Viverra, misk kedisigiller (Viverridae) familyasından, Asyalı misk kedilerini içeren memeli cinsi.

Özellikler
Viverra türleri, ön ayakların yapısıyla diğer Viverrinae cinslerinden ayırt edilir: üçüncü ve dördüncü parmaklar, geri çekilebilir pençeler için koruyucu kılıf görevi gören deri loblarına sahiptir. Pedler ayaklar saçla çevrilidir. Uzun ve dar bir kafatasına sahiptirler, dar, neredeyse paralel kenarlı, çok daralmamış bir belleri vardır. Postorbital süreçleri küçüktür ve öndeki premaksillaların ucu ile arkadaki oksipital tepe arasındaki orta noktanın biraz önündedir. Sagital tepe yetişkinlerde orta derecede güçlüdür. Yanağın yörünge altı kısmı nispeten kısadır. Elmacık kemiğinin ön kemiği ile maksilla arasındaki dikiş, burunların ortanca uzunluğundan, yanak dişlerinin yarısından ve oksipital kondillerin genişliğinden çok daha kısadır. Bu genişlik, bileşik işitsel bulla uzunluğunu aşıyor.

Kuyruğunun altındaki bezlerden salgıladığı koku yüzünden bu ismi almıştır. Bu salgı maddesi, kalıcılığı artırmak üzere parfüm yapımında kullanılır. Misk kedileri kayaların arasında ve kovuklarda barınırlar. Çoğu yerde yaşamasına rağmen palmiye misk kedileri ağaçlarda yaşar. Besinlerini bitki ve küçük hayvanlar (kemirgenler vb.) oluşturur.

Türler

 Cins: Viverra (Linnaeus, 1758)
 Malabar misk kedisi (Viverra civettina)
 Büyük çizgili misk kedisi (Viverra megaspila)
 Malezya misk kedisi (Viverra tangalunga)
 Büyük Hindistan misk kedisi (Viverra zibetha)
 Küçük Hindistan misk kedisi (Viverricula indica)
 †Viverra leakeyi (Petter 1963)

Kaynakça

Misk kedisigiller
Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar

Viverra


Eta Bootis (η Boo / η Bootis, ) este o stea din constelația Boarul. Ea poartă și numele tradiționale Muphrid sau Mufrid (în arabă: "deosebita") sau Saak și denumirea Flamsteed 8 Bootis. În astronomia chineză, ea face parte din asterismul Sheti.

Denumirea Muphrid a fost oficializată de Uniunea Astronomică Internațională la data de 12 septembrie 2016.

Caracteristici
După spectrul său, Eta Boötis are un larg exces de elemente mai grele decât hidrogenul. În fapt, raportul său fier supra hidrogen este considerat ca aproape de limita superioară pentru stelele din discul galactic.

Steaua este o binară spectroscopică având o perioadă de 494 de zile. Totuși, companionul nu a putut fi rezolvat  prin interferometria petelor.

Steaua apare aproape de steaua remarcabilă Arcturus (Alpha Bootis) pe cerul nocturn, iar Arcturus este într-adevăr cea mai apropiată vecină a sa, întrucât cele două stele sunt aproape la aceeași distanță de Sistemul nostru Solar. Cele două stele sunt la distanța de circa 3,24 de ani-lumină , și fiecare ar apărea strălucitoare pe cerul celeilalte. Arcturus ar avea o magnitudine de -5,2 (de circa 120 de ori mai strălucitoare decât văzută de pe Terra, adică aproape de două ori mai strălucitoare decât planeta Venus observată de pe Pământ) pe cerul nocturn al unei planete ipotetice pe orbită în jurul stelei Muphrid, în timp ce Muphrid ar avea o magnitudine de -2,5 pe cerul unei ipotetice planete pe orbită în jurul lui Arcturus, adică de două ori mai strălucitoare decât steaua Sirius observată de pe cerul nostru nocturn.

Note

Bibliografie
 T. V. Mishenina, 1998, "The chemical compositions of two stars with enhanced metallicities", Astronomy Reports, Vol. 42, Issue 2.

Legături externe
 STARS  link
 The Constellations and Named Stars
 GJ 534
 CCDM J13547+1824
 Image Eta Boötis
 Richard Allen Hinkley, Star Names, Their Lore and Meaning (1889) 104

Binare spectroscopice
Constelația Boarul
Stele de tip spectral GIV
Obiecte Bayer
8 Bootis
Obiecte HD și HDE
Obiecte HIP
Obiecte HR

Eta Bootis


A light-weight Linux distribution is one that uses lower memory and/or has less processor-speed requirements than a more "feature-rich" Linux distribution. The lower demands on hardware ideally result in a more responsive machine, and/or allow devices with fewer system resources (e.g. older or embedded hardware) to be used productively. The lower memory and/or processor-speed requirements are achieved by avoiding software bloat, i.e. by leaving out features that are perceived to have little or no practical use or advantage, or for which there is no or low demand.

The perceived weight of a Linux distribution is strongly influenced by the desktop environment included with that distribution. Accordingly, many Linux distributions offer a choice of editions. For example, Canonical hosts several variants ("flavors") of the Ubuntu distribution that include desktop environments other than the default GNOME or the deprecated Unity. These variants include the Xubuntu and Lubuntu distributions for the comparatively light-weight Xfce and LXDE / LXQt desktop environments.

The demands that a desktop environment places on a system may be seen in a comparison of the minimum system requirements of Ubuntu 10.10 and Lubuntu 10.10 desktop editions, where the only significant difference between the two was their desktop environment. Ubuntu 10.10 included the Unity desktop, which had minimum system requirements of a 2 GHz processor with 2 GB of RAM, while Lubuntu 10.10 included LXDE, which required at least a Pentium II with 128 MB of RAM.

Overview of some distributions
*Gentoo – can be the lightest system, because even GUI is not included, and can be compiled with -march=native.
ArchBang – inspired by CrunchBang Linux but based on the Arch Linux distribution instead of Debian.
 DebianDog - Debian Live CD shaped after Puppy Linux. It is packaged with JWM and IceWM, or Openbox and Xfce. Debian structure and behaviour are untouched.
LinuxConsole - a lightweight system for old computers made to be easy for youth and casual users.
Parabola GNU/Linux-libre - an Arch-based lightweight system endorsed by the Free Software Foundation.
postmarketOS – a derivative of Alpine Linux designed primarily for smartphones
SparkyLinux - a lightweight system based on Debian.
Zorin OS – also has "Zorin OS Lite" and "Zorin OS Education Lite" editions.

Comparison

See also

 Minimalism (computing)
 Software bloat
 Comparison of lightweight web browsers
 List of Linux distributions that run from RAM
 List of live CDs

References

Lightweight Unix-like systems
Light-weight Linux distributions

Light-weight Linux distribution


Hocking Hills State Park is a state park in the Hocking Hills region of Hocking County, Ohio, United States. In some areas the park adjoins the Hocking State Forest. Within the park are over  of hiking trails, rock formations, waterfalls, and recess caves. The trails are open from dawn to dusk, all year round, including holidays.

The park contains seven separate hiking areas: Ash Cave, Cantwell Cliffs, Cedar Falls, Conkle's Hollow (nature preserve), Old Man's Cave, Rock House and Hemlock Bridge Trail to Whispering Cave.

History
The name Hocking Hills

Hocking County was named after the Hockhocking River. Hockhocking, in the Delaware tongue, signifies a bottle. In Shawnee, Wea-tha-Kagh-Qua-sepe, meant bottle river. The Hockhocking River had a waterfall of nearly 20 feet located about 6 or 7 miles northwest of Lancaster. Above the falls, the creek was very narrow and straight, forming the "bottle" neck.

The Hockhocking enters the county from Good Hope Township in the northwest and then flows southwest, touches Marion Township, continues through Falls and Green Townships, and exits the county through northwestern Starr Township. The river is then in Athens County.

History of the Park

More than 330 million years ago, the area was relatively level and covered by the waters of the Atlantic Ocean. For millions of years, the ocean's currents deposited immense amounts of sand and gravel. After millions of years, the ocean receded, and the sandy layers bonded with silica to form the Black Hand Sandstone that underlies the area. It formed like a sandwich, with a hard top and bottom and a soft middle layer. When the Appalachian Mountains arose, form and feature were cast upon the area and created the Hocking Hills.

Hocking Hills were hemmed in by the ancient north-flowing Teays River to the west, and the then north-flowing Hocking to the east. The landscape remained fairly static for millions of years. Any changes were minuscule, and were slow to develop. When the Wisconsin Glacier began melting back to the north about 10,000 years ago, the landscape would undergo dramatic changes. The glacier stopped in northern Hocking County, so the area suffered indescribable flooding. The ancient Teays River was buried under tons of glacial silt, and the direction of the Hocking River was reversed.

When the glacial torrents found cracks in the hard capstone, the water poured through to flush out the soft middle layer. This left long tunnels where the gorges are today. Eventually, the weight of the tops caused them to come crashing down. The "slump rocks" in the gorges today are what's left of the hard top layer. In just a few centuries, the rushing waters of the glacier carved the soft middle layer of sandstone into the myriad dimples and wrinkles that decorate the cliffs and grottos today.

Early settlers in Muskingum County found an ancient black human handprint on a cliff that is part of this same sandstone formation. That is the same "Black Hand Sandstone" that is seen in six areas of the Hocking Hills State Park.

The Adena culture is believed to be one of the first inhabitants of the area of Hocking Hills. In the 18th century, the Native American Tribes of Delaware, Wyandot, and Shawnee travelled through and lived in the area. In 1818, Hocking County was created in Ohio. A powder mill was built in the area in the 1830s and in 1840 Hocking Canal was completed, allowing for more settlers to travel there. After local popular hiking areas were threatened by the accessibility of more traffic, the State Forest Law was passed in 1915 allowing the state to purchase the first parcel of land in Hocking Hills around Old Man's Cave.

Hocking Honor Camp Reforestation

Hocking Hills' iconic and unusual hemlock forest of Hocking Hills was extensively established by the Civilian Conservation Corp and Division of Forestry in the 1930s.  Additional planting and reforestry work took place during the 1950s by "prisoners from the Hocking Honor Camp." Inmates "worked on tree planting, cleaning plantations and pruning more established plantations. The prisoners earned five cents per hour for their labor if they had dependents, otherwise they earned half a cent per hour for their hard work." This unique model of using inmates to provide social good is striking. According to the Logan Daily News, Hocking Honor inmates "worked closely with the Hocking County area and the community, an idea that seems absurd today"

Tourist Accommodations
There are about 200 campsites in Hocking Hills State Park Campground, including full hookup and electric camp sites with 20-, 30- or 50-amp service, and camping shelters. The park also offers primitive "hike-in" tent-only sites and a primitive Group Camp in their own areas of the park. The campground is close to all of the hiking trails in the area and has flush toilets, shower houses with hot water, vending machines, a camp store, a pool, and other amenities. Reservations for camping may be made up to 6 months in advance.

A full-service resort lodge, Hocking Hills State Park Lodge and Conference Center, opened in the state park in autumn 2022 and offers 81 guest rooms as well as a full-service restaurant, fitness room, and indoor and outdoor swimming pools.  The lodge is also the point of contact for cabin stays inside the state park. Reservations for the Lodge and Cabins are made through the contracted management company, Great Ohio Lodges.

There are also many privately owned cabins and hotels in the area.

In 2017, over 2 million people visited Hocking Hills. To handle the growing tourism, a summer shuttle service from downtown Logan began to lessen the overtaxing on the park's parking facilities.

Attractions

The area is very popular with tourists and collectively is known as the Hocking Hills Region. It features many private inns, campgrounds, cabins, restaurants, and other related businesses, including a recently developed zipline. Other attractions include:

Nature Preserves and State Parks: Nearby are also other attractions of the Hocking Hills, including Hocking State Forest, Conkles Hollow State Nature Preserve, Lake Logan State Park, and Rockbridge State Nature Preserve. The deep gorges and high cliffs result from the erosion-resistant Blackhand Sandstone, which extends well to the northeast of the Hocking Hills. Other open-space areas have been established within the range of the Blackhand, including Lake Katharine State Nature Preserve.
 Lakes: Lake Logan in Hocking Hills State Park covers 400 acres, 320 acres of which is dry land, and is two miles long. The lake was built in 1955 for recreational purposes and offers visitors hiking, boating, picnicking and swimming.
 Canoeing and kayaking are popular activities in the Hocking Hills
 Boating: Canoeing, kayaking and rafting are all allowed on various places in the state park.
 Rock Climbing and Rappelling: Ninety-nine acres of forest land have been set aside for rock climbing  and rappelling in Hocking State Forest.
 Swimming: Lake Logan and Rose Lake offer swimming and beaches for visitors. There is also a swimming pool open to the public outside of the Hocking Hills State Park lodge.
 Hunting and fishing: Hunting and fishing are permitted as regulated by the Division of Wildlife. With permits, visitors are allowed to hunt during hunting season. Fishing is permitted in Lake Logan, which can include a variety of fish such as bluegill, crappie, bass, saugeye and catfish.

 Bird Watching: Hocking Valley Birding Trail identifies opportunities for bird watchers to enjoy the avian life in Hocking Hills.
 Archery: The Hocking Hills State Park offers a free archery range.
 Air Tours: Hocking Hills Scenic Air Tours offers airplane rides with views of the State Park.
 Horseback Riding: Hocking Hills State Park provides horseback riding trails that share space with both hiking trails and hunting areas.
 Train Rides: The trains of the Hocking Valley Scenic Railway provide visitors a glimpse into the transportation and industrial history of the Hocking Hills area.
 Weddings: Some individuals have chosen to use the State Park as their outdoor wedding ceremony location.
 Canopy Tours: Nearby the State Park is Hocking Hills Canopy Tours, an outdoor zipline tour that offers three different rides: a SuperZip, Nightflight and traditional canopy tour. The Hocking Hills region was recently named the Canopy Tour Capital of the Midwest.
 Astronomy: The John Glenn Astronomy Park, named after astronaut and US Senator John Glenn, opened in June 2018. During the day, visitors can study the position of the sun and orientation throughout the year. At night, visitors can see the planets and stars not being obstructed by light pollution.

Flora

Several rare plants are known from this area, including plants that are outside their normal range. Canadian yew, bigleaf magnolia, and many others are here.

Trails

There are numerous hiking trails, including several safe for pets, located throughout the state park.

Some trails in Hocking Hills State Park include:
 Old Man's Cave: 1 mile
 Ash Cave Gorge:  mile, wheelchair accessible
 Ash Cave Rim:  mile
 Cedar Falls:  mile
 Rock House: 1 mile
 Cantwell Cliffs: 1 mile
 Whispering Cave: 4.5 miles, difficult
 Conkle's Hollow: 1 mile
 Twin Falls and Chapel Cave: 1.5 miles
 Conkle's Hollow Rim: 2 miles
 Buckeye Trail: Cedar Falls – Ash Cave: 3 miles, Old Man's Cave – Cedar Falls: 3 miles

In popular culture

Many of the adventures in Jeff Smith's comic book series Bone take place in Old Man's Cave, a place inspired by the Hocking Hills State Park, which Smith enjoyed since he was a child. The waterfalls of the park also influenced Smith's frequent use of water as a recurring visual element in Bone, calling it "an age-old storytelling symbol".

Other public lands

As noted, Hocking Hills State Park is embedded within the Hocking State Forest. Crane Hollow Nature Preserve, a private preserve, fills in a large part of the non-public area. On the south side, Camp Oti-Okwa, owned by Big Brothers-Big Sisters, is also a sizeable protected area. There are three state nature preserves within the Forest, but only Conkles Hollow State Nature Preserve is open to the public. Also nearby are Clear Creek Metro Park, Lake Logan State Park, and Rockbridge State Nature Preserve.

See also
 Appalachian Ohio
 Appalachia
 Wayne National Forest

References

Hocking Hills State park on ohiodnr.gov

External links

 Hocking Hills State Park at Ohio Department of Natural Resources
 Hocking Hills at American Byways
Visitor Bureaus
 at Hocking Hills Tourism Association
 at The Hocking Hills

State parks of Ohio
State parks of the Appalachians
Protected areas established in 1924
Protected areas of Hocking County, Ohio

Hocking Hills State Park


Annick Kayitesi-Jozan, née en 1979 au Rwanda, est une autrice francophone, rescapée du génocide des Tutsi.

Biographie
En avril 1994, Annick Kayitesi-Jozan perd une partie de sa famille massacrée par les génocidaires Hutus. Les siens, des Tutsi, se trouvaient à Butare, et s'étaient réfugiés dans l'infirmerie d'un établissement scolaire, lieu de travail de la mère. Les miliciens assassinent sa mère dans la cour de l'école.  Son frère Aimé, âgé de 9 ans, sa sœur Aline, âgée de 16 ans, ses deux cousines, sont emmenés dans un camion sur un site où ils sont agressés à la machette, et tués, à l'exception d'Aline dont le corps inanimé est abandonné par les miliciens.

Annick n'a pas été emmenée avec le reste de sa famille, pour des raisons mal élucidées, probablement parce que les voisins complices des génocidaires souhaitaient la garder comme domestique.

Recueillie par l'ONG Terre des Hommes, avec sa sœur Aline, elle est ensuite « exfiltrée en France » où elle fait l'expérience du racisme anti-noir. Elle vit d'abord dans des familles d'accueil ; elle subit une tentative de viol de la part d'un père de l'une de ces familles  d'accueil, affaire qui est jugée aux assises.

Elle suit des études de sciences politiques, obtient un DEA, puis entreprend des études de psychologie.

Elle obtient le statut de réfugiée et, en 2005, la nationalité française.

Elle a un fils d'un Rwandais né en exil en Ouganda, qu'elle a rencontré lors de son retour provisoire dans son Rwanda natal, et une  fille d'un Français, Raphaël Jozan. Depuis 2015 elle vit en Ouzbékistan où son mari, l'éditeur Raphaël Jozan, dirige l'Agence française de développement (AFD).

Œuvre littéraire

Annick Kayitesi-Jozan publie deux récits pour témoigner de ce qu'elle a vécu pendant le génocide au Rwanda, et de son parcours en France. Dans son compte rendu de Même Dieu ne veut pas s'en mêler, Florent Piton souligne le caractère central du thème de la reconstruction de soi, mais ajoute que cette autobiographie est «bien éloignée des discours lénifiants sur la résilience», dans la mesure où la trace du traumatisme y demeure très présente.

Combats
Elle a contribué au dépôt d'une plainte contre la chaîne Canal + à la suite d'un sketch de 2013  «censé faire rire en se moquant des enfants découpés à la machette pendant le génocide au Rwanda». Un personnage y chantait : « Maman est en haut, coupée en morceaux, papa est en bas, il lui manque les bras. ». Selon le journal Libération, cette action a favorisé l'adoption d'un amendement de la loi sur le délit de négationnisme qui depuis 2017 sanctionne le déni du génocide des Tutsis du Rwanda.

Elle témoigne dans le documentaire Tuez-les tous  ! coréalisé par Raphaël Glucksmann.

Elle fonde l'association Études sans frontières pour favoriser l'accès à l'école des orphelins des génocides.

En 2017 elle publie dans Libération un appel au président de la République française pour lui demander d'autoriser l'ouverture des archives nationales relatives au génocide des Tutsi, archives qui permettraient de faire la lumière sur le degré d'implication de la France dans cette tragédie.

Décorations

  (2015)

Références

Publications

Nous existons encore, Michel Lafon, 2004
 Même Dieu ne veut pas s'en mêler, Seuil, 2017

Bibliographie

Piton Florent, « Annick Kayitesi-Jozan, Même Dieu ne veut pas s'en mêler », Afrique contemporaine, 2018/3-4 (N° 267-268), p. 289-291. DOI : 10.3917/afco.267.0289, lire en ligne

Liens externes

Naissance en mai 1979
Naissance au Rwanda
Autobiographe du XXIe siècle
Femme de lettres rwandaise
Femme de lettres française
Écrivain francophone
Réfugié en France
Réfugié rwandais
Chevalier de l'ordre national du Mérite

Annick Kayitesi-Jozan


ستاد الجيش يسمى أيضا استاد الجيش بالسويس وهو استاد مخصص لكرة القدم ويقع في السويس في مصر، ويتسع الأستاد لحوالى 45,000 متفرج. يتخذه نادي بتروجيت ملعبا له بالإضافة لناديي غزل السويس والقناة في الدوري المصري لكرة القدم. ارضية الملعب عشبية

مراجع

تأسيسات سنة 2009 في مصر
مبان ومنشآت في محافظة السويس
ملاعب رياضية اكتملت في 2009
ملاعب كرة قدم في مصر
عمارة القرن 21 في مصر

ستاد الجيش (السويس)


An Panicum diffusum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Olof Swartz. An Panicum diffusum in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Panicum

Panicum diffusum


Nicolas Hyeronimus (1 de janeiro de 1808 - 27 de junho de 1860) foi um dono de pousada, comerciante, pecuarista e político na colônia de Nova Gales do Sul, Austrália.

Hyeronimus nasceu na Bélgica, e chegou a Nova Gales do Sul por volta de 1840. Em 1842, ele estabeleceu o Lion of Waterloo, a primeira pousada em Montefiores, no centro-oeste da Nova Gales do Sul.

Por volta de 1854, Hyeronimus construiu uma área pastoral de 30.000 acres (120 km2) no Condado de Wellington e três outras áreas pastorais totalizando 61.480 acres (248,8 km2) no Condado de Bligh.

Em 15 de junho de 1859, Hyeronimus foi eleito para a Assembleia Legislativa de Nova Gales do Sul como membro do distrito eleitoral de Wellington. No entanto, faleceu em 1860 com apenas um 1 ano de legislatura.

Nascidos em 1808
Membros da Assembleia Legislativa de Nova Gales do Sul
Pecuaristas da Austrália

Nicolas Hyeronimus


Lumber Jack er en film instrueret af Laura Büchert Schjødt.

Handling
Dybt inde i skoven arbejder en skovhugger og hans team til rytmen af deres muntre arbejdsmelodi. Pludselig bliver denne melodi forstyrre af introduktionen af ny teknologi og skovhuggeren må nu stå ansigt til ansigt med de voldsomme konsekvenser helt alene.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2010

Animationsfilm fra Danmark

Lumber Jack


Peter Weber (* 1955 in Dortmund) ist ein deutscher Organisationspsychologe und Inhaber des Lehrstuhls für Kommunikation und Beratung an der Fachhochschule der Diakonie in Bielefeld.

Werdegang
Nach einem Studium der Physik und Astronomie, das Peter Weber 1983 mit dem Staatsexamen abschloss, arbeitete er von 1985 bis 1989 als Gemeindeseelsorger und bis 1995 als Stadtjugendseelsorger. Das Diplomstudium der katholischen Theologie schloss Weber im Jahr 1993 ab. Er war parallel von 1989 bis 1998 Hochschulpfarrer an der Universität Dortmund. 1999 wurde er wissenschaftlicher Mitarbeiter des Lehrstuhls Organisationspsychologie von Michael Kastner und 2002 im Fach Psychologie promoviert. Seit 2000 ist er Berater und Seniorpartner der psychologischen Unternehmensberatung Kastner Partner Consulting. Am 1. Juli 2009 übernahm Weber den Lehrstuhl für Kommunikation und Beratung an der Fachhochschule der Diakonie. Er ist Leiter des Studiengangs Mentoring.

Forschungsschwerpunkte
 Kommunikation
 Beratung
 Professionalität
 Berufliche Identität
 Supervision
 Coaching
 Mediation

Publikationen (Auswahl)
 Weber, P. (2006). Schwierige Gespräche kompetent bewältigen: Ein Praxisleitfaden für Kritik- und Schlechte-Nachrichten-Gespräche. Lengerich: Pabst.
 Weber, P. (2004). Business-Mentoring – Manager als interne Berater in turbulenten Zeiten. Ein Praxisleitfaden für Mentoren, Mentees und Personalentwickler. Herdecke: Maori.
 Weber, P. (2002). Die Lidschlagrate als Vergleichsparameter für aktuelle und zukünftige Flugsicherungssysteme hinsichtlich Ermüdung und visueller Beanspruchung von Fluglotsen. Berlin: Verlag dissertation.de.
 Weber, P. (1997). Coaching in Abgrenzung zu und Übereinstimmung mit Supervision und Psychotherapie. Universität Dortmund.
 Weber, P. (in Vorbereitung). Kommunikationsform Dialog – unverzichtbar für Unternehmen auf dem Weg zur lernenden Organisation.

Weblinks
 Homepage von Peter Weber auf der Internetpräsenz der Fachhochschule der Diakonie

Deutscher
Organisationspsychologe
Hochschullehrer (Fachhochschule der Diakonie Bielefeld)
Geboren 1955
Mann

Peter Weber (Psychologe)


Kaique Vergilio da Silva (født 19. januar 1996) er en brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Kaique Vergilio da Silva


شارل روبيرت سوارت  ( 15 ديسمبر 1894 - 16 يوليو 1982) سياسي جنوب أفريقي من الحزب الوطني تولى رئاسة الجمهورية في البلاد بتاريخ 31 ماي 1961م وذلك أثناء حكم نظام الفصل العنصري الأبارتايد دام حكمه 6 سنوات أي حتى 31 ماي 1967 م. خلفه ثيوفيليس دونغس

روابط خارجية

مراجع

أفريقانيون
جنوب إفريقيون من أصل هولندي
جنوب إفريقيون مناهضون للشيوعية
حكام عموم جنوب إفريقيا
خريجو جامعة الولاية الحرة
خريجو كلية الصحافة بجامعة كولومبيا
رؤساء جنوب إفريقيا
سياسيو الحزب الوطني (جنوب إفريقيا)
سياسيون جنوب إفريقيون في القرن 20
مواليد 1894
وزراء تعليم في جنوب إفريقيا
وزراء عدل جنوب إفريقيا
وفيات 1982
وفيات في بلومفونتين

شارل روبيرت سوارت


Eduardo Ovídio Borges De Velloso Vianna mais conhecido como Dr. Eduardo Velloso (Rio Branco, ) é um político brasileiro filiado ao União Brasil (UNIÃO).

Deputado Federal
Nas eleições estaduais de 2022 foi eleito pelo União Brasil (UNIÃO), deputado federal à uma cadeira na Câmara dos Deputados para a 57.ª legislatura (2023 — 2027) com 16 786 votos.

Naturais de Rio Branco (Acre)
Deputados federais do Brasil pelo Acre
Membros do União Brasil

Eduardo Velloso


Cet article recense les pratiques inscrites au patrimoine culturel immatériel aux Seychelles.

Statistiques
Les Seychelles ratifient la convention pour la sauvegarde du patrimoine culturel immatériel le . La première pratique protégée est inscrite en 2021.

En 2021, les Seychelles comptent 1 élément inscrit au patrimoine culturel immatériel, sur la liste représentative.

Listes

Liste représentative
L'élément suivant est inscrit sur la liste représentative du patrimoine culturel immatériel de l'humanité :

Patrimoine immatériel nécessitant une sauvegarde urgente
Les Seychelles ne comptent aucun élément listé sur la liste du patrimoine immatériel nécessitant une sauvegarde urgente.

Registre des meilleures pratiques de sauvegarde
Les Seychelles ne comptent aucune pratique listée au registre des meilleures pratiques de sauvegarde.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste du patrimoine culturel immatériel de l'humanité en Afrique
 Culture des Seychelles

Patrimoine culturel immatériel de l'humanité aux Seychelles
Seychelles
Patrimoine culturel immateriel

Liste du patrimoine culturel immatériel de l'humanité aux Seychelles


is German for "Greater Germany" or "Big Germany."  It can refer to:

  (Lesser Germany) and  (Greater Germany), two competing ideas for unifying German-speaking lands in the 19th century; advocates of  wished for a single German state that included Austria as the answer to the "German Question."
, the name informally adopted by Nazi Germany after annexing Austria in March 1938.
 Großdeutsches Reich, Nazi Germany's official state name from 1943 to 1945.
 Infantry Regiment Großdeutschland, a German Army formation in World War II
 Panzer-Grenadier-Division Großdeutschland, a mechanized infantry / armor division created from the Infantry Regiment in 1942.
 Panzerkorps Großdeutschland, a panzer corps created with elements from the Grenadier Division and others in 1944.
 Magna Germania (Latin: Greater Germania), the Roman term for the region east of the Rhine River.

See also
 Anschluss
 Greater Germanic Reich (Großgermanisches Reich)

Großdeutschland (disambiguation)


Heriok o Heirok  es una localidad de la India en el distrito de Thoubal, estado de Manipur.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población de 2 944 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Manipur

Heriok


NGC 7679 je lećasta galaktika u zviježđu Ribama.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7679
  Auke Slotegraaf: NGC 7679 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7679 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7650 - 7699

7679

NGC 7679


La rue Voltaire est une voie ancienne de la ville de Sceaux dans les Hauts-de-Seine. Elle suit la route départementale 67.

Situation et accès

Elle commence son tracé au nord, place du Général-de-Gaulle, rond-point de la rue de Fontenay, de l'avenue de Camberwell et de la rue Houdan.

Elle rencontre entre autres la rue Émile-Morel (anciennement rue des Agriculteurs) et la rue du Four, très ancienne voie de la ville.

Elle se termine dans l'axe de l'avenue Cauchy, à la hauteur de la rue des Imbergères.

Origine du nom

Cette rue qui n'a pas connu d'autre appellation et dont l'existence remonte au moins à 1833, porte le nom de l'écrivain français François Marie Arouet, dit Voltaire (1694-1778).

Historique

Il s'agissait autrefois d'une simple ruelle zigzagant entre d'anciennes demeures et qui se dirigeait vers le ru d'Aulnay, un abreuvoir et un lavoir. Dans un tournant, elle passait devant le château des Imbergères, construction édifiée à l'emplacement d'une maison de campagne datant du . Après être passé de mains en mains au fil des siècles, ce domaine fut vendu une dernière fois en 1910, les arbres abattus, les terres revendues, la demeure louée à un marchand de vin. Une nouvelle voie - la future rue Voltaire - fut percée à travers le château qui fut définitivement sacrifié en 1939.

Elle a été à nouveau élargie en 1933, faisant disparaître la rue de la Lune. L'ensemble du site est requalifié au début des années 2020.

Bâtiments remarquables et lieux de mémoire

 Elle a été représentée par le photographe Eugène Atget en 1922.
 Cité scolaire Marie-Curie, créée en 1929 dans un immeuble cédé par la Ville de Paris.
 Emplacement de l'ancien château des Imbergères, vers le 41.

Notes et références

Voltaire

Rue Voltaire (Sceaux)


Lala, Osmanlı İmparatorluğu zamanında sadrazamlar hakkında Atabey karşılığı olarak kullanılan bir tâbir olduğu gibi, şehzâdelerin mürebbilerine de bu ad verilirdi. Saraya alınan acemilerin terbiyesine memur edilenlere de denir.

Eskiden büyük memurlarla zenginler de çocuklarının terbiyesine bakmak üzere "lâla" istihdam ederlerdi. Lâla, görünüşte hizmetkâr vaziyetde idiyse de, terbiyesi kendisine havale olunan çocuğa karşı âmir yerinde bulunur; esasen yaşlı ve kâmil insanlardan seçildikleri için çocuklar da kendisine bir mürebbi, bir hoca gibi tâzim ve hürmet ederlerdi.

Muallimler

Sultanlara dinî ve dünyevî ilimleri genellikle şehzadeliklerinde veren kişilerdir. Muallimler listesi "Sicill-i Osmani" adlı bibyoğrafiler kitabında şöyle verilmeşitir.

 I. Mehmed:  Bâyezid-i Şamir.
 II. Mehmed: Molla Ayaş, Molla Gürânî, Hocazâde Müslihiddin Mustafa, Hatibzâde Mehmed, Molla Sırâceddin, Abdülkadir Efendi.
 II. Bâyezid: Hatib Kasım, Abdullah Efendi ve hat muallimi Şeyh Hamdullah.
 I. Selim: Halimi Efendi ve Taşköprülü Müslihiddin Mustafa Efendi.
 I. Süleyman: Hayreddin Efendi
 II. Selim: Ca'fer Efendi ile Halimi Çelebi, şehzadeliğinde vefat etmişlerdir. Tahta çıkuğmda AtâuUah Efendi.
 III. Murad: İbrahim Efendi tahta çıkmadan vefat etmiştir ve ythata çıktığında Hasancanzâde Hoca Sa'deddin Efendi.
 III. Mehmed: Hoca Sa'deddin Efendi ve Nevâlî Efendi. Nevali Efendi tahta çıkmadan biraz evvel vefat etmiştir, Sonra Hoca. Sa'deddin Efendi tek başına.
 I. Ahmed: Aydmî Mustafa Efendi,
 II. Osman: Ömer Efendi.
 IV. Mehmed: Vânî Mehmed Efendi.
 II. Mustafa:  Feyzullah Efendi.
Bu sultandan sonra II. Mahmut'a kadar gelen sultanların lala ve hocaları hakkında belge yoktur.
 II. Mahmud: hat muallimi Mustafa Rakım Efendi.
 Abdülmecid: Akşehirli Ömer Efendi ve Şehrî Hafız Emin Efendi.
 Abdülmecid şehzadeleri:  Gümüşhaneli Ömer Hulûsî Efendi muallim olmuştur.
 Abdülaziz: Hasan Fehmî Efendi

Kaynakça
Özel

Genel

Osmanlı devlet teşkilatı
Osmanlı İmparatorluğu'nda eğitim

Lala


La carte d'identité nationale () ou CIN est un document officiel d'identification des Tunisiens.

Elle est délivrée généralement dans les postes de police ou de garde nationale ou dans les consulats pour les citoyens tunisiens résidant à l'étranger pour une durée indéterminée.

Données
 Photo d'identité
 Nom
 Prénom
 Date et lieu de naissance
 Lieu et date de délivrance
 Numéro de carte
 Prénom du père et du grand-père
 Nom et prénom de la mère
 Profession
 Adresse de résidence
 Numéro d'identification national
 Empreinte digitale

Projet
Le , un projet de loi envoyé à l'Assemblée des représentants du peuple prévoit la création d'une carte d'identité biométrique, une carte à puce ayant le même format qu'une carte de paiement. Cette carte offrirait des nouveautés, telles que le stockage d'une signature électronique permettant à son titulaire d'accéder aux services administratifs, alors que des informations n'y figureraient plus (profession, adresse et empreinte digitale). Une autre nouveauté prévue dans cette loi est la baisse à 15 ans au lieu de 18 ans de l'âge légal pour obtenir une carte d'identité nationale.

Références

Voir aussi
 Passeport tunisien

Tunisie
État civil en Tunisie

Carte d'identité nationale en Tunisie


Sankt Johann im Pongau (isto poznato kao Pongau), je jedan od 94 austrijskih kotara od 78,874 stanovnika.

Zemljopisne karakteristike
Sankt Johann im Pongau leži u Saveznoj državi Salzburg, između Kotara Zell am See na zapadu i Tamswegom na jugoistoku, na jugu graniči sa Koruškom, a na istoku sa Štajerskom i malim dijelom na sjeveru sa saveznom pokrajinom Njemačke Bavarskom.

Teritorij današnjeg okruga poklapa se s nekadašnjim kotarom (gau-om) Pongau.

Administrativna podjela kotara
Administrativni centar kotara je grad Sankt Johann im Pongau

Sankt Johann im Pongau je administrativno podjeljen na 25 općina od kojih 3 ima status grada, a njih 7 trgovišta;.

Gradovi
 Bischofshofen
 Radstadt
 Sankt Johann im Pongau

Trgovišta
 Altenmarkt im Pongau
 Bad Hofgastein
 Großarl
 Sankt Veit im Pongau
 Schwarzach im Pongau
 Wagrain
 Werfen

Općine

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica Kotara Sankt Johann im Pongau

Sankt Johann im Pongau

Sankt Johann im Pongau (kotar)


Chen Qingchen (Xingning, 23 de junho de 1997) é uma jogadora de badminton chinesa, medalhista olímpica.

Carreira

Nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020, em Tóquio, conquistou a medalha de prata na categoria duplas femininas ao lado de Jia Yifan após confronto na final contra Greysia Polii e Apriyani Rahayu. Em 2017, ela foi premiada como a melhor jogadora do ano da BWF.

Jogadores de badmínton olímpicos da China
Jogadores de badminton nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020

Chen Qingchen


El Usaramo fue un buque de pasajeros alemán, al igual que sus gemelos, el nombre proviene de un lugar en las tierras altas centrales del África Oriental Alemana, en la actual Tanzania. Tenía una tripulación compuesta por 107 hombres y podía llevar a 264 pasajeros y estaba propulsado por turbina de vapor. Su número de construcción fue el 389 y su puerto de origen era el de Hamburgo. Sus buques gemelos eran el Ussukuma  de la misma empresa y el Wangoni'' de la naviera Woermann-Linie.

Historial
Fue botado y puesto en servicio en 1920 en Hamburgo, en los astilleros de Blohm + Voss y entró en servicio con la Deutsche Ost-Afrika Linie al año siguiente. El 6 de agosto de 1936, a escasos 18 días después del inicio de la guerra civil española, el Usaramo llegó a Cádiz en una misión secreta, llevaba una carga de 16 aviones, incluido un Ju 87 A-0 (el prototipo V4) con número de serie 29-1 asignado al ala VJ/88, el ala experimental de la Legión Cóndor junto con 30 defensas antiaéreas cañones, munición, y todo tipo de suministros que se llevaron a toda prisa en tren a Sevilla.

En 1938, la autora Austriaca Franziska Tausig adquirió dos billetes en el Usaramo, un barco que supuestamente debía ser desguazado en Japón, pero que en dicha ruta, transportaba Judíos deportados a Shanghái.

En 1940, que fue requisado por la Kriegsmarine y, al parecer utilizado como un barco alojamiento, fue bombardeado y hundido en Burdeos, fue reflotado para en 1944 ser hundido nuevamente, esta vez, utilizado como bloqueo en el río Gironda.

Enlaces externos

 De icono de [TS http://dal-jte-sammlung.de/index.php?page=DAL/doalvor1945/Usaramo Usaramo Deutsche Ostafrika-Linie]
 Sixtant Guerra Mundial en el Usaramo DEL ATLANTICO SUR
 Usaramo en TheShipsList

Buques de auxiliares la Kriegsmarine
Buques de pasajeros

Usaramo


كأس فرنسا لكرة القدم  وتسمى اختصارا كأس فرنسا هي بطولة كرة قدم يشارك فيها أكثر من 8,000 نادي كرة قدم مُحترف وهاوي في فرنسا، من أصل 20 ألف نادي. وتقام البطولة تحت رعاية وتنظيم الاتحاد الفرنسي لكرة القدم. في موسم 2018–19، شارك ما قارب 8,500 نادي في البطولة. ويتأهل بطل المسابقة تلقائيًا للمشاركة في بطولة الدوري الأوروبي (والتي كانت تعرف سابقا كأس الاتحاد الأوروبي) في الموسم التالي. سبق وأن حدثت بعض الاستثناءات، كما حدث في موسم 2007–08 عندما تأهل صاحب المركز الثاني نادي باريس سان جيرمان لبطولة الدوري الأوروبي، بسبب فوز لنادي ليون ببطولة الكأس والدوري في نفس الموسم، مما أهله تلقائيًا للمشاركة في بطولة دوري أبطال أوروبا، مما منح التأهل للوصيف نادي باريس سان جيرمان.

الفائز ببطولة كأس فرنسا يتأهل تلقائيًا إلى بطولة الدوري الأوروبي (كأس الاتحاد الأوروبي سابقا) في الموسم التالي أما إذا كان صاحب المركز الأول سبق له التأهل إلى بطولة دوري أبطال أوروبا فإن صاحب المركز الثاني يحل مكانه في التأهل إلى بطولة دوري أوروبا. في سنة 2007. أثناء انتخابات رئاسة الاتحاد الأوروبي لكرة القدم أدرج الفرنسي ميشيل بلاتيني ضمن أجندته الانتخابية تأهل بطل الكأس المحلي لبطولة دوري أبطال أوروبا بدلا من دوري الدوري الأوروبي ولكن تم رفض اقتراحه بعد ذلك. عادة ما يتم لعب المباراة النهائية لبطولة غامبارديلا وهي توازي بطولة كأس فرنسا ولكنها للأندية تحت 18 سنة في اليوم نفسه وقبل بعدة ساعات من البطولة الأم.

يذكر أن نادي باريس سان جيرمان هو أكثر من توج بلقب البطولة بواقع 14 مرة، بينما حامل اللقب الحالي هو نادي نانت بعدما فاز بنسخة موسم 2021-22.

التاريخ
تأسست بطولة كأس فرنسا في 15 يناير 1917 من قبل اللجنة الفدرالية الفرنسية (وهي التي سبقت إنشاء اتحاد فرنسا لكرة القدم). سكرتير اللجنة هنري ديلاوناي الذي ابتدع هذه الفكرة وأصر على تنفيذها. بدأت هذه البطولة بـ 48 نادي في موسم 1918/1919 ثم ارتفع العدد إلى أكثر من 1000 نادي في موسم 1947/1948 وحاليًا فإن عدد الأندية المشاركة تتجاوز حاجز 6 آلاف نادي. تم وضع شروط ميسرة للمشاركة في هذه البطولة ومنها دفع قيمة الاشتراك السنوي وتوفير ملعب ملائم. ولكن النقطة الأخيرة جعلت ثلثي الأندية في فرنسا لا تستطيع المشاركة في هذه البطولة حيث أن عدد الأندية المشاركة يبلغ حوالي 6 آلاف نادي من أصل 20 ألف نادي. حاولت الأندية الكبيرة منذ فترة العشرينات أن تحصر البطولة في عدد ضيق من الأندية كما يحدث في إنجلترا ولكن اتحاد فرنسا لكرة القدم غير مرن بالنسبة إلى هذه الفكرة. الزيادة الكبيرة في عدد الأندية المشاركة أجبر اتحاد فرنسا لكرة القدم على استحداث أدوار تمهيدية كثيرة حيث أن في موسم 2007/2008 توجد 8 أدوار تمهيدية تسبق دور الـ 32. تحدد قرعة بطولة كأس فرنسا مباريات تجمع بين أندية محترفة وأخرى هاوية صغيرة تسمى توم ثومب أو سندريلا. عندما تحدث مثل هذه المباريات فإن الجميع يتحدث عن سحر مباريات بطولة كأس فرنسا الذي تجعل النادي الصغير يتحدى النادي الكبير وأحيانا يستطيع التفوق عليه.

في 4 فبراير 1957، استطاع نادي البيار الجزائري التغلب على نادي ريمس الذي وصل إلى المباراة النهائية لبطولة دوري أبطال أوروبا في الموسم السابق. استطاعت عدة أندية هاوية أن تحقق عدة مفاجئات بإخراجها أندية محترفة ومنها نادي فيليناف موسم 1956/1957 ونادي كويفيلي في الفترة من العشرينات إلى الستينات ونادي إيفري موسم 1985/1986 أما في الوقت الحاضر فيعتبر نادي نيم موسم 1995/1996 ونادي كالايس موسم 1999/2000 اللذان وصلا إلى المباراة النهائية وخسرا أمام أوكسير ونانت على التوالي بنتيجة واحدة 1/2. في موسم 2006/2007 حقق النادي الهاوي مونتسو بورغوني مفاجأة بوصوله إلى الدور النصف النهائي حيث خسر من نادي سوشو المتوج لاحقا بالبطولة بنتيجة 0/2 بعد تمديد الوقت. خلال موسم 2007/2008 تأهل نادي كاركيفو الهاوي إلى الدور الربع النهائي بعدما تغلب على نادي الدرجة الثانية غويونيون في دور الـ 32 وفي الدورين التاليين تغلب على ناديي الدرجة الأولى نانسي ومرسيليا على التوالي ثم خرج من منافسات البطولة على يد نادي باريس سان جيرمان بالخسارة أمامه بهدف يتيم. استطاع نأديان فقط من الدرجات الدنيا أن يحققا لقب البطولة وهما نادي لوهافر موسم 1958/1959 ونادي غينغان موسم 2008/2009.

هذه النتائج تزعج الأندية المحترفة كما يزعجها مكان عقد المباريات. في المواسم الأولى للبطولة كانت المباريات تلعب على ملعب محايد بين الناديين. استمرت هذه القاعدة حتى موسم 1967/1968 حيث تم إقرار اللعب بنظام الذهاب والإياب على غرار المباريات القارية آنذاك. دور الـ32 يلعب دوما على ملعب محايد ولكن اعتبارا من الدور الثمن النهائي (دور الـ16) فإن المباريات تلعب بنظام الذهاب والإياب مما يقلل من المفاجئات. ومن المفارقات أن 3 أندية هاوية استطاعت الوصول إلى الدور الربع النهائي في موسم 1968/1969 وهذا الأمر يحدث للمرة الأولى منذ تطبيق الاحتراف في فرنسا سنة 1932. في موسم 1988/1989 تقرر حذف مباريات الإياب والاعتماد على مباراة واحدة لتحديد الفائز والمتأهل إلى الدور التالي من أجل تخفيف عدد المباريات في الرزنامة الموسمية. حسب القرعة فإن النادي الذي يتم وضعه في الخانة الأولى هو الذي يلعب المباراة على ملعبه. حماية للأندية في الدرجات الدنيا فإنهم يلعبون على ملعبهم إذا كان النادي المقابل في درجة أعلى ونتيجة لذلك فإن حدوث المفاجئات أصبح أمر وارد بكثرة. نتيجة لذلك فإن بطولة كأس الدوري الفرنسي تشارك فيه الأندية المحترفة فقط ولكن تبقى بطولة كأس فرنسا أقل تنافسية ومرموقة أكثر في الوقت نفسه.

حتى موسم 1966/1967 فإن أي مباراة تنتهي بنتيجة التعادل تعاد وإذا انتهت 3 مباريات متتالية بالتعادل فإنه تجرى قرعة لتحديد النادي المتأهل. في 10 مايو 1967 قرر اتحاد فرنسا لكرة القدم إجراء قرعة لتحديد المتأهل إلى المباراة النهائية بين نادي ليون ونادي أنغوليم اللذان تعادلا في 3 مباريات بنتيجة 3/3 ثم 1/1 مرتين ورجحت القرعة نادي ليون. اعتبارا من موسم 1970/1971 تم تطبيق قاعدة اللجوء إلى ركلات الجزاء الترجيحية عند انتهاء مجموع مباراتي الذهاب والإياب بالتعادل واستغل نادي ريد ستار ونادي ستراسبورغ هذه القاعدة للتأهل إلى دور الـ32 من منافسات ذلك الموسم.

تقليديا فإن أحد ملاعب العاصمة الفرنسية باريس يستضيف المباراة النهائية لبطولة كأس فرنسا. منذ موسم 1917/1918 تناوب 8 ملاعب على استضافة المباراة النهائية وهي ديلارو أوليفر سيريس، حديقة الأمراء، بيرغيير، بيرشينغ، يفيس دو مانوير الأولمبي، باريس سانت أوين، واستاد فرنسا في ضاحية سانت دونيه. في حالات استثنائية تم إلغاء مباراتي الذهاب والإياب من الدور النصف النهائي في موسم 1981/1982 بسبب تفريغ اللاعبين للمشاركة في بطولة كأس العالم لكرة القدم 1982 في إسبانيا حيث تم حسم مباراة نادي باريس سان جيرمان ونادي تورز بفضل اللجوء إلى ركلات الجزاء الترجيحية التي وقفت إلى جانب النادي الأول. وتعتبر المباريات النهائية في مواسم 1985/1986، 1987/1988، 1996/1997، 2000/2001، و2006/2007 من المباريات النهائية التي حسمت بفضل اللجوء لركلات الجزاء الترجيحية.

الكأس

عادة ما يقدم رئيس الجمهورية كأس البطولة لقائد الفريق الفائز. بدأ هذا التقليد في 8 مايو 1927 عندما قام رئيس الجمهورية الفرنسية آنذاك غاستون دوميرغ لتقديم كأس البطولة لقائد نادي مرسيليا وتبعه بعد ذلك باقي رؤساء الجمهورية حتى الوقت الحالي.

تم صنع كأس البطولة أثناء الحرب العالمية الأولى وتم تسميتها باسم لاعب كرة قدم فرنسي كبير معتزل في ذلك الوقت وهو تشارلز سيمون. تنص قوانين البطولة على احتفاظ النادي الفائز بالبطولة بكأسها لمدة موسم كامل حتى المباراة النهائية للبطولة في الموسم التالي. في بداية الثمانينات تعرضت الكأس للسرقة ولكن تم إيجاد الكأس سريعا.

الإحصائيات
استطاع 3 لاعبين فقط تحقيق البطولة خمس مرات وهم سوميرلينك مارسو (1945/1946، 1946/1947، 1947/1948، 1952/1953، 1954/1955)، دومينيك باثيناي (1973/1974، 1974/1975، 1976/1977، 1981/1982، 1982/1983) و ألان روتش (1985/1986، 1986/1987، 1992/1993، 1994/1995، 1997/1998).

نظام البطولة
تم إقرار استبدال اللاعبين أثناء المباريات اعتبارا من موسم 1967/1968 في المباراة التي جمعت بين نادي سانت إتيان ونادي بوردو انتهى بفوز الأول 2/1. ويعتبر الفرنسي هنري دوهايوت لاعب نادي بوردو أول لاعب بديل في المباريات النهائية لهذه البطولة عندما دخل مكان زميله البرازيلي رويتر دي أوليفيرا في الدقيقة 75.

رئيس اللجنة المنظمة لبطولة كأس فرنسا الحالي هو جان دجوركاييف وهو والد لاعب منتخب فرنسا السابق يوري دجوركاييف.

سجل الأبطال

المصادر

 الموقع الرسمي لاتحاد فرنسا لكرة القدم

بطولات كرة قدم فرنسية
كأس فرنسا
فرنسا
منافسات كؤوس كرة قدم في فرنسا

كأس فرنسا


An Anthurium arusiense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Thomas Bernard Croat ngan M.M.Mora. An Anthurium arusiense in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium arusiense


O direito ao silêncio é um princípio jurídico que garante a qualquer indivíduo o direito de se recusar a responder às perguntas dos agentes policiais ou de um juiz. É um direito legal reconhecido, explicitamente ou por convenção, em muitos dos sistemas jurídicos do mundo. É também denominado como direito de permanecer calado ou direito à não auto-incriminação forçada (em latim, nemo tenetur se ipsum accusare).

O direito cobre uma série de questões centradas no direito do acusado ou do réu de se recusar a comentar ou fornecer uma resposta quando questionado, antes ou durante o processo judicial em um tribunal. Pode ser o direito de evitar a autoincriminação ou o direito de permanecer em silêncio quando questionado. O direito pode incluir a disposição de que inferências adversas não podem ser feitas pelo juiz ou júri a respeito da recusa de um réu em responder a perguntas antes ou durante um julgamento, audiência ou qualquer outro procedimento legal. Este direito constitui apenas uma pequena parte dos direitos do acusado como um todo.

A origem do direito ao silêncio é atribuída à contestação de Sir Edward Coke aos tribunais eclesiásticos e seu juramento ex officio. No final do século XVII, foi consagrado na legislação inglesa como uma reação aos excessos das inquisições reais nessas cortes. Nos Estados Unidos, informar os suspeitos de seu direito de permanecerem calados e das consequências de desistir desse direito é uma parte fundamental da advertência de Miranda.

No mundo
Advertências sobre o direito de permanecer calado são feitas em aproximadamente 108 nações ao redor do mundo.

Brasil
O Código de Processo Penal Brasileiro afirma em seu artigo 186 que "Depois de devidamente qualificado e cientificado do inteiro teor da acusação, o acusado será informado pelo juiz, antes de iniciar o interrogatório, do seu direito de permanecer calado e de não responder perguntas que lhe forem formuladas". Segundo o parágrafo único do mesmo artigo, "O silêncio, que não importará em confissão, não poderá ser interpretado em prejuízo da defesa".

Estados Unidos
A Quinta Emenda à Constituição dos Estados Unidos estabelece que nenhuma pessoa será obrigada em qualquer processo criminal a testemunhar contra si mesma. No julgamento, a acusação não pode chamar o réu como testemunha, ou comentar sobre a falta de testemunho do réu. Testemunhar ou não é privilégio exclusivo do réu, embora originalmente não fosse permitido aos réus testemunhar em seu próprio nome. Uma lei de apropriações de 1864 permitiu que os réus o fizessem enquanto eliminava as restrições de raça e o caso da Suprema Corte de 1987, Rock v. Arkansas estabeleceu um "direito constitucional de assumir a posição de testemunha".

Fora do contexto de prisão ou detenção legal, uma pessoa não tem o dever de responder a perguntas policiais. Se o estado buscar coação judicial, a pessoa ainda pode invocar seu direito da Quinta Emenda contra a autoincriminação forçada e se recusar a testemunhar se as respostas às perguntas feitas são potencialmente autoincriminatórias. Somente se o estado lhe conceder imunidade, em um processo formal, de ter qualquer depoimento ou evidência derivada do depoimento usado contra ela, uma pessoa pode ser obrigada a responder sobre uma afirmação deste direito. Se a polícia detém (ou prende) uma pessoa, deve informá-la de que ela tem o direito ao silêncio e a um advogado, entre outros direitos (isso é conhecido como advertência de Miranda). Se a pessoa detida invocar esses direitos, todo o interrogatório deve cessar e, normalmente, nada dito pelo réu em violação desta regra pode ser admitido contra ele no julgamento.

Em 17 de junho de 2013, a Suprema Corte dos Estados Unidos deliberou no processo Salinas v. Texas que, antes de ser preso, um indivíduo deve invocar especificamente o direito da Quinta Emenda de "permanecer em silêncio", caso contrário, o silêncio pode ser usado contra ele no tribunal.

União Europeia
Na União Europeia, um processo gradual de harmonização das leis de todos os países-membros da União resultou na adoção de uma carta de direitos comum que se aplicará a todos na União Europeia. A lei acordada, também conhecida como "direitos de Reding", que recebe o nome da Comissária de Justiça da União Europeia Viviane Reding, que propôs e negociou a medida para se tornar lei em toda a União Europeia, significará que os suspeitos na União Europeia uma vez detidos receberão um 'projeto de lei de direitos listando seus direitos básicos durante o processo penal. '

O direito europeu garante que as pessoas suspeitas de uma infração penal recebam informações adequadas sobre os seus direitos fundamentais durante o processo penal. Estes são o direito a um advogado; ser informado da cobrança; à interpretação e tradução para quem não compreende a língua do processo; o direito de permanecer em silêncio e ser imediatamente levado a tribunal após a prisão.

Em particular, a lei inclui cinco inovações:

 Os suspeitos devem ser informados de seus direitos após a prisão;
 Eles devem receber uma "carta de direitos" explicando seus direitos por escrito;
 A carta de direitos deve ser em linguagem fácil de entender, sem jargão jurídico;
 Será disponibilizada em um idioma que o suspeito compreende;
 Deverá conter detalhes práticos sobre os direitos da pessoa

Estes direitos constam de uma declaração de direitos, chamada de "direitos de Reding", um documento impresso que é entregue aos suspeitos após a sua detenção e antes de serem interrogados. A legislação da União Europeia, proposta em julho de 2010 pela Comissão Europeia, foi adotada pelo Parlamento Europeu e pelo Conselho da União Europeia em dezembro de 2011. A Diretiva da União Europeia foi publicada oficialmente no Diário Oficial da União Europeia L 142, de 1 de junho de 2012. Começou a entrar em vigor em toda a União Europeia em 2 de junho de 2014.

Convenção Europeia dos Direitos Humanos
O conceito de direito ao silêncio não é mencionado especificamente na Convenção Europeia dos Direitos Humanos, mas o Tribunal Europeu dos Direitos Humanos considerou que:O direito de permanecer em silêncio durante o interrogatório policial e o privilégio contra a autoincriminação são normas internacionais geralmente reconhecidas que estão no cerne da noção de um procedimento justo nos termos do Artigo 6.

Ver também

 Advertência de Miranda
 Presunção da inocência

Direito penal
Direito do Brasil
Direito processual penal

Direito ao silêncio


Karakuyu, Adana ilinin Seyhan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Adana iline 18 km, Seyhan ilçesine 18 km uzaklıktadır.

Nüfus

Seyhan'ın mahalleleri

Karakuyu, Seyhan


Premiul Médicis este un premiu literar acordat în fiecare an. El are trei categorii: premiul Médicis (acordat unui roman, unei nuvele sau unei povestiri în limba franceză), premiul Médicis pentru eseu și premiul Médicis pentru literatură străină.

Premiul Médicis pentru literatură străină (în ) este acordat în fiecare an, începând din 1970, de către juriul premiului Médicis unui roman străin apărut în traducere franceză în cursul acelui an.

Câștigătorii Premiului Médicis pentru literatură străină

Note

Legături externe
 Site-ul oficial al prix Médicis

Premii literare


غيراكاس (Γέρακας) هي مدينة في إقليم أتيكا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 29,939 نسمة.

المراجع

أماكن مأهولة في أتيكا الشرقية
مدن اليونان
مقاطعة أتيكا الشرقية

غيراكاس


NXT TakeOver: Fatal 4-Way foi o segundo evento de transmissão ao vivo de luta profissional NXT TakeOver produzido pela WWE. Foi realizado exclusivamente para lutadores do território de desenvolvimento da promoção, NXT. O evento foi ao ar exclusivamente na WWE Network e aconteceu em 11 de setembro de 2014, na base do NXT, a Universidade Full Sail em Winter Park, Flórida. Foi também o segundo evento da promoção a levar o nome Fatal 4-Way, o primeiro dos quais foi o pay-per-view homônimo da WWE em junho de 2010.

O evento consistiu em seis partidas. No evento principal, Adrian Neville derrotou Sami Zayn, Tyler Breeze e Tyson Kidd na homônima luta fatal four-way para reter o Campeonato do NXT. Também no show, Charlotte derrotou Bayley para reter o Campeonato Feminino do NXT, e The Lucha Dragons (Kailsto e Sin Cara) ganharam o Campeonato de Duplas do NXT de The Ascension (Konnor e Viktor). O lutador japonês Hideo Itami também fez sua estreia no NXT no show.

Produção

Introdução
Em fevereiro de 2014, a WWE realizou um evento intitulado TakeOver para sua marca NXT, que na época era um território de desenvolvimento para a promoção. O evento foi ao ar exclusivamente na WWE Network. O próximo evento NXT da WWE para a WWE Network foi intitulado NXT TakeOver: Fatal 4-Way. Com o anúncio deste segundo evento TakeOver, o nome "TakeOver" foi estabelecido como a marca usada pela WWE para todos os seus especiais ao vivo do NXT realizados na WWE Network. Fatal 4-Way estava programado para acontecer em 11 de setembro de 2014, na arena do NXT, a Universidade Full Sail em Winter Park, Flórida.

A WWE realizou anteriormente um pay-per-view (PPV) intitulado Fatal 4-Way em 2010 para suas marcas Raw e SmackDown. Foi um gimmick PPV, com várias partidas disputadas como lutas fatal four-way. Este evento de 2010 foi o único PPV da WWE a levar o nome Fatal 4-Way, após o qual a promoção reviveu o nome para este segundo evento NXT TakeOver. Como o evento de 2010, TakeOver: Fatal 4-Way também foi um show de gimmick, já que o evento principal foi disputado como a partida titular.

Rivalidades
O card continha seis partidas. As lutas resultaram de enredos roteirizados, onde os lutadores retratavam heróis, vilões ou personagens menos distinguíveis que construíam tensão e culminavam em uma luta livre ou uma série de lutas. Os resultados foram predeterminados pelos escritores da WWE na marca NXT, enquanto as histórias foram produzidas em seu programa de televisão semanal, NXT.

Em 27 de fevereiro de 2014, Adrian Neville derrotou Bo Dallas para ganhar o Campeonato do NXT no Arrival. No episódio de 8 de maio do NXT, uma batalha real de 20 homens com o vencedor enfrentando Neville pelo Campeonato do NXT terminou em um empate a três entre Sami Zayn, Tyson Kidd e Tyler Breeze. Na semana seguinte, Kidd venceu uma luta Triple Threat entre os três para ganhar uma luta pelo título. no primeiro TakeOver, que ele perdeu. Naquela mesma noite, Tyler Breeze enganou seu caminho para a vitória sobre Sami Zayn para ganhar uma luta pelo título. Depois disso, Neville, Zayn, Breeze e Kidd se envolveram em uma rivalidade 4-way, levando a uma luta fatal 4-way pelo título no evento.

Referências

NXT TakeOver

NXT TakeOver: Fatal 4-Way


بلدية بورزونا ، هي إحدى بلديات مقاطعة سيوداد ريال إحدى مقاطعات إسبانيا، والتي تقع في منطقة قشتالة لا منتشا وسط إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 4.047 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

أماكن مأهولة في ثيوداد ريال
بلديات سيوداد ريال

بورزونا (سيوداد ريال)


Csárdaszállás é um município da Hungria, situado no condado de Békés. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 360 habitantes.

Localidades de Békés

Csárdaszállás


Lauren Lee Smith (born June 19, 1980) is a Canadian actress. She is known for her television roles, including Emma DeLauro in the syndicated science fiction drama Mutant X, Riley Adams in the CBS forensics drama CSI: Crime Scene Investigation, police Sergeant Michelle McCluskey in the CTV fantasy drama The Listener and Frankie Drake in the CBC detective series Frankie Drake Mysteries.

Early life
Smith was born in Vancouver, British Columbia, Canada. When she was 14, her family moved to Los Angeles, California. There, she began a modelling career. She was born seven months before her cousin, the actor Myles Ferguson, who died in a car accident when Smith was 20.

Career
At the age of 19, Smith was cast in the remake of Get Carter. Later that year, Smith was cast in the starring role of Christy Huddleston in the television film Christy: The Movie, and its follow-up two-part miniseries Christy, Choices of the Heart. She starred in the show Mutant X, where she played the character of Emma deLauro from 2001 to 2003.

Throughout the 2000s, she guest-starred in episodes of The Dead Zone, The Twilight Zone, and Blade: The Series, among others. Smith was also a recurring character in the Showtime drama series The L Word, playing sous chef Lara Perkins. In 2005, Smith filmed the sexually explicit movie Lie with Me, where she played the character of Leila. The same year, she was cast in the 2006 romance film The Last Kiss.

In 2006, she had a recurring part on the Canadian drama Intelligence. In early 2007, she played Kath in the CBC miniseries Dragon Boys. The same year, Smith was cast in starring roles in the 2008 thriller film Pathology, and in the 2009 drama film Helen with Ashley Judd.

In 2008, Smith became a series regular in the ninth season on the long-running CBS forensics drama CSI: Crime Scene Investigation playing Riley Adams (originally named Bryce Adams), "a smart, flirtatious, and witty non-conformist who entered law enforcement to rebel against her judgmental psychiatrist father", who joins Grissom's team, to fill the void left by the departure of Jorja Fox's Sara Sidle. She and her character did not return for the tenth season.

In 2009 Smith was cast in one of the lead roles in the German television film  by RTL, which aired in February 2011 in Germany and was broadcast by American premium channel Encore in March 2013. In 2010, Smith returned to Canada and joined the cast of the CTV drama series The Listener for its second season.

In 2012, she was cast in the starring role of Grace in the 2013 Canadian comedy film Cinemanovels alongside Jennifer Beals, with whom Smith had previously appeared in The L Word and the 2010 film A Night for Dying Tigers.

In 2014, Smith played government investigator Samantha Krueger on the CBC/Syfy science-fiction miniseries Ascension. In 2015, Smith joined the cast of the CBC drama series This Life, playing Maggie, the sister of the lead character (Torri Higginson) who is suffering from stage four cancer; Smith's portrayal of the character was well received by The Globe and Mail'''s John Doyle.

In 2017, she was cast in the lead role in the CBC drama series Frankie Drake Mysteries. The series ran for four seasons, and received generally positive reviews from critics. The Globe and Mail'' wrote that Smith played the role "with glorious oomph".

Personal life
Smith married German photographer Erik Steingröver on April 4, 2009. They have one daughter, born in 2016.

Filmography

Film

Television

Notes

Accolades

References

External links

1980 births
Canadian film actresses
Canadian television actresses
Living people
Actresses from Vancouver
Female models from British Columbia
21st-century Canadian actresses

Lauren Lee Smith


في دورة رولان غاروس الدولية سنة 1891 فاز في بطولة فردي الرجال اللاعب برايجز (H.Briggs) من بريطانيا.

الأبطال

مراجع

فرنسا في 1891
دورات رولان غاروس
دورة رولان جاروس

البطولات الفرنسية 1891 (كرة مضرب)


An Aloe kouebokkeveldensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Van Jaarsv. ngan A.B.Low. An Aloe kouebokkeveldensis in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aloe

Aloe kouebokkeveldensis


Team Hurricane er en dansk film fra 2017, filmen er instrueret af Annika Berg.

Medvirkende
Eja Penelope Roepstorff som Eja
Ida Glitre som Ida
Ira Rønnenfelt som Ira
Maja Leth Bang som Maja
Mathilde Linnea Daugaard Jensen som Mathilde
Mia My Elise Pedersen som Mia
Sara Morling som Sara
Zara Munch Bjarnum som Zara
Søren Pedersen som Søren

Eksterne Henvisninger

Danske film fra 2017
Dramafilm fra Danmark

Team Hurricane


ඇලෙක්සැන්ඩ්‍රියාවේ කොප්ටික ඕර්තඩොක්ස් සභාව යනු ඊජිප්තුවේ සහ මැද පෙරදිග විශාලතම   ක්‍රිස්තියානි සභාවට ලබා දී ඇති නිල නාමයයි.

මෙම සභාව අයත් වන්නේ,  ක්‍රිව 451දී  කැල්සීඩන් මන්ත්‍රණ සභාවෙහිදී ක්‍රිස්තුවේදාත්මක දේවධර්ම ශාස්ත්‍රය පිළිබඳ    නැගෙනහිර ඕර්තඩොක්ස් සභාවට වඩා වෙනස් ස්ථාවරයක් ගත්  තැන් සිට ප්‍රභින්න සභා දේහයක් වන පෙරදිග ඕර්තඩොක්ස් සභාවන් පවුලටය. කොප්ටික ක්‍රිස්තියානින් හා බිඳීමට හේතුපාදක වූ දේවධර්ම ශාස්ත්‍රානුකූල වෙනස්කම්, තවමත් මතභේදයට තුඩු දීඇති, අතිශයින් විධිමාත්‍රවූ හා   ක්‍රිස්තුස් වහන්සේගේ ස්වභාවය හා සම්බන්ධිත ඒවා වෙති. සභාවේ පදනම වැටී ඇත්තේ ඊජිප්තුව ආශ්‍රිතව වුවද එහි විශ්වාසවන්තයෝ මුළු ලොව පුරා විසිර පවතිති.

සාම්ප්‍රදායනුකූලව, සභාව ආරම්භ කර ඇත්තේ යැයි සැලකෙන්නේ, අපෝස්තුළුවරයෙකු සහ ධර්මදූතවරයෙකු වූ,  ශුද්ධවූ මාර්ක් තුමා විසින් වන අතර, එය සිදුව ඇත්තේ පළමුවන සියවස මැද භාගයේදීය (දළ වශයෙන් ක්‍රිව  42).

ආශ්‍රිත

ග්‍රන්ථ නාමාවලිය

 Wolfgang Kosack, Novum Testamentum Coptice. Neues Testament, Bohairisch, ediert von Wolfgang Kosack. Novum Testamentum, Bohairice, curavit Wolfgang Kosack. / Wolfgang Kosack.'' neue Ausgabe, Christoph Brunner, Basel 2014. ISBN 978-3-906206-04-2.


Sofular, Kırklareli ilinin Vize ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün eski adı, 1900 yılı kayıtlarında  Yunanca'da "sofiler" anlamına gelen Sophídes, 1901 kayıtlarında ise Sofiler-i Cebel olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Kırklareli il merkezine 48 km, Vize ilçe merkezine 10 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Vize belde ve köyleri

Sofular, Vize


Kythira (în  , transliterată, de asemenea, ca Cythera, Kythera și Kithira) este o insulă grecească situată vizavi de colțul sud-estic al peninsulei Peloponez. În mod tradițional este considerată una dintre cele șapte insule ionice, deși este îndepărtată de grupul principal. Din punct de vedere administrativ, ea aparține unității regionale a insulelor, care face parte din regiunea Attica (deși se află la mare distanță de Attica).

Insula este situată strategic între Grecia continentală și insula Creta și din cele mai vechi timpuri până la mijlocul secolului al XIX-lea s-a aflat pe drumul străbătut de negustori, marinari și cuceritori. Ca atare, a avut o istorie lungă și variată și a fost influențată de mai multe civilizații și culturi. Acest lucru se reflectă în arhitectura sa (un amestec de elemente tradiționale, egeene și venețiene), precum și în tradițiile și obiceiurile sale, influențate de secole de coexistența culturilor greacă, venețiană și otomană.

Administrație
Kythira și insula învecinată Antikythera au fost municipalități separate până când acestea au fuzionat în urma reformei administrației publice locale din 2011; cele două insule sunt acum unități municipale. Municipalitatea are o suprafață de 300,023 km2, iar unitatea municipală de 279,593 km2. Provincia Kythira (în ) a fost una dintre provinciile Prefecturii Pireu. Ea a avut același teritoriu ca și actuala municipalitate Kythira, fiind desființată în 2006.

Istoric

Epoca preclasică și antică

Există vestigii arheologice din perioada heladică, contemporană cu cea minoică. Există dovezi arheologice ale comerțului kythiran până în Egipt și Mesopotamia.

Kythira a avut o colonie feniciană la începutul epocii antice; melcul de mare care produce purpura de Tyr este originar din insulă. Xenofon se referă la un golf fenician în Kythira (Hellenica 4.8.7, probabil, golful Avlemonas din partea de est a insulei). Orașul grecesc antic din Kythira a fost la Scandea pe Avlemonas; ruinele sale au fost excavate. Acropola sa, acum Palicastro (Palaeocastron, "Fortul Vechi"), conține templul lui Afrodita Urania, care poate reprezenta un cult fenician al lui Astarte.

În vremurile clasice, Kythira a făcut parte din teritoriul mai multor orașe-stat mari. Sparta a luat insula de la Argos la începutul secolului al VI-lea și a plasat-o sub stăpânirea unui kytherodíkes (kυθηροδίκης, "judecătorul din Kythira"), în vremea lui Tucidide [4,53,3]; Atena a ocupat-o de trei ori atunci când se afla în război cu Sparta (în 456 în timpul primului război cu Sparta și cu Peloponesul; din 426 până în 410, în cea mai mare parte a marelui Război Peloponesiac; și din 393 până în 387/386, în timpul Războiului Corintului împotriva Spartei dominare) și-a folosit-o atât pentru a-și întări comerțul, cât și pentru a face raiduri împotriva Laconiei.

Kythira a fost independentă și a emis monedă proprie în 195, după înfrângerea aheiană a Spartei. În vremea lui Augustus, ea a fost supusă din nou Spartei, fiind proprietatea lui Gaius Iulius Eurycles, care era atât un magnat spartan, cât și cetățean al Romei.

În această perioadă, orașele grecești au fost practic supuse Imperiului Roman. Kythira a continuat să existe sub dominația Imperiului Roman și a statului succesor bizantin timp de secole. Creștinismul este atestat din secolul al IV-lea, în timpul domniei lui Constantin cel Mare; potrivit legendei, Sfântul Elessa a venit din Laconia pentru a-i converti la creștinism pe locuitorii insulei.

Epoca medievală și modernă

Kythira nu este menționată în sursele literare timp de secole după convertirea ei la creștinism; în perioada slăbiciunii Imperiului Bizantin de la sfârșitul secolului al VII-lea este posibil să fi fost expusă atacurilor triburilor slave care au efectuat incursiuni pe continent și a piraților arabi de pe mare. Dovezile arheologice sugerează că insula a fost abandonat în jurul anului 700.

Când Sfântul Teodor de Cythera a condus o acțiune de repopulare după recucerirea Cretei de către bizantini în 962, el a găsit insula ocupată numai de trupe răzlețe de vânători. A întemeiat o mare mănăstire la Paliochora; un oraș s-a format în jurul ei, populat în mare parte cu oameni din Laconia.

Atunci când Imperiul Bizantin a fost împărțit între cuceritorii din Cruciada a patra, Republica Venețiană a obțin trei optimi din insulele grecești, printre care și Kythira. Ea a înființat o patrulă de coastă pe Kythira și Antikythera pentru a-și proteja drumul comercial către Constantinopol; Kythira a fost una din insulele pe care Veneția a continuat să o stăpânească în ciuda recucerii de către greci a Constantinopolului și a prezenței turcești peste tot în Orientul Apropiat. În timpul dominației venețiene insula a fost cunoscută sub numele de Cerigo. Otomanii au numit această insulă Çuha Adası.

Kythiranii încă vorbesc despre distrugerea și jefuirea Paliochorei de către Barbarossa; ea a devenit o parte intrinsecă a folclorului kytherian. Se pot accepta cu ușurință poveștile localnicilor, observând numărul de mănăstiri încorporate în dealurile stâncoase, pentru a evita distrugerea lor de către pirați.

Pirații au străbătut în lung și-n lat apele Mării Mediterane, atacând navele comerciale, coastele și insulele, capturând pradă și sclavi pentru comerțul barbar cu sclavi. Kythira a fost atacată frecvent de pirați datorită locației sale strategice în Marea Mediterană. În scopul de a intercepta navele comerciale, insulele aflate de-a lungul rutelor comerciale au fost, desigur, interesante pentru pirați. În secolul al XVII-lea insulele mici ca Sapientza (Kalamatas) de la sud de Messinia (district din sud-vestul peninsulei Peloponez), Cergio (Kythira), la sud de colțul sud-estic al Peloponezului, și de-a lungul coastei Asiei Mici insulele pustii Fourni, la sud-vest de Samos, și insula Psara, la vest de Chios, au fost toate cuiburi de pirați.

Când Napoleon a desființat Republica Venețiană în 1797, Kythira a fost una dintre insulele încorporate în cel mai îndepărtat departament al Franței, numit Mer-Égée. Kythira a avut un destin comun cu celelalte insule ionice în timpul epocii napoleoniene și este privită încă a fi una dintre ele; ea era considerată una dintre insulele ciclade în antichitate.

În 1799, insulele ionice au format Republica Septinsulară, nominal sub suzeranitate otomană, dar dominată în practică de Rusia. În 1807 Franța le-a luat înapoi pentru ca în 1809 să fie ocupate de britanici, care au înființat unul dintre primele lor protectorate, Statele Unite ale Insulelor Ionice. Britanicii le-au stăpânit timp de aproape o jumătate de secol; sub ocupația britanică, au fost guvernate de un Înalt Comisar care avea puteri legislative și executive. După o lungă istorie de turbulențe, neaplanate niciodată nici chiar de comisari remarcabili ca William Ewart Gladstone, discuțiile britanice dacă insulele erau o pierdere de bani sau o posesiune imperială vitală s-au încheiat cu cedarea insulelor ionice, inclusiv Kythira, noului rege George I al Greciei, care era cumnatul prințului de Wales. Sub ocupația britanică, Kythira a fost cunoscută sub numele de Carigo sau Cerigo, pe care l-a purtat orașul capitală în timpul ocupației venețiene.

Orașul principal al insulei, Kythira (sau Chora, "sat") deține Arhiva Istorică a Kythiraei, a doua ca mărime din insulele ionice, după Corfu.

Geografie

Kythira are o suprafață de 279,593 kilometri pătrați; ea este situată la capătul sud-vestic al Mării Egee, în spatele capului Malea. Terenul accidentat este un rezultat al acțiunii vânturilor dominante de pe mările înconjurătoare care i-au modelat țărmurile sub forma unor faleze stâncoase abrupte, cu golfuri adânci. Insula are mai multe plaje, cu compoziții și dimensiuni diferite; la doar jumătate din ele se poate ajunge de pe drumurile ce străbat terenul muntos al insulei. Strâmtoarea Kythiriană se află în apropiere.

Kythira este aproape de capătul plăcii tectonice a arcului elenic și, astfel, foarte predispusă la cutremure. Mai multe cutremure menționate în istorie au avut epicentre în apropiere sau pe insulă. Cel mai mare cutremur din perioada recentă a fost, probabil, cutremurul din 1903 ce a avut loc lângă satul Mitata și a provocat pagube semnificative, precum și pierderi de vieți omenești. Au mai avut loc încă două cutremure majore în secolul al XXI-lea: cel din 5 noiembrie 2004, cu magnitudinea de 5,6-5,8 pe scara Richter și cel din 8 ianuarie 2006, de 6,9 grade pe scara Richter. Epicentrul acestuia a fost în mare, la aproximativ 20 km est de Kythira, cu un hipocentru la o adâncime de aproximativ 70 km. Multe clădiri au fost avariate, în special cele vechi, mai ales în satul Mitata, dar nu s-au înregistrat pierderi de vieți. El a fost simțit până în Italia, Egipt, Malta și Iordania.

Climă
Kythira are o climă mediteraneană (după clasificarea climatică Köppen Csa), cu ierni blânde și ploioase și cu veri calde și uscate.

Mitologie
În mitologia antică greacă, Kythira a fost considerată a fi insula celestei Afrodita, zeița iubirii (la fel ca și Cipru, o altă insulă dedicată Zeiței Dragostei).

Demografie
La fel ca în cazul multor insule mici din Marea Egee, populația Kythirei este în scădere. Insula a ajuns la un vârf de populație de aproximativ 14.500 de locuitori în 1864, care a scăzut constant, în mare parte datorită emigrării atât interne (în marile centre urbane din Grecia), cât și externe (în Australia, Statele Unite ale Americii, Germania) din prima jumătate a secolului al XX-lea. Astăzi populația insulei este de 3.354 locuitori (conform recensământului din 2001).

Satele din Kythira

Cele mai mari sate (potrivit recesământului grec din 2001) sunt Potamós (396 loc.), Agía Pelagía (281), Chóra/Kýthira (267), Áno Livádi (175), Kálamos (157) și Livádi (126).

 Agia Pelagia Kythira, port
 Agios Ilias
 Alexandrades
 Ano Livadi
 Aroniadika
 Avlemonas
 Chora (Kythira), capitala Kytherei
 Christoforianika
 Diakofti, port
 Fratsia
 Friligianika
 Gerakaria
 Kalamos
 Kapsali
 Karavas
 Karvounades
 Kastrisianika
 Keramoto
 Kontolianika
 Livadi, care a devenit centrul economic al insulei
 Katouni
 Logothetianika
 Louriantianika
 Mitata
 Mylopotamos
 Pitsinianika
 Platia Amos
 Potamos, cel mai mare sat
 Stathianika
 Viaradika
 Vouno

Kythira (oraș)

Capitala Chóra este situată în partea de sud a insulei și nu are porturi care să o conecteze cu sudul peninsulei Peloponez sau Vatika. Portul Kythirei pentru Vatika s-a aflat anterior în Agia Pelagia, deși în ultimii ani, acest port a fost dezafectat și înlocuit cu un nou port în orașul de coastă Diakofti.

Majoritatea celor peste 60 de nume de sate se termină cu "-anika" și câteva se termină cu -athika, -iana și -ades. Acest lucru se datorează faptului că satele au fost numite după familiile influente care s-au stabilit în acea regiune. De exemplu, "Logothetianika" este derivată din numele de familie grecesc "Logothetis".

Oficial, limba oficială a insulei Kythira este limba greacă. În ciuda credinței populare, mai multe locuri precum serviciile publice și administrațiile locale sunt capabile să folosească limba engleză. În anumite zone, o parte din populația Kythirei vorbește limba italiană.

Persoane notabile
 Philoxenus (435-380 î.Hr.), poet ditirambic
 Marco Venier, Domnul de Cerigo (– 1311) a fost un Lord de Cerigo
 Valerios Stais (1857-1923), arheolog
 Yianis Vilaras (1771-1823), poet și scriitor
 Juliette de Bairacli Levy (1912-2009), botanistă și autoare de cărți
 George Miller, Pregizor și producător de film australian premiat cu Oscar, a realizat filmele Mad Max, Babe, Happy Feet
 Alex Freeleagus, avocat australian și fost consul general al Greciei în Queensland
 Tess Mallos, scriitoare pe teme culinare, jurnalistă și autoare de cărți
 Manuel Aroney, chimist
 Georgia Cassimatis, jurnalistă la Australian Cosmopolitan Magazine
 Nick Politis, președinte al clubului de rugby Sydney Roosters

În cultura populară
 Insula este numită ca destinație a galerei pe care se afla Iuda Ben-Hur în romanul Ben Hur al lui Lew Wallace.
 Nașterea lui Venus a lui Botticelli, ca și alte picturi cu teme similare, o prezintă pe zeița Venus sosind fie pe țărmul Kythirei sau a Ciprului, deoarece mitologia clasică identifică ambele insule ca loc al nașterii ei.
 În romanul Hypnerotomachia Polifili (1499) protagoniștii Polia și Polifilo călătoresc la Cythera pentru a-și explora dragostea și a găsi fântâna lui Venus.
 Statutul insulei ca loc de naștere al zeiței este menționat, de asemenea, în titlul și subiectul picturii Embarkation for Cythera a lui Antoine Watteau.
 Couperin a scris "Le Carillon de Cythere" pentru clavecin.
 Charles Baudelaire, în poemul O călătorie la Cythera, a numit insula un "banal Eldorado".
 Poemul lui Baudelaire este citat și se face referire la insulă în romanul The Kindly Ones (1962), ce face parte din ciclul A Dance to the Music of Time al lui Anthony Powell.
 O strofă din poemul lui Baudelaire este citată ca o aluzie la Haiti de către tânărul Philippot în romanul The Comedians a lui Graham Greene.
 A Voyage to Cythera este titlul unei povestiri (1967) scrise de Margaret Drabble.
 Taxidi sta Kythira (Călătorie la Cythera) este titlul unui film grec (1984) în regia lui Theo Angelopoulos.
 Piesa muzicală "In Cythera" a fost lansată de grupul de rock alternativ Killing Joke pe albumul MMXII (2012).

Referințe

Legături externe
 Visit Kythera Travel Guide
  Kythera Travel Guide
 The Kythera Island Project —an archaeological, ecological, and historic research project of the island and its peoples.
 Kythera-Family.net—A cultural archive for the island of Kythira, with over 15,000 heritage entries from people of Kytherian descent from all over the world.

Insulele Greciei
Eponime ale asteroizilor

Kythira


Gökçesu, Samsun ilinin Bafra ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Daha önceleri Keresteci köyüne bağlı bir mahalle iken, 17 Mayıs 1955'te yine aynı köye bağlı Çıraklı ve Tatarlı mahalleleri ile birleşerek köy statüsü kazandı. 2012 yılındaki yasa değişikliğinden sonra yeniden mahalle oldu.

Coğrafya
Samsun il merkezine 60 km, Bafra ilçe merkezine 13 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Bafra'nın mahalleleri

Gökçesu, Bafra


An Sphenopus divaricatus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Antoine Gouan, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach. An Sphenopus divaricatus in nahilalakip ha genus nga Sphenopus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sphenopus (Poaceae)

Sphenopus divaricatus


Brunswick County is the name of two counties in the United States:

 Brunswick County, North Carolina
 Brunswick County, Virginia

In fiction
 Brunswick County, Florida is a fictional location in John Grisham's novel The Whistler

Brunswick County


Asparuh, ponekad i Isperih (bug. Аспарух, Исперих), bugarski kan (?, prva polovica VII. st. – ?, nakon 681), trećerođeni sin kana Kubrata iz klana Dulo. Poslije očeve smrti dobio je na upravu područje južne Besarabije. Osvajanje Dobrudže izazvalo je bizantsko-bugarski rat (679. – 681.), za vrijeme kojeg je Asparuh prodro s vojskom u područje Varne i utemeljio bugarsko-slavensku državu s prijestolnicom u Pliski.

Izvori

Vanjske poveznice
 Asparuh – Hrvatska enciklopedija

Bugarski vladari

Asparuh


Apátistvánfalva (em : Števanovci vagy Štivanovca; : Stefansdorf; : Estevanfaloa) é um município da Hungria, situado no condado de Vas. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 377 habitantes.

Localidades de Vas (Hungria)

Apátistvánfalva


El Dorado Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 El Dorado Township (Arkansas)
 El Dorado Township (Kansas)

Siehe auch:
 Eldorado Township

El Dorado Township


Nikolas Asimos (Νικόλας Άσιμος) (s. 20 Ağustos 1949, Selanik - ö. 17 Mart 1988),  Yunan besteci ve şarkıcıdır.

Asimos, özellikle yaşam tarzından dolayı karşı kültürün temsilcisi bir şarkıcıydı. Özellikle cunta döneminde siyasi idareyle sorunlar yaşamıştır.
Şarkılarını kayıt stüdyoları yerine kendi kaydedip Atina sokaklarında kaset olarak satmıştır. Yannis Zouganelis ve Sakis Boulas Plaka bölgesindeki ufak kabarelerde çalıştı, 1977'de beş yazar ve editörle beraber hapse atıldı, Dionysis Savvopoulos'un inisiyatifiyle tahliye oldu. 1987'de eski kız arkadaşına tecavüzle suçlanması üzerine akıl hastanesine, ardından da Korydallos hapishanesine gönderildi, kısa süre sonra ise kefaletle serbest kaldı. Süren duruşmalar zaten kötü olan psikolojik durumunu etkilemiş ve iki kez intihara teşebbüs ettikten sonra 17 Mart 1988'de kendi evinde intihar ederek hayata gözlerini yumdu.

Yunan erkek şarkıcılar
Yunan besteciler
1949 doğumlular
20. yüzyıl erkek şarkıcıları

Nikolas Asimos


Níðuðr, Niðhad o Niðung fue un infame y cruel rey vikingo en la mitología nórdica y tradición germánica en la era de Vendel (siglo V). Aparece como personaje protohistórico en fuentes escritas medievales como Völundarkviða, Þiðrekssaga y el lamento de Deor relacionadas con la leyenda de Agilaz y Völundr.

Völundarkviða
En Völundarkviða Níðuðr aparece como rey de Närke, Suecia; captura a Völundr y le corta los tendones para que no pueda escapar y obligarle a forjar todo lo que le pida el rey. El anillo de la esposa de Völundr acaba en manos de la hija del rey, Bodvild, y Níðuðr se apropia de la espada del mismo Völund.

Como venganza, Völundr mata a los hijos del rey cuando le visitan en secreto, fabricando copas con sus cráneos, joyas con sus ojos y un broche con sus dientes. Völundr envía las copas al rey, las joyas a la reina y el broche a la princesa. Cuando Bodvild le lleva el anillo para ajustarlo, la seduce y deja embarazada, entonces fabrica unas alas y se escapa.

Þiðrekssaga
En Þiðrekssaga, prácticamente sigue el mismo argumento de mutilación y prisión de Völundr, pero Niðung es aquí rey de Jutlandia, Dinamarca.

Referencias

Bibliografía
Haymes, Edward R. transl. The Saga of Thidrek of Bern (New York: Garland, 1988) ISBN 0-8240-8489-6 (inglés)
Heinzle, Joachim (1999). Einführung in die mittelhochdeutsche Dietrichepik. Berlin/New York: Walter de Gruyter. (alémán)
Gillespie, George T. (1973). A Catalogue of Persons Named in German Heroic Literature (700–1600); Including Named Animals and Objects and Ethnic Names. Oxford: Oxford University Press. (inglés)
von der Hagen, Friedrich trad., Die Thidrekssaga (Otto Reichl Verlag, St.-Goar, 1989) (alemán)

Reyes vikingos de Suecia

Níðuðr


الفيروسات التالية  هي عائلة من الفيروسات و التي تتواجد كينقولات خلفية في جينوم حقيقيات النوى المضيفة. وهي قريبة جدا من الفيروسات القهقرية : تشترك الفيروسات التالية مع الفيروسات القهقرية في العديد من أجزاء الجينوم، بما في ذلك الطول، التنظيم و الجينات نفسها. وهذا يشمل الجينات المشفرة للمنسخة العكسية، أنزيم المكمل و بروتينات القفيصة.

مراجع

عائلات فيروسية
فيروسات النسخ العكسي أحادية سلسلة آر إن أيه

فيروسات تالية


Die Liste der Biografien führt alle Personen auf, die in der deutschsprachigen Wikipedia einen Artikel haben. Dieses ist eine Teilliste mit 6 Einträgen von Personen, deren Namen mit den Buchstaben "Peb" beginnt.

Peb

Peba
 Pebal, Leopold von (1826–1887), österreichischer Chemiker
 Peball, Kurt (1928–2009), österreichischer Archivar, Generaldirektor des Österreichischen Staatsarchivs

Pebb
 Pebbles (* 1964), US-amerikanische Sängerin

Pebd
 Pebdani, Artemis (* 1977), US-amerikanische Schauspielerin

Pebe
 Pébereau, Michel (* 1942), französischer Bankier, Vorsitzender der BNP Paribas

Pebl
 Peblis, Georg Hans von (1577–1650), Pfälzer Obrist und Diplomat im Dreißigjährigen Krieg

Liste der Biografien/Peb


චෙන්නායි (දමිළ: சென்னை) යනු ඉන්දියාවේ තමිල්නාඩු ප්‍රාන්තයේ අගනුවරයි. 1991 දී මෙනුවර ජනයා 5,361,470ක් විසූහ. එකල මෙම නුවර හඳුන්වනු ලැබුවේ මදුරාසිය / මදුරාසපට්ටිනම් යන නමිනි.

ආශ්‍රිත

ඉන්දියාව

චෙන්නායි


السميدع بن قطورا
ملك وسيد العماليق وتهامة وكان في نهاية عهد النبي إبراهيم خليل الله عليه السلام و أيضاً في زمن النبي إسماعيل عليه السلام .
السميدع الذي ذكره فهو السميدع بن هوثر - بثاء مثلثة - قيدها البكري - بن لاي بن قطورا بن كركر بن عملاق ويقال إن الزباء ملكة تدمر كانت من ذريته وهي بنت عمرو بن أذينة بن ظرب بن حسان وبين حسان وبين السميدع آباء كثيرة ولا يصح قول من قال إن حسان ابنه لصلبه لبعد زمن الزباء من السميدع، وقد ذكرنا الاختلاف في اسمها في غير هذا الموضع وذكر الحارث بن مضاض الأكبر بن عمرو بن سعد بن الرقيب بن هي بن بنت جرهم

ذكر السميدع بن قاطرا وقومه وماجرى لهم
قال ابن إسحاق : وبنو إسماعيل، وبنو نابت مع جدهم مضاض بن عمرو وأخوالهم من جرهم، وجرهم وقطوراء يومئذ أهل مكة، وهما ابنا عم وكانا ظعنا من اليمن، فأقبلا سيارة وعلى جرهم : مضاض بن عمرو، وعلى قطوراء : السميدع رجل منهم. وكانوا إذا خرجوا من اليمن لم يخرجوا إلا ولهم ملك يقيم أمرهم. فلما نزلا مكة رأيا بلدا ذا ماء وشجر فأعجبهما فنزلا به. فنزل مضاض بن عمرو بمن معه من جرهم بأعلى مكة بقعيقعان فما حاز. ونزل السميدع بقطوراء أسفل مكة بأجياد فما حاز. فكان مضاض يعشر من دخل مكة من أعلاها، وكان السميدع يعشر من دخل مكة من أسفلها، وكل في قومه لا يدخل واحد منهما على صاحبه. ثم إن جرهم وقطوراء بغى بعضهم على بعض وتنافسوا الملك بها، ومع مضاض يومئذ بنو إسماعيل وبنو نابت، وإليه ولاية البيت دون السميدع. فسار بعضهم إلى بعض فخرج مضاض بن عمرو من قعيقعان في كتيبة سائرا إلى السميدع، ومع كتيبته عدتها من الرماح والدرق والسيوف والجعاب يقعقع بذلك معه فيقال ما سمي قعيقعان بقعيقعان إلا لذلك. وخرج السميدع من أجياد، ومعه الخيل والرجال فيقال ما سمي أجياد: أجيادا إلا لخروج الجياد من الخيل مع السميدع منه. فالتقوا بفاضح واقتتلوا قتالا شديدا، فقتل السميدع، وفضحت قطوراء. فيقال ما سمي فاضح فاضحا إلا لذاك. ثم إن القوم تداعوا إلى الصلح فساروا حتى نزلوا المطابخ : شعبا بأعلى مكة، واصطلحوا به وأسلموا الأمر إلى مضاض. فلما جمع إليه أمر مكة، فصار ملكها له نحر للناس فأطعمهم فاطبخ الناس وأكلوا، فيقال ما سميت المطابخ : المطابخ إلا لذلك. وبعض أهل العلم يزعم أنها إنما سميت المطابخ، لما كان تبع نحر بها، وأطعم وكانت منزله فكان الذي كان بين مضاض والسميدع أول بغي كان بمكة فيما يزعمون.

ملحوظة
السميدع ملك العماليق من العرب البائدة التي هلكت وبادت ولم تبقى من أخبارهم الا القصص والحكايات والخرافات والمصادر التاريخية عنهم قليلة

 وبعد موت السميدع بن قاطورا بعد أن عمر طويلا أو قتله بعد هزيمة قومه بمكه وخروجهم منها، أصبح كل ملك من العماليق الذين يسكنون تهامة وصحراء الجزيرة العربية،يتسمى منهم بالسميدع حتى اخرهم الذي قتل على يد النبي يوشع بن نون فتى موسى .

المصدر
http://sirah.al-islam.com/display.asp?f=rwd1078.htm
-السيرة النبوية لابن هشام -ص112-ص113

تاريخ شبه الجزيرة العربية
سوريا الرومانية
شعوب عربية قديمة
قبائل عربية

السميدع


Hiram Codd ( - ) est un ingénieur et inventeur anglais.

En 1872, il a breveté une bouteille remplie sous la pression d'un gaz qui pousse une bille contre une rondelle en caoutchouc dans le goulot, créant ainsi un joint pour les boissons gazeuses. Cette bouteille est connue sous le nom de bouteille Codd.

Notes et références

Liens externes
 https://fr.findagrave.com/memorial/24680991/hiram-codd

Naissance en janvier 1838
Naissance à Bury St Edmunds
Ingénieur britannique
Décès en février 1887
Personnalité inhumée au cimetière de Brompton
Décès à 49 ans

Hiram Codd


Egibi ist der Name einer vornehmen babylonischen Händlerfamilie, die von der Regierungszeit Nebukadnezars II. bis zu Beginn der Regierungszeit Xerxes' I. verfolgt werden kann. Insgesamt fünf Generationen dieser Familie sind der Wissenschaft heute bekannt, denen Itti-Marduk-Balatu, Nabu-aḫḫe-iddina, Nuptaja und Šulaja angehörten.

Die Familie Egibi ist durch ihr umfangreiches, bei Ausgrabungen gefundenes Archiv bekannt, welches ihren Aufstieg zu Wohlstand durch Verpachtung von Ländereien und Kreditgeschäfte dokumentiert. Es gehört zusammen mit dem kleineren Archiv des Geschäftsmannes Iddin-Marduk, mit dem die Familie Egibi enge Beziehungen pflegte, zu den wichtigsten Quellen zur Erforschung von Geschäfts- und Rechtsleben im chaldäischen und achämenidischen Babylon dar.

Literatur
 A. Ungnad, Das Haus Egibi in Archiv für Orientforschung 14, S. 57–64.
 J. Krecher, Das Geschäftshaus Egibi in Babylonien in neu-babylonischer und achämenidischer Zeit, Münster, 1970.
 G. van Driel, The Rise of the house Egibi: Nabū-aḫḫe-iddina in: Jaarsbericht van het Vooraziatisch-Egyptisch Genootschap 'ex Oriente Lux 29, S. 50–67.
 C. Wunsch, Die Frauen der Familie Egibi in: Archiv für Orientforschung 42/43, S. 33–63.

Babylonier
Unternehmerfamilie

Egibi


مسافرون إلى النجوم وبالإنجليزية Riders to the Stars هو فيلم روائي خيال علمي أمريكي تم عرضه عام 1954، ومن بطولة ريتشارد كارلسون وويلليام لانديجان وهايربرت مارشال ومارثا هيير ودون آدمز ومن إخراج ريتشارد كارلسون وإنتاج إيفان تورسون وسيناريو كورت سيودماك ويدور حول عجز العلماء في إرسال رحلات إلى الفضاء الخارجي بسبب الأشعة الكونية التي تحطم وتجعل من السفر أمر خطير، فيتم اختيار 3 رواد فضاء للجمع مجموعة نيازك من الفضاء لدراسة أسباب قدرتها على تحمل تلك الأشعة الكونية للمساعدة في تنفيذ برنامج لفضاء
فيتضح أن السبب يعود إلى الماس الذي يغطي تلك النيازك

روابط خارجية

مراجع

أفلام أمريكية
أفلام إنتاج 1954
أفلام باللغة الإنجليزية
أفلام خيال علمي درامية أمريكية
أفلام خيال علمي درامية في عقد 1950
أفلام درامية 1954
أفلام عن رواد فضاء
أفلام كتب نصها السينمائي كيرت سيوداك
أفلام مغامرات فضاء أمريكية
أفلام يونايتد آرتست
أفلام باللغة الإنجليزية في عقد 1950
أفلام أمريكية في عقد 1950

مسافرون إلى النجوم (فيلم)


El XXVIII Campeonato Mundial de Halterofilia se celebró en París (Francia) entre el 13 y el 15 de octubre de 1950 bajo la organización de la Federación Internacional de Halterofilia (IWF) y la Federación Francesa de Halterofilia.

En el evento participaron 56 halterófilos de 17 federaciones nacionales afiliadas a la IWF.

Medallistas

Medallero

Enlaces externos
Resultados en la pág. web Lift Up .

1950
Halterofilia en 1950

Campeonato Mundial de Halterofilia de 1950


Thom Pace (rođen kao Thomas Michael Pace 1949. godine u Boise, Idaho) američki je pjevač i tekstopisac, najpoznatiji po pjesmi "Maybe", koja je postala tematska pjesma u " Život i vremena Grizzly Adamsa".

Pjesma je izišla pod nazivom " Wear The Sun In Your Heart/Maybe." Pace je pjesmu "Maybe" prvobitno namijenio za film Snježni tigrovi, ali je na kraju postala tematska pjesma filma i TV serije," Život i vremena Grizzly Adamsa, oba djelomično utemeljena na biografiji koju je napisao Charles E. Sellier. Glavnu ulogu je tumačio Dan Haggerty , u ulozi Jamesa Capen Adamsa, koji je od lažne optužbe za ubojstvo pobjegao u obližnje planine i šumu. Snimljen je tv film Hvatanje Grizzly Adamsa, u kojem je također glumio Haggerty s tematskom pjesmom "Maybe", u kojem je Adams uspješno dokazao svoju nevinost.

Druga inačica, tema iz albuma kojeg je Pace snimio i izdao tijekom 1970-ih, bio je izdan kao singl u Europi. "Maybe" je postao broj jedan top-ljestvice u Njemačkoj i tamo ostao devet tjedana. Pace je dobio nagradu "Golden Europa" njemačku inačicu nagrade "Grammy" za najbolju pjesmu 1980. Pjesma je također zauzela  mjesto br.14 na top listi u Velikoj Britaniji.

Također je napisao i skladao, često u suradnji s Marijom Hegsted, pjesme za druge filmove, uključujući NBC "Filmove tjedna" Prestiž časti i Možete li me osjetiti plesom, kao i za umjetničke filmove, kao što je Noć kometa i Državni park.

Pace je ostao povezan s glazbom. Živi u Sjevernom Idahou.

Diskografija

Albumi
 1980: Maybe – (Capitol Records)
 2002: Not in Compliance

Poveznice

Vanjske poveznice
Američki pjevači

Thom Pace