the mean, , given by:

Practically this tells us that when trying to estimate the value of a population mean, due to the factor , reducing the error on the estimate by a factor of two requires acquiring four times as many observations in the sample; reducing it by a factor of ten requires a hundred times as many observations.

Estimate
The standard deviation  of the population being sampled is seldom known. Therefore, the standard error of the mean is usually estimated by replacing  with the sample standard deviation  instead:

As this is only an estimator for the true "standard error", it is common to see other notations here such as:

A common source of confusion occurs when failing to distinguish clearly between:

 the standard deviation of the population (),
 the standard deviation of the sample (),
 the standard deviation of the mean itself (, which is the standard error), and
 the estimator of the standard deviation of the mean (, which is the most often calculated quantity, and is also often colloquially called the standard error).

Accuracy of the estimator
When the sample size is small, using the standard deviation of the sample instead of the true standard deviation of the population will tend to systematically underestimate the population standard deviation, and therefore also the standard error. With n = 2, the underestimate is about 25%, but for n = 6, the underestimate is only 5%. Gurland and Tripathi (1971) provide a correction and equation for this effect. Sokal and Rohlf (1981) give an equation of the correction factor for small samples of n < 20. See unbiased estimation of standard deviation for further discussion.

Derivation
The standard error on the mean may be derived from the variance of a sum of independent random variables, given the definition of variance and some simple properties thereof. If  is a sample of  independent observations from a population with mean  and standard deviation , then we can define the total

which due to the Bienaymé formula, will have variance

where we've approximated the standard deviations, i.e., the uncertainties, of the measurements themselves with the best value for the standard deviation of the population. The mean of these measurements  is simply given by

The variance of the mean is then

The standard error is, by definition, the standard deviation of  which is simply the square root of the variance:

For correlated random variables the sample variance needs to be computed according to the Markov chain central limit theorem.

Independent and identically distributed random variables with random sample size
There are cases when a sample is taken without knowing, in advance, how many observations will be acceptable according to some criterion. In such cases, the sample size  is a random variable whose variation adds to the variation of  such that,
which follows from the law of total variance.

If  has a Poisson distribution, then  with estimator . Hence the estimator of  becomes , leading the following formula for standard  error:

(since the standard deviation is the square root of the variance).

Student approximation when σ value is unknown

In many practical applications, the true value of σ is unknown. As a result, we need to use a distribution that takes into account that spread of possible σs.
When the true underlying distribution is known to be Gaussian, although with unknown σ, then the resulting estimated distribution follows the Student t-distribution.  The standard error is the standard deviation of the Student t-distribution. T-distributions are slightly different from Gaussian, and vary depending on the size of the sample. Small samples are somewhat more likely to underestimate the population standard deviation and have a mean that differs from the true population mean, and the Student t-distribution accounts for the probability of these events with somewhat heavier tails compared to a Gaussian. To estimate the standard error of a Student t-distribution it is sufficient to use the sample standard deviation "s" instead of σ, and we could use this value to calculate confidence intervals.

Note: The Student's probability distribution is approximated well by the Gaussian distribution when the sample size is over 100. For such samples one can use the latter distribution, which is much simpler.
Also, even though the 'true' distribution of the population is unknown, assuming normality of the sampling distribution makes sense for a reasonable sample size, and under certain sampling conditions, see CLT. If these conditions are not met, then using a Bootstrap distribution to estimate the Standard Error is often a good walkaround, but it can be computationally intensive.

Assumptions and usage

An example of how  is used is to make confidence intervals of the unknown population mean. If the sampling distribution is normally distributed, the sample mean, the standard error, and the quantiles of the normal distribution can be used to calculate confidence intervals for the true population mean. The following expressions can be used to calculate the upper and lower 95% confidence limits, where  is equal to the sample mean,  is equal to the standard error for the sample mean, and 1.96 is the approximate value of the 97.5 percentile point of the normal distribution:

In particular, the standard error of a sample statistic (such as sample mean) is the actual or estimated standard deviation of the sample mean in the process by which it was generated. In other words, it is the actual or estimated standard deviation of the sampling distribution of the sample statistic. The notation for standard error can be any one of SE, SEM (for standard error of measurement or mean), or SE.

Standard errors provide simple measures of uncertainty in a value and are often used because:
in many cases, if the standard error of several individual quantities is known then the standard error of some function of the quantities can be easily calculated;
when the probability distribution of the value is known, it can be used to calculate an exact confidence interval;
when the probability distribution is unknown, Chebyshev's or the Vysochanskiï–Petunin inequalities can be used to calculate a conservative confidence interval; and
 as the sample size tends to infinity the central limit theorem guarantees that the sampling distribution of the mean is asymptotically normal.

Standard error of mean versus standard deviation
In scientific and technical literature, experimental data are often summarized either using the mean and standard deviation of the sample data or the mean with the standard error. This often leads to confusion about their interchangeability. However, the mean and standard deviation are descriptive statistics, whereas the standard error of the mean is descriptive of the random sampling process. The standard deviation of the sample data is a description of the variation in measurements, while the standard error of the mean is a probabilistic statement about how the sample size will provide a better bound on estimates of the population mean, in light of the central limit theorem.

Put simply, the standard error of the sample mean is an estimate of how far the sample mean is likely to be from the population mean, whereas the standard deviation of the sample is the degree to which individuals within the sample differ from the sample mean. If the population standard deviation is finite, the standard error of the mean of the sample will tend to zero with increasing sample size, because the estimate of the population mean will improve, while the standard deviation of the sample will tend to approximate the population standard deviation as the sample size increases.

Extensions

 Finite population correction (FPC)

The formula given above for the standard error assumes that the population is infinite. Nonetheless, it is often used for finite populations when people are interested in measuring the process that created the existing finite population (this is called an analytic study). Though the above formula is not exactly correct when the population is finite, the difference between the finite- and infinite-population versions will be small when sampling fraction is small (e.g. a small proportion of a finite population is studied). In this case people often do not correct for the finite population, essentially treating it as an "approximately infinite" population.

If one is interested in measuring an existing finite population that will not change over time, then it is necessary to adjust for the population size (called an enumerative study). When the sampling fraction (often termed f) is large (approximately at 5% or more) in an enumerative study, the estimate of the standard error must be corrected by multiplying by a ''finite population correction'' (a.k.a.: FPC):

which, for large N:

to account for the added precision gained by sampling close to a larger percentage of the population. The effect of the FPC is that the error becomes zero when the sample size n is equal to the population size N.

This happens in survey methodology when sampling without replacement. If sampling with replacement, then FPC does not come into play.

Correction for correlation in the sample

If values of the measured quantity A are not statistically independent but have been obtained from known locations in parameter space x''', an unbiased estimate of the true standard error of the mean (actually a correction on the standard deviation part) may be obtained by multiplying the calculated standard error of the sample by the factor f'':

where the sample bias coefficient ρ is the widely used Prais–Winsten estimate of the autocorrelation-coefficient (a quantity between −1 and +1) for all sample point pairs. This approximate formula is for moderate to large sample sizes; the reference gives the exact formulas for any sample size, and can be applied to heavily autocorrelated time series like Wall Street stock quotes. Moreover, this formula works for positive and negative ρ alike. See also unbiased estimation of standard deviation for more discussion.

See also
 Illustration of the central limit theorem
 Margin of error
 Probable error
 Standard error of the weighted mean
 Sample mean and sample covariance
 Standard error of the median
 Variance
 Variance of the mean and predicted responses

References

Statistical deviation and dispersion

Standard error


Alamanno Salviati (Florença, 21 de março de 1668 - Roma, 24 de fevereiro de 1733) foi um cardeal do século XVIII

Nascimento
Nasceu em Florença em 21 de março de 1668. Quarto dos seis filhos de Giovanni Vincenzo Salviati, marquês de Montieri, e Laura Corsi. Os outros irmãos eram Antonino, Giovanni, Averardo, Francesca e Filippo. Outros cardeais da família foram Giovanni Salviati (1517); Bernardo Salviati , OS Io.Hier. (1561); Antonmaria Salviati (1583); e Gregorio Salviati (1777).

Educação
Estudou com os ilustres professores Pascasio Gianetti e Giuseppe Averani; obteve um doutorado na Universidade de Pisa em 1696.

Início da vida
Viaje pela Europa visitando cortes reais e academias literárias; depois, voltou para Florença e dedicou-se ao estudo, às reuniões com os eruditos e à assistência aos pobres com esmolas e visitas em suas casas quando estavam doentes. Em 20 de junho de 1690, tornou-se membro da Accademia della Crusca , em Florença, onde desenvolveu uma importante atividade literária e linguística. Após a morte de seu irmão Giovanni, prelado da cúria papal, seus amigos o persuadiram a ir a Roma. Protonotário apostólico participativo , 18 de setembro de 1707. Referendário dos Tribunais da Assinatura Apostólica da Justiça e da Graça, 24 de setembro de 1707. Em 1707, foi nomeado núncio extraordinário na França para trazer o fascie benedetteao filho do duque de Bourgogne. Vice-legado em Avignon, 14 de agosto de 1711 até março de 1717; enquanto em Avignon, ele recebeu James Francis Edward Stuart, que reivindicou o trono da Grã-Bretanha como James III e que estava a caminho de Roma. Presidente da Câmara Reverenda Apostólica, 14 de maio de 1717. Presidente da legação de Urbino, 1717-1728; ele então voltou para Roma; durante sua ausência em Roma, Filippo Carlo Spada, bispo de Pesaro, o substituiu; manteve o título de presidente de Urbino até sua promoção ao cardinalato.

Ordens sagradas
(Nenhuma informação encontrada).

Cardinalado
Criado cardeal sacerdote no consistório de 8 de fevereiro de 1730. Participou do conclave de 1730, que elegeu o Papa Clemente XII. Recebeu o gorro vermelho e o título de S. Maria in Aracoeli, 24 de julho de 1730. Prefeito do Supremo Tribunal da Assinatura Apostólica de Justiça, 27 de julho de 1730. Protetor da Congregação Beneditina Vallombrosana, 17 de agosto de 1730. Legado em Urbino, 17 de fevereiro de 1731; legação renunciada, 18 de junho de 1732.

Morte
Morreu em Roma em 24 de fevereiro de 1733, às 20h30, Roma. Exposto em seu título, onde o funeral ocorreu em 26 de fevereiro de 1733. Mais tarde, conforme seu testamento, seu corpo foi trasladado para Florença e enterrado no túmulo de sua família na capela de S. Antonino na igreja de S. Marco

Cardeais nomeados pelo papa Bento XIII
Cardeais da Itália
Salviati

Alamanno Salviati


Echipa Unificată a participat la Jocurile Olimpice de vară din 1992 din Barcelona, Spania în perioada 24 iulie - 9 august 1992, sub codul CIO EUN (din ). A fost alcătuită din fostele republici federative ale URSS, cu excepția țărilor baltice, cu delegație de 575 de sportivi care a concurat la 27 de sporturi. S-a aflat pe locul întâi în clasamentul pe medalii.

Țările membre

  Tadjikistan

Medalii

Referințe
  Unified Team at the 1992 Barcelona Summer Games , Sports Reference

Echipa Unificată la Jocurile Olimpice
Jocurile Olimpice de vară din 1992

Echipa Unificată la Jocurile Olimpice de vară din 1992


Defrișarea pădurilor din România este un proces economic care s-a manifestat din cele mai vechi timpuri, fiind una din principalele resurse ale populațiilor ce s-au dezvoltat în spațiul actual al României. Lemnul, fiind o resursă regenerabilă, este ideal pentru susținerea și dezvoltarea indivizilor, a civilizației umane în general, fiind folosit ca materie primă energetică, material pentru construcții, unelte, arme, hârtie, mobilier etc. În ciuda percepției populare, în România padurile și masa lemnoasă totală au crescut, nu scăzut, respectiv de la 1,4 miliarde metri cubi masă lemnoasă în 1986 la 2,2 miliarde metri cubi în 2016, de la 6,4 milioane hectare în 1990 la 6,9 milioane hectare în 2016.

În anii 80' se tăiau aproximativ 25 milioane metri cubi masă lemnoasă anual față de 11,7 milioane metri cubi în 2006 și 18 milioane metri cubi în 2016. Ministerul  Mediului, Apelor și Pădurilor estimează că România poate exploata 22 milioane metri cubi anual, față de o creștere anuală totală de peste 50 milioane metri cubi masă lemnoasă, respectiv 7,8 metri cubi la hectar. Exploatarea de masa lemnoasă se face conform Legii nr. 46/2008 Codul silvic, republicată la 12 august 2015.

De menționat că de peste 50 ani România nu mai schimbă în masă regimul terenurilor împădurite (în termeni populari defrișări), cea mai mare parte a defrișărilor de pe teritoriul actual al României au avut loc în secolul al XIX-lea, începutul secolul al XX-lea, când datorită exploziei demografice și împroprietăririlor succesive ale țărănimii suprafața agricolă a crescut în defavoarea suprafețelor împădurite, exponențial cu creșterea populației și creșterea economică, România fiind până în a doua jumătate a secolul al XX-lea un stat preponderent agrar în plină expansiune demografică.

Pădurile virgine ale României
Conform unei inventarieri la nivel european din 2005, în România mai existau circa 218.000 ha de păduri virgine, reprezentând 2/3 din totalul pădurilor virgine din Europa. Alte țări în care se mai păstrează suprafețe semnificative sunt Ucraina, Slovacia, Polonia, Bosnia și Herțegovina, Muntenegru, Bulgaria, Croația și Slovenia. În țările din zona munților Carpați s-au păstrat 90% din pădurile virgine ale Europei, în timp ce în zona Alpilor doar 0,4%.

Pădurea virgină este acea pădure care s-a format și dezvoltat exclusiv sub acțiunea factorilor naturali și în care procesele ecosistemice în dinamica lor se produc fără nicio influență antropică directă sau indirectă, respectiv lipsa intervențiilor silviculturale și a celorlalte activități antropice, inclusiv a pășunatului domestic. Solul trebuie să fie nealterat, cu excepția eroziunii produse natural. Esențială este absența drumurilor și construcțiilor în pădure, cu excepția unei infrastructuri necesare managementului de cercetare științifică și a unor trasee tematice și/sau turistice, precum și pichetarea limitelor amenajistice.

Pădurile cu funcții speciale de protecție (în care nu sunt efectuate tăieri comerciale) reprezintă 33% din suprafața forestieră, respectiv aproximativ 9% din suprafața României.

Statistici privind pădurile din România

Anul 1918
În ziua unirii Transilvaniei cu România - 1 decembrie 1918, pădurile existente în România ocupau o suprafață de 7.248.985 de hectare. Ele reprezentau 24.5% din suprafața țării.

Anul 1929
Conform unei statistici din anul 1929 și publicat în 1931, fondul forestier din România era următorul:
 7.134.200 ha -- total număr de hectare din care:
 2.053.691 ha -- pădure care aparținea statului;
 1.921.530 ha -- pădure în proprietatea persoanelor particulare și administrate de către stat;
 217.880 ha -- pădure ce aparținea de comunele din România și de stabilimentele publice;
 2.941.099 ha -- pădure a persoanelor fizice ce o administrau în regie proprie.
Statistica prevedea și o repartizare a pădurii pe suprafețe istorice, după cum urmează: Transilvania - 3.534.621 ha, Vechiul Regat - 2.885.692 ha, Bucovina - 494.694 ha, Basarabia - 219.193 ha.
Repartizarea esențelor lemnoase fără a ține cont de suprafețe spunea că în România existau 1.614.719 ha de rășinoase, 2.452.751 pădure de fag, 1.548.774 ha de stejar mare, 84.901 ha de ulm și frasin, 459.387 ha de foioase tari și 287.943 ha de foioase de lemn moale. Însumând toate aceste cifre de esențe rezultă un total de 6.448.475 de hectare de pădure existentă în România în anul 1929, cu un minus de 685.725 ha față de ce aceeași statistică a spus referitor la suprafețele de pădure.

Anul 1930
Ca urmare a unei expuneri de motive din data 25 aprilie 1930 privind o nouă lege privitoare la administrarea fondului forestier s-a făcut o nouă statistică al cărei rezultat a fost:
 6.486.471 ha -- total suprafață împădurită, din care:
 1.942.000 ha -- proprietate de stat, deci cu 111.691 ha mai puțin ca în statistica din 1929
 66.492 ha -- proprietatea coroanei României
 681.197 ha -- proprietăți comunale
 125.628 ha proprietatea fundațiilor și eforiilor
 467.605 ha -- păduri aparținând bisericilor și mănăstirilor
 655.707 ha -- păduri ale composesoratelor
 450.566 ha -- păduri aflate în proprietatea moșnenilor și răzeșilor
 2.097.276 ha -- proprietăți particulare și ale societăților anonime.
Calculul procentual aduce astfel pe primul loc societățile anonime și particulare cu
32.4%, statul cu 29.9%, proprietățile comunale cu 10.5%, composesoratele cu 10.1%, ș.a.m.d.

Anul 1938
Ținând cont de realitatea din anul 1929, după zece ani, România ocupa în anul 1938 locul al nouălea din lume după suprafața de pădure pe cap de locuitor și locul al patrusprezecelea ca procent ocupat de pădure în raport cu suprafața țării.

Raportat la nivelul pădurilor europene din anul 1938, România avea doar 2,4% din total, URSS - la vest de Urali - 53%, Finlanda 9%, Suedia 8%, Germania 4%, Franța 3.5%, Polonia 3%, Iugoslavia 2.8% și Norvegia 2.5%.

Anul 1972
Anuarul Statistic al anului 1972 a socotit fondul forestier astfel:
 6.476.000 ha -- pentru anul 1938
 6.487.000 ha -- pentru anul 1948
 6.313.000 ha -- pentru anul 1971

Diferența dintre suprafața pădurilor din anul 1918 și cea din anul 1938 este de 1.283.985 hectare în numai 20 de ani.

Michel Devèze a apreciat că fondul forestier al României în perioada interbelică a scăzut cu "... poate un milion de hectare". Concluzia trasă de către Emil Pop, președintele secției de biologie a Academiei Române, publicată în anul 1943 a fost că:
 "... din 1920 până în 1935, în 16 ani, s-au tăiat aproximativ" 1.280.000 ha, aproape o cincime din întreg patrimoniul nostru păduros. Culmi neatinse până atunci care au înfiorat chiar și pe economiștii și silvicultorii streini, observatori"----- Emil Popp: Pădurile și destinul nostru național, Sibiu, 1943, pag. 19

Anul 2016

Conform datelor Inventarului Forestier Național (IFN), Romania beneficiază de o suprafață totală de 7.046.056 ha de pădure, în creștere față de 1990 când în România erau 6,4 milioane hectare, de asemenea masa de lemn totală este de 2,24 milioane metri cubi, față de 1,4 milioane metri cubi raportați în 1986. Conform statisticii, pădurea crește anual în medie cu 7,8 metri cubi per hectar, având o creștere totală de peste 50 milioane metri cubi, mult peste cele 16-17 milioane metri cubi de lemn recoltat prin tăieri în fiecare an. Media de masă lemnoasă la hectar în România este de 321 metri cubi, față de o medie europeană de 147 metri cubi.Țări precum Austria (3,9 milioane ha păduri) sau Cehia (2,7 milioane ha păduri), cu o suprafață forestieră mult mai mică decât cea din România, exploatează anual 17 respectiv 15 milioane metri cubi masă lemnoasă.

Ponderea pe specii, în procente :

 rășinoase 30,97%
 fag 38,94%
 stejar 13,74%
 diverse 16,34%

Distribuția pădurilor pe forme de relief, în procente :

 munte 59,70%
 deal 33,80%
 câmpie 6,50%

Zone cu deficit de vegetație forestieră și disponibilități de împădurire, suprafața zonei forestiere în procente :

 Municipiul București 3%
 Călărași 4%
 Teleorman 5%
 Brăila, Constanța, Ialomița 6%
 Galați 8%
 Olt 10%
 Botoșani, Giurgiu 11%
 Dolj, Timiș, Tulcea 12%
 Vaslui 14%
 Ilfov, Satu Mare 16%
 Iași 18%
 Cluj 24%

Structura fondului forestier, pe forme de proprietate la sfârșitul anului 2016, în procente :

 proprietate privată persoane persoane fizice și persoane juridice 33,9%
 stat 66,1%

Datorită legislației defavorabile propriețății private, privații au în posesie  numai 33,9% din suprafața forestieră și exploatează doar 28,9% din totalul masei lemnoase ce se taie anual.

Deși anumite surse din media raportează constant despre problema tăierilor ilegale, alte opinii susțin că  tăierile ilegale reprezintă o cifră infimă raportat la creșterea anuală de zeci de milioane metri cubi de pădure , instituțiile statului Român efectuând anual 248 mii de controale.

Referințe

Bibliografie
 Constantin C. Giurescu: Carte pe digibuc.ro - "Istoria pădurii românești din cele mai vechi timpuri până astăzi", Editura Ceres, București, 1976
 Dumitru Drîmbă: Etude phisique et mécanique du bois roumains, Nancy, 1932

Lectură suplimentară
 Victor Giurgiu, Considerații asupra stării pădurilor României – partea I: declinul suprafeței pădurilor și marginalizarea împăduririlor, Revista Pădurilor, nr. 2/2010, pp. 3-16
 Rusu, E. & Cojinovschi, A. (2014). Structural Dynamics of Romanian Forests after 1990. Present Environment and Sustainable Development, 8(1), pp. 17-35. Retrieved 18 Apr. 2018

Legături externe

 https://silvanews.ro/alte-stiri/evolutia-padurii-romanesti/

 România
 Defrișarea
 Defrișarea

Defrișarea pădurilor din România


Jydske Asyl, egl. Sindssygeanstalten for Nørrejylland og senere Aarhus Universitetshospital, Risskov, var et psykiatrisk hospital i Risskov ved Aarhus

Historie
Anstalten blev oprettet af Staten ifølge plakat af 13. oktober 1847 (Placat angaaende Oprettelsen af en Helbredsanstalt for Sindssvage i Nørre-Jylland) og blev taget i brug 1. september 1852. Den var oprindelig alene bestemt for helbredelige sindssyge, men udvidedes ifølge lov af 16. februar 1856 til også at optage uhelbredelige patienter. Den var nærmest bestemt til behandling og forplejning af syge — indtil 270 af hvert køn —, der var hjemmehørende i Nørrejylland, ifølge Fællesregulativet af 3. november 1888 fra Aarhus, Viborg og Aalborg Stifter samt fra Skodborg-Vandfuld og Hjerm-Ginding Herreder i Ringkjøbing Amt; dog kunne også patienter fra andre dele af landet såvel som fra udlandet optages, for så vidt pladsen tillod det. Fra først af var der kun plads til 130 helbredelige, der kun havde ret til at blive i 2 år, hvis de ikke blev helbredte, men efter den 1856 vedtagne udvidelse, færdig 1861, blev der plads til 200 af hvert køn, der blev beholdt, så længe sygdommen varer, og 1881 udvidedes pladserne atter. Pr 1. december 1901 var der 493 patienter (deraf 235 mænd og 258 kvinder); i det hele blev der i perioden fra 1. september 1852 indtil 1. december 1901 optaget 6.490 patienter. De blev fordelt i 3 forplejningsklasser, for hvilke betalingen pr. dag i 1901 udgjorde 2,50, 1,50 og 1,08 kr.; uformuende blev forplejet på 3. klasse for 55 øre. Ved anstalten var der i 1901 ansat en overlæge (den eneste kgl. ansatte embedsmand), to reservelæger, en kandidat, en forvalter og kasserer, en bogholder, en oldfrue, en husholderske m.m.; i alt var der omkring 1901 knyttet ca. 140 funktionærer og tyende til Jydske Asyl.

Ved kgl. resolution af 2. januar 1858 udgjorde anstalten en egen menighed, og sognepræsten i Vejlby var præst ved anstalten. I 1940 blev Risskov Sogn udskilt fra Vejlby Sogn. Direktionen bestod oprindeligt af 3 medlemmer med overlægen som formand.

I 1921 blev Direktoratet for Statens Sindssygehospitaler oprettet, og Jydske Asyl blev underlagt dette direktorat, som i 1959 skiftede navn til Direktoratet for Statshospitalerne. En ny lov, der trådte i kraft 1976, overførte statens hospitaler til behandling af sindslidende til de amtskommuner, i hvilke de var beliggende; dvs. i Jydske Asyls tilfælde Århus Amt. Samtidig skiftede institutionen navn til Psykiatrisk Hospital i Århus.

Hjernesamlingen
I hospitalets kælder blev der tidligere opbevaret en samling af 9.479 hjerner udtaget fra afdøde patienters kranier i perioden fra 1945 til 1982.

Hjernesamlingen blev mulig, da Direktoratet for Statens Sindssygehospitaler oprettede Hjernepatologisk Institut. Formålet var at foretage hjerneundersøgelser. I 1945 begyndte indsamlingen af hjerner fra afdøde psykiatriske patienter. Dengang overvejede man ikke at spørge patienterne selv eller de pårørende om tilladelse til at tage deres hjerner. I dag er det ikke tilladt, og indsamlingen sluttede i 1982.

I 2017 besluttede politikerne i Region Midtjylland, at det ikke kan svare sig at flytte samlingen til Skejby. Derfor skulle samlingen destrueres. Senere blev det dog besluttet, at en del af samlingen skal doneres til et andet hospital i Danmark.

Arkitektur
Anstalten, der ligger smukt lige nord for Riis Skov, omtrent 700 alen fra kysten mellem Aarhus-Ryomgaard-banen og Grenaavejen, fra hvilken en allé fører op til den, indtager et areal af omtrent 100 tønder land (5 3/4 tønder hartkorn), hvoraf 27 1/2 tønder land går ind under avlsbruget, medens det øvrige er benyttet som byggegrund, have, skov osv.

Det store bygningskompleks, der er omgivet af udstrakte haveanlæg, er opført 1849-52 af gule mursten med skifter af røde sten efter en af anstaltens første overlæge Harald Selmer og bygningsinspektør F.F. Friis udarbejdet plan, der siden noget ændredes og udførtes af Gottlieb Bindesbøll, og udvidedes 1859-61 efter tegninger af Ferdinand Meldahl. Anlægsomkostningerne med grund, inventar osv. beløb sig til 269.080 rigsdaler, udvidelsen 1859-61 kostede 300.977 rigsdaler; to, 1886-88 opførte tilbygninger, et 1888-89 opført ligkapel på kirkegården (nedrevet omkring 1970) og nogle nybygninger 1898-99 kostede i det hele 243.928 kr. I 1892 blev der opført nogle funktionærboliger tegnet af Hack Kampmann. I 1889 opførtes maskinhuset efter tegninger af Ludvig A. Petersen. I 1892 blev gartnerboligen tegnet af arkitekt W.Th. Walther opført.

Bygningsanlægget var på opførelsestidspunktet inddelt i en herreafdeling mod nord og en kvindeafdeling mod syd, de mandlige og kvindelige patienter blev holdt skarpt adskilt under indlæggelsen. Komplekset består af et midtparti, der omslutter en aflang-firkantet gård, hvis østlige fløj er hovedbygningen, i to stokværk med kælder og ottekantet tårn med kobberdækket kuppel midt på facaden samt fremspringende partier med kamgavle. I de fritliggende længer vat indrettet kontorer i den nordre længe mens der var køkken, vaskeri og betjentboliger i den søndre. Den fjerde side af gården afsluttes af et jerngitter med murede piller.

Hovedbygningen rummede festsal, kirkesal og oprindeligt overlægens lejlighed indrettet i det centrale tårn. Festsalen er meget rigere udsmykket end kirkerummet; angiveligt fordi Selmer og Bindesbøll ikke ville risikere, at eventuelle religiøse vrangforestillinger hos patienterne skulle blive forstærket. De tidligere patientbygninger, der forgrener sig på nord- og sydsiden af midtpartiet, er omtrent alle i to stokværk (kun de to yderste på begge sider af indkørslen er i 1, enkelte partier i 3 stokværk). Patientfløjene var indrettet med et åbent korridorsystem anlagt langs de vestre og nordre langsider, således at patientrum og opholdsrum vendte mod lyset i syd og øst. Det lå Selmer meget på sinde at inddrage "Naturens Skjønheder [i en] venlig Beliggenhed og et afvexlende Landskab", og i parken fandtes der frugttræer og baner til tennis, boccia og andre spil.

Jydske Asyls hovedbygning blev fredet i 1979 (udvidet 1997) og regnes som et hovedværk inden for den tidlige historicisme og som et vendepunkt i Bindesbølls produktion.

Kirkegården
Anstalten havde sit eget vandværk ligesom sin egen kirkegård (indviet 20. november 1857), hvor den første overlæge Harald Selmer (død 1879) hviler (granitsten med portrætmedaljon). Kirkegården, der er landets ældste kirkegård knyttet til et psykiatrisk hospital, blev nedlagt 100 år senere, i 1957, men alligevel skete den sidste begravelse i 1962. Indførelsen af psykofarmaka i 1950'erne havde drastisk forbedret livsudsigterne for patienterne, så kirkegården var ikke længere nødvendig. I alt er 235 personer begravet her. Kirkegården er under nedlæggelse og skal benyttes som byggegrund for boliger.

Museum Ovartaci

Museum Ovartaci er et psykiatrisk museum centreret omkring kunst og genstande skabt af patienten Louis Marcussen, bedre kendt som Ovartaci, som var indlagt på hospitalet i 56 år fra 1929 til sin død, 91 år gammel, i 1985. Museet flytter i 2019 til en ny adresse.

Overlæger 1852-2018

 1852-1878: Harald Selmer
 1878-1898: Rasmus Holm
 1898-1901: Knud Pontoppidan
 1901-1921: Frederik Hallager
 1921-1945: Aage Thune Jacobsen
 1945-1979: Erik Strömgren
 1956-1972: Holger Voldby, overlæge for mandsafdelingen

Litteratur
 F. Hallager: Jydsk Asyl 1852-1902, Aarhus 1902.
 Johannes Nielsen og Eddie Danielsen (red.): Fra Jydske Asyl 1852 til Psykiatrisk Hospital i Århus 2002 - 150 års jubilæum, Århus 2002.
 Johannes Nielsen, Jørgen Nielsen og Eddie Danielsen: Kirkegården ved psykiatrisk hospital i Århus, Ovartaci Fonden, 2007.
 Tim Flohr Sørensen: "Kirkegården ved Jydske Asyl – betragtninger over æstetik, stoflighed og forfald", i: Det skjulte Aarhus, Fra bjerget til byen, 3 (2008).

Kilder

 Psykiatrisk Hospital på AarhusWiki
 Jydske Asyl hos 1001 fortællinger om Danmark

Psykiatri
Nedlagte hospitaler i Danmark
Etableret i 1852
Ophørt i 2018
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Aarhus Kommune

Jydske Asyl


Jul i Bakkekøbing er en norsk stop motion jule-familiefilm fra ,  instrueret af Rasmus A. Sivertsen. Filmen genbruger univers og persongalleri fra filmen Bjergkøbing Grandprix, omend personerne har let ændrede navne af ophavsretlige grunde.

Danske stemmer
 Claus Bue som Reodor Felgen
 Lasse Lunderskov som Ludvig
 Lars Ranthe som Søren Gundersen
 Lars Brygmann som Frimand Pløsen
 Peter Zhelder som Melvin/presserobotten
 Stig Hoffmeyer som Fortæller

Eksterne henvisninger

Norske film fra 2013
Julefilm fra Norge
Animationsfilm fra Norge
Norsksprogede film

Jul i Bakkekøbing


Antun Kresina (Anton, Ante), (Kresini, župa Žminj, 25. listopada 1934. – Rijeka, 21. veljače 1990.), hrvatski teolog i bibličar. Bio je profesor teologije. Mnogo je pridonio hrvatskoj biblijskoj znanosti.

Životopis
Rođen u Kresinima, župa Žminj. 1959. godine primio je svećeničke zavjete. Na godinj je diplomirao je i položio na KBF-u u Zagrebu licencijat iz teologije. Godine 1962. u Rimu na Papinskome biblijskome institutu položio je licencijat iz biblijskih znanosti. Tri godine poslije doktorirao je na Papinskome sveučilištu "Gregoriani". Doktorska teza nosila je naslov "O kršćanskoj duhovnoj zrelosti kod sv. Pavla". Poslije studija predavao je u Zadru Sv. pismo na Višoj bogoslovskoj školi. Od 1966./67. do smrti predavao je u Rijeci na Visokoj bogoslovskoj školi. Odgojio je brojne naraštaje studenata. Autor je većeg broja knjiga i znanstvenih radova. Upamćen po stotinama održanih predavanja. Bio je dio sjajnog niza znamenitih hrvatskih istarskih svećenika druge polovice 20. st.: Josipa Turčinovića, Alde Starića (uređivao Kršćansku sadašnjost), Antuna Heka (ravnatelj Pazinskoga kolegija i Antun Kresina. Svima je bilo zajedničko da su laserskom preciznošću uočavali problem i istom ga točnošću secirali i rješavali, čime je istarska Crkva znato pridonijela cjelokupnoj Crkvi u Hrvata. Bio je član Kršćanske sadašnjosti. Suradnik na projektu Zagrebačke Biblije.

U djelu Čovjek s onu stranu stvari razglaba rečenicu nobelovca Heisenberga "Znanost može bez religije i religija može bez znanosti, ali čovjek ne može bez jedne i druge." Kresina se bavi momentom rađanjem osobnog čovjekova iskustva pri susretu znanosti i vjere u njemu, želeći uskladiti te dvije dvaju zbiljnosti i ponuditi razmišljanja o novom znanstveno-filozofskom modelu: "holističkom i organizmičkom, koji bi uvažavao činjenicu da su svijet i čovjek u sebi jedna stvarnost, te da ih ne valja cijepati uime principa znanstveno-filozofskih modela koji dijele čovjeka i svijet od prirode, znanost od mistike, te stvarnim priznaju jedino ono što je izmjerljivo i svodivo na poznate fizikalne zakone."<ref name="KS">Kršćanska sadašnjost  (pristupljeno 6. rujna 2016.)</ref>

Umro je u Rijeci, a pokopan je u obiteljskoj grobnici u žminjskoj župi.

 Djela
 Svitanje iza Golgote O Bože žeže tvoja riječ, rukovet biblijskih razmišljanja koja su izlazila pod općim naslovom: »Kako čitati Bibliju«? u kršćanskoj obiteljskoj reviji »Kani« od 1986. do Antine smrti 1990.
 Čovjek s onu stranu stvari Poslanje egzegeze u Katoličkoj crkvi'' (preveli Ante Kresina, Zvonimir Izidor Herman i Mario Cifrak)

Izvori

Vanjske poveznice
Bogoslovska smotra 43 (1973.) Ante Kresina: Stanje biblijskih znanosti poslije Drugoga Vatikanskog sabora

Hrvatski rimokatolički teolozi
Životopisi, Rijeka

Antun Kresina


سور طبرق وهو بقايا «سور جستنيان» لتحصين مدينة طبرق والذي يحاذي ل ميناء طبرق على الطريق العام وهو سلسلة من الأسوار التي أنشأها الإمبراطور البيزنطي جستنيان لتحصين الإمبراطورية البيزنطية في برقة. وهو بحاجة إلى مزيد من التنقيب وحديثاً تم بناء واجهه بحرية عرقلت المزيد من عمليات التنقيب والبحث في الموقع.
 طـبرق

معالم طبرق
مواقع أثرية في ليبيا

سور طبرق


Napalm bombası, belirli sayıda yanıcı sıvıların pelteleştirilmiş benzin ile karışımıdır. İsim, orijinal koyulaştırıcı ve jelleştirici maddelerin iki bileşeninin bir birleşimidir: naftenik asit ve palmitik asitin birlikte çökeltilmiş alüminyum tuzları.

II. Dünya Savaşı'nda, Harvard Üniversitesi'nden Louis Fieser'in başkanlık ettiği bir kimya grubu tarafından geliştirildi. İlk olarak Pasifik'te Tinian Savaşı'nda kullanıldı. Vietnam Savaşı fotoğrafçısı olan Nick Ut, bir sözünde "Napalm hayal edebileceğiniz en korkunç silahtır. Su 100 derecede kaynar, napalm 800-1200 derece sıcaklık üretir" demiştir. Bazı durumlarda, hızlı öldürdüğünden dolayı kurbanlar fazla acı çekmez, fakat sağ kurtulanlarda 2. ve 3. derece yanıklar oluşur.

ABD, Vietnam Savaşı'nın sonlarına doğru daha güçlü bir Napalm'a ihtiyacı olduğunu, başlıca Napalm tekeli olan DOW Chemical'a bildirdi. Böylece daha korkunç olan Napalm-B karışımı ortaya çıktı. Bu karışımda ana yanıcı madde olarak, geleneksel Napalm'dan daha farklı bir yön çizilerek kerosen kullanıldı. Bu da daha yüksek bir ısı ortaya çıkmasını sağladı. Hiçbir uluslararası kanun askerî amaçlı Napalm kullanımını yasaklamıyor fakat sivil halka karşı kullanım 1980 yılında Birleşmiş Milletler kararıyla yasaklanmıştır.

Bileşenleri
Napalm B, napalm'ın (polistiren türevlerini kullanan) daha modern versiyonudur ve kimyasal bileşiminde belirgin bir şekilde farklı olmasına rağmen, genellikle basitçe "napalm" olarak anılır. Günümüzde kullanılan Napalm-B'nin (Süper Napalm) bileşenleri şunlardır:
 %60 benzin (Araç yakıtı ya da JP-4* Uçak yakıtı)
 %40 benzen (Kullanımı zorunlu değildir, bileşende bunun yerine %100 benzin de kullanılabilir.)
 Jel kıvamına gelinceye kadar Polistiren (Birçok alanda kullanıldığından kolayca elde edilir.)

Ayrıca bakınız
 Peleliu Muharebesi
 Kim Phuc
 Bomba

Kaynakça

Bombalar
Kimyasal silahlar
Yangın silahları
II. Dünya Savaşı silahları
Amerika Birleşik Devletleri icatları
Bilgi kutusu bulunmayan sayfalar

Napalm


Jesper Christiansen (født 18. juni 1980 i Odense) er en dansk tidligere dansk fodboldspiller. Han har har i en årrække spillet for flere danske klubber, samt klubber i England og Skotland.

Hans far, Mogens Christiansen, spillede for Odense Boldklub i 1970'erne og 1980'erne.

Referencer

Fodboldspillere fra Odense Boldklub
Fodboldspillere fra Kidderminster Harriers F.C.
Fodboldspillere fra Dunfermline Athletic F.C.
Fodboldspillere fra Kolding FC
Fodboldspillere fra Randers FC
Fodboldspillere fra FC Fredericia
Fodboldspillere fra FC Svendborg

Jesper Christiansen (fodboldspiller, født 1980)


ميلتون جيرولد شاب  وهو سياسي أمريكي ينتمي إلى الحزب الديمقراطي ويعد شاب أول شخص ينتمي إلى الديانة اليهودية يصبح حاكما على ولاية بنسلفانيا الأمريكية ولد ميلتون جيرولد شاب في 25 حزيران - يونيو من سنة 1912 في مدينة كليفلاند بولاية أوهايو الأمريكية تخرج شاب من معهد التكنولوجيا (التي أصبحت الآن جامعة وسترن ريزيرف) مع درجة البكالوريوس في الهندسة الكهربائية في سنة 1933 وفي عام 1936 انتقل إلى ولاية بنسلفانيا وفي خلال الحرب العالمية الثانية خدم شاب كضابط في سلاح الإشارة في الجيش الأمريكي في شمال أفريقيا وأوروبا أصبح شاب في يوم 19 من شهر كانون الثاني - يناير من سنة سنة 1971 حاكما على ولاية بنسلفانيا واعيد انتخابه حاكما للولاية في سنة 1974 وقد حكم الولاية إلى يوم 16 من شهر كانون الثاني من سنة 1979 توفي شاب في 24 من شهر تشرين الأول - نوفمبر من سنة 1994 عن عمر يناهز 82 عاما.

مراجع

أشخاص من كليفلاند (أوهايو)
أصحاب أعمال أمريكيون في القرن 20
أصحاب أعمال من كليفلاند
أفراد الجيش الأمريكي في الحرب العالمية الثانية
حكام ولايات أمريكيون يهود في الولايات المتحدة
حكام ولايات أمريكية من الحزب الديمقراطي
حكام ولاية بنسيلفانيا
خريجو جامعة كيس وسترن ريسرف
ديمقراطيون من ولاية بنسيلفانيا
سياسيون أمريكيون في القرن 20
سياسيون من كليفلاند
ضباط الجيش الأمريكي
عسكريون أمريكيون يهود
مرشحو الرئاسة الأمريكية لعام 1976
مرشحون رئاسيون أمريكيون يهود
مواليد 1912
مواليد في كليفلاند (أوهايو)
وفيات 1994
وفيات بسبب مرض آلزهايمر
يهود أمريكيون في القرن 20

ميلتون جيرولد شاب


An Amorphophallus schmidtiae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Wilbert Leonard Anna Hetterscheid ngan A.Galloway. An Amorphophallus schmidtiae in nahilalakip ha genus nga Amorphophallus, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Laos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Amorphophallus

Amorphophallus schmidtiae


The Pebble and the Penguin (titulada Hubi el Pingüino en España y La piedra y el pingüino en Hispanoamérica) es una película de animación estadounidense de 1995 dirigida por Don Bluth y Gary Goldman. Narra la historia de Hubi (voz original en inglés de Martin Short), un pingüino que desea encontrar una preciosa piedra para casarse con Marina, el amor de su vida, pero el mayor obstáculo para conseguirlo es Drake, malvado pingüino sin corazón que también quiere casarse con ella.

Argumento
En la Antártida, cada pingüino tiene que ofrecer a su novia en el día de la "fiesta del amor", la piedra más bella posible. Si ella la acepta, los dos pingüinos pueden vivir juntos y felices. Youbi, un pingüino algo tímido en el fondo se encuentra una gema verde encantadora, piensa ofrecer su amor, Marina. Desafortunadamente, el malvado Drake, una dura y violenta de pingüinos también se enamora de la bella. Él decide secuestrar y obligar a olvidar Youbi. Marina Youbi esperar, que para la espalda, la cara de los hombres, las tormentas, el asesino ... Pero no estará solo en su viaje, se sabe de un pingüino llamado Roco, que sueña con volar. Roco Youbi por lo tanto, será más seguro, superar sus miedos ... y encontrar Marina.

Reparto

Reparto

Banda sonora
"Now and Forever" (Hubie, Marina, Company)
"Sometimes I Wonder" (Hubie)
"The Good Ship Misery" (Company)
"Don't Make Me Laugh"  (Drake)
"Sometimes I Wonder - (Reprise)" (Marina)
"Looks Like I Got Me a Friend" (Hubie and Rocko)
"Now and Forever (Reprise)" (Company)
"Now and Forever (End Credits)" (Barry Manilow y Sheena Easton)

Enlaces externos
 The Pebble and the Penguin on Disney Screencaps.com

Películas de animación tradicional en dos dimensiones
Películas de Metro-Goldwyn-Mayer
Películas de Warner Bros. Animation
Películas de Warner Bros.
Películas sobre animales
Películas sobre pingüinos
Películas románticas
Películas ambientadas en la Antártida

The Pebble and the Penguin


ශ්‍රි ලංකාවේ ගංගා වර්ග

සාමාන්‍ය ගංගා සහ ඔයවල් ලෙස වර්ග 2කි.

ගංගා වල වසර පුරා අඩු වැඩි වශයෙන් ජලය ගලායන අතර ඔයවල් වසරේ වැඩි කාල සීමාවක් වැලි පෑදෙන තරමට වීයලී පවතී.

ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රධාන ගංගා අශ්‍රිත සිතියම

ප්‍රධාන ගංගා පිළිබඳ කෙටි හැඳින්විමක්

මහවැලි ගඟ***

ශ්‍රි ලංකාවේ දිගම ගඟයි. මධ්‍යම කදුකරයේ මහඑළිතැන්නෙන් ආරම්භ වී ත්‍රිකුණාමලයේ කොඩ්ඩියාර් බොක්කෙන් මුහුද ට එක්වන මහවැලි ගඟ කිලෝමීටර 335 ක දිගින් යුක්තයි.වාර්ෂිකව මහවැලි ගගෙන් මුහුදට ඇදී යන ජලස්කන්ධය අක්කර අඩි 640000ක් පමණ වෙතැයි මතයක් පවතී.මහවැලි ගඟ ගිරිතලේ පරාක්‍රම, සමුද්ර ය හා සොරබොර හා කන්තලේ අග්බෝ වැව ආදි පැරණි වැව් කිහිපයක් පෝෂණය කරනු ලබයි.පැරණි පොත්වල මහවැලි ගඟ හදුන්වන ලද්දේ මහා වාලුකා නදිය සහ මහා ගංඟා යන නමිනි.

කැලණි ගඟ***

ශ්‍රි ලංකාවේ පුජනීයත්වයක් ආරෝපණය වි ඇති ප්‍රධාන ගංගාවකි.සමනෙළ කදුවැටියෙන් ආරම්භ වී කොළඹ නගරයට උතුරින් පිහිටි කාක දිවයින අසලින් මුහුදට වැටෙයි.එහි ජල වහන ප්‍රාදේශය වර්ග කිලෝමීටර් 2690ක් වේ.වාර්ෂික ගඟට ලැබෙන ජලස්කන්ධය අක්කර අඩි 70190000ක් පමණ වන අතර එයින් මුහුදට යන්නේ 64% පමණි. මෙරට ජල විදුලිය නිපදවීම සදහා කළක සිටම බෙහෙවින් දායක වී ඇති ගංඟාව මෙයයි.නිතර නිතර ජල ගැලීම් වල‍ට ප්‍රසිද්ධ ගංඟාවකි.

කළු ගඟ***

කළු ගඟ රත්තපුර දිස්ත්‍රිකයට අයත් සමනළ අඩවියේ ඉදිකටුපාන අසලින් ආරම්භ වී කළුතර දිස්ත්‍රික්ය හරහා මුහුදට ටැටෙයි.ජල වහන ප්‍රදේශයේ විශාලත්වය හා වාර්ශික ලබන ජලස්කන්ධය අතින් දෙවැනි වන්නේ මහවැලි ගඟට පමණි.කළු ගඟේ ජලවහන ප්‍රදේශයේ විශාලත්වය වර්ග කිලෝමීටර් 2690 ක් වේ.ඒ වගේම මෙය ශ්‍රී ලංකාවේ පළලම ගංගාව වේ.ගංගා ධාරයට වාර්ශිකව ලැබෙන වැසි ජල ප්‍රමාණය අක්කර අඩි 962500 කි.එය වාර්ශිකව මුහුට ගලා යන ජලස්කන්ධය අක්කර අඩි 616000 කි.කළු ගඟ දරැණු ජල ගැලීම් සම්බන්ධව නරක ප්‍රසිද්ධියක් උසුලයි.

වලවේ ගඟ***

සමඒහ්නෙජ්ළෙජ් ෙජ්අෙේජ්ඩවියෙන් ආරම්භ වී ගලා විත් අම්බලන්තොටින් මුහුදට වැටෙයි.වලවේ ගඟ හරහා උඩවලව ජලාශය ඉදිකර ඇත.
ලංකාවේ ප්‍රධාන ගංඟා වලින් එකකි.දිග කිලෝමිටර් 137ක් පමණ වේ.වලවේ ගඟ හරහා උඩවලව ජලාශය ඉදි කර ඇත

බෙන්තරගඟ***

දකුණු පළාත සහ බස්නාහිර පළාත වෙන් කෙරෙන සිමාව සේ සැළකෙන්නේ බෙන්කර ගඟයි.දිග කිලෝමිටර් 72 කි.මෙහි
අවට ප්‍රදේශය සංචාරක ව්‍යාපාරය සදහා ඉතා දියුණු තත්ත්වයක පවතී.

අඔන් ගඟ***

අඔන් ගග මහවැලි ගංගාවේ  පහළ කොටසේදී එයට එක් වන ප්‍රධාන අතු ගංගාවයි.ආරම්භ වන්නේ නාලන්ද සහ මාතලේ කදු
වලිනි.වේගයෙන්  ගලන ගඟක් නොවේ.එහි ගමන් මග වංගු සහිතයි.මෙහි පහළ කොටසේ කුඩා වැලි දුපත් ඇත.

මැණික් ගග***

ඌව පළාතේ කදු වැටිවල දකුණු බෑවුමෙන් ආරම්භ වි රැහුණු වනෝද්‍යානය හරහා ගොස් යාල නම් ස්ථානය හරහා මුහුදට
වැටේ.දිග කිලෝම්ටර් 114 කි.මැණික් ගග අසබඩ පිහිටි කතරගම පුදබිම නිසාu එය පුජනීයත්වයට පත් වී ඇත.අවුරැද්දේ වැඩි
කාලයක් මැණික් ගඟ වතුර අඩුවෙන් ගලා බසියි.

පින්තුර ගැලරිය

මුලාශ්‍ර

ශ්‍රි ලංකාවේ දිය ඇළි ගංඟා හා වනාන්තර

ගංගා - ශ්‍රී ලංකා
ගංගා

ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රධාන ගංගා


Kosmos 2243, ruski vojni izviđački satelit, iz programa Kosmos. Vrste je Jantar-1KFT (Kometa br. 16L).
Lansiran je 27. travnja 1993. godine u 10:35 s kozmodroma Bajkonura (Tjuratama) u Kazahstanu, startni kompleks br. 31. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Sojuz-U 11A511U. Orbita mu je bila 190 km u perigeju i 238 km u apogeju. Orbitna inklinacija bila mu je 70,35°. Spacetrackov kataloški broj je 22641. COSPARova oznaka je 1993-028-A. Zemlju je obilazio u 88,77 minuta. Pri lansiranju bio je mase 6600 kg.

Pripadao varijaciji letjelica klase Jantar, poslije nazvanoj Kometa. Namjena im je bilo vođenje visokopreciznih topografskih pregleda. U orbiti su ostajali po 44 do 45 dana i isticali su se po relativno kružnim orbitama između 210 i 280 km. Sve ove misije izvršene su s bajkonurskog kozmodroma u područje nagiba od 65 do 70 stupnjeva. Lansirani su jednom ili dvaput godišnje.

Vratio se u Zemljinu atmosferu 6. svibnja 1993. godine.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия "Космонавтика". Хроника освоения космоса. 1993 год. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2243


Campionatul Mondial al Cluburilor 2018 va fi cea de-a 15-a ediție a Campionatului Mondial al Cluburilor FIFA. La acest turneu vor participa cele 6 echipe campioane din fiecare continent plus echipa care a castigat Campionatul intern din tara gazda. Real Madrid CF este castigatoare editiei precedente, iar anul acesta va incerca sa castige trofeul pentru a 4-a oara.

Turneul va fi găzduit de Emiratele Arabe Unite, intre 12 si 22 decembrie 2018.

Echipe calificate

Stadioane și orașe
Cele două locații sunt Stadionul Sheikh Zayed în Abu Dhabi și Stadionul Hazza Bin Zayed în Al Ain.

Arbitri officiali
Un total de șase arbitrii, doisprezece arbitrii asistenți, și șase arbitrii asistenți video au fost aleși pentru acest turneu.

Meciurile

Prima rundă

A doua rundă

Meci pentru locul cinci

Semifinale

Meci pentru locul trei

Finala

Marcatori

1 autogol
 Léo Silva (Kashima Antlers, contra lui Guadalajara)
 Yahia Nader (Al Ain, contra lui Real Madrid)

Clasament final

Premii
Următoarele premii au fost acordate la încheierea turneului.

Referințe

2017
2017 în fotbal

Campionatul Mondial al Cluburilor FIFA 2018


Léa Cristina Lexa Araújo (n. 22 februarie 1995, Rio de Janeiro, BRA), cunoscută profesional ca Lexa, este o actriță, cântăreață și cantautoare braziliană.

Discografie

Albums
 2015 : Disponível

EPs
 2015 : Posso Ser

Turnee

Legături externe

Lexa


An Schoenoplectiella wallichii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Kaare Arnstein Lye. An Schoenoplectiella wallichii in nahilalakip ha genus nga Schoenoplectiella, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schoenoplectiella

Schoenoplectiella wallichii


La saison 2022-2023 du FC Nantes est la  de l'histoire du club nantais. Le club est engagé dans 4 compétitions : le Trophée des champions (), la Ligue 1 (), la Ligue Europa () et la Coupe de France (). Après une saison éprouvante et surchargée d'une cinquantaine de matchs, le FC Nantes reproduit le même scénario que lors de la saison 2004-2005, en se maintenant à la dernière journée sur un score final de 1-0.

Pré-saison et pause internationale

  : calendrier de la Ligue 1 dévoilé par la LFP ;
  : reprise de l'entraînement à la Jonelière ;
  au  : stage de préparation à La Baule ;
  : Macron dévoile le nouveau maillot domicile de la saison ;
  : Trophée des champions 2022 à Tel Aviv ;
  :  de Ligue 1 ;
  :Macron dévoile le nouveau maillot extérieur de la saison ;
  : Macron dévoile le nouveau maillot third de la saison ;
  au  : 2ème stage de préparation à Faro, au Portugal durant l'intersaison liée à la Coupe du monde 2022.

Effectif et encadrement

Transferts

Encadrement technique

Effectif

|-
!colspan=8 style="background: #FFEC00 " align=center|
|-

|-
!colspan=8 style="background: #FFEC00 " align=center|
|-

|-
!colspan=8 style="background: #FFEC00 " align=center|

Joueurs en prêt

Matchs de la saison

Matchs amicaux

Matchs officiels de la saison

Le club est engagé dans 4 compétitions : le Trophée des champions (), la Ligue 1 (), la Ligue Europa () et la Coupe de France ().
 Le Trophée des champions 2022 est la  du Trophée des champions et la  sous cette appellation. Cette rencontre oppose le vainqueur du championnat de France de la saison précédente au vainqueur de la Coupe de France de la saison précédente.
 La Ligue 1 2022-2023 est la  du championnat de France de football et la  sous l'appellation . La division oppose 20 clubs en une série de 38 rencontres. Les meilleurs de ce championnat se qualifient pour les coupes d'Europe que sont la Ligue des champions, la Ligue Europa et la Ligue Europa Conférence.
 La Ligue Europa 2022-2023 est la  de la seconde plus prestigieuse coupe européenne des clubs de football, la  sous le nom de Ligue Europa. Organisée par l'UEFA, la compétition est ouverte aux clubs de football des associations membres de l'UEFA, qualifiés en fonction de leurs bons résultats en championnat ou coupe nationale. La compétition oppose 32 clubs à partir de la phase de groupes en une série de 6 rencontres puis se poursuit avec une phase à élimination directe en matchs aller-retour, excepté pour la finale.
 La Coupe de France 2022-2023 est la  de la coupe de France, une compétition à élimination directe mettant aux prises tous les clubs de football amateurs et professionnels à travers la France métropolitaine et les DOM-TOM. Elle est organisée par la FFF et ses ligues régionales.

Légende : csc = but marqué contre son camp ; pén = sur penalty ; (ℳ) = match en multiplex
 Match en retard

Classement

Statistiques

Statistiques collectives

Statistiques individuelles

Buteurs

Passeurs

Cartons jaunes

Cartons rouges

Canari du mois
Le FC Nantes a mis en place en 2017-2018, un système permettant aux supporters de voter pour le meilleur joueur nantais durant chaque mois de l'année. (entre parenthèses, le nombre de trophées remportés par le joueur.)

Équipe type

Business Club FC Nantes
 Club Entreprises du FC Nantes
 Anvolia
 Crédit mutuel
 E.Leclerc Pôle Sud
 Flamino
 Groupe AFD
 LNA Santé
 Macron
 Millet Fenêtres et Façades
 Nantes Métropole
 Préservation du Patrimoine
 Proginov
 Synergie
 ZEbet

Affluence et télévision

Affluence

L'affluence à domicile du FC Nantes atteint un total :
 de  en 19 rencontres de Ligue 1, soit une moyenne de /match.
 de  en 4 rencontres de Ligue Europa, soit une moyenne de /match.
 de  en 2 rencontres de Coupe de France, soit une moyenne de /match.
 de  en 25 rencontres toutes compétitions confondues, soit une moyenne de /match.

Affluence du FC Nantes à domicile

Retransmission télévisée

Notes et références

Notes

Références

Nantes
Saison du FC Nantes
Nantes

Saison 2022-2023 du FC Nantes


Positiva Radio es una estación radial chilena fundada en 2003 perteneciente al grupo periodístico de diarios regionales de El Mercurio. Cuenta con una red de 14 emisoras a lo largo de Chile, enfocándose en ser una radio con sentido regional y con transmisiones locales, entre las que se encuentran Copiapó, Valdivia, y Chiloé.

Historia
Radio Positiva nace en el año 2003 con el formato de música tropical y de emisiones locales, dando un enfoque de ser radio con sentido regional.

Durante el año 2008, la señal de Valparaíso se convirtió en la última frecuencia en la banda de amplitud modulada en conseguir una concesión en el país.

El 1 de mayo de 2019, Positiva FM cambia su formato musical orientándose a los artistas de características urbanas, orientándose al público adolescente y preadolescente, siendo igual que Los40 y Radio Disney, dejando de lado la música tropical. Además cambió su eslogan, voz institucional y sitio web.

Emisoras hermanas y su sitio web
La red de diarios regionales de El Mercurio también posee otras dos radioemisoras:
 Digital FM: Emisora radial dedicada a llevar noticias, servicios, música y compañía a la comunidad y cultura a varias localidades de Chile. Inició sus transmisiones en 2004.
 Radio Universo: Emisora radial dedicada a los clásicos del pop, rock, anglo desde la época de los años 70 hasta la actualidad. Inició sus transmisiones en 1985.

Frecuencias anteriores
 102.7 MHz (Iquique), hoy Radio La Mega, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 101.7 MHz (Pica); hoy Radio Paulina, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 95.7 MHz (Calama), hoy FM Okey, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 94.7 MHz (La Escondida).
 94.7 MHz (El Salvador).
 101.3 MHz (Copiapó), hoy Radio Agricultura, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 92.9 MHz (La Serena/Coquimbo), hoy Radio Universo.
 93.1 MHz (Ovalle), hoy Radio Estación FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 89.7 MHz (Vicuña); hoy Radio San Bartolomé en el 89.9, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 92.3 MHz (La Ligua); hoy Radio Somos y 93.9 MHz; hoy FM Okey, ambas sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 90.5 MHz (La Calera); hoy Beat FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 92.5 MHz (Quillota); hoy Nexo FM en el 92.7, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 88.9 MHz (Viña del Mar/Valparaíso); hoy Estilo FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 90.7 MHz (San Felipe/Los Andes) Radio Azúcar, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 106.1 MHz (Casablanca); hoy Radio Manos Unidas, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 100.5 MHz (Melipilla); hoy Estilo FM en el 100.7, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 88.3 MHz (San Antonio); hoy Estilo FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 94.9 MHz (Buin), hoy Radio Azúcar, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 94.7 MHz (San Fernando), hoy Radio Caramelo, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 102.3 MHz (Curicó); hoy Radio Nuevo Mundo, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 90.9 MHz (Talca); hoy Radio Chilena del Maule y 99.5 MHz; hoy Estilo FM, ambas sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 90.1 MHz (Bulnes); hoy Radio Interactiva, sin relación con Medios Regionales.
 90.3 MHz (San Carlos); hoy Radio Morenna, sin relación con Medios Regionales.
 103.3 MHz (Chillán); hoy Estilo FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 101.7 MHz (Concepción); hoy Estilo FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística y 105.5 MHz; hoy Digital FM.
 94.3 MHz (Cabrero); hoy Radio Central, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 98.1 MHz (Victoria); hoy Millaray FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 107.9 MHz (Villarrica/Pucón), disponible sólo para radios comunitarias.
 91.1 MHz (Osorno); hoy Radio Agricultura y 95.1 MHz; hoy La Sabrosita, ambas sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 96.9 MHz (Puerto Montt); hoy Radio Agricultura, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 102.3 MHz (Puerto Varas); hoy El Conquistador FM, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.
 98.7 MHz (Punta Arenas); hoy Radio Agricultura, sin relación con El Mercurio Sociedad Anónima Periodística.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web de Positiva FM

El Mercurio Sociedad Anónima Periodística
Positiva FM
Emisoras de radio juveniles
Emisoras de radio fundadas en 2003

Positiva Radio


Forbasy este o comună slovacă, aflată în districtul Stará Ľubovňa din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 440 de locuitori.

Istoric
Localitatea Forbasy este atestată documentar din 1311.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Forbasy


An Carex pandanophylla in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Baron Clarke. An Carex pandanophylla in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Myanmar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex pandanophylla


Direcția Securității de Stat  (), cunoscută ca  Sigurimi , a fost serviciul de securitate națională și poliție secretă al Republicii Populare Socialiste Albania. Scopul era protejarea Albaniei de pericole.

În 2008, parlamentul albanez a discutat despre deschiderea așa-numitelor "dosare Sigurimi", însă Partidul Socialist din Albania a contestat acest lucru. O comisie guvernamentală, creată în 2015, a fost însărcinată cu publicarea dosarelor Sigurimi și cu identificarea candidaților pentru funcții publice care au colaborat cu regimul comunist; totuși, la începutul lui 2017, comisia nu și-a început încă activitatea, iar criticii au subliniat că majoritatea dosarelor au fost probabil distruse de mult timp.

Istorie
Sigurimi, potrivit lui Robert Elsie,  a fost înființat pe 19 martie 1943. Conform unor studii recente, organizația a fost instituită  pe 10 decembrie 1944, numită Departamentul pentru Apărarea Poporului (Sârbocroată: Odjeljenje za zaštitu naroda or Odeljenje za zaštitu naroda, Одељење за заштиту нaрода).

Organizare
Sigurimi avea câte un sediul central local în fiecare dintre cele douăzeci și șase de districte ale Albaniei.

A fost organizată în continuare în secțiuni care privesc controlul politic, cenzura, dosarele publice, taberele de detenție, trupele de securitate internă, securitatea fizică, contraspionajul și inteligența străină.

Funcția principală a secției de control politic a fost monitorizarea corectitudinii ideologice a membrilor de partid și a altor cetățeni. Ea a fost responsabilă pentru curățirea partidului, a guvernului, a armatei și a propriului aparat al indivizilor care au fost strâns asociate cu Iugoslavia, Uniunea Sovietică sau cu China, după ce Albania a rupt de la alianțe succesive cu fiecare dintre aceste țări. O estimare a indicat că cel puțin 170 de membrii ai comitetului politburo comunitar sau ai comitetului central au fost executați ca urmare a investigațiilor lui Sigurimi. Secțiunea de control politic a fost, de asemenea, implicată într-un program amplu de monitorizare a convorbirilor telefonice private.

Secțiunea de cenzurare funcționează în cadrul presei, al radioului, al ziarelor și al altor mijloace de comunicare, precum și în cadrul societăților culturale, al școlilor și al altor organizații.

Secțiunea de înregistrări publice a gestionat documente guvernamentale și statistici, în special statistici sociale și economice care au fost tratate ca secrete de stat.

Secțiile de lagăre de detenție au fost acuzate de reeducarea politică a deținuților și de evaluarea gradului în care acestea reprezintă un pericol pentru societate. Poliția locală a furnizat gărzi pentru paisprezece tabere de detenție din întreaga țară.

Secțiunea de contraspionaj a fost responsabilă pentru neutralizarea operațiunilor de informații externe din Albania, precum și a mișcărilor interne și a partidelor care s-au opus Partidului.

În cele din urmă, secția de informații străine a menținut personalul în străinătate și la domiciliu pentru a obține informații despre capabilitățile și intențiile străine care au afectat securitatea națională a Albaniei. Ofițerii săi au ocupat funcții de acoperire a misiunilor diplomatice străine ale Albaniei, a birourilor comerciale și a centrelor culturale.

Directori

Referințe

Legături externe
Library of Congress Country Study of AlbaniaData as of April 1992

Fondări în 1944
Desființări în 1991
Blocul estic
Organizații desființate
Politica Albaniei
Poliții politice
Poliții secrete
Represiune politică
Servicii secrete

Sigurimi


An Trisetaria panicea in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Jean-Baptiste de Lamarck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Elena Paunero. An Trisetaria panicea in nahilalakip ha genus nga Trisetaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trisetaria

Trisetaria panicea


La Recopa Sudamericana 1987 se jugó cuatro partidos en el Estadio Nacional de Lima, Perú, para el tercer lugar entre el club brasileño Internacional y el Colo-Colo chileno. Para la final los equipos de Universitario y Fluminense jugaron en el estadio Estadio Nacional.

Clubes clasificados

Tercer lugar y cuarto lugar

Ida

{| width=100%
|width=17%|
|width=66% rowspan=2|
{| align=center cellpadding="2(5)" cellspacing="2(4)" style="background: #D0E7FF; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" width=100%
|- bgcolor=#006699 style="color:white;"
!width=50%|5
!width=50%|1
|- bgcolor=#006699 style="color:white;"
|colspan=2| de , 17:30 (hora local), </span>
|- style="border-bottom:1px solid #aaa;"
|width=50%|
{| cellpadding="2" cellspacing="0" style="background: #D0E7FF; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" width=100%
|- style="border-bottom:1px solid #006699;"
|width=10%|  22||width=10%|DEL||width=65%| Cláudio Adão ||width=15%|
|-
|    6||DEF|| Gamarra||

Recopa Sudamericana

Recopa Sudamericana 1987


Baddesley Ensor es una parroquia civil y un pueblo del distrito de North Warwickshire, en el condado de Warwickshire (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Baddesley Ensor tiene una superficie de 4,66 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Baddesley Ensor tenía 1921 habitantes (48,31% varones, 51,69% mujeres) y una densidad de población de 412,23 hab/km². El 21,5% eran menores de 16 años, el 70,54% tenían entre 16 y 74, y el 7,96% eran mayores de 74. La media de edad era de 39,42 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 24,14% estaban solteros, el 59,15% casados, y el 16,71% divorciados o viudos.

El 97,97% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 1,3% de la población, mientras que el 0,73% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 99,43% eran blancos, el 0,42% mestizos y el 0,16% asiáticos. El cristianismo era profesado por el 82,29%, el budismo por el 0,16%, el sijismo por el 0,16%, y cualquier otra religión, salvo el hinduismo, el judaísmo y el islam, por el 0,16%. El 9,45% no eran religiosos y el 7,79% no marcaron ninguna opción en el censo.

Había 788 hogares con residentes, 15 vacíos, y 3 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Warwickshire
Parroquias civiles de Warwickshire

Baddesley Ensor


Morés es una estación ferroviaria situada en el municipio español de Morés en la provincia de Zaragoza, comunidad autónoma de Aragón. Cuenta con servicios de Media Distancia.

Situación ferroviaria
La estación se encuentra en el punto kilométrico 263,6 de la línea férrea de ancho ibérico que une Madrid con Barcelona a 434 metros de altitud, entre las estaciones de Saviñán y de Purroy. El tramo es de vía única y está electrificado.

Historia
La estación fue inaugurada el 25 de mayo de 1863 con la apertura del tramo Medinaceli - Zaragoza de la línea férrea Madrid-Zaragoza por parte de la Compañía de los Ferrocarriles de Madrid a Zaragoza y Alicante o MZA. En 1941, la nacionalización del ferrocarril en España supuso la integración de la compañía en la recién creada RENFE.

Entre 1977 y 1983, fecha en que fueron sustituidos por autobuses, existió un servicio desde Zaragoza-El Portillo prestado por un Ferrobús que, vía Calatayud, Daroca y Caminreal, enlazaba con Teruel. Este servicio tenía una duración de 4 h y 56 min.

Desde el 31 de diciembre de 2004 Renfe Operadora explota la línea mientras que Adif es la titular de las instalaciones ferroviarias.

La estación
El edificio de viajeros es una estructura rectangular con tejado a cuatro aguas, con siete vanos por costado con arcos de medio punto en todos ellos, típica de las estaciones de la línea. Presenta disposición lateral a la vía. El andén lateral da acceso a una vía de apartado (vía 2) y el andén central, de reducida amplitud y con una exigua marquesina, da servicio a otra vía de apartado (vía 3) y a la vía principal (vía 1). Dispone de un refugio de obra en el andén lateral donde aguardar la llegada del tren. Las instalaciones se completan con una subestación eléctrica y un almacén en buen estado y en uso, aunque sin conexión con las antiguas vías en topera de las que disponía la estación. También dispone de aparcamiento, con zona reservada para autobuses y PMR.

Servicios ferroviarios

Media Distancia
Renfe presta servicios de Media Distanciagracias a sus trenes Regionales en los trayectos indicados, realizando dos servicios diarios por sentido en total, de la forma que se detalla a continuación. El servicio regional con destino/origen Madrid-Chamartín a Lérida se presta una vez al día por sentido con trenes automotores eléctricos R-470 de Renfe. El servicio Zaragoza-Arcos de Jalón se presta una vez al día por sentido con antiguos Intercity reconvertidos a regionales, los trenes de la serie 448 de Renfe. Los trenes con origen/destino Ariza o Calatayud no circulan los sábados. El horario oficial de Renfe puede descargarse de esta página de la Asociación de amigos del ferrocarril de Castilla-La Mancha.

Referencias

Notas

Enlaces externos
 Media Distancia Aragón en la web de Renfe.

Morés
Morés
Morés
Morés
Estaciones de ferrocarril de España inauguradas en 1863
Estaciones de ferrocarril de Aragón inauguradas en el siglo XIX

Estación de Morés


Atheriniformes takımının Atherinoidea alttakımına 47 cinsleri ile 8 familyaya ayırılan 280 balık türü aittir.

Dünyanın çok kırsal bölgelerinde yaygın olan bir balık takımıdır;
ABD'nin doğusunda, Kaliforniyada, Orta Amerika'da, Küba'da, Madagaskar'da, Güneydoğu Asya'da; Filipinlerde, Neuguinea'da ve Kuzey ve doğu Avustralya'da bu takıma ait balıklara rastlanabilinir.

Bazı bilimciler bu takımın Melanotaenidae, Bedotiidae, Pseudomugilidae ve Telmatherinidae familyalarını Atheriniformes takımının içinde Melanotaenioidei adında yeni bir alt takıma koymak istemektedirler (Sparks & Smith, 2004).

Notocheiridae
Notocheiridae familyasına ait deniz balıkları Güney Afrika'nın, Hindistan'ın, Japonya'nın, Avustralya'nın, Hawaii'ın ve Şili'nin denizlerinde yaşarlar.

Dentatheridae
Dentatherina merceri monotipik bir familya olan Dentatherinidae'nin tek türü olarak Filipinlerin, Neuguinea'nın ve Kuzeydoğu Avustralya'nın denizlerinde yaşar.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Atheriniformes


بلدية تورمياس (بالإسبانية: Tormellas) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية تورمياس 69 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية تورمياس

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

تورمياس


Milan Nikolić (serb.: Милан Николић; * 2. Juli 1979 in Svetozarevo) ist ein serbischer Akkordeonist.

Leben und Wirken
In jungen Jahren kam er mit seiner Familie nach Paris, wo er am Konservatorium Musik studierte. Wieder zurück in seinem Heimatland wurde er mehrfach als "bester Akkordeonist Serbiens" ausgezeichnet.

Zusammen mit dem Sänger Marko Kon gewann er die Beovizija 2009, daher durften die beiden beim Eurovision Song Contest 2009 in Moskau für Serbien an den Start gehen. Mit dem Popsong Cipela erreichten sie Platz 10 im zweiten Halbfinale und verpassten so den Einzug ins Finale.

Weblinks
 Serbien: Marko Kon & Milan bei eurovision.de

Interpret eines serbischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Autor eines serbischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Musiker (Serbien)
Akkordeonist
Serbe
Geboren 1979
Mann

Milan Nikolić (Musiker)


La chalga (en búlgaro: Чалга) es un género musical popular búlgaro. Tiene influencias árabes, balcánicas, griegas y turcas, así como músicas entre las que se incluye el filmi y el klezmer. Es conocido por sus repetitivos ritmos musicales y de baile. La chalga alcanzó gran popularidad en los años 1990 en Bulgaria.

Historia
La chalga está relacionada con la música de Europa del Este, más concretamente de la región de los Balcanes, y se encuadra dentro de la categoría pop folk, o lo que en musicología se conoce como "etno-pop". La palabra "chalga" procede de la palabra turca çalgı (desde el estilo de música árabe chalghi o tchalgi en Bagdad, Irak) - que significa "instrumento musical". Un chalgadzhia (en turco: Çalgıcı) es aquel que puede tocar diferentes tipos de música. Estos músicos comenzaron inicialmente tocando este género musical en festivales, bodas y diferentes reuniones populares.

Época comunista
Durante la época comunista, la chalga tenía una reputación negativa y no era bien aceptada. Todor Zhivkov, el último líder comunista búlgaro, emprendió un camino más nacionalista en los años 1980 y algunas tradiciones folclóricas como la chalga fueron consideradas inferiores con respecto a aquellas puramente eslavas. La chalga se consideró inapropiada desde el punto de vista moral del gobierno socialista, debido a sus ritmos y bailes provocativos y, en ocasiones, letras lascivas. Sin embargo, los cánones que dictaba el gobierno socialista búlgaro no encajaba con los gustos de la población y ello explica la gran popularidad de las reuniones musicales en las bodas, donde sí actuaban músicos de chalga. Mientras que en Bulgaria se desaprobaba, en la vecina RSF Yugoslavia, en cambio, un estilo muy similar, el turbo folk, fue concebido con muchas menos restricciones y con un gran éxito popular.

En los Balcanes, las tradiciones folclóricas se estaban modernizando. En Grecia, la música pop estaba incorporando el tradicional laïko, un género basado fundamentalmente en los melos, de los griegos de Asia Menor. Muchos de sus temas fueron usados, más tarde, por los músicos búlgaros. El skiladiko, es un género derivado del laïko y muy similar a la chalga búlgara, como demostró la Kristal Orchestra y otros artistas.

En 1989, cuando el régimen de Zhivkov cayó, las restricciones fueron menores. Los "nuevo" y "prohibido" era actualidad y una nueva generación de músicos se aprovechó de ellos, componiendo canciones que un año antes habrían sido censuradas. La chalga, además, alcanzó el público de masas y, pese a que aún se consideraba ampliamente como música poco elaborada y de poco estatus social, ganó mucha popularidad en las décadas siguientes.

Liberalización y popularidad
Fue entonces cuando aparecieron en escena una gran cantidad de cantantes femeninas de chalga como Toni Dacheva, vocalista de Kristal Orchestra, Gloria, Konstantin, Desi Slava, Ivana y Anelia. También surgieron varios estudios y sellos discográficos especializados como Payner Music y Planeta, cuyos videoclips aparecían constantemente en los programas de televisión.

A comienzos del  la popularidad de la chalga continuó ascendiendo de manera importante en Bulgaria y cada vez recibía más influencias de otros géneros musicales de la región, como el turbo folk serbio o el manele de Rumania. Una prueba de ello fue la formación Sahara, compuesta por la cantante búlgara Andrea y el cantante rumano de manele Costi Ioniţă. Tanto Andrea como Preslava son las mejores exponentes de la nueva chalga.

Críticas
Al igual que otros géneros musicales estereotipados, como el mencionado turbo folk, la chalga ha recibido numerosas críticas por los mensajes y la imagen que muestra. En los artistas de chalga es habitual encontrar letras de canciones que hablan sobre amor, sexo y diversión. En la población búlgara la chalga tiene un gran éxito, especialmente entre los sectores jóvenes que acuden en masa a los clubs donde se reproduce este tipo de música.

Varias de las críticas van dirigidas al efecto que produce en la moral de los jóvenes este tipo de letras, en ocasiones machista incluso cuando son las mujeres quienes más éxito tienen en las listas de éxitos búlgaras de Chalga, como Andrea, Preslava, Galena, Sonia Nemska, Anelija, Ivana Todorova, Gergana, Cvetelina Yaneva, Glorija, Emanuela o Emilia Valeva. Muchas de ellas responden a inconfundibles estereotipos formados por jóvenes de "grandes pechos, extensiones de cabello, un bronceado artificial y ropa ajustada". Precisamente, Ivana aseguró que tras la chalga es sinónimo de avence en la sociedad y que tras la eliminación de la censura las letras de las canciones habían adquirido tintes más explícitos, incluso obscenos, pero reconoció que "lo malo es que esta ola retro de desnudez, cinismo y crudeza ha vuelto a aparecer". Por su parte, el cantante homosexual de chalga, Azis, afirmó abiertamente que "pop-folk es sexo, hablemos con la verdad. Nosotros vendemos sexo. Mis colegas mujeres hacen que las mujeres sueñen con parecerse a ellas, mientras que los hombres sueñan con ellas".

También, el término "chalga" o incluso "pop folk" implica populismo, tradicionalismo y conservadurismo, puesto que muchas de las canciones de chalga se cantan en fesivales populares, bodas, fiestas familiares y otras celebraciones. La chalga está presente en las celebraciones de los partidos políticos y también está estrechamente ligada al crimen organizado. Esto provoca que muchas personas oculten que escuchan chalga por miedo a los prejuicios y los negativos términos que lleva asociado este género. Georgi Lozanov, presidente del Consejo de Medios Electrónicos, lamentó que la chalga se está convirtiendo en "un estilo de vida que legitima la prostitución por tratar el cuerpo de la mujer como un objeto", aunque reconoce el indudable sentido patriótico del género musical.

Referencias

Enlaces externos
 Chalga playlist
 Music-Bulgaria.com - Lista de discos de chalga
 Chalga music - Portal web sobre chalga

Música de Bulgaria
Música de los Balcanes
Géneros de música pop

Chalga


Amaryllidoideae, biljna potporodica, dio porodice zvanikovki. Podijeljena je na petnaest tribusa.

Tribusi
 Amaryllideae Dumort.
 Calostemmateae D.Müll.-Doblies & U.Müll.-Doblies
 Clinantheae Meerow
 Cyrtantheae Traub
 Eucharideae Hutch.
 Eustephieae (Pax) Hutch.
 Galantheae Parl.
 Griffineae Ravenna
 Haemantheae Hutch.
 Hippeastreae Herb. ex Sweet
 Hymenocallideae (D. et U. M.-D.) Meerow
 Lycorideae Traub ex D. Müll.-Doblies & U. Müll.-Doblies
 Narcisseae Lam. & DC.
 Pancratieae Dumort.
 Stenomesseae Traub

Izvori

Zvanikovke

Amaryllidoideae


Bernd Leno (n. 4 martie 1992) este un fotbalist german care joacă ca portar la Fulham FC în Premier League din Anglia.

Carieră internațională
Leno a primit primul său apel la echipa germană în octombrie 2015 pentru meciurile de calificare pentru Euro 2016 împotriva Republicii Irlandei și Georgia.

Statistici

Referințe

Fotbaliști germani
Portari germani
Portari
Fotbaliști ai Bayer Leverkusen
Fotbaliști ai Arsenal FC

Bernd Leno


{ "type": "ExternalData", "service": "geoline", "ids": "Q2177446", "properties": { "stroke": "#FF0000", "stroke-width": 3 } }

Die Ruta 25 ist eine Nationalstraße im südamerikanischen Andenstaat Bolivien.

Streckenführung
Die Straße hat eine Länge von 481 Kilometern und verläuft in der Yungas-Region zwischen den beiden Gebirgszügen der Cordillera Real und Cordillera Oriental.

Die Ruta 25 verläuft von Nordwesten nach Südosten im östlichen Teil des Departamento La Paz und im westlichen Teil des Departamento Cochabamba. Die Straße beginnt als Abzweig der Ruta 3 an der Kontrollstation Unduavi nordöstlich von La Paz. Sie führt dann in südöstlicher Richtung über die Ortschaften Chulumani, Inquisivi und Morochata und mündet in der Hochebene von Cochabamba bei Vinto in die Ruta 4.

Die Ruta 25 ist nicht asphaltiert, sie besteht auf ihrer gesamten Länge aus Schotter- und Erdpiste.

Geschichte
Die Straße ist mit Ley 2817 vom 27. August 2004 zum Bestandteil des bolivianischen Nationalstraßennetzes Red Vial Fundamental erklärt worden.

Streckenabschnitte

Departamento La Paz
 km 000: Unduavi
 km 044: Puente Villa
 km 046: Villa Aspiazu
 km 064: Huancané
 km 069: Chulumani
 km 082: Ocobaya
 km 097: Irupana
 km 115: La Plazuela
 km 129: Miguillas
 km 132: Lujmani
 km 138: Villa Khora
 km 143: Villa Barrientos
 km 145: Cañamina
 km 152: Circuata
 km 195: Licoma
 km 201: Charapaxi
 km 210: Inquisivi

Departamento Cochabamba
 km 276: Villa Pucara
 km 313: Independencia
 km 422: Morochata
 km 481: Vinto

Weblinks

 Bolivianisches Straßennetz - Übersichtskarte 2020 (PDF 1,9 MB)
 Rutas y longitudes - Administradora Boliviana de Carreteras (2006) (spanisch)

Fernstraße in Bolivien
Ruta Bolivien025
Departamento La Paz
Departamento Cochabamba

Ruta 25 (Bolivien)


.om ist die länderspezifische Top-Level-Domain (ccTLD) des Staates Oman. Sie wurde am 11. April 1996 eingeführt und wird von der staatlichen Telecommunications Regulatory Authority (TRA, Regulierungsbehörde für Telekommunikation) verwaltet. Die TRA hat die offizielle Verwaltung im Jahr 2008 von Omtel übernommen, die technische Infrastruktur stammt von der australischen AusRegistry.

Einzelnachweise

Medien (Oman)
Länderspezifische Top-Level-Domain

.om


Martin Peter Cattalini  (nacido el 4 de octubre de 1973 en Fremantle, Australia) es un jugador de baloncesto australiano. Con 2.02 de estatura juega en el puesto de alero para los Perth Wildcats de la liga australiana. Con Australia ha disputado dos Juegos Olímpicos, en Sídney 2000 y en Atenas 2004.

Equipos
1992-1995  Perth Wildcats
1995-2000  Adelaide 36ers
2000-2002  CB Sevilla
2002-2004  Adelaide 36ers
2004-2005  Joventut Badalona
2005-2009  Cairns Taipans
2009-****  Perth Wildcats

Enlaces externos
 Perfil en ACB.COM
 Perfil en sports reference

Baloncestistas de Australia
Baloncestistas de la selección de Australia
Baloncestistas de la Liga ACB
Baloncestistas del Club Baloncesto Sevilla
Baloncestistas del Club Joventut de Badalona
Baloncestistas de los Perth Wildcats
Baloncestistas de los Adelaide 36ers
Baloncestistas de los Cairns Taipans

Martin Cattalini


An Desmocladus elongatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Barbara Gillian Briggs ngan Lawrence Alexander Sidney Johnson. An Desmocladus elongatus in nahilalakip ha genus nga Desmocladus, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Desmocladus

Desmocladus elongatus


Lagopus leucura er hænsnfugl af orraætt. Heimkynni hans er í háfjöllum (yfir trjálínu) í Norður-Ameríku. Haninn er kallaður karri, rétt eins og karlfugl rjúpunnar.

Tenglar

Orraætt

Lagopus leucura


Abdel Khalek Sarwat Pasha (1873 - 1928) var Egyptens Egyptens premierminister i to perioder; 1. marts 1922–30. november 1922 og 26. april 1927-16. marts 1928.

Politikere fra Egypten

Abdel Khaliq Sarwat Pasha