Das Amt Belzig war eine im Kurkreis gelegene territoriale Verwaltungseinheit des 1806 in ein Königreich umgewandelten Kurfürstentums Sachsen.

Bis zur Abtretung an Preußen 1815 bildete es als sächsisches Amt den räumlichen Bezugspunkt für die Einforderung landesherrlicher Abgaben und Frondienste, für Polizei, Rechtsprechung und Heeresfolge.

Geographische Ausdehnung
Das Amt Belzig war der nördlichste Teil des Kurkreises und des Kurfürstentums Sachsen überhaupt. Es lag im Fläming am Oberlauf der Plane in den Belziger Landschaftswiesen. Das Amt Belzig grenzte nur im Süden an das Kurfürstentum Sachsen. Im Südwesten grenzte es an das Fürstentum Anhalt und das restliche Amtsgebiet umgab die Mark Brandenburg (später zum Königreich Preußen).
Zum Amt gehörten zwei Exklaven, die nördlich des Territoriums im Königreich Preußen lagen.
Das Amtsgebiet liegt heute im Westen des Landes Brandenburg südwestlich von Potsdam und gehört zum Landkreis Potsdam-Mittelmark, dessen Kreisstadt das heutige Bad Belzig ist.

Angrenzende Verwaltungseinheiten

Geschichte
Im Jahre 1161 wurde in Belzig eine Burg der Askanier erwähnt. Im Zuge der deutschen Ostkolonisation entwickelte sich um diese Burg ein Amtsbezirk des askanischen Kurfürstentums Sachsen. Im 15./Anfang 16. Jahrhundert wurde dieser Amtsbezirk auch als Vogtei Belzig bezeichnet.

Nach der Leipziger Teilung 1485 gehörte das Amt zur ernestinischen Linie der Wettiner. Seit der Niederlage der Ernestiner im Schmalkaldischen Krieg im Jahr 1547 (Wittenberger Kapitulation) war es im Besitz der Albertiner.

Mitte des 15. Jahrhunderts fiel die Herrschaft Rabenstein an den sächsischen Kurfürsten und wurde zunächst als eigenes Amt verwaltet. 1550/52 wurde das Amt Belzig mit dem Amt Rabenstein vereinigt; das neue größere Amt hieß zunächst Amt Belzig-Rabenstein. Im Verlauf des 18. Jahrhunderts fiel der Zusatz Rabenstein weg und das vergrößerte Amt wurde wiederum Amt Belzig genannt.

In Folge der Niederlage des Königreichs Sachsen wurden auf dem Wiener Kongress im Jahr 1815 Gebietsabtretungen an das Königreich Preußen beschlossen, was u. a. den gesamten Kurkreis mit seinen Ämtern betraf. Das Amt Belzig wurde 1816/7 mit dem Zauchischen Kreis zum Landkreis Zauch-Belzig in der preußischen Provinz Brandenburg vereinigt.

Zugehörige Orte
Nach dem Ortschaftsverzeichnis des Regierungsbezirks Potsdam vom Jahre 1817 gehörten zum Amt Belzig 75 Orte (Städte, Gemeinden, Vorwerk und sonstige Siedlungsplätze). Das Amt hatte im Jahr 1817 eine Einwohnerzahl von 6580 Menschen.

Städte

 Belzig
 Brück
 Niemegk

Dörfer

Dörfer (Exklaven)
 Busendorf
 Groß Briesen
 Kanin
 Klaistow

Literatur
 Karlheinz Blaschke, Uwe Ulrich Jäschke: Kursächsischer Ämteratlas, Leipzig 2009, ISBN 978-3-937386-14-0
 Karlheinz Blaschke, (Hrsg.): Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen, Leipzig 2006, ISBN 3-937209-15-8
 Ortschafts=Verzeichniß des Regierungs=Bezirks Potsdam nach der neuesten Kreiseintheilung vom Jahre 1817, mit Bemerkung des Kreises, zu welchem der Ort früher gehörte, der Qualität, Seelenzahl, Confession, kirchlichen Verhältnisse, Besitzer und Addreß-Oerter nebst alphabethischem Register. Berlin, Georg Decker Online bei Google Books.

Bad Belzig
Amt (Sachsen)
Ehemalige Verwaltungseinheit (Brandenburg)
Geschichte (Landkreis Potsdam-Mittelmark)

Amt Belzig


Protestele spontane de stradă din România, numite de către presă Revoluția Colectiv sau Revoluția CTRL ALT DEL, au debutat la începutul lunii noiembrie 2015 în București, în urma tragicului incendiu din clubul Colectiv, ca reacție la modul în care autoritățile acordă licențele și inspectează localurile publice, extinzându-se apoi la întreaga clasă politică, socotită drept principala vinovată pentru problemele sociale în care se află societatea românească din ultimele decenii.

În ziua de 1 noiembrie 2015, în Piața Universității din București a fost organizat un marș de comemorare a victimelor incendiului, marș la care au participat 8.000 de persoane; ulterior mulțimea s-a îndreptat către locul tragediei, unde se mai aflau alte 2.000 de persoane venite să aducă un ultim omagiu celor dispăruți.

Ca urmare a declarației primarului sectorului 4 Cristian Popescu Piedone că nu are ce să-și reproșeze, pentru că, din punctul lui de vedere clubul Colectiv funcționa legal, a fost organizat în ziua de 3 noiembrie 2015, tot în Piața Universității,  un miting pentru demiterea acestuia. Mitingul de la București a început la ora 18:00 și a adunat până în momentul încheierii la ora 1:30 a doua zi 25.000 de persoane. Aceștia au scandat lozinci și au cerut demisia lui Victor Ponta, Gabriel Oprea, dar și lui Cristian Popescu Piedone.

A doua zi, pe 4 noiembrie 2015, la patru zile după incendiul de la clubul Colectiv, Victor Ponta, împreună cu Guvernul României, dar și primarul sectorului 4, Cristian Popescu Piedone, au demisionat.

În ciuda demisiilor anunțate și a declarației lui Victor Ponta care a spus: "Sper ca depunerea mandatului și al guvernului să satisfacă așteptările celor care au protestat", protestele au continuat și în următoarele zile, extinzându-se și în majoritatea orașelor din țară, dar și în diaspora, mai întâi la Paris și la Londra, apoi și la Roma, Torino, Milano, Madrid, Copenhaga, Berlin, New York etc. În București au ieșit pe străzi peste 30.000 de oameni, strigând "Peste tot corupție, nicăieri justiție", "Toate partidele, aceeași mizerie", "Vrem spitale, nu catedrale", "Colectiv". S-au cerut alegeri anticipate, dar s-a strigat și împotriva acestei idei - "Vrem dreptate, nu anticipate". Și în țară, lumea a ieșit pe străzi în număr mare: peste 4.000 la Constanța (unde lumea s-a oprit și în fața restaurantului Beirut, unde au ars într-un incendiu trei tinere), peste 4.000 la Timișoara, peste 3.000 la Cluj, Galați, Craiova, Oradea, Sibiu sau Iași. În Bacău au ieșit peste 1.500 de oameni, iar la Buzău și Alba Iulia peste 1.000, fiind înregistrate proteste mai mici și la Ploiești, Focșani, Deva, Arad, Pitești, Târgu Jiu, Brașov, Botoșani, Hârlău, Vaslui, Piatra Neamț, Bârlad, Brăila.

La o săptămână de la începerea protestelor, acestea au scăzut foarte mult în intensitate. Astfel luni 9 noiembrie, în a șaptea zi consecutivă de proteste, în Piața Universității din București s-au adunat aproximativ 400 de oameni, care nu au mai scandat și mai mult au discutat între ei.

În 10 noiembrie 2015, la orele 17:00, președintele Klaus Iohannis l-a desemnat pe Dacian Cioloș drept prim-ministru al României, însărcinându-l cu formarea unui guvern de tehnocrați. În urma acestei decizii, în cea de-a opta zi de la începerea lor, protestele de stradă au încetat.

Referințe

Legături externe

 REVOLUTIA COLECTIV(A) - Care sunt principalele revendicari ale protestatarilor , infomm.ro, accesat pe 6 noiembrie 2015
 O noua generatie, o noua democratie - Revolta tinerilor din Romania

2015 în România
Proteste în România
Istoria contemporană a României
Proteste în 2015

Protestele din România din 2015


Capnocytophaga canimorsus es una bacteria Gram negativa que causa una enfermedad zoonótica, especialmente en pacientes esplenectomizados (con extirpación del bazo). La bacteria es parte de la flora normal de las encías de perros y gatos. La enfermedad cursa con sepsis potencialmente fulminante por asociación a coagulación intravascular diseminada.

Tratamiento
Por lo general el tratamiento es posible con antibióticos y la administración de proteína C o plasmaféresis en casos más severos.

Zoonosis
Bacterias patógenas
Bacteroidaceae

Capnocytophaga canimorsus


MegaTextura, del inglés MegaTexture, es una técnica que emplea texturas de gran tamaño en gráficos 3D para videojuegos.

Antecedentes
MegaTextura se introdujo en el motor gráfico id Tech 4. Es un desarrollo de la empresa id Software para el videojuego Enemy Territory: Quake Wars siendo John Carmack el programador líder del proyecto.

Actualidad
Esta técnica se ha continuado usando en los motores gráficos id Tech 5 e id Tech 6, permitiendo a juegos como Doom aprovecharse de ella, usando texturas de 16Kx8K divididas en trozos de 128x128 píxels.

Objetivos
Megatextura es una técnica diseñada para eliminar los patrones repetitivos en un entorno gráfico. La versión original del juego Doom fue criticada por su incapacidad para gestionar los paisajes y escenarios al aire libre. La técnica de MegaTextura arregla este problema al permitir la creación de enormes escenarios abiertos, usando una textura masiva que cubre todos los polígonos del entorno y detalles del terreno ya que es mucho más fácil cargar en la memoria de las actuales computadoras una textura única de 32,000 x 32,000 píxeles que dieciséis texturas de 4,000 x 4,000 píxeles.

Megatextura también permite especificar qué sonido se debe reproducir al caminar en áreas específicas del campo. De esta manera, caminar sobre la roca produce un sonido diferente al caminar sobre la hierba. El resultado da escenas considerablemente más detalladas de lo que permiten la mayoría de las técnicas que utilizan texturas repetitivas.

Beneficios
El uso de MegaTextura permite configurar algunos detalles como las partículas que se utilizan para las explosiones o chispas en los juegos de coches.

En la mayoría de los juegos en 3D, los desarrolladores crean una geometría a un nivel y posteriormente la «pintan» con un panel de pequeñas texturas. En un primer momento, las texturas eran sólo visuales pero el nuevo motor gráfico es utilizado para asignar características de cada textura, como el sonido de los pasos.

MegaTextura de hecho puede llenar una enorme porción de suelo, al tiempo que permite aplicar una amplia variedad de ajustes para ciertas áreas de acuerdo a la voluntad de los desarrolladores. Esta técnica trae profundidad al aspecto gráfico del juego.

Defectos
En las texturas repetitivas e instancias de objetos para ser duplicadas, la carga de memoria es muy alta y el suelo mantiene una difuminación notoria.

Véase también
 High Bandwidth Cache Controller

Referencias

Gráficos de computador en 3D

MegaTextura


Virgil Hamlin Goode Jr. (born October 17, 1946) is an American politician who served as a member of the United States House of Representatives from 5th congressional district of Virginia between 1997 and 2009. He was initially a Democrat, but became an independent in 2000 and switched to the Republican Party in 2002. He was narrowly defeated in 2008 by Democrat Tom Perriello.

In 2012, he was the presidential nominee of the Constitution Party, receiving 122,388 votes or 0.09% of the total.

Early life and education
Goode was born in Richmond, Virginia, the son of Alice Clara (born Besecker) and Virgil Hamlin Goode Sr. However, he has spent most of his life in Rocky Mount, south of Roanoke.

His father served in the Virginia House of Delegates from 1940 to 1948 and as commonwealth's attorney of Franklin County from 1948 to 1972; between them, father and son represented Franklin County at either the local, state or federal level with only one year's interruption from 1940 to 2009. Goode graduated with a B.A. from the University of Richmond (Phi Beta Kappa) and with a J.D. from the University of Virginia School of Law. He also is a member of Lambda Chi Alpha fraternity and served in the Army National Guard from 1969 to 1975.

Virginia Senate
Goode grew up as a Democrat. He entered politics soon after graduating from law school. At the age of 27, he won a special election to the state Senate from a Southside district as an independent after the death of the multi-term Democratic incumbent, William F. Stone. One of Goode's major campaign focuses was advocacy for the Equal Rights Amendment. Soon after being elected, he joined the Democrats.

Goode was very conservative even by Virginia Democratic standards of the time. As such, he wore his party ties very loosely. He supported the tobacco industry, worrying that "his elderly mother would be denied 'the one last pleasure' of smoking a cigarette on her hospital deathbed." Goode ardently defended gun rights while also enthusiastically supporting L. Douglas Wilder, who later became the first elected black governor of Virginia. At the Democratic Party's state political convention in 1985, Goode nominated Wilder for lieutenant governor. However, while governor, Wilder cracked down on gun sales in the state.

After the 1995 elections resulted in a 20–20 split between Democrats and Republicans in the State Senate, Goode seriously considered voting with the Republicans on organizing the chamber. Had he done so, the State Senate would have been under Republican control for the first time since Reconstruction (Republicans ultimately won control outright in 1999). Goode's actions at the time "forced his party to share power with Republican lawmakers in the state legislature," which further upset the Democratic Party.

U.S. Senate elections

1982
Independent incumbent U.S. Senator Harry F. Byrd Jr. decided to retire. Goode ran for the seat, but lost the nomination, getting just 8% of the vote. Lieutenant Governor Richard Joseph Davis won the convention with 64% of the vote. Davis lost the general election by a two-point margin.

1994

He decided to run for the U.S. Senate again in 1994, to challenge incumbent Democratic U.S. Senator Chuck Robb in the Democratic primary. He angered much of the leadership of the Virginia Democratic Party during his second run. On June 14, Robb defeated Goode 58%–34%.

U.S. House of Representatives

Elections
1996

When incumbent Democratic U.S. Congressman Lewis Payne decided to retire in 1996, Goode won the Democratic nomination to succeed him. His state senate district was virtually co-extensive with the southern portion of the congressional district. He defeated Republican nominee George Landrith, an attorney, 61%–36%.

1998
Goode won re-election to a second term unopposed.

2000
Prior to the election, Goode switched from a Democrat to an independent. He portrayed himself as a congressman who was "as independent as the people he serves." He won re-election to a third term with 67% of the vote.

2002
For the 2001 congressional redistricting, Goode allied with Republican Bob Goodlatte and Democrat Rick Boucher to ensure that none of them would be put in the same district. Goode's home in Franklin County is only about  south of Goodlatte's home in Roanoke, the heart of the . The counties to the west of Franklin County were in Boucher's , which had to expand due to lack of population growth.

Having become a Republican in August 2002, Goode won the Republican nomination and won re-election to a fourth term with 63% of the vote. He was the first Republican to represent this district since 1889.

2004
He won re-election to a fifth term with 64% of the vote, defeating Vietnam War veteran and businessman Al Weed.

2006

He won re-election to a sixth term with 59% of the vote against Weed again.

2008

In 2008 Goode lost his seat, being defeated by Democrat Tom Perriello by 727 votes (0.24% of over 316,000 votes cast).  While Goode won 13 of the district's 20 counties and independent cities, the race was decided in the district's more urbanized areas. Goode won only one independent city in the district, Bedford, but by only 16 votes. Ultimately, Goode could not overcome a combined 19,000-vote deficit in the Charlottesville area (Charlottesville and surrounding Albemarle County), where Perriello is from. Goode mostly held his own in the district's strongly conservative southwestern portion, parts of which he had represented for 35 years at the state and federal level.

2010

Goode had filed paperwork with the Federal Election Committee to allow him to raise money for a possible rematch in the 2010 elections, due to receiving "unsolicited" campaign contributions, though he said he had not decided whether or not he would run in 2010. However, Goode announced in late July 2009 that he would not seek the Republican nomination for the seat in 2010. Nonetheless, many expected this race to be heavily targeted by the Republican Party in 2010; it was won by Republican Robert Hurt that year.

Tenure
During his first two terms, he compiled one of the most conservative records of any Democrat in the Congress. Like many Southern Democrats, Goode strongly opposed abortion and gun control and vigorously supported the tobacco industry. His contrarian streak resulted in him being isolated within the Democratic caucus, which later led to him switching parties.

Goode came under considerable fire shortly after being unopposed for a second term in 1998, when he voted for three of the four articles of impeachment against Bill Clinton. In January 2000, he declared himself an independent and began caucusing with the Republicans, who gave him a seat on the Appropriations Committee. Republicans had been lobbying him to switch parties since 1998. Reflecting on Goode's record at the time, David Brown, the mayor of Charlottesville and a former chairman of the city's Democratic Party said "It was obvious he didn't really fit in the Democratic Party anymore." He officially joined the GOP in August 2002.

Goode's primary policy initiatives were opposition to amnesty for undocumented immigrants, veterans' healthcare, and the enactment in 2004 of a $9.6 billion (~$ in ) buyout for tobacco farmers. Goode has sponsored legislation to permit deployment of the U.S. Armed Forces to the U.S.-Mexico border. He voted in 2002 to authorize the Iraq War and in support of an $87 billion (~$ in ) Iraq War supplemental spending bill.

Goode is an advocate of a federal prohibition of online poker. In 2006, he cosponsored H.R. 4777, the Internet Gambling Prohibition Act.

Goode voted in 2007 against a resolution opposing the increase in troop numbers in Iraq, saying that he didn't want to "aid and assist the Islamic jihadists who want the green flag of the crescent and star to wave over the Capitol of the United States and over the White House of this country" and that "radical Muslims" wanted to control the world and put "In Muhammad We Trust" on American currency.

Liberty caucus
Goode served on the Liberty Caucus (sometimes called the Liberty Committee), a group of libertarian-leaning congressional representatives. Other members at that time included Ron Paul of Texas, Jimmy Duncan of Tennessee, Walter B. Jones of North Carolina, Roscoe Bartlett of Maryland, Scott Garrett of New Jersey, Zach Wamp of Tennessee, and Jeff Flake of Arizona. In the 2008 Republican primary elections for President, the Federal Election Commission reported that Goode donated $500 (~$ in ) to Republican candidate Ron Paul.

MZM
In 2005, Goode faced questions when a major corporate campaign donor, defense contractor MZM, Inc., was implicated in a bribery scandal that resulted in the criminal conviction and resignation of California congressman Randy "Duke" Cunningham. Although Goode insisted that his relations with MZM were motivated solely by his interest in bringing high-paying skilled jobs to his district, in December of that year he donated the $88,000 received in MZM contributions to regional charities.

On July 21, 2006 Richard Berglund, a former supervisor of the Martinsville, Virginia office of MZM Inc., pleaded guilty to making illegal donations to Goode's campaign. Court papers indicated that Berglund and MZM owner Mitchell Wade (who previously pleaded guilty) engaged in a scheme to reimburse MZM employees for campaign donations. There was no allegation of wrongdoing on the part of Goode's campaign.

2006 Qur'an controversy

In 2006, Minnesota's 5th congressional district elected Keith Ellison as the first Muslim to serve in the U.S. House of Representatives. Some criticized Ellison's intended use of the Qur'an once owned by Thomas Jefferson at a private swearing-in ceremony; among them, Goode was vocal in his opposition to Ellison's plan. One of Goode's constituents posted a letter online from the congressman regarding Ellison. The letter reads in part:

When I raise my hand to take the oath on Swearing In Day, I will have the Bible in my other hand. I do not subscribe to using the Koran in any way. The Muslim Representative from Minnesota was elected by the voters of that district and if American citizens don't wake up and adopt the Virgil Goode position on immigration there will likely be many more Muslims elected to office and demanding the use of the Koran.

Ellison criticized Goode for this letter, stating that he is not an immigrant and that Goode does not understand Islam.  Ellison also offered to meet with Goode to discuss the matter. On his first day in office, Ellison sought out Goode and initiated a cordial exchange on the House floor.

In interviews around that time, Goode stated that he was in favor of decreasing legal immigration to the United States and that he wanted to do away with Diversity Immigrant Visas. Goode argued that such visas would allow people "not from European countries" or from "some terrorist states" to enter America. Goode also repeated his views on a January 1, 2007 post to the USA Today blog.

Hummer accusation
At the 2008 Independence Day parade in Scottsville, Virginia, independent supporters of Goode drove a Hummer H3 decorated with signs promoting Goode and Robert B. Bell. With gas prices at $4 a gallon, a supporter of Goode's opponent, Tom Perriello, put video of the parade on YouTube, accusing Goode of being out of touch with ordinary citizens grappling with the high cost of fuel.

Goode never rode in the Hummer, and is not known to have had anything to do with it, but he was widely portrayed as having both owned and operated the vehicle. He was lampooned on The Daily Show for the story.

North Theatre controversy

The United States Department of Housing and Urban Development grant that Goode assisted in bringing to the North Theatre project was received by the North Theatre organization in 2005.

The Danville Register & Bee reported that Goode's press secretary as well as his wife Lucy were both on the founding board of the North Theatre. Virgil Goode checked with the House ethics committee, before Duncan or his wife Lucy went onto the North Theatre board. In the light of the controversy, Lucy Goode stepped down from the board.

In 2003, Duncan told the Register & Bee he didn't see any conflict with the earmarked dollars. "I don't even know how a question of a conflict even arises," he said.

Sabato earmark controversy
In June 2009, it was revealed that political scientist Larry Sabato, of the Center for Politics, had been the recipient of over $7 million in earmark money from Goode, who Sabato predicted would win re-election in 2008, despite declining poll numbers; Goode ultimately lost the race by a small margin.  Some observers have suggested that Sabato should have revealed his financial connection to Goode or recused himself from making predictions about the race.

Committee assignments
 House Appropriations Committee

2012 presidential campaign

In November 2010, Goode joined the executive committee of the Constitution Party, having previously been a member of the party's larger national committee. He told the Roanoke Times in June 2011 that he would "consider [running for the party's presidential nomination] as the year progresses."

Goode filed with the Federal Election Commission (FEC) as a presidential candidate on February 10.

Goode was selected as the party's 2012 presidential nominee on April 21, 2012, at the 2012 Constitution Party National Convention in Nashville, Tennessee.

On October 23, 2012, Virgil Goode, along with Gary Johnson, Jill Stein, and Rocky Anderson participated in a debate moderated by Larry King. Goode lost in a poll conducted after the debate to decide who would face off in a runoff debate.

Electoral history

*Write-in and minor candidate notes: In 1996, write-ins received 104 votes. In 2000, Joseph S. Spence received 3,936 votes (2%) and write-ins received 70 votes. In 2006, write-ins received 99 votes.

See also
 List of American politicians who switched parties in office
 List of United States representatives who switched parties

References

External links

 Virgil Goode for President 2012 official campaign website

 Audio from Goode's August 9, 2006 debate with Al Weed

|-

|-

1946 births
21st-century American politicians
Baptists from Virginia
Constitution Party (United States) presidential nominees
Democratic Party members of the United States House of Representatives from Virginia
Independent members of the United States House of Representatives
Living people
Politicians from Richmond, Virginia
People from Rocky Mount, Virginia
Republican Party members of the United States House of Representatives from Virginia
Candidates in the 2012 United States presidential election
University of Richmond alumni
University of Virginia School of Law alumni
Virginia Constitutionalists
Virginia Independents
Virginia lawyers
Virginia Republicans
Virginia state senators

Virgil Goode


Tückhude ist ein Ortsteil der Gemeinde Golchen im Landkreis Mecklenburgische Seenplatte. Tückhude befindet sich rund drei Kilometer nordwestlich von Golchen am südwestlichen Rand der Tollensetalniederung gegenüber von Wietzow. Östlich des Ortes wird die Tollense durch ein Wehr angestaut.

Von einer früheren Besiedlung der Region zeugen zwei westlich der heutigen Siedlung liegende slawische Burgwälle.

Der Ort wurde 1775 auf der sogenannten Tickhut angelegt, einer ebenen Fläche am Ausgang einer Erosionsrinne. Die ersten Siedler waren Wollspinner. In den 1860er Jahren hatte Tückhude 83 Einwohner, die ihren Lebensunterhalt überwiegend als Tagelöhner bestritten, und gehörte zum Amt Klempenow.

Aufgrund häufiger Überschwemmungen, wurde zu DDR-Zeiten der Tollensefluss zwischen Klempenow und Ludwigshöhe begradigt (1973–1974), darauf folgte 1976 der Bau eines Wehrs direkt in Tückhude. Die Kosten dafür lagen bei 1,2 Mio. Mark.

Die Gemeinde Golchen übernahm 1996 vom damaligen Landkreis Demmin ein Schullandheim in Tückhude. Dieses geriet 2008 landesweit in die Schlagzeilen, als bekannt wurde, dass die rechtsextreme Heimattreue Deutsche Jugend hier über mehrere Jahre Treffen veranstaltet hatte.

Siehe auch
 Hude-Orte

Literatur
 Heinrich Berghaus: Landbuch des Herzogthums Pommern und des Fürstenthums Rügen. 2. Teil, Bd. 1, Dietze, Anklam 1865, S. 126 (Google Bücher)
 Tückhude – ein entlegener Ortsteil, In: Tollensetal-Nachrichten, amtliches Mitteilungsblatt des Amtes Tollensetal Burow mit den amtsangehörigen Gemeinden, Sietow 1997, ZDB-ID 13130432, Bd. 4.1997, 8, S. 4–7
 Veer, Renate de: Kolonie Tückhude, In: Steinernes Gedächtnis, Bd. 4, Ergänzung: Landkreise Rügen, Nordvorpommern, Ostvorpommern, Uecker-Randow, Demmin, Freie Hansestadt Greifswald, Freie Hansestadt Stralsund, Bremen 2008, ISBN 978-3-939401-28-5, S. 622

Weblinks

Einzelnachweise

Golchen
Ort im Landkreis Mecklenburgische Seenplatte
Ort in Pommern
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Mecklenburgische Seenplatte)

Tückhude


Elara, Jüpiter'in doğal uydularından biridir. Yörüngesi açısından Himalia düzensiz grubunun üyelerindendir. Charles Dillon Perrine tarafından 1905 yılında keşfedilmiştir. Jüpiter'in 8. en büyük uydusudur. İsmi Zeus'un sevgililerinden Elera'dan gelmektedir. 1975'e dek Jüpiter VII olarak adlandırılmıştır.

Kaynakça

Himalia grubu
Jüpiter'in doğal uyduları

Elara (uydu)


La liste des églises de Vaucluse recense de manière exhaustive les églises situées dans le département français de Vaucluse. Il est fait état des diverses protections dont elles peuvent bénéficier, et notamment les inscriptions et classements au titre des monuments historiques.

En ce qui concerne le culte catholique, toutes les églises sont situées dans l'archidiocèse d'Avignon.

Statistiques

Nombres
Le département de Vaucluse comprend 151 communes au .

Depuis 2020, l'archidiocèse d'Avignon compte 169 paroisses.

Dédicaces

Classement
Le classement ci-après se fait par commune selon l'ordre alphabétique.

Il est fait état des diverses protections dont elles peuvent bénéficier, et notamment les inscriptions et classements au titre des monuments historiques.

Liste

Église catholique

|}

Culte protestant

|}

Église orthodoxe

|}

Voir aussi

Articles connexes

 Lieu de culte
 Liste des monuments historiques de Vaucluse
 Liste des chapelles de Vaucluse

Liens externes

  Site officiel de l'archidiocèse d'Avignon
  Site de l'Église catholique en France

Notes et références

Églises

Vaucluse

Liste des églises de Vaucluse


Armazón es en carpintería y construcción, el conjunto de barras y abrazaderas que se usan para dar fuerza a una viga  maestra resentida, para reunir varios maderos para darles mayor solidez, o para empalmarlos si no hay madera de suficiente longitud.

Es también la ensambladura de las piezas de carpintería, formada para darse cuenta de un trabajo o servir de base al trabajo definitivo.

Asimismo es la disposición de las vigas en fila, cuyos vanos se llenan de ladrillos y de yeso, según el espesor del tabique o de la pared así formados.

Se conoce con este nombre al maderaje que en los campanarios sostiene las campanas permitiendo su balanceo o volteo. Se coloca aislado para que no se comuniquen a los muros las oscilaciones de las campanas. Se hace de maderos resistentes enlazados por travesaños y riostras.

La armazón de un tejado es el conjunto de maderas o hierros para sostenerlo.

Véase también
Armadura (construcción)

Referencias

Carpintería
Construcción

Armazón (carpintería)


DIN 436 er en DIN-Standart for en firkantsskive.

Kilde
http://bolte.dk/firkantskiver-din-436/
DIN-standarder

DIN 436


Dan hrvatske knjige obilježava se 22. travnja (dan prije svjetskog dana knjige) u spomen na Marka Marulića koji je toga datuma 1501. godine dovršio Juditu. Marulićev je ep, kao prvo veliko autorsko djelo objavljeno na hrvatskom jeziku (do tada je pisao na latinskom), pomoglo stvaranju hrvatskog nacionalnog identiteta i hrvatske kulturne baštine. Dan hrvatske knjige je proglašen 1996. godine, odlukom Sabora Republike Hrvatske.

Nagrade na Dan hrvatske knjige
Na isti dan 1900. godine, utemeljeno je Društvo hrvatskih književnika, koje od 1997. godine dodjeljuje 3 godišnje nagrade Dana hrvatske knjige, pod pokroviteljstvom Ministarstva kulture Republike Hrvatske:

 "Judita" – za najbolju knjigu ili studiju o hrvatskoj književnoj baštini,
 "Davidias" – za najbolji prijevod djela iz hrvatske književne baštine na strane jezike ili najbolju knjigu, odnosno, studiju inozemnog kroatista o hrvatskoj književnoj baštini
 "Slavić" – za najbolji autorski knjigom objavljeni prvijenac.

2020.
JUDITA – pok. akademik Marko Samardžija za knjigu Hrvatska leksikografija. Od početaka do kraja XX. stoljeća, Matica hrvatska, Zagreb, 2019.

DAVIDIAS – Leszek Małczak za knjigu Od ideološkoga do subverzivnoga prijevoda: Hrvatsko-poljske kulturne veze od 1944. do 1989. (Alfa, Zagreb, 2019.).

SLAVIĆ – Luiza Bouharaoua za knjigu Jesmo li to bili mi (Jesenski i Turk, Zagreb, 2019.).

2019.
JUDITA – Josip Bratulić za knjigu Svetost i čovječnost (Književni krug Split, 2018.)

DAVIDIAS – "Most / The Bridge" 1-2/ 2018. (Zagreb, DHK, 2018.)

SLAVIĆ – Monika Herceg za zbirku poezije Početne koordinate (SKUD "Ivan Goran Kovačić, 2018.)

2018.
JUDITA –   Drago Šimundža za knjigu Marko Marulić, pjesnik i didaktičar.

DAVIDIAS - nije dodjeljena

SLAVIĆ – Luki Vukušiću za zbirku priča Vatra u snijegu

2017.
JUDITA –  Irena Bratičević za knjigu Via veritas/Put vrline. Epigramski opus Rajmunda Kunića' (Sv. 2)

DAVIDIAS –  Borisu Periću za prijevod zbirke pjesama Miroslava Krleže Balade Petrice Kerempuha na njemački jezik s naslovom Miroslav Krleža: Die Balladen des Petrica Kerempuh

SLAVIĆ - Kristini Gavran za knjigu kratkih priča Kiša u Indiji, ljeto u Berlinu

2016.
JUDITA –  Darko Novaković za knjigu U KRILU VILE LATINKE. RASPRAVE O HRVATSKOM HUMANIZMU, Ex libris, Zagreb, 2015.

DAVIDIAS –  Renate Lachmann LACHMANN za knjigu OD LJUBAVI DO NOSTALGIJE. OGLEDI O HRVATSKOJ KNJIŽEVNOSTI Matica hrvatska, Zagreb, 2015.

SLAVIĆ- Tanja Belobrajdić za roman CRNI KAPUT Gradska knjižnica Vukovar, 2015.

2015.
JUDITA – Marijana Tomić za knjigu  HRVATSKOGLAGOLJSKI BREVIJARI NA RAZMEĐU RUKOPISNE I TISKANE TRADICIJE, Zagreb, Naklada Ljevak, 2014.

DAVIDIAS – Jugoslav Gospodnetić (postumno) za izbor i prijevod  A. G. MATOŠ: LA ROSE MYSTÉRIUSE: 49 poèmes – TAJANSTVENA RUŽA: 49 pjesama, Ottawa – Canada, Dominis Publishing, 2014.

SLAVIĆ – Goran Gatalica za knjigu pjesama KRUCIJALNI TEST, Daruvar, Ogranak Matice hrvatske u Daruvaru, 2014.

2014.
JUDITA – Stipe Botica za knjigu POVIJEST HRVATSKE USMENE KNJIŽEVNOSTI, Zagreb, Školska knjiga, 2013

DAVIDIAS – Franz Posset za knjigu MARCUS MARULUS AND THE BIBLIA LATINA OF 1489, An Approach to his Biblical Hermeneutich, Köln, Böhlau Verlag Weimar Wien, 2013.

SLAVIĆ – Karmela Špoljarić za knjigu NIJE OVO TWIN PEAKS, Zagreb, AGM, 2013.

2013.
JUDITA –  Josip Lisac za knjigu DVIJE STRANE MEDALJE (dijalektoški i jezičnopovijesni spisi o hrvatskom jeziku), Split, Književni krug Split, 2012.

SLAVIĆ – Tamara Bakran za knjigu pjesama MJESEČEVO CVIJEĆE, Zagreb – Hrvatska Kostajnica, Meandarmedia & Društvo prijatelja knjige Milivoj Cvetnić, 2012.

2012.
JUDITA – Stipe Botica za knjigu "BIBLIJA I HRVATSKA "TRADICIJSKA KULTURA, Školska knjiga, Zagreb, 2011.

DAVIDIAS – Vladimir Bubrin i Vinko Grubišić za antologije "CROATIAN RENAISSANCE POETRY i CROATIAN RENAISSANCE PLAYS", "Jurnal of Croatian Studies" XLIV-XLVI (2004-2005) i XLVII (2006), Annual Review of the Croatian Academy of America, Inc. New York, 2011.

SLAVIĆ – Ankica Tomić za roman "NAROČITO LJETI", V.B.Z., Zagreb, 2011.

2011.
JUDITA – Amir Kapetanović, Dragica Malić i Kristina Štrkalj Despot za knjigu"HRVATSKO SREDNJOVJEKOVNO PJESNIŠTVO": Pjesme, plačevi i prikazanjana starohrvatskom jeziku;  Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje, Zagreb, 2010.

DAVIDIAS – István Lőkös za knjigu  "PRISTUPI GJALSKOM" ; Maticahrvatska, Zagreb, 2010.

SLAVIĆ –  Tanja Mravak za knjigu "MORAMO RAZGOVARATI"; Algoritam, Zagreb, 2010.

2010.
JUDITA  - Leo Rafolt  za knjigu "Drugo lice drugosti", Disput d.o.o., Zagreb, 2009.

DAVIDIAS – Rosanna Morabito i Suzana Glavaš za prijevod na talijanski jezik  i studiju o hrvatskoj književnoj baštini Marino Darsa Raguseo L'AVARO (Marin Držić "Skup"), Argo s.c.r.l., Lecce, 2009.

SLAVIĆ  - Stjep Martinović  za knjigu proze  "Oči svete Lucije" ,V.B.Z. d.o.o., Zagreb, 2009.

2009.
JUDITA – Radoslav Katičić za knjigu "Božanski boj; Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine", Ibis grafika&Katedra Čakavskog sabora Općine Mošćenička Draga&Odsjek za etnologiju i kulturnu antropologiju Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, Zagreb/Mošćenička Draga, 2008.

DAVIDIAS – Matica makedonska za objavljivanje knjige prijevoda na makedonski jezik "Marin Držić: Komedii i pastorali", Skopje, 2008.

SLAVIĆ – Hrvoje Tutek za zbirku pjesama "Cirkular", Naklada Aora, Zagreb, 2008.

2008.
JUDITA – Milovan Tatarin za knjigu "Ljubavi nebeske, ljubavi zemaljske:Prilozi hrvatskoj nabožnoj književnosti 18. stoljeća", Zagreb, Disput, 2007.

DAVIDIAS – Lőkös István  za knjigu Marko Marulić: "Zsuzsánna Jeruzslálem városálem vának panasza Imádság a török ellen", (prijevod Marulićev djela "Suzana", "Tuženje grada Hjerozolima" i "Molitva suprotiva Turkom" na mađarski jezik),  Eötvös József Könykiadó, Budapest, 2007.

SLAVIĆ – Nada Gašić za knjigu "Mirna ulica, drvored", Zagreb, Algoritam, 2007.

2007.
JUDITA – IVAN J. BOŠKOVIĆ: za knjigu ORJUNA – IDEOLOGIJA I KNJIŽEVNOST (Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb, 2006.)

DAVIDIAS – LJILJANA AVIROVIĆ: za studiju o hrvatskim prijevodima Danteove Božanstvene komedije u knjizi LA DIVINA TRADUZIONE. Tradurre in croato dall' italiano, (HEFTI-Centro Studio Croato-Italiani – Ruggero Boscovich- Università degli studi di Trieste, Milano-Zagreb, 2006.)

SLAVIĆ – YVES-ALEXANDRE TRIPKOVIĆ: za knjigu HERMESOV POUČAK, (Zigo, Rijeka, 2006.)

2006.
JUDITA – NIKICA KOLUMBIĆ: "POTICAJI i NADAHNUĆA" – Studije i eseji iz starije hrvatske književnosti, Zagreb, Dom i svijet, 2005.

DAVIDIAS – RUGGERO CATTANEO: za talijanski prijevod i izdanje djela Dubravko Jelčić: STORIA DELLA LETTERATURA CROATA, Milano, Guèpard Noir Edizioni, 2005.

SLAVIĆ – SVJETLAN LACKO VIDULIĆ: za knjigu MUKE MIKULINE, Zagreb, AGM, 2005.

2005.
JUDITA – MIRKO TOMASOVIĆ: "Vila Lovorka", Split, Književni krug, 2004.

DAVIDIAS – SILVIO FERRARI: za prijevod na talijanski jezik knjige Ive Fangeša L'"elegia veneziana" di Kranjčević, Il crollo del Campanele, 1902, Edizioni San Marco dei Giustiniani iz Genove, 2004.

SLAVIĆ – SUZANA ABSPOEL ĐOĐO: za knjigu "SNAJPERIST", Zagreb, Meandar, 2004.

2004.
JUDITA – DUNJA FALIŠEVAC: "Kalioptin vrt II" – Studije o poetičnosti i ideološkim aspektima hrvatske epike; Split, Književni krug, 2003.

DAVIDIAS – VANDA MIKŠIĆ: "POINTS D'EXCLAMATION" (prijevod antologije suvremenog hrvatskog pjesništva "USKLIČNICI" Tonka Maroevića na francuski jezik); Pariz, Nakladnik Caractères, 2003.

SLAVIĆ – SLAĐANA BUKOVAC za roman "Putnici"; Zagreb, Meandar, 2003.

2003.
JUDITA – NIKOLA BATUŠIĆ: Starija kajkavska drama", Zagreb, Disput, 2002.

DAVIDIAS – FRANCISCO JAVIER JUEZ GÁLVEZ, za monografski broj časopisa "Studia Croatica", (revista de estudios políticos y culturales), posvećen Marku Maruliću, Buenos Aires, XLIII, (2002), br. 145 (142 str.)

SLAVIĆ – FRANC ROTTER: "Croatia liberata" Eisenstadt/Željezno, Hrvatsko štamparsko društvo, 2002.

2002.
JUDITA – MILAN MOGUŠ: "Rječnik Marulićeve Judite", Zagreb, Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje. 2001.

DAVIDIAS – LUCIANA BORSETTO: za prijevod Marulićeve "Judite" na talijanski jezik, Milano,Hefti, 2001.

SLAVIĆ – GORDAN NUHANOVIĆ: "Liga za opstanak", Zagreb, Pop & Pop, 2001.

2001.
JUDITA – Šime Jurić: "Iz muzeja hrvatske knjige", Zagreb, Matica hrvatska, 2000.

DAVIDIAS – KRYSTYNA PIENIĄŻEK: "Pjesničko stvaralaštvo Antuna Branka Šimića", Zagreb, Matica hrvatska, 2000.

SLAVIĆ – Igor Štiks: "Dvorac u Romagni", Zagreb, Durieux, 2000.

2000.
JUDITA – MIRKO TOMASOVIĆ: "Marko Marulić Marul"; Zagreb, Split, Erasmus Naklada, Zagreb/Književni krug Split-Marulinaum, Split/Zavod za nanost o književnosti Filozofskog fakulteta u Zagrebu, 1999.

DAVIDIAS – FEDORA FERLUGA-PETRONIO: "Grčko-latinski izvori u Junija Palmotića", Rijeka, Hrvatsko filološko društvo, 1999.

SLAVIĆ – DRAŽEN STOJČIĆ: "Zabranjeno područje", Osijek, Svjetla grada, 1999.

1999.
JUDITA – RADOSLAV KATIČIĆ: "Litterarum studia"; Zagreb, Matica hrvatska, 1998.

DAVIDIAS – JOANNA RAPACKA: "Zaljubljeni u vilu"; Split, Književni krug Split, 1998.

SLAVIĆ – ANA BRNARDIĆ: "Pisaljka nekog mudraca"; Zagreb, SKUD "Ivan Goran Kovačić", 1998.

1998.
JUDITA – BRANIMIR GLAVIČIĆ: "Marulićev latinski rječnik";Split, Književni krug Split, 1997.

DAVIDIAS – JáN JANKOVIČ: "Chorvátska literatúra v slovenskej kultúre I."; Bratislava, Ústav svetovej literatúry SAV, 1997.

SLAVIĆ – ROMEO MIHALJEVIĆ: "Anđeoska konverzacija"; Zagreb, Mozaik knjiga, 1997.

1997.
JUDITA – PAVAO PAVLIČIĆ: "Studije o Osmanu"; Zagreb, Zavod za znanost o književnosti, 1996.

DAVIDIAS – LőKöS ISTVáN: "A horvát irodalom története"; Budapest, Nemzeti Tankönyvkiadó, 1996.

SLAVIĆ – MARO PITAREVIĆ: "Harlekin"; Zagreb, Ceres, 1996.

Izvori

Vanjske poveznice
 Prigodni program DHK (Youtube video snimka)

Blagdani u Hrvatskoj
Hrvatska književnost

Dan hrvatske knjige


Maria Einsiedeln ist eine römisch-katholische Kapelle im oberschwäbischen Immelstetten, einem Teilort von Markt Wald. Sie liegt etwa 300 Meter westlich der südlichen Ortshälfte. Sie dürfte im ersten Viertel des 18. Jahrhunderts erbaut worden sein. Eine Renovierung fand 1963 statt.

Baubeschreibung
Der Rechteckbau besitzt eine neue Holzdecke und im Westen einen halbrunden Schluss. Die Stichbogentür am Westende der Nordseite ist neueren Datums. Je ein kleines, eingezogenes und rundbogiges Fenster befindet sich an den Längswänden. An der Ostfassade befindet sich eine vermauerte Korbbogentür. Das Giebelsohlgesims ist profiliert, der Giebel dreilappig geschweift. Zwei Pilaster reichen in den höheren Mittelabschnitt hinein. Daneben befindet sich je ein kleines Vierpassloch.

Innenausstattung
Der Altar an der Ostwand ist modern mit einem großen Holzschnitt der Muttergottes von Einsiedeln. Diese Darstellung wurde von J. St. Öchslin im 18. Jahrhundert geschaffen. Aus der Mitte des 18. Jahrhunderts stammen ein gefasstes Kruzifix und eine gefasste Mater Dolorosa. Ein heiliger Vitus im Kessel stammt aus dem 18. Jahrhundert.

Der aus der Mitte des 18. Jahrhunderts stammende Kreuzweg besteht aus 14 kleinen Leinwandbildern, die in großen Kartuschen mit Rocaillerahmen zusammengefasst sind.

Mehrere Votivbilder zieren die Kirche. An der Nordwand zeigt eines eine Kuh und ein Stifterpaar. Darüber ist eine Muttergottes zu sehen. Die Inschrift lautet "EX VOTO 1838 gm in Wald". Ein weiteres mit der Mater Dolorosa stammt aus dem 19. Jahrhundert. Das nächste zeigt eine Stifterin mit Rappen und kleinerem Schimmel. Die Inschrift eines Gnadenbildes darüber lautet: "Verlobt im Jahr 1840 G. Wald". Ein aus dem 19. Jahrhundert stammendes Votivbild zeigt eine kniende Frau vor einem Bett, darüber ein Herz. Ein weiteres Bild mit der Muttergottes aus dem 19. Jahrhundert ist oben spitz geschweift. Das nächste zeigt eine Kuh zwischen Bäumen und trägt die Inschrift "Verlobt 1876". Auf dem letzten Bild der Nordwand ist wiederum die Muttergottes dargestellt.

Auf dem ersten Bild an der Südwand kniet die Stifterin unter einer Muttergottes. Es trägt die Inschrift "EX VOTO 1882". Das nächste ist mit "1859" bezeichnet und zeigt eine kniende Frau unter einer Muttergottes. Ein weiteres Bild mit einer knienden Frau unter einer Muttergottes trägt die Inschrift "Verlobt zu Maria Einsidlen 1836". Das nächste ist mit "1838" bezeichnet. Es zeigt eine kniende Frau mit einem Wickelkind unter einer Muttergottes. Ein kniender Mann unter einer Muttergottes ist auf dem nächsten Bild zu sehen. Es ist mit "1844" bezeichnet. Eine Kuh unter einer Muttergottes zeigt das nächste mit "1879" bezeichnete Bild. Ein am Ende des 19. Jahrhunderts entstandenes Bild mit einer Kuh und einem Kalb in einer Landschaft schließt die Votivbilderreihe ab.

Literatur

Weblinks

Erbaut im 18. Jahrhundert
Bauwerk in Markt Wald
Baudenkmal in Markt Wald
Immel
Kirchengebäude im Landkreis Unterallgäu
Kapelle im Bistum Augsburg
Kirchengebäude in Europa

Maria Einsiedeln (Immelstetten)


ටෑන්ගල්ඩ් යනු වෝල්ට් ඩිස්නි ඇනිමේෂන් ස්ටුඩියෝස් හා වෝල්ට් ඩිස්නි පික්චර්ස් විසින් නිෂ්පාදනය කරන ලද 2010 ඇමරිකානු 3D පරිගණක සජීවිකරණ, සංගීතමය, මනඃකල්පිත-සුඛාන්ත චිත්‍රපටයකි. ජර්මානු සුරංගනා කතාවක් තේමා කරගනිමින් ප්‍රකාශයට පත් කළ ජනකතා එකතු වන "රපුන්සල්" මත පදනම් වූ එය, 50 වන ඩිස්නි සජීවිකරණ චිත්‍රපටය වේ. එය ග්‍රීම් සහෝදරයින්ගේ "රැපන්සල්" කතන්දරයක් දේවානුභාවයෙන්. චිත්රපටය ලොව පුරා බොක්ස් ඔෆිස් ආදායම ඩොලර් මිලියන 591 ක්, එක්සත් ජනපදයේ හා කැනඩාවේ උපයාගෙන ඇති $ මිලියන 200 ක් වන අතර, උපයා ඇත. 83 වැනි ඇකඩමි සම්මාන උළෙලේ දී හොඳම මුල් ගීතය ඇතුළු සම්මාන ගණනාවක් සඳහා මෙම චිත්‍රපටය නම් කරන ලදී. චිත්‍රපටය මාර්තු 29, 2011 දින Blu-ray සහ DVD මත නිදහස් කළ බවත්; එතැන් පසු කෙටි චිත්‍රපටයක් වූ අතර, පසුව 2012 දී නිකුත් කරන ලද අතර රූපවාහිනී කතාමාලාවක් 2017 දී තිරගත විය.

ඉංග්‍රීසි භාෂාව අනුවාදය 2010 නොවැම්බරයේ තිරගත විය (සිනමාහල් සහ ගෘහ වීඩියෝ වල), හා 2013 වසරේදී හිරු ටීවී හි සිංහල භාෂාවෙන් වෙන් විකාශය විය.

කුමන්ත්‍රණයක්

රන් හිරු බිඳුවක් සිට කුමරිය ඇගේ ඔටුන්න සොරකම් කරන සිරකරුවෙක් හසු කර ඇත. ඔවුන් යෝධ කුලුන අත්හැර ඔවුන් කුමරිය ඇගේ උපන් දිනය සැමරීමට හැකි පන්නයේ සමාජ වෙත යන්න. අවාසනාවකට මෙන්, ඇගේ මව ඇය නොකළ යුතු එම ස්ථානයේ ම සිදු වී තිබෙන බව දැනගන්න.

නැවත ගෙදර, රැපන්සල් ඇගේ මව දැඩි ලෙස කෝපයට පත්ව සම්මුඛ වූ විට සහ සිරකරුවෙක් සිත්තරවි ගේ කෙස් විසින් නැඟී එන්නා විට, ඇගේ මව පිහියකින් ඔහු හානියක්. ඔහු කුමරිය ඔහුගේ කොණ්ඩය කැපීම හා මව බිය වී යයි එසේ ඇය කුළුණ වැටේ.

අවසන් වන විට, ෆ්ලීන් රයිඩර් හා රැපන්සල් විවාහ විය.

හඬවල්

නිෂ්පාදකයන්

හඬ කැවීම් අධීක්‍ෂණය: කසුන් ජයවර්ධන

විධායක නිෂ්පාදනය: විරාජ් වැලිවත්ත

හඬ කැවීම් අධ්‍යක්‍ෂණය: දයාල් බණ්ඩාර සහ සුරංග මෙන්ඩිස්

හඬ කැවීම් සහය අධ්‍යක්‍ෂණය: හේෂාන් හඳුවලගේ සහ ඉඳුනිල් චතුරංග

පරිවර්තනය: නිමල් දිසානායක

පරිගණක සජිවීකරණය: ඩිලාන් පුෂ්පිත

ගී පද: කසුන් ජයවර්ධන

ආශ්‍රේයයන්

ටෑන්ගල්ඩ්


Rastislavice este o comună slovacă, aflată în districtul Nové Zámky din regiunea Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 906 locuitori.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Rastislavice


Glaucocystis ist eine Algen-Gattung aus dem Stamm der Glaucophyta.

Beschreibung
Glaucocystis bildet elliptische, unbewegliche Zellen mit einem Zellkern, mehreren sternförmig angeordneten, blaugrünen Cyanellen und kontraktile Vakuolen. Die Zellen leben selten einzeln, sondern meist in Gruppen zu zwei, vier, acht oder 16 Autosporen. Die Zellwand kann an den Zellpolen verdickt sein.

Die Zellen von Glaucocystis enthalten zahlreiche bandförmige, blaugrün gefärbte Einschlüsse, die als Cyanellen bezeichnet werden. Früher hielt man sie für endosymbiotische Cyanobakterien und gab ihnen sogar einen eigenen Gattungsnamen. Sie besitzen in der Tat noch einen Zellwandrest aus Peptidoglycan, was typisch für Blaualgen ist, und enthalten eine eigene DNA. Die Cyanellen-DNA von Cyanophora paradoxa, einer anderen Art der Glaucocystaceae, enthält aber nur ein Zehntel der Gene, die auf der DNA frei lebender Cyanobakterien gefunden wurde. Die Cyanellen-DNA ist damit ähnlich groß wie die DNA der Plastiden von Algen und Gefäßpflanzen und stimmt auch im Genbestand mit diesen weitgehend überein. Cyanellen sind außerhalb der Wirtszellen nicht lebensfähig, sind daher keine Blaualgen, und müssen als spezielle Plastiden der Glaucophyta bezeichnet werden.

Fortpflanzung
Die ungeschlechtliche Vermehrung erfolgt über zwei bis zehn Autosporen, die eine Weile in der Mutterzellwand verbleiben.

Geschlechtliche Fortpflanzung ist nicht bekannt.

Verbreitung
Glaucocystis lebt überwiegend in Moorgewässern, häufig zwischen Sphagnum-Polstern.

Arten
Anbei eine Auswahl an Arten nach AlgaeBase, nebst Vorschlägen nach NCBI (in Anführungszeichen): – Stand: 11. Oktober 2021
 Glaucocystis bhattacharyae , 2016
 Glaucocystis bullosa , 1919
 Glaucocystis caucasica , 1957
 Glaucocystis cingulata , 1897
 Glaucocystis duplex , 1944
 Glaucocystis incrassata , 2016
 Glaucocystis indica , 1981
 Glaucocystis miyajii , 2016
 Glaucocystis molochinearum

 Glaucocystis nostochinearum , 1866 – Typus, mit Synonym "G. geitleri"
 Glaucocystis oocystiformis , 1944
 Glaucocystis reniformis , 1992
 Glaucocystis simplex , 1959
 "Glaucocystis sp. ARP-2014"
 "Glaucocystis sp. BBH"
 "Glaucocystis sp. BC-2016"

Quellen
 Karl-Heinz Linne von Berg, Michael Melkonian u. a.: Der Kosmos-Algenführer. Die wichtigsten Süßwasseralgen im Mikroskop. Kosmos, Stuttgart 2004, ISBN 3-440-09719-6.

Einzelnachweise

Weblinks
 AlgaeBase: Glaucocystis, algaebase.org
 WoRMS: Glaucocystis Itzigsohn, 1866 (Schalter 'marine only' deaktivieren)
 Leben im Teich: die Blau-Grünalge (Glaucocystis nostochinearum), auf pling (Bilder)

Archaeplastiden
Archaeplastida

Glaucocystis


Vă țineți de glume, domnule Feynman! Aventurile unui personaj ciudat este o culegere de anecdote cu caracter autobiografic, povestite de fizicianul Richard Feynman prietenului său Ralph Leighton de-a lungul a șapte ani, redactate după înregistrări pe bandă magnetică și publicate în 1985 în limba engleză sub titlul "Surely You're Joking, Mr. Feynman!": Adventures of a Curious Character. Traducerea în limba română a fost publicată de editura Humanitas în anul 2013.

"Amintirile cuprinse în cartea de față dezvăluie cu fidelitate o bună parte din personalitatea sa – nevoia aproape irepresibilă de a rezolva probleme, năzdrăvănia provocatoare, intoleranța indignată față de falsitate și ipocrizie, talentul de a-l învinge pe cel care încearcă să i-o ia înainte. Scandaloasă, șocantă, dar în același timp caldă și foarte umană, cartea aceasta prilejuiește o lectură minunată."

Episoadele narate, aproximativ 40 la număr, sunt grupate în cinci părți:

 Partea I: De la Rockaway la MIT
 Partea a II-a: Anii petrecuți la Princeton
 Partea a III-a: Feynman, bomba atomică și armata
 Partea a IV-a: De la Cornell la Caltech, cu un intermezzo brazilian
 Partea a V-a: Lumea unui fizician

Note

Legături externe

 Câteva pagini din Vă țineți de glume, domnule Feynman!, la Editura Humanitas

Cărți din 1985
Memorialistică
Autobiografii americane


Tågerup er en bebyggelse få kilometer øst for Ruds Vedby i Reerslev Sogn, Kalundborg Kommune.

Kommunens bedst besøgte turistattraktion, haveanlægget Birkegårdens Haver, er beliggende i Tågerup.

Eksterne henvisninger
 Birkegårdens Havers officielle websted

Lokaliteter i Kalundborg Kommune

Tågerup (Kalundborg Kommune)


Tratat de Anatomie umană, autor Léo Testut (în ) este unul dintre cele mai cuprinzătoare tratate de anatomie umană.

Autorul său principal a fost, alături de André Latarjet (cel care a preluat începând cu 1925 dezvoltarea tratatului), unul dintre cei mai proeminenți anatomiști și profesori de anatomie umană care au trăit vreodată.

Caracteristici

Tratatul lui Testut are drept caracteristici descrieri precise ale corpului uman, îmbogățite cu concepte antropologice și filozofice, conținând desene anatomice excelente. Cea mai mare parte a celor 4144 ilustrații foarte detaliate (4432 în cea de-a opta ediție și numai 1074 în cea din 1960), multe dintre ele în culori, au fost realizate de către G. Devy și S. Duprey.

Ediția a opta din 1925 avea deja 5062 de pagini.

Ediții
Până în 1925 (anul morții autorului) au apărut 8 ediții. Prima sa ediție avea patru volume și a fost publicată în 1887, iar cea de-a doua – la care au colaborat și G Férreo și L. Vialleton - a apărut în 1893.

Cea de-a treia ediție a apărut în 1895, moment în care alături de Testut, Férreo (pentru partea de histologie) și Vialleton (pentru partea de embriologie) a apărut ca și contributor G. Devy (tot pentru partea de embriologie). A patra ediție a fost publicată în 1898, a cincea în 1901, a șasea în , a șaptea în 1911. Primele șapte ediții au fost de fiecare dată revizuite de către Testut.

Începând cu ediția a VIII-a din 1925, tratatul a început să încorporeze munca marelui său elev și succesor André Latarjet, care a preluat drepturile (donate de Testut), revizuirea și dezvoltarea acestuia, coordonând apariția de noi ediții. Acesta s-a dedicat îmbogățirii tratatului în calitate de coautor, astfel că din 1925 respectiva lucrare (care în acel an a ajuns la 5 volume) a început să fie cunoscută sub numele de "Testut-Latarjet".

Ediția a IX-a a apărut în 1948. O nouă ediție a apărut în 1960, fiind revizuită și extinsă de Michel Latarjet, fiul lui André Latarjet, ce era la rândul său medic chirurg și profesor de anatomie la Lyon. Ultima ediție a apărut în 1978.

Recunoaștere
În anul 1902 lucrarea a fost distinsă cu Premiul Santour al Academiei Naționale Franceze de Medicină, iar începând cu anul 1910 tratatul a început să fie tradus în alte limbi precum limba spaniolă, italiană, germană etc.

Tratatul rămâne una dintre lucrările de referință în domeniu, fiind considerat cel mai cunoscut dintre manualele clasice de anatomie. Deși publicat la origine în secolul al XIX-lea, lucrarea încă își păstrează actualitatea, continuând să fie folosită ca manual sau sursă de inspirație în mai multe facultăți de medicină din America Latină și Europa.

Referințe

Bibliografie
 Ledezma Miranda, Pedro; Huellas de un maestro de la Anatomía francesa: Jean Léo Testut, 1849-1925; Revista del Instituto Médico Sucre LXXI: 128 (98-105), 2006
 Reverón, Rafael Romero ; La anatomía de Testut y Latarjet; Revista de la Sociedad Venezolana de Historia de la Medicina, Volumen 62, No. 1 - 2, Año 2013; pp. 62-72
  Reverón, Rafael Romero; Jean Leo Testut (1849-1925): anatomist and anthropologist ; Anatomy 2014; 8; pp. 36-39
  Reverón, Rafael Romero; André Latarjet (1877-1947). Anatomist and surgeon specialized in sports medicine ; Italian Journal of Anatomy and Embriologiy, Vol . 119, n . 3: 250-254, 2014

Legături externe

Ediția 1904-1905
 Traité d'Anatomie humaine – Tome premier: Ostéologie, arthrologie, myologie; Octave Editoin, Éditeur; Paris, 1904
 Traité d'Anatomie humaine – Tome deuxième: Angiologie, système nerveux central; Octave Editoin, Éditeur; Paris, 1905
 Traité d'Anatomie humaine – Tome troisième: Système nerveux périphérique, organes des sens, appareil de la respiration et de la phonation; Octave Editoin, Éditeur; Paris, 1905
 Traité d'Anatomie humaine – Tome quatrième: Appareil de la digestion, appareil uro-génital, embryologie; Octave Editoin, Éditeur; Paris, 1905

Cărți din 1897
Manuale medicale
Cărți franceze
Cărți de mare succes
Istoria medicinei

Tratat de Anatomie umană (L. Testut)


En Winogradsky-søjle er en metode til dyrkning af både aerobe cyanobakterier, alger og bakterier samt anaerobe svovlbakterier i et lille økosystem, opfundet i 1880'erne af den russiske videnskabsmand Sergej Vinogradskij.

Bakteriologi
Teknologi
Økologi
Økosystem
Stofkredsløb

Winogradsky-søjle


Olaylar

Doğumlar

Ölümler
 Epiktetos, Yunan stoacı filozof (d. 55)
 Simon bar Kohba, Roma İmparatorluğu'na karşı Yahudilerin yapmış olduğu Bar Kohba Ayaklanması'nın lideri

135


Den Transkaukasiske Socialistiske Føderative Sovjetrepublik (Transkaukasiske SFSR eller TSFSR), var en sovjetrepublik i Sovjetunionen, og eksisterede fra den 12. marts 1922 til den 5. december 1936. I 1936 opløstes den i tre nye sovjetrepublikker; den Armenske SSR, den Aserbajdsjanske SSR og den Georgiske SSR, og området udgør de nuværende stater Armenien, Aserbajdsjan og Georgien.

Alle tre lande er beliggende i det sydlige Kaukasus, og dermed adskilt fra Rusland af bjergkæden i Store Kaukasus, og området blev derfor omtalt som de transkaukasiske republikker.

Referencer

Forhenværende asiatiske lande
Armeniens historie
Aserbajdsjans historie
Georgiens historie
Socialistiske Sovjetrepublikker


بلدية توريسايلا دي لوس أنجلوس ، هي بلدية تقع في مقاطعة قصرش والتي تقع في منطقة إكستريمادورا، غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 768 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

مراجع

أماكن مأهولة في قصرش
بلديات قصرش

توريسايلا دي لوس أنجلوس


Laurids Bruun (født 25. juni 1864 i Odense, død 6. november 1935 på Frederiksberg) var en dansk forfatter.

Bruun tog en statsvidenskabelig embedseksamen i 1888. Inden da, i 1885, havde han allerede debuteret som forfatter i tidsskriftet Tilskueren, og året efter i bogform med novellesamlingen Historier. En Kjøbstadidyl. Bruun rejste meget i Europa og Østen og publicerede bl.a. i 1912 de såkaldte robinsonader Fra Bosporus til van Zantens Ø fra sine rejser. Han var forfatter til en serie af noveller bl.a. Historier (1886), historiske romaner som Alle Synderes Konge (1903), Absalons Saga (to bind, 1904), og danmarkskrøniker som fx Danskernes Eventyr (tre bind, 1909-1912) samt flere store problemromaner: Den Evige (fire bind, 1905-1906) og Af Bygernes Slægt (seks bind, 1909). Han var kendt i samtiden og blev oversat til flere sprog, men er i dag næsten glemt.

Skuespillerinden Gudrun Bruun var hans svigerinde.

Hæder
 Det Anckerske legat, 1904
 Drachmannlegatet, 1931

Kilder
Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter

Novelleforfattere fra Danmark
Mandlige forfattere i det 19. århundrede

Laurids Bruun


James Wan, født 27. februar 1977 i Sarawak, Malaysia, er en australsk instruktør, producer og forfatter. Han mødte Leigh Whannell da de gik til en filmskole i Melbourne. James Wan, instruerede den syvende af Fast & Furious-serien, i stedet for Justin Lin.

Filmografi

Instruktør
 2000 - Stygian
 2003 - Saw (kortfilm)
 2004 - Saw
 2007 - Dead Silence
 2007 - Death Sentence
 2010 - Insidious
 2013 - Nattens dæmoner
 2015 - Fast & Furious 7
 2016 - Nattens dæmoner 2
 2018 - Aquaman

Kilde

Eksterne henvisninger

Filminstruktører fra Australien

James Wan


Mudbound er en amerikansk dramafilm fra 2017, instrueret af Dee Rees. Filmen er baseret på Hillary Jordans debutroman Mississippi, og manuskript er skrevet af Rees og Virgil Williams. Carey Mulligan, Garrett Hedlund, Jason Clarke, Jason Mitchell og Mary J. Blige spiller hovedrollerne.

Medvirkende
 Carey Mulligan som Laura McAllan
 Garrett Hedlund som Jamie McAllan
 Jason Clarke som Henry McAllan
 Jason Mitchell som Ronsel Jackson
 Mary J. Blige som Florence Jackson
 Jonathan Banks som Pappy McAllan
 Rob Morgan som Hap Jackson
 Kelvin Harrison jr. som Weeks
 Claudio Laniado som Dr. Pearlman
 Kennedy Derosin som Lilly May Jackson

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2017
Dramafilm fra USA
Krigsfilm fra USA
Historiske film fra USA
Film baseret på bøger

Mudbound


Kemal Derviş (10 Ocak 1949, İstanbul - 8 Mayıs 2023, Washington, DC), Türk ekonomist, siyasetçi  ve akademisyen. 2001 Türkiye ekonomik krizi sonrası dönemin Başbakanı Bülent Ecevit tarafından Ekonomiden Sorumlu Devlet Bakanı ve Hazine Müsteşarı olarak görevlendirildi ve "Süper Bakan" lakabıyla anıldı. 2002-2005 yılları arasında Cumhuriyet Halk Partisi (CHP) İstanbul milletvekili olarak Türkiye Büyük Millet Meclisi'nde yer aldı.

1996-2001 arasında Dünya Bankası başkan yardımcısı, 2005-2009 arasında ise Birleşmiş Milletler Kalkınma Programı başkanlığını yürüttü ve bu görevlerde bulunan tek Türk kökenli kişi oldu. Bunun yanı sıra aralarında Columbia Üniversitesi, Princeton Üniversitesi, ODTÜ ve Bilkent Üniversitesi gibi birçok üniversitede lisans ve yüksek lisans dersleri verdi ve birçok düşünce kuruluşu ve kurumda üst düzey görevler aldı. Parkinson tedavisi gören Derviş, 8 Mayıs 2023'te 74 yaşında öldü ve Amerika Birleşik Devletleri'nde defnedildi.

İlk yılları ve eğitimi
Kemal Derviş, Arnavut ve Gürcü kökenli Türk bir baba ve Alman bir annenin çocuğu olarak 10 Ocak 1949'da İstanbul'da doğdu. İngiltere'de Londra Ekonomi Okulundan ekonomi alanında lisans derecesini aldıktan sonra aynı okulda yüksek lisans yaptı. Amerika Birleşik Devletleri'nin Princeton Üniversitesinde iktisat alanında doktorasını tamamladı.

Kariyeri
1973-77 yılları arasında sırasıyla Hacettepe Üniversitesi, Orta Doğu Teknik Üniversitesi ve Princeton Üniversitesinde ekonomi alanında ders verdikten sonra, 1978'de Dünya Bankasına girdi. Dünya Bankası başkan yardımcısı olarak, Arnavutluk, Macaristan ve Bosna gibi ülkelerde yeniden yapılanma ve iktisadi geçiş sürecini yönetti. Bu kurumda 1996 yılında Ortadoğu ve Kuzey Afrika'dan sorumlu başkan yardımcılığına yükseldi ve daha sonra yoksulluğun azaltılması ve ekonomi yönetiminden sorumlu başkan yardımcısı oldu. 1973-76 yılları arasında aynı zamanda Cumhuriyet Halk Partisi Genel Başkanı olan Bülent Ecevit'in ekonomi danışmanlığını yaptı.

Siyasi kariyeri
Kasım 2000 ve Şubat 2001'de yaşanan iki mali krizin ardından Türkiye'ye davet edildi. 22 yıldır sürdürdüğü Dünya Bankasındaki görevinden ayrılarak 13 Mart 2001'de Bülent Ecevit Hükûmetinde Ekonomiden Sorumlu Devlet Bakanlığı ve Hazine Müsteşarlığı görevini üstlendi. Uluslararası Para Fonu (IMF) ile müzakereleri yürüterek mali krizin asgari hasarla atlatılmasını sağladı. Türk finans sisteminin radikal bir şekilde yeniden yapılanmasını sağlayan "Güçlü Ekonomi Programını" hazırladı. Ekonomide sabit kur rejiminden dalgalı kur sistemine geçildi. "15 günde 15 yasa" çıkışı ile aralarında Merkez Bankası yasası, bankacılık yasası, telekom yasası ve ihale yasasının da olduğu bir dizi kanun meclisten geçirildi.  Ocak 2002'de verdiği bilgide, 2000-2002 döneminde IMF'den 14 milyar 396 milyon, Dünya Bankası'ndan da 3 milyar 227 milyon dolar kredi sağlandığını açıkladı.

Türk Telekom'un özelleştirilmesi sürecinde dönemin Ulaştırma Bakanı Enis Öksüz ve özelleştirmeden sorumlu devlet bakanı Yüksel Yalova ile anlaşmazlık yaşadı. 2002 Ağustos ayında başbakan yardımcısı Devlet Bahçeli ile görüş ayrılığına düşerek görevinden istifa etti. İsmail Cem, Zeki Eker ve Hüsamettin Özkan ile birlikte Yeni Türkiye Partisi'nin kuruluş çalışmalarına katıldı. Ancak bu partiye katılmayarak Cumhuriyet Halk Partisi'nden milletvekili adayı oldu. 3 Kasım 2002 seçimlerinde CHP'den İstanbul milletvekili seçildi.

Gazeteci Mehmet Çetingüleç, 2018 yılında yayımlanan Ecevit'in Anıları: 12 Yıl Saklı Tutulan Veda Sohbetleri adlı kitabında başbakan Bülent Ecevit'in röportaj sırasında şunları söylediğini yazdı: "..ekonominin toparlanmaya başladığı bir dönemde bakan Kemal Derviş ABD'ye gitti ve 12 gün boyunca kendisinden haber alınamadı. Döndükten sonra erken seçimi gündeme getirdi ve benimle yaptığı ikili görüşmede görevden çekilmemin Türkiye ekonomisi için faydalı olacağını söyledi". Ayrıca Ecevit'in, Kemal Derviş için "en büyük pişmanlıklarımdan birisidir" ifadesini kullandığını belirtti.

Birleşmiş Milletler Kalkınma Programı
9 Mayıs 2005'te milletvekilliğinden istifa ederek Birleşmiş Milletler Kalkınma Programı (UNDP) başkanlığına aday oldu. Birleşmiş Milletler Genel Sekreteri Kofi Annan, aralarında Japon ve Norveçli adayların da olduğu kişiler arasında Kemal Derviş'i programın başına getirdi. Derviş böylece Birleşmiş Milletlerde Genel Sekreter Kofi Annan ve özel kalem müdürü Mark Malloch Brown'dan sonra üçüncü en yetkili kişi oldu. 2009 yılında bu görevi Yeni Zelanda'nın eski başbakanı Helen Clark'a devretti. Mayıs 2008 tarihinde Financial Times'a yaptığı açıklamada Türkiye ve Brezilya gibi ülkelerde enflasyon tsunamisi yaşanacağını ve son bir yıldan kısa sürede bu ülkelerde halkın %25 daha fakirleştiğini belirtti.

Akademik kariyeri

Sabancı Üniversitesi Uluslararası Danışma Kurulu üyeliği görevini yürüttü. Mart 2009'da Amerika Birleşik Devletleri merkezli düşünce kuruluşu Brookings Enstitüsü'nün başkan yardımcılığı ve enstitünün Küresel Ekonomi ve Kalkınma Programı Başkanlığına getirildi ve bu görevini 2017 yılına kadar sürdürdü. 2009-2012 yılları arasında Akbank'ın Uluslararası Danışma Kurulu Başkanlığını yürüttü. 2009-2015 yılları arasında aynı zamanda Columbia Üniversitesi'nde yardımcı profesör olarak Küresel Ekonomik Yönetişim üzerine yüksek lisans dersleri verdi. Aynı dönemde beş ay süreyle Bilkent Üniversitesi'nde misafir öğretim üyesi olarak ders verdi. 2011 yılında Dominique Strauss-Kahn'ın IMF'deki görev süresinin sona ermesi sonrası yeni başkan adayları arasında adı geçti fakat Derviş aday olmayacağını açıkladı. Bu göreve daha sonra Fransa Maliye Bakanı Christine Lagarde seçildi.

Derviş'in çok sayıda kitabı ile birlikte, ekonomi politikası, küresel ekonomi, gelişmekte olan piyasalar, ticaret, Avrupa entegrasyonu, uluslararası kurumlar ve kalkınma üzerine birçok makalesi akademik dergilerde ve güncel yayınlarda yayımlandı. Mart 2005'te Center for Global Development iş birliği ile A Better Globalism (Daha İyi Bir Küreselleşme) adlı kitabını yayınladı. 2006 yılında yayımlanan ve 2001 Türkiye ekonomik krizini merkeze alan Recovery from the Crisis and Contemporary Social Democracy (Krizden Kurtulma ve Çağdaş Sosyal Demokrasi) adlı kitabıyla iklim değişikliği ve yeşil ekonomi konularına yoğunlaştı. Brookings Press tarafından yayımlanan Inequality in America (Amerika'da Eşitsizlik) ve Asia and Policymaking for the Global Economy (Küresel Ekonomi için Asya ve Politika Yapımı) gibi önemli kitap ve yayınların eş yazarı ve eş editörlüğünü üstlendi. Ayrıca Derviş'in Jaime De Melo ile ortaklaşa yayınladığı General Equilibrium Models for Development Policy (Kalkınma İçin Genel Denge Modelleri) adlı kitabı, 80'li yıllarda üniversitelerde okutulan yaygın bir ders kitabı oldu.

Institut du Bosphore (Paris Bosphorus Enstitüsü), Institut de Prospective Economique du Monde Méditerranéen (IPEMED), Center for Global Development, Office Chérifien des Phosphates ve Criteria Caixa dâhil olmak üzere çeşitli kurumların danışma kurulu üyesi olarak yer aldı.

Özel hayatı ve ölümü
Kemal Derviş, I. Abdülhamid'in karısı dışında ardından gözyaşı döktüğü tek kişi olan sadrazam Halil Hamid Paşa'nın 7. kuşaktan torunudur. 1987 yılının Nisan ayında Amerikalı Catherine Derviş ile ikinci evliliğini yaptı ve Erol ile Erdal adlarında iki oğlu oldu.  2001 yılında Amerikalı ekonomi dergisi The Banker tarafından "Dünyada Yılın Ekonomi Bakanı" seçildi. Foreign Policy dergisi tarafından 2005 yılında yayımlanan ve Şirin Ebadi, Václav Havel ve Orhan Pamuk gibi isimlerin yer aldığı "Dünyanın En Etkili 100 Entelektüeli" listesinde 67. sırada yer aldı.

Anadili Türkçe dışında çok iyi derecede Almanca, İngilizce ve Fransızca bilen Derviş, tenis ile ilgilendi ve düzenli maçlara çıktı. Uzun süre parkinson hastalığı tedavisi gören Derviş, son yıllarını ABD'nin Virginia eyaletinde geçirdi. 8 Mayıs 2023 tarihinde Amerika Birleşik Devletleri'nin başkenti Washington, DC'deki bir hastanede 74 yaşında hayatını kaybetti. 9 Mayıs'ta Maryland eyaletindeki Laurel İslami Toplum Merkezi bünyesindeki camide dar katılımlı bir cenaze töreni düzenlendi. Derviş, vasiyeti üzerine Maryland eyaletinde defnedildi.

Aldığı ödül ve madalyalar
  Yükselen Güneş Nişanı Yüce Kordonu (Japonya), 2009
   Sivil Liyakat Nişanı Büyük Kordonu (İspanya), 2011.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 BBC profili (İngilizce)
 UNDP profili (İngilizce)
 Kemal Derviş'le görüşme, 26 Ekim 2005

1949 doğumlular
İstanbul doğumlu siyasetçiler
2023 yılında ölenler
Washington, DC'de hastalıktan ölenler
Türk ekonomi akademisyenleri
TBMM 22. dönem İstanbul milletvekilleri
Londra Ekonomi Okulunda öğrenim görenler
Princeton Üniversitesinde öğrenim görenler
Orta Doğu Teknik Üniversitesi öğretim üyeleri
Princeton Üniversitesi öğretim üyeleri
AGİT Parlamenterler Asamblesi Türk Grubu
TBMM Avrupa Birliği Uyum Komisyonu
Cumhuriyet Halk Partisi MYK üyeleri
Birleşmiş Milletler kişileri
Dünya Bankası kişileri
Bilderberg Toplantıları
Yükselen Güneş Nişanı sahipleri
İngiltere'deki Türk gurbetçiler
İsviçre'deki Türk gurbetçiler
Alman asıllı Türkler
Arnavut asıllı Türkler
Columbia Üniversitesi öğretim üyeleri
Gürcü asıllı Türkler
Maryland'da defnedilenler
Hacettepe Üniversitesi İktisadi ve İdari Bilimler Fakültesi öğretim üyeleri
Bilkent Üniversitesi öğretim üyeleri
Türk yazarlar

Kemal Derviş


Piero Taruffi (Albano Laziale, Italija, 12. listopada, 1906. – Rim, Italija, 12. siječnja 1988.) je bivši talijanski vozač automobilističkih utrka.

Taruffi je karijeru počeo na motociklima. Godine 1928. osvojio je naslov u 500cc Italian Championship prvenstvu, a prvenstvo 500cc European Championship osvojio je 1932. U motociklističkoj karijeri pobijedio je na više od 25 utrka, a jedno vrijeme natjecao se paralelno i u automobilizmu.

U Formuli 1 debitirao je na VN Italije 1950. vozeći za Alfa Romeo. Sljedeće četiri godine proveo je u Ferrariju. Jedinu pobjedu ostvario je na VN Švicarske 1952. Premda je njegova prva strast bila motociklizam, Taruffi nije ništa manje uspješan bio i u automobilizmu. Od 1930. do 1957., ne uključujući razdoblje Drugog svjetskog rata, Taruff je pobijedio na 30-ak utrka. Posljednja je bila ona na utrci Mille Miglia 1957.

Taruffi je i autror knjige The Technique of Motor Racing, a u studenom 1957. magazin Saturday Evening Post objavio je Tarrufijev članak Stop us before we kill again. U članku su bivši vozači raspravljali o dvije utrke koje su odnijele mnogo života; 24 sata Le Mansa 1955. i upravo Mille Miglia iz 1957.

Rezultati u Formuli 1

Pobjede u Formuli 1

Ostale pobjede
U zagradama su motocikli i bolidi s kojima je Taruffi pobijedio.

Motociklizam
1925.
 Circuito di Monte Mario - Roma (AJS 350)
1927.
 Circuito di Monte Mario - Roma (Moto Guzzi 250)
1928.
 Circuito della Merluzza - Roma (Norton 500)
 Circuito Caracciolo - Napoli (Norton 500)
 Circuito del Poggione - Cutigliano (Norton 500)
 Circuito di Palestrina (Norton 500)
 Gran Premio Reale - Roma (Norton 500)
 Motovelodromo Appio - Roma (Norton 500)
 Circuito Vermicino - Rocca di Papa (Norton 500)
1929.
 Coppa Marino - Roma (Norton 500)
 Pontelucano - Tivoli (Norton 500)
1930.
 Circuito di Belfiore - Mantova (Norton 500)
 Coppa Marino - Roma (Norton 500)
 Circuito Vermicino - Rocca di Papa (Norton 500)
1931.
 Circuito della Merluzza - Roma (Norton 500)
 Gran Premio di Monza (Norton 500)
 Circuito Vermicino - Rocca di Papa (Norton 500)
1932.
 Gran Premio d'Europa - Roma (Norton 500)
 Gran Premio RMCI di Monza (Norton 500)
 Circuito di Pesaro (Norton 500)
1933.
 Coppa del Mare - Livorno (Norton 500)
 Circuito di Rimini (Norton 500)
1935.
 Gran Premio di Tripoli (Rondine 500)
 Gran Premio di Pescara (Rondine 500)

Automobilizam
1930.
 Tunisi - Tripoli - Classe 2000 (Alfa Romeo 1750)
1931.
 Coppa del Cimino - Classe 2000 (Itala 2000)
 Circuito di Bolsena (Alfa Romeo 2300)
 Coppa Frigo (Alfa Romeo 2300)
1932.
 Coppa Gran Sasso - Classe 2500 (Alfa Romeo 2300)
 Circuito di Bolsena (Alfa Romeo 2300)
1934.
 VIII Mille Miglia - Classe 1100 (Maserati 1100)
 Criterium di Roma (Alfa Romeo 2300)
1938.
 XII Mille Miglia - Classe 1100 (FIAT 1100)
1947.
 Gran Premio di Tripoli - Classe 1500 (Maserati 1500)
 Circuito di Vercelli (Cisitalia 1100)
 Circuito di Caracalla - Classe 1100 (Cisitalia 1100)
 Lido di Venezia - Classe 1100 (Cisitalia 1100)
1948.
 Giro di Sicilia - Classe 1100 (Cisitalia 1100)
 Gran Premio di Berna (Cisitalia 1100)
1949.
 Susa-Moncenisio (Cisitalia 1200)
 Gran San Bernardo (Cisitalia 1200)
1951.
 Carrera Messicana (Ferrari 2600)
1952.
 Silverstone Grand Prix (Thinwall Special)
 Grand Prix de Paris  (Ferrari 500)
 Ulster Trophy (Thinwall Special)
1954.
 Giro di Sicilia (Lancia 3300)
 Targa Florio (Lancia 3300)
 Catania-Etna (Lancia 3300)
1955.
 Giro di Sicilia (Ferrari 3750)
1956.
 Nürburgring (Maserati 3000)
1957.
 XXIV Mille Miglia (Ferrari 4000)

Izvori

Piero Taruffi - MotorSport (eng.)
Piero Taruffi - Land speed racing history (eng.)

Vanjske poveznice
Taruffi na racing-reference.info

Talijanski vozači Formule 1
Talijanski športski motociklisti

Piero Taruffi


Çayköy, Hamamözü - Amasya ili Hamamözü ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Kaş - Antalya ili Kaş ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, İnhisar - Bilecik ili İnhisar ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Göynük - Bolu ili Göynük ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Mengen - Bolu ili Mengen ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Bayat - Çorum ili Bayat ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Mecitözü - Çorum ili Mecitözü ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Ergani - Diyarbakır ili Ergani ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Gölyaka - Düzce ili Gölyaka ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Aşkale - Erzurum ili Aşkale ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Eğirdir - Isparta ili Eğirdir ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Kuluncak - Malatya ili Kuluncak ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Pütürge - Malatya ili Pütürge ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Demirci - Manisa ili Demirci ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Salihli - Manisa ili Salihli ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Derik - Mardin ili Derik ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Taraklı - Sakarya ili Taraklı ilçesine bağlı mahalle
 Çayköy, Niksar - Tokat ili Niksar ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Pazar - Tokat ili Pazar ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Yerköy - Yozgat ili Yerköy ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Alaplı - Zonguldak ili Alaplı ilçesine bağlı köy
 Çayköy, Çaycuma - Zonguldak ili Çaycuma ilçesine bağlı köy

Çayköy


Kaleköy, Kahramanmaraş ilinin Çağlayancerit ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Kahramanmaraş iline 65 km, Çağlayancerit ilçesine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Çağlayancerit'in mahalleleri

Kaleköy, Çağlayancerit


Der Gamstragegriff  ist eine Maßnahme zur Rettung von Menschen aus einem Gefahrenbereich.

Ausführung
Bei dieser Technik wird die zu rettende Person ungefähr so getragen, wie man eine erlegte Gams tragen würde. Dazu richtet der Helfer den Patienten auf und stützt ihn, sodass er aufrecht steht. Dann kniet er sich hin und lässt den Oberkörper des Patienten über seine Schulter beugen. Mit einer Hand greift er unter den Oberschenkel des Patienten und fasst den Arm. So kann er die Position des Patienten auf seinen Schultern mit einem Arm fixieren.

Es ist wichtig, das Gewicht auf beide Schultern gleichmäßig zu verteilen, um vorzeitige Ermüdung zu vermeiden.

Vor- und Nachteile
Mit Hilfe des Gamstragegriffs kann ein Einzelner eine andere Person ohne Hilfe tragen.
Der Gamstragegriff hat mehrere Vorteile bei der Rettung eines  Verletzten: der Rumpf des Geretteten bleibt relativ waagerecht, was die Gefahr weiterer Verletzungen reduziert und eine bessere Verteilung des Bluts ermöglicht, und der Verletzte kann längere Zeit getragen werden.

Gegen den weiteren Einsatz bei der Feuerwehr spricht, dass Hitze und Rauch, die für die zu rettende Person schädlich, sogar tödlich, sein können,  mit der Höhe zunehmen.
Beim militärischen Einsatz ist die große Silhouette von Nachteil.

Alternativen
Bei den zivilen Rettungsdiensten wird der Verletzte heutzutage eher liegend gezogen, wobei der Helfer sich an den Schultern oder an der Kleidung des Verletzten festhält. Dies hilft, eine zusätzliche  Belastung  der möglicherweise verletzten Wirbelsäule zu vermeiden. Eine weitere Alternative ist der Rautek-Griff, der den Einsatz der starken Beinmuskeln erlaubt und somit sinnvoll ist, wenn der Helfer kleiner oder schwächer ist.

Weblinks

 U.S. Army FM 3-21.75 The Warrior Ethos and Soldier Combat Skills (englisch)

Einzelnachweise

Erste Hilfe
Patientenrettung und Immobilisation

Gamstragegriff


Flensborg ZOB/Flensburg ZOB (ZOB er forkortelse for tysk Zentraler Omnibusbahnhof, dvs. centrale busstation) er en busstation i det centrale Flensborg. Den er beliggende i Søndergårdender (Süderhofenden) mellem Sankt Nikolaj og Sankt Hans i midtbyen. Busstationen udgør det trafikale knudepunkt for kollektiv trafik i Flensborg og omegn og havde i 1998 omtrent 26.000 påstigninger og afstigninger og cirka 1.000 ankommende og afgående bybusser og rutebiler på en hverdag. Tæt på busstationen findes byens biograf, Holm-Passagen, det Gamle Posthus og Havnespidsen (enden af Flensborg Fjord). Historisk mundede Skærbækken ud tæt på den nuværende busterminal i Flensborg Fjord.

Rutebilstationen på Søndergårdender blev allerede indrettet i december 1931. Den blev opført på stedet, hvor den tidligere statsbanegård fra 1884 har ligget. Før 1931 fungerede Røde Gade som busstationen, men den blev snart lille for de store busser. I 1951 blev rutebilstationen på Søndergårdender udvidet og i 1997/98 blev der gennemført en omfattende ombygning og modernisering.

Eksterne henvisninger

ZOB
ZOB

Flensborg ZOB


بولشوي إغناتوفو  هي مدينة في جمهورية موردوفيا في روسيا.

مراجع

مدن موردوفيا

بولشوي إغناتوفو (موردوفيجا)


Proxima Centauri b (de asemenea numită Proxima b) este o exoplanetă care orbitează steaua pitică roșie Proxima Centauri (cea mai apropiată stea de Soare), actualmente cea mai apropiată nou-descoperită exoplanetă de Pământ. Aceasta este situată la aproximativ 4,2 ani-lumină (1,3 parseci, 40 de trilioane de km, sau 25 de trilioane de mile) de Terra, în constelația Centaurus.

În august 2016, Observatorul European de Sud a anunțat descoperirea planetei Proxima b, o planetă terestră care orbitează steaua sa în zona locuibilă. Planeta orbitează la o distanță de aproximativ 0,05 unități astronomice (7.000.000 km; 5.000.000 mile) de Proxima Centauri, cu o perioadă orbitală de aproximativ 11,2 zile terestre. Temperatura de echilibru a Proxima Centauri b este estimată a fi în intervalul în care apa poate exista sub formă lichidă pe suprafața sa, astfel plasându-se în zona locuibilă din Proxima Centauri. În 2016, cercetătorii investigînd potențialul locuibil al Proxima b au sugerat că exoplaneta poate fi cea mai apropiată locație posibilă pentru viața de dincolo de sistemul nostru solar. Cercetătorii cred că apropierea sa de Pământ poate oferi o oportunitate pentru explorarea robotizată a planetei în viitor.

Planeta a fost găsită folosind , unde mișcarea periodică Doppler a liniilor spectrale a stelei gazdă sugerează prezența unui obiect orbital. Din aceste date, componenta vitezei sale relative față de Pământ este de aproximativ 5 km/h (3 mph).

Descoperire
Primul indiciu al unei exoplanete a fost găsit în 2013, atunci când  caracteristici sugestive au fost reperate de Mikko Tuomi de la  , în Hatfield, Marea Britanie, din date arhivate referitoare la mișcările Proxima Centauri. Pentru a confirma posibila descoperire a unei noi exoplanete care orbitează Proxima Centauri, ESO a lansat proiectul Pal Red Dot în ianuarie 2016. Pe 24 august 2016, existența Proxima Centauri b a fost confirmată de o echipă a Observatorului European de Sud, condusă de Guillem Anglada-Escudé de la . Descoperirea a fost comunicată în Nature. Măsurătorile au fost efectuate cu ajutorul a două spectrografe, HARPS pe  de la Observatorul La Silla și UVES Telescop Foarte Mare de 8 metri. Vârful vitezei radiale al stelei gazdă, combinat cu perioada orbitală a permis să fie calculată masa minimă a exoplanetei. Statistica fals pozitivă este mai mică decât unu la zece milioane.

Știrea descoperirii de la ESO a fost divulgată către Der Spiegel, care a publicat-o pe 12 august 2016, iar zvonul a circulat repede. Observatorul Sudic European a negat orice implicare în scurgerea de informații și a refuzat să comenteze pe tema descoperirii înainte de anunțul oficial de pe 24 august 2016.

Caracteristici

Masă, rază și temperatura
Aparenta înclinare a orbitei Proxima Centauri b nu a fost măsurată.  a Proxima b este de 1,27 M⊕, presupunând că orbita sa este văzută pe muchie de pe Pământ, care ar produce efectul Doppler maxim. O dată înclinația orbitală cunoscută, masa va fi calculabilă. 90% din posibilele orientări implică o masă sub 3 M⊕. Dacă planeta are o compoziție stâncoasă și o densitate egală cu cea a Pământului, raza sa este de cel puțin 1,1 R⊕. Cu toate acestea, ar putea fi mai mare dacă ar avea o densitate mai mică ca Pământul, sau o masă mai mare decât masa minimă. Planeta are un  de 234 K (-39 °C; -38 °F).

Steaua gazdă
Planeta orbitează în jurul unei stele de tip M (pitică roșie) numită Proxima Centauri. Steaua are o masă de 0,12 M☉ și o rază de 0,14 R☉. Aceasta are o temperatura la suprafață de 3042 K  și este de 4,85 miliarde de ani. În comparație, Soarele are 4,6 miliarde de ani  și are o temperatură la suprafață de 5778 K.  Proxima Centauri, se rotește o dată la fiecare ~83 de zile, și are o luminozitate de aproximativ 0,0015 L☉.

Steaua are o magnitudine aparentă, sau cât de luminos apare din perspectiva Pământului, de 11,13. Deși este cea mai apropiată stea de Soare, din cauza luminozității scăzute, nu este vizibilă cu ochiul liber de pe Pământ.

Proxima este o stea eruptivă  care suferă ocazional creșteri dramatice în luminozitate din cauza activității magnetice.

Orbita
Proxima Centauri b orbiteză steaua sa gazdă la fiecare 11,186 zile, la o distanță a semi-axei  majore de aproximativ 0,05 unități astronomice (UA), care este de 5% din 1 AU (astfel, Pământul este de 20 de ori mai departe de propria stea gazdă, Soarele). Comparativ, Mercur, cea mai apropiată planetă de Soare, are o distanță a semi-axei majore de 0,39 AU. Proxima Centauri b primește de la steaua sa gazdă aproximativ 65% din valoarea fluxului solar pe care Pământul îl primește de la Soare. Cu toate acestea, Proxima Centauri b primește un flux de Raze-X de aproximativ 400 de ori mai mult decât ce primește Pământul.

Locuibilitate

Nu se știe dacă planeta este locuibilă. S-a anunțat că exoplaneta orbitează în zona locuibilă a sistemului planetar al stelei Proxima Centauri, regiune unde, sub condiții și proprietăți atmosferice corecte, apa lichidă ar putea exista pe suprafața planetei. Steaua gazdă este o pitică roșie, cu aproximativ o zecime din masa Soarelui. Ca urmare, stele precum Proxima Centauri trăiesc până la 3-4 trilioane de ani, de 300-400 de ori mai mult decât va trăi Soarele.

Planeta este destul de aproape de steaua sa, putând avea rotație sincronă, o stare în care, de-a lungul unei orbite, nu există nici un transfer net de moment cinetic între o planetă și steaua gazdă. Dacă excentricitatea orbitală a planetei este 0, acest lucru ar putea duce la rotație sincronă, cu o față permanent în arșiță, spre stea, în timp ce partea opusă este permanent în întuneric și frig. Cu toate acestea, între aceste două zone extreme, ar putea fi o regiune  locuibilă – numită , unde temperaturile pot fi potrivite – aproximativ 273 K (0 °C; 32 °F) – pentru ca apa lichidă să existe. Excentricitatea orbitală a Proxima Centauri b nu este cunoscută cu certitudine, numai că aceasta este mai mică de 0,35 – potențial suficient de mare pentru a produce o rezonanță spin-orbită de 3:2, similară cu cea a planetei Mercur cu Soarele. Observatorul European de Sud prezice că un mediu mult mai blând ar rezulta dintr-o astfel de configurație, cu temperaturi medii similare cu cele de pe Pământ. În plus, o mai mare parte din planetă ar putea fi locuibilă în cazul în care ar exista o atmosferă suficient de groasă pentru a transfera căldură spre fața opusă stelei.

Referințe

Legături externe
 O căuta planete asemănătoare Pământului în jurul Proxima Centauri
 Condițiile de viață de pe Proxima Centauri b - Pal Red Dot-ul pentru actualizări viitoare

Constelația Centaurul
Planete telurice care orbitează în zone locuibile
Obiecte astronomice descoperite în 2016
Alpha Centauri
Exoplanete din apropierea Pământului care pot susține viața

Proxima Centauri b


Les Championnats du monde juniors de ski alpin 1995 sont la quatorzième édition des Championnats du monde juniors de ski alpin. Ils se déroulent du  au  à Voss, en Norvège. L'édition doit comporter dix épreuves : descente, super G, slalom géant, slalom et combiné dans les catégories féminine et masculine. Néanmoins les combinés ne sont pas des courses supplémentaires mais la combinaison des résultats des descentes, slaloms géants et slaloms. De plus les deux super G sont annulés. Les athlètes suisses remportent la moitié des titres, l'intégralité des titres féminins, et la Suisse fini en tête au tableau des médailles devant l'Autriche et l'Italie. Côté performances individuelles, la Suisse Marlies Öster et l'Autrichien Christoph Gruber remportent tous deux deux titres.

Tableau des médailles

Podiums

Hommes

Femmes

Notes et références

Notes

Références

1995
Ski alpin juniors
Alpin Monde juniors
Ski 1995
Compétition de ski en Norvège
Sport en Norvège en 1995
Mars 1995


Ion Dur (n. 26 mai 1950, Poiana, Gorj) este profesor universitar, critic și eseist român. Activează în istoria filosofiei, istoria culturii române, estetică, critică literară și filosofică, critică media și mentalitate (post)totalitară românească.

Biografie
S-a născut ca fiu al Elenei Dur, casnică, și al lui Grigorie Dur, tîmplar. Dintre cei patru copii ai familiei, era cel mai mic. Între 1957-1965 a fost elev al Școlii Elementare din comuna Poiana, județul Gorj, iar cursurile medii le-a urmat la Liceul nr. 3 din Craiova, azi Elena Cuza. A efectuat serviciul militar la arma "vînători de munte", la Cîmpulung Muscel, fiind prima promoție de militari cu termen redus (9 luni: 1973-1974).

Frecventează cursurile Facultății de Filosofie (1974-1978) a Universității din București, specializarea filosofie, iar în Iulie 1978, la Primăria din Sibiu, se căsătorește cu Doina Marieta Lup. Din 1978 pînă în 1989 a fost profesor de științe sociale la mai multe licee din Craiova: Liceul Industrial "7 Noiembrie", Liceul Militar "Tudor Vladimirescu", Liceul Industrial nr. 9.

În ianuarie 1990 se mută la Sibiu și lucrează cîteva luni ca redactor la Dimineața, primul ziar postdecembrist din localitate. Din 1990 și pînă în 1992, face parte din Grupul de Presă și Editură "Continent" din Sibiu, unde este publicist-comentator la Revista Continent și director al Editurii Continent. Obține titlul academic de doctor în filosofie la Universitatea din București, cu teza Publicistica lui Noica (1927-1944), de la etica lui "nu" la recluziunea spirituală, conducător științific: prestigiosul istoric al filosofiei Gheorghe Vlăduțescu. Este prima exegeză asupra gazetăriei acestui filosof, întregită în deceniile care vor urma cu analiza altor prestații publicistice (între ele, colaborarea la Buna Vestire, oficiosul Mișcării Legionare) și a unor trăsături ale portretului filosofic, dimensiuni care îl situează pe Noica între gazetărie și gîndirea speculativă (hermeneutica începută în 1994 va fi mereu întregită cu silogismele volumelor din 1999, 2009, 2020).

Lector și profesor titular (fără să treacă prin interstițiul funcției de conferențiar) la Universitatea "Lucian Blaga" din Sibiu (1992 – 2015), decan (2005-2011) la Facultatea de Jurnalistică din aceeași instituție de învățămînt, iar din 2007 este conducător științific de doctorat (specializarea: filosofie) la Facultatea de Litere din Centrul Universitar Nord din Baia Mare, Universitatea Tehnică din Cluj-Napoca.

A coordonat douăzeci de ani (1995-2015), ca redactor-șef, Revista SÆCULUM (serie nouă), publicație fondată de Lucian Blaga (1943), iar din 2020 este directorul aceleiași reviste (noua serie nouă). Este membru al Uniunii Scriitorilor din România din 1998, cu șapte premii acordate de filiala USR din Sibiu. A obținut totodată Premiul "Mircea Florian" pentru filosofie al Academiei Române.

Scrieri
 Exerciții de recunoaștere, 1992, Craiova: Editura Scrisul Românesc;
 Noica – între dandysm și mitul școlii, 1994, București: Editura Eminescu;
 De la Eminescu la Cioran,  1996, Craiova: Editura Scrisul Românesc;
 Noica. Portretul gazetarului la tinerețe, 1999, Sibiu: Editura Saeculum;
 Hîrtia de turnesol. Cioran inedit. Teme pentru acasă, 2000, Sibiu: Editura Saeculum;
 Cariatide, 2007, Sibiu: Editura Psihomedia;
 Noica. Vămile gazetăriei. Între dandysm și mitul școlii, prefață de Gh. Vlăduțescu, 2009, Iași: Editura Institutul European;
 Maculatorul cu spirală, 2010, Sibiu: Editura Universității "Lucian Blaga";
 Ciorne și zile  (antologie de autor), 2012, Sibiu: Editura ULBS;
 Cel de-al treilea sens, 2014, Iași: Editura Institutul European;
 Cioran. Conform cu originalul, 2016, București: Editura Tritonic;
 Critica judecății de gust. Filosofie, literatură, comunicare, 2017, București: Editura Eikon;
 Jurnal domestic. 1971-2017. Însemnările unui in-formator, 2018, București: Editura Cartea Românească;
Cioran A Dionysian with the voluptuousness of doubt, translation Ian and Ann Marie Browne, preface Horia Vicențiu Pătrașcu, 2019, Delaware (United States): Vernon Press Publishing;
Horia Stamatu - the publicist. Post-restant, 2020: Lambert Academic Publishing;
Post-restant. "Cazul" gînditorului Vasile Băncilă, 2020, București: Editura Muzeul Literaturii Române;
Publicistul Horia Stamatu între exces politic și echilibru spiritual, 2020, Cluj-Napoca: Editura Limes;
Constantin Noica. De la gazetărie la gîndirea speculativă, 2020, București: Editura Pro Universitaria;
În căutarea elocvenței critice. Volum omagial Ion Dur, antologie, studiu introductiv și note Gabriel Hasmațuchi, 2020, Sibiu: Editura Agnos;
Lancea lui Dorifor, 2021, București: Editura Eikon;
Horia Stamatu. Between political excess and cultural equilibrium, 2021, Generis Publishing;
Cioran. According to the original, translation Ian and Ann Marie Browne, preface Adrian Dinu Rachieru, 2021, Generis Publishing;
Cinste și gramatică. De la Eminescu la Sandu Tudor. 9 lecții de gazetărie, 2021, Sibiu: Editura Agnos;
Vasile Băncilă. An ethnic-spiritualist metaphysics banned by the totalitarian regime, 2022, Delaware (United States): Vernon Press Publishing;
Nae Ionescu. Între metafizică, politică și teologie, 2022, București: Editura Muzeul Literaturii Române.

Traduceri
Originile totalitarismului, 1994, 2006, 2014, București: Editura Humanitas; în colaborare cu Mircea Ivănescu;
 Crizele republicii, 1999, București: Editura Humanitas; în colaborare cu D.-I. Cenușer

Premii
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, pentru eseu,1999 (Noica – Portretul gazetarului la tinerețe)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, pentru publicistică, 2000 (Hîrtia de turnesol. Cioran inedit. Teme pentru acasă)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, Cartea anului 2007, critică și eseu, 2007 (Cariatide)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, "Octavian Goga" pentru publicistică, 2010 (Maculatorul cu spirală)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, Opera Omnia (2012) pentru întreaga activitate de eseist și critic
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, "Octavian Goga" pentru publicistică, 2014 (Cel de-al treilea sens)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, Cartea anului 2016 pentru eseu, 2016 (Cioran. Conform cu originalul)
 Premiul Revistei Euphorion pentru întreaga operă și activitate literară, 2016
 Premiul pentru filosofie "Mircea Florian" al Academiei Române, 2016 (Cel de-al treilea sens, 2014)
Premiul pentru literatură al Societății Leibniz din România, 2020 (Publicistul Horia Stamatu între exces politic și echilibru spiritual, 2020)
Premiul Cioran al Uniunii Scriitorilor din România, filiala Sibiu, 2022

Note

Legături externe

 https://www.researchgate.net/profile/Ion_Dur
 http://uniuneascriitorilor-filialasibiu.ro/ion-dur/

Nașteri în 1950
Nașteri pe 26 mai
Eseiști români
Critici literari români

Ion Dur


Les rochers de Comboire sont une colline de France située en Isère, dans le sud de l'agglomération grenobloise, sur les communes de Claix et de Seyssins.

Géographie
Dominés par les falaises orientales du massif du Vercors à l'ouest et notamment le Moucherotte, les rochers surplombent eux-mêmes le Drac, l'autoroute A480, la zone commerciale de l'Espace Comboire ainsi que les communes d'Échirolles et du Pont-de-Claix en rive droite du Drac. Les rochers sont séparés du reste du massif du Vercors par le col de Cossey ou col de Comboire. À son sommet qui culmine à  d'altitude a été édifié un fort qui permet de contrôler militairement la branche méridionale du Y grenoblois.

Le département de l'Isère a classé le site du rocher de Comboire sur la commune de Seyssins en espace naturel sensible. Il constitue également une ZNIEFF de type  sous le nom de « Rocher de Comboire » et fait l'objet d'un arrêté de protection de biotope sous le nom de « Colline de Comboire ». L'accès y reste libre.

Références

Liens externes

Comboire
Comboire
Massif du Vercors
Crêt
Grenoble-Alpes Métropole
ZNIEFF de type I dans l'Isère
Site d'escalade en France
Comboire
Arrêté préfectoral de protection de biotope

Rochers de Comboire


Brozimum (lat. Brosimum), rod korisnog vazdazelenog drveća iz porodice dudovki. Sastoji se od desetak vrsta raširenih po tropskoj Americi.

Vrste
 Brosimum acutifolium Huber
 Brosimum alicastrum Sw.
 Brosimum costaricanum Liebm.
 Brosimum gaudichaudii Trécul
 Brosimum glaucum Taub.
 Brosimum glaziovii Taub.
 Brosimum guianense (Aubl.) Huber ex Ducke
 Brosimum lactescens (S.Moore) C.C.Berg
 Brosimum longifolium Ducke
 Brosimum melanopotamicum C.C.Berg
 Brosimum multinervium C.C.Berg
 Brosimum parinarioides Ducke
 Brosimum potabile Ducke
 Brosimum rubescens Taub.
 Brosimum utile (Kunth) Oken

Izvori

Dorstenieae

Brozimum


Amy Poehler (; ) este o actriță americană. După ce a studiat arta improvizației la Second City și ImprovOlympic la Chicago la începutul anilor 1990, ea a plecat la New York în 1996 pentru a face parte din Upright Citizens Brigade. Popularitatea grupului i-a adus un serial de comedie de jumătate de oră pe Comedy Central, în 1998.

A fost membră permanentă a distribuției serialul de televiziune "Saturday Night Live" difuzat de NBC din 2001 până în 2008, fiind cunoscută pentru scenetele cu Tina Fey, pentru care a primit un premiu Emmy. Din 2009 până în 2015, ea a jucat-o pe Leslie Knope în sitcomul Parks and Recreation, pentru care a câștigat Globul de Aur pentru cea mai bună actriță de televiziune într-o comedie în 2014.

Viața timpurie
Poehler s-a născut în Newton, Massachusetts, avându-i ca părinți pe profesorii Eileen și William Poehler. Fratele Ei, Greg Poehler, este un producător și actor. Ea a crescut în apropiere de Burlington. Tatăl ei este de origine engleză, germană, irlandeză și portugheză, în timp ce mama ei este de origine Irlandeză. Ea este catolică, și a absolvit de la liceul Burlington în 1989.

În timp ce participa la Boston College, Poehler a fost un membru al trupei de improvizație My Mother's Fleabag. Ea a absolvit de la Colegiul Boston cu o diplomă în mass-media și comunicații în 1993 și s-a mutat la Chicago, unde a studiat improvizația la Second City cu prietena și viitorul co-star Tina Fey. De asemenea, Ea a studiat cu Del Close la ImprovOlympic.

Filmografie

 Un gigolo de doi bani (1999)
 Cel mai scurt drum spre fericire (2007)

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1971
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Actrițe americane din secolul al XXI-lea
Scriitori americani din secolul al XXI-lea
Feministe americane
Memorialiști americani
Americani de origine engleză
Americani de origine germană
Americani de origine irlandeză
Scenariști americani
Regizori de televiziune americani
Producători de televiziune americani
Scenariști de televiziune americani
Oameni în viață

Amy Poehler


Himmelekspressen er en dansk dokumentarfilm fra 1964 instrueret af Sune Lund-Sørensen efter eget manuskript.

Handling
Det sidste tilflugtssted for mennesker, der er gledet ud af det normale samfund, er herberget Himmelekspressen i København.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1964

Himmelekspressen (dokumentarfilm)