Liverpool 9–0 Bournemouth foi uma partida de futebol, disputada em Anfield, Liverpool, em 27 de agosto de 2022, válida pela quarta rodada da Premier League de 2022–23. O resultado detém o recorde de maior goleada da história da Premier League em conjunto com outros três jogos. Anteriormente, o feito havia sido alcançado pelo Manchester United duas vezes, em 1995 e em 2021, contra o Ipswich Town e o Southampton, respectivamente, e pelo Leicester City, em 2019 também contra o Southampton, só que fora de casa.

Esta partida igualou a maior vitória do Liverpool na primeira divisão inglesa. Eles alcançaram a mesma margem de vitória pela última vez durante a temporada 1989–90 contra o Crystal Palace, na antiga Football League First Division, onde venceram pelo mesmo placar em Anfield. Esta foi também a pior derrota de sempre do Bournemouth na primeira divisão inglesa.

Antecedentes
Indo para a 4.ª rodada da temporada 2022–23 da Premier League, o Liverpool, que foi vice-campeão na temporada anterior, estava enfrentando seu pior começo de Premier League sob o comando de Jürgen Klopp. Eles empataram com o recém-promovido Fulham e com o Crystal Palace, e depois perderam o North West Derby para o Manchester United. Enquanto isso, apesar de vencer o Aston Villa em casa no dia de abertura, o Bournemouth, que foi promovido da EFL Championship na temporada anterior, estava experimentando um início de temporada igualmente decepcionante com uma vitória e duas derrotas. No entanto, esta situação era esperada para os Cherries, que no início da temporada eram considerados como um dos times que tinham chances de serem rebaixados.

Pré-partida

Seleção das equipes
O Liverpool fez uma alteração no time titular que perdeu a partida anterior no Manchester United; o veterano James Milner substituiu o volante brasileiro Fabinho. O zagueiro Virgil van Dijk e o meio-campista Jordan Henderson fizeram sua 200.ª e 400.ª partidas na Premier League, respectivamente.

O Bournemouth fez três mudanças no time que perdeu por 3–0 em casa para o então líder da liga, o Arsenal, com Lewis Cook, Ryan Christie e Jaidon Anthony entrando no time titular.

Homenagem e tributo a Olivia Pratt-Korbel
Aos 9 minutos da partida, com o Liverpool vencendo por 2–0, começaram os aplausos de um minuto, em homenagem a Olivia Pratt-Korbel, de nove anos: uma menina de Liverpool que foi morta por um invasor em sua própria casa. Este foi o primeiro jogo disputado pelo Liverpool desde o tiroteio. Dois dias antes do jogo em uma conferência de imprensa, o técnico Klopp descreveu o assassinato como "uma tragédia" antes de dizer: "Se pudermos ajudar, nós o faremos". No dia da partida, Klopp escreveu em suas notas de programa: "Nove anos? Como isso pode acontecer? Como isso é possível? Não consigo compreendê-lo e quanto mais penso nisso, mais difícil se torna de entender que isso possa acontecer em uma cidade tão especial como esta, onde as pessoas cuidam umas das outras e se unem, faz ainda menos sentido. Gostaria de transmitir as condolências de todos do Liverpool à família de Olivia. Eles estão em meus pensamentos e orações."

Após a partida, o capitão do Liverpool, Jordan Henderson, tirou a camisa com um colete por baixo com o slogan: "RIP Olivia YNWA" (em português, "Descanse em paz, Olivia, você nunca andará sozinha"). Mais tarde naquela noite, ele então twittou "Esse gol foi para a Olivia".

Partida

Sumário
O Liverpool teve um começo perfeito, com dois gols nos primeiros seis minutos de jogo. Luis Díaz de cabeça marcou o primeiro gol, e Harvey Elliott marcou o segundo com um chute sublime de fora da área, o seu primeiro gol na Premier League. O lateral Trent Alexander-Arnold acertou um chute de longa distância no canto superior, sendo esses três gols assistidos por Roberto Firmino. O atacante brasileiro passou da assistência ao gol na marca de meia hora de jogo, quando converteu acrobaticamente um chute de dentro da área, e Virgil van Dijk cabeceou para fazer o quinto num cruzamento de escanteio – tudo isso antes do intervalo. A situação foi de mal a pior para os homens de Scott Parker no primeiro minuto do segundo tempo, quando Chris Mepham se esticou para desviar a bola para sua própria rede e, minutos depois, Firmino empurrou para o gol para marcar o sétimo da tarde, após um feliz desvio no defensor. Fábio Carvalho, contratação de verão dos Reds, fez o voleio a oito minutos do fim para o oitavo gol e o ala colombiano Diaz cabeceou para fazer o nono e completar uma vitória incrível e histórica. Os Reds fizeram um total de 19 chutes a gol, 12 dos quais foram no alvo – com um recorde conjutno de nove chutes terminando no fundo da rede. Para o Bournemouth, a goleada foi sua terceira derrota consecutiva no campeonato sem marcar um gol depois de vencer o Aston Villa no jogo de abertura.

Detalhes

Partidas de futebol
Partidas do Liverpool F.C.
Campeonato Inglês de Futebol
2022 no futebol

Liverpool 9–0 Bournemouth


9 أسابيع ونصف  هو فيلم أمريكي أخرجه أدريان لين ومن بطولة كيم باسينجر وميكي رورك.

مراجع

وصلات خارجية

أفلام أخرجها أدريان لين
أفلام أمريكية في عقد 1980
أفلام أمريكية
أفلام إغرائية درامية أمريكية
أفلام إغرائية درامية في عقد 1980
أفلام إغرائية رومانسية أمريكية
أفلام إنتاج 1986
أفلام باللغة الإسبانية في عقد 1980
أفلام باللغة الإسبانية
أفلام باللغة الإنجليزية في عقد 1980
أفلام باللغة الإنجليزية
أفلام تقع أحداثها في بروكلين
أفلام تقع أحداثها في مدينة نيويورك
أفلام توينتيث سينتشيري فوكس
أفلام دراما رومانسية أمريكية
أفلام دراما رومانسية إنتاج عقد 1980
أفلام درامية 1986
أفلام رومانسية درامية 1986
أفلام سجلها جاك ناتزسسحي
أفلام فرنسية
أفلام مبنية على روايات
أفلام مبنية على كتب غير روائية
أفلام مترو غلودن ماير
أفلام مصورة في مدينة نيويورك
أفلام من إنتاج سيدني كيمل
بي دي إس إم في الأفلام

9 أسابيع ونصف (فيلم)


Grkokatolička crkva sv. Petra i Pavla i katolička kapela Uznesenja Blažene Djevice Marije (Sošice), katolička crkva u mjestu Sošice, općini Žumberak, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Grkokatolička župna crkva sv. Petra i Pavla i katolička kapela Uznesenja Blažene Djevice Marije u Sošicama smještene su jedna pored druge na istoj katastarskoj čestici, na uzvisini unutar naselja. Od dvije građevine starija i veća je grkokatolička župna crkva sv. Petra i Pavla smještena južno. Sagrađena je u razdoblju 1750-1775. godine kao jednobrodna građevina izduljenog pravokutnog tlocrta s užim, poligonalno zaključenim svetištem i zvonikom pred glavnim pročeljem. Druga kapela posvećena Uznesenju Blažene Djevice Marije smještena sjeverno, sagrađena je u razdoblju 1821. – 1828. godine, a graditelj je Vincent Muelbauer. Manjih je dimenzija, ali osnovnim arhitektonskim elementima eksterijera prilagođena starijoj crkvi. Također je longitudinalna građevina pravokutnog tlocrta s užim, izvana poligonalno zaključenim, a iznutra stiješnjenim svetištem i zvonikom ispred glavnog zapadnog pročelja. Istaknutom pozicijom građevine su dio vizure naselja, kao i okolni ambijent sa samostanom i zgradama stare i nove škole.

Zaštita
Pod oznakom Z-5702 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Grkokatoličke crkve u Hrvatskoj
Zaštićeni sakralni kompleksi u Zagrebačkoj županiji
Žumberak
Katoličke kapele u Hrvatskoj
Sošice


Gustav Adolf af Mecklenburg-Güstrow (født 26. februar 1633, død 6. Oktober 1695) var den sidste regent i Mecklenburg-Güstrow fra 1636 til sin død og den sidste lutheranske administrator i Fyrstbispedømmet Ratzeburg fra 1636 til 1648.

Han var gift med Magdalene Sibylle af Slesvig-Holsten-Gottorp, næst ældste datter af den gottorpske hertug Frederik 3. og dennes gemal Marie Elisabeth af Sachsen. De var bl.a. forældre til Dronning Louise af Danmark, gift med Frederik 4.

Noter

Huset Mecklenburg

Gustav Adolf af Mecklenburg-Güstrow


Le Carrefour Industrielle Alliance est un centre commercial au centre-ville de Montréal, situé dans l'ancien grand magasin Simpsons sur la rue Sainte-Catherine ouest entre les rues Mansfield et Metcalfe. Une partie du bâtiment abrite encore un grand magasin, avec la succursale du centre-ville de Simons. L'autre occupant principal est un , ce qui nécessite la rénovation de la majeure partie de l'intérieur. Il y a aussi un petit centre commercial souterrain avec une aire de restauration.

Histoire

En 1893, marchand John Murphy abandonne le Vieux-Montréal pour la rue Sainte-Catherine, où il ouvre ses portes dans un nouvel immeuble de cinq étages au coin de la rue Metcalfe. En 1905, la Robert Simpson Company acquiert une participation majoritaire, mais continue d'exploiter le magasin sous le nom de Murphy. Le magasin est agrandi en 1909-10. En 1928, il est acquis en totalité par Simpson's, qui démolit le bâtiment et construit un nouveau magasin couvrant la largeur de l'îlot.

Le nouveau magasin est conçu par la firme d'architectes  de Toronto. Le bâtiment est destiné à être plus grand, similaire à leur  à Toronto. Cependant, les plans ont été réduits en raison de la Grande Dépression. C'est le dernier grand magasin à être construit sur la rue Sainte-Catherine, marquant la fin d'une ère de développement qui a débuté en 1891 avec le Colonial House d'Henry Morgan.

L'extérieur du bâtiment est construit avec du , avec des détails art déco en bronze aux fenêtres et aux entrées. Le magasin est agrandi en 1949 et 1954. La transformation la plus importante a lieu en 1999, une décennie après la fermeture du magasin Simpsons, pour abriter le cinéma et Simons.

Accès

L'immeuble est relié à la station de Peel ainsi qu'au Montréal souterrain, entre Les Cours Mont-Royal et Place Montréal Trust.

Articles connexes
Complexe les Ailes, l'ancien magasin Eaton

Références

Centre commercial à Montréal
Architecture Art déco au Canada
Centre-ville de Montréal
Bâtiment de Chapman et Oxley
Grand magasin disparu au Canada
Édifice construit en 1929

Carrefour Industrielle Alliance


Le cinquième district congressionnel d'Alabama est le district du Congrès américain qui englobe les Comtés de Lauderdale, Limestone, Madison, Morgan et la majeure partie de celui de Jackson. Il est actuellement représenté par le Républicain Mo Brooks, ancien commissaire du Comté de Madison. Brooks a été élu en 2010 après avoir battu le sortant Démocrate devenu Républicain Parker Griffith lors de la primaire républicaine de 2010. Brooks a ensuite battu le candidat démocrate Steve Raby aux élections générales de novembre.

Histoire
Deux projets économiques majeurs ont eu un impact durable sur le  district et ont dicté de manière indélébile la politique du nord de l'Alabama pendant la majeure partie du . Avant 1933, les comtés du nord de l'Alabama étaient typiquement pauvres, blancs et ruraux. L'arrivée de la Tennessee Valley Authority (TVA) a changé une grande partie de cela, transformant lentement la démographie vers les emplois techniques et d'ingénierie. Le deuxième projet majeur était les programmes spatiaux et de fusées, y compris Redstone Arsenal à Huntsville où les premiers grands missiles balistiques américains ont été développés. De plus, la NASA a construit le Marshall Space Flight Center dans la région de Huntsville-Decatur dans les années 1960. À la fin des années 1950, le nord de l'Alabama est devenu dominé par les industries de haute technologie et d'ingénierie, une tendance qui s'est poursuivie jusqu'à présent. Ces dernières années, United Launch Alliance a installé son centre de recherche à Decatur. En conséquence, Huntsville est devenue la deuxième plus grande région métropolitaine et la croissance la plus rapide de l'Alabama.

Pendant un certain temps, le district a résisté à la tendance républicaine croissante en Alabama. C'était le seul district de l'État qui a soutenu Walter Mondale en 1984, mais n'a pas soutenu de Démocrate à la présidence depuis lors. Les Démocrates continuent d'occuper la plupart des postes au niveau local et ont continué à occuper la plupart des sièges du district à la législature de l'État de l'Alabama jusqu'à ce que les Républicains aient balayé presque tous les sièges du nord de l'Alabama en 2010. Au milieu des années 1990, c'était un siège sérieusement contesté, avec le titulaire Démocrate de longue date,  remportant la réélection par seulement  voix en 1994. Cependant, Cramer a été élu cinq fois de plus avec 70 % ou plus des voix et s'est même présenté sans opposition en 2006, lors du raz de marée Démocrate. Cramer n'a pas cherché à se faire réélire en 2008. Parker Griffith, oncologue à la retraite et Sénateur d'État, a remporté le siège ouvert en novembre 2008. Cependant, en décembre 2009, Griffith est devenu Républicain. Jusqu'au changement de Griffith, le district avait été l'un des derniers de l'ancienne Confédération à ne pas avoir envoyé de Républicain au Congrès américain depuis la Reconstruction. Griffith a été évincé de la primaire républicaine par l'actuel représentant Mo Brooks.

George W. Bush a remporté 60 % des voix dans ce district en 2004. John McCain a également remporté le 5e district en 2008 avec 60,91 % des voix tandis que Barack Obama a obtenu 37,99 %.

Historique des votes

Liste des Représentants du district

Résultats des récentes élections
Voici les résultats des dix précédents cycles électoraux dans le  district congressionnel de l'Alabama.

2002

2004

2006

2008

2010

2012

2014

2016

2018

2020

2022
L'Alabama a tenu ses Primaires le 24 mai 2022. Dale Strong remporte le Second Tour de la Primaire Républicaine, il sera donc le candidat Républicain face à la Démocrate Kathy Warner-Stanton.

Côté Démocrate, Kathy Warner-Stanton l'emporte.

Frontières historiques du district

Références

5

Cinquième district congressionnel de l'Alabama


El Tajo del Águila es un espacio natural localizado en Algar (Andalucía). Esta en las inmediaciones del parque natural de Los Alcornocales

Entorno

Desde el Tajo se observan El Tempul, Pantano de Guadalcacín y Algar.

Uso en la actualidad

En la actualidad se explota como camping, con casas rurales y se ofrecen actividades en la naturaleza (paseos por el río, canoa, senderismo, etc).

Aunque se ha levatando cierta polémica la adeudar la empresa pagos al Ayuntamiento desde hace años

Véase también
 Montes de Propio de Jerez
 Manantial de Tempul

Referencias

Enlaces externos

 Complejo rural Tajo del Águila

Espacios naturales de la provincia de Cádiz
Geografía de Algar

Tajo del Águila


Count of Wisborg (; ; ) is a title granted by the monarchs of Luxembourg to some men formerly titled as princes of Sweden and their descendants.

Since 1892, the title has been borne by the male-line descendants of four princes of Sweden who married without the consent of the King of Sweden and thereby lost their right of succession to the throne of Sweden for themselves and their descendants, and had their Swedish royal titles prohibited.

The four former princes of Sweden, after use of their Swedish titles no longer was allowed, assumed the surname of Bernadotte. In each case they were given the title of nobility Prince Bernadotte, Count of Wisborg by the reigning Grand Duke or Grand Duchess of Luxembourg. The latter title (count or countess) was shared with the children of each prince, since subsequent generations in the male line were authorized to bear only the title "Count of Wisborg", Bernadotte being recognized as their surname by birth. In some cases, this titulature has not been adhered to, usage of the style Count [Firstname] Bernadotte af Wisborg having been adopted by some of the descendants.

In Sweden, a few of these people from the House of Bernadotte have been considered members of the unintroduced nobility, and have thus been members of a private club called Ointroducerad Adels Förening. Their legitimate titles of nobility, however, have not been Swedish but Luxembourgish.

The original four Counts of Wisborg

Four original princes of Sweden where admitted in the nobility of the Grand Duchy of Luxembourg and given the title Count of Wisborg:

First creation, 1892–present
 Prince Oscar, Duke of Gotland (1859–1953),  second son of King Oscar II of Sweden. He married morganatically and gave up his Swedish titles on March 15, 1888. He and his wife were invested with the new titles of Prince and Princess Bernadotte on their wedding day. It has never been determined if this was a Swedish title of nobility or another form of unofficial courtesy title (such as some later dynasty members have been given by Swedish kings). On 2 April 1892, named as Oscar Prince Bernadotte, he was also given a hereditary title as Count of Wisborg by his uncle Adolphe, Grand Duke of Luxembourg, previously Duke of Nassau. Oscar's mother, Queen Sofia of Sweden, was a half-sister of Grand Duke Adolphe. The choice of the Wisborg title was because Oscar was formerly Duke of Gotland and the castle of Visborg (then spelled Wisborg) is in Gotland.

Extended creation, 1951–present
 Prince Lennart, Duke of Småland (1909–2004), only son of Prince Wilhelm, Duke of Södermanland and a grandson of King Gustaf V of Sweden. He married morganatically and had his Swedish titles prohibited on March 11, 1932. He was given the same titles as his granduncle Oscar by Grand Duchess Charlotte of Luxembourg on July 2, 1951. Lennart styled himself in no other language than German, and then as Prof. Dr. h.c. mult. Lennart Graf Bernadotte af Wisborg (Professor and multiple honorary doctor Lennart Count Bernadotte of Wisborg).
 Prince Sigvard, Duke of Uppland (1907–2002), second son of King Gustaf VI Adolf of Sweden. He married morganatically and had his Swedish titles prohibited on March 8, 1934. He was given the same titles as his cousin Lennart simultaneously by Grand Duchess Charlotte of Luxembourg on July 2, 1951. On May 28, 1983 Sigvard in Sweden formally announced his title as Prince Sigvard Bernadotte. His nephew King Carl XVI Gustaf of Sweden has consistently declined to respond and his court has refused to use that title for his uncle.
 Prince Carl Johan, Duke of Dalarna (1916–2012), fourth son of King Gustaf VI Adolf of Sweden. He married morganatically and relinquished his Swedish titles on February 19, 1946. He was ennobled just as his brother Sigvard by Grand Duchess Charlotte of Luxembourg on July 2, 1951. He was the last surviving great-grandchild of Queen Victoria of the United Kingdom. Carl Johan for many years was chairman of Ointroducerad Adels Förening.

A fifth prince of Sweden, Prince Carl, Duke of Östergötland (1911–2003), only son of Prince Carl, Duke of Västergötland and grandson of King Oscar II, married morganatically and relinquished his Swedish titles in 1937. He was given the title Prince Bernadotte by his brother-in-law King Leopold III of Belgium. His male-line descendants would have borne the title Count Bernadotte, but in fact his only child is a daughter (Mrs. Madeleine Kogevinas, Countess Madeleine Bernadotte).

Later title-holders

The agnatic (male-line) descendants of each of these four former princes of Sweden, after the first generation of children, are entitled to the title Count of Wisborg, but in practice, their surname is often included in the title, Count Bernadotte af Wisborg.

The most well-known is Folke Bernadotte, a son of Oscar Bernadotte, the first Count of Wisborg. He was the United Nations Security Council mediator in the Arab–Israeli conflict of 1947–1948, assassinated in 1948 by Zionist militants.

A number of members of these families were guests at the 2010 Wedding of Victoria, Crown Princess of Sweden, and Daniel Westling.
 Marianne Bernadotte, widow of Sigvard.
 Count Michael Bernadotte af Wisborg (son of Sigvard), his wife Countess Christine Bernadotte af Wisborg and their daughter Countess Kajsa Bernadotte af Wisborg.
 Carl Johan Bernadotte (above, son of King Gustaf VI Adolf) and his wife Gunnila Bernadotte.
 Countess Bettina Bernadotte af Wisborg (daughter of Lennart) and her husband Philipp Haug.
 Count Björn Bernadotte af Wisborg (son of Lennart) and his wife Countess Sandra Bernadotte af Wisborg.
 Count Bertil Bernadotte af Wisborg (son of Folke) and Countess Jill Bernadotte af Wisborg.

See also
Visborg

References

Counts of Luxembourg
Noble titles created in 1892
Noble titles created in 1951

Count of Wisborg


Miki Yamane (født 22. december 1993) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Shonan Bellmare.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Miki Yamane


MIPS Magnum, MIPS Bilgisayar Sistemleri Ltd. tarafından dizayn edilmiş ve MIPS serisi RISC mikroişlemcilerine bağlı bir bilgisayar iş istasyonu hattıdır.
İlk magnum Mrt 1990'da piyasaya sürülmüş ve çeşitli maddelerin üretimi 1993'te SGI, MIPS Teknolojilerini satın alana kadar devam etmiştir. Eski R3000 Magnum sadece RISC/os çalıştırıyordu ama sonraki Magnum iş istasyonu, Jazz mimarı hem RISC/os hem de Windows NT'yi çalıştırabiliyor. Bu tescilli işletme sistemlerine ilaveten, Linux ve NetBSD temeli Jazz MIPS Magnum makinelerine bağlıdır.

MIPS Magnum'un bazı modelleri Grup Bull ve Olivetti tarafından tekrar satışa sunuldu ve buna ek olarak kafasız diye adlandırılan versiyonları (örneğin; video kartı olmayanlar) MIPS Millenium adı altında hizmet verenler olarak satışa çıkarılmıştır.

Bileşenler

İşlemciler

Denildiği gibi MIPS Magnum 3000 25 MHz veya 33 MHz ile işleyen bir MIPS R3000 A işlemci içermektedir.
MIPS Magnum R4000 PC-50 ise sadece saat hızı 50 MHz (mikroişlemcide 2 katına çıkıyor) ve 16KB L1 (L2 önbellekli değil) önbelleği olan bir işlemci içeriyor.
MIPS Magnum R4000 SC-50 Magnum R4000 PC'yle aynı ancak ilk önbelleğe ek olarak 1 Mb'lık ikinci bir önbellek içeriyor.

Hafıza
Ana hafıza için, MIPS Magnum 3000, en fazla 128 mb'a çıkabilen 80ns SIMM, 30-pin kabul ediyor.
MIPS Magnum R4000 ise 72-pin eşit SIMM kabul ediyor, en fazla 256 Mb.

SCSI (Küçük Bilgisayar Sistemleri Arabirimi)

MIPS Magnum R4000 (R4000 PC-50 VE SC-50) tek SCSI NCR 53c94 hızlı ve dar SCSI işlemcidir. 50-pin bağlantılı SCSI iç cihazlara bağlı, aynı zamanda ara birim dış SCSI cihazlarına

Ethernet

The MIPS Magnum R4000 SONIC Eternet işlemci ve AUI Eternet bağlayıcı içeriyor. Dört adet 50-pin içeren bir SCSI aygıtına ve kutunun arka tarafına yerleştirilmiş bir SCSI dış arabirim aygıtına bağlanıyor.

Framebuffer

Video girişi Magnum R4000 için tescilli mevcut bir framebuffer içeriyor-G364. G364 SUN 13W3 stili giriş içeriyor ve 640x480, 800x600, 1024x768 veya 1280x1024 piksel çözünürlüğe sahip çünkü sade bir framebuffer. G364 hızlandırılmış grafik fonksiyonları yok.

Seri ve Paralel I/0

MIPS Magnum R4000 aynı zamanda, iki standard seri arabirim kapasiteli RS232 ve IBM AT bağdaşabilir paralel arabirim içeriyor.

Disket

MIPS Magnum R4000 IBM AT bağdaşabilir disk kontrolcüsü ve bir tek bir disk yürütme bölümü içeriyor.

Tarihsel gelişim
MIPS Magnum 3000 Digital Equipment Corporation (DEC)'den tescilli bir anakart olan MIPS R3000'i kullandı. MIPS Magnum 3000 sadece MIPS Bilgisayar Sistemleri'nin, BSD Unix'in patentli ve sistem V özellikleri içeren RISC/os'unu çalıştırıyor. Sonraki Magnumlar, MIPS Magnum R4000PC ve MIPS Magnum R4000SC, da MIPS mikroçiplerini kullandılar.
MIPS Bilgisayar Sistemleri Ltd. olarak, MIPS Magnum R4000, MIPS'in Windows NT işletme istasyonu marketine girişi olarak tasarlandı. Ancak MIPS Bilgisayar Sistemleri'nin MIPS temelli Windows NT sisteminin tasarımı ertelemeler yaşadığı için, MIPS Teknolojileri bundan vazgeçip onun yerine, Microsoft'un Windows NT'yi kolaylaştırmak için 1990'da geliştirdiği Jazz tasarımını lisans etti. MIPS Magnum R4000, Intel temelli bilgisayarlara yakın birçok özellik ile birleştirildi. Örneğin, MIPS Magnum R4000 EISA içeriyor ve IBM PS/2 ile uyuşabilir klavye ve Mouse kullanabiliyor.

İşletim Bilgisi

Windows NT
MIPS Magnum R4000 Windows NT 3.1'den 4.0'a kadar olan versiyonları tarafından desteklenmekteydi. Ancak Windows NT 4.0 versiyonunun piyasa sürümüyle Microsoft tarafından desteklenen tüm MIPS Sistemleri sona erdi ve Windows ve MIPS için gerekli bilgisayar yazılımları zor bulunuyordu.
MIPS Magnum 3000 MIPS Magnum R4000'den farklı olarak Windows NT'yi çalıştıracak durumda değildi.

RISC/os

Tüm magnumlar RISC/os'u çalıştırabiliyor. Ancak RISC/os'u MIPS Magnum R4000'de çalıştırmak için MIPS monitör ürün bilgisi gerekiyor.

BSD

Önceki RISC/os için, sadece MIPS Magnum 3000 makinelerde, doğru kapı NetBSD/işlemci. Sonraki için Windows NT kapasiteli MIPS Magnum R4000 için doğru kapı NetBSD/ar.

Linux

MIPS Magnum R4000, Nisan 1995'te başlayan, Linux'u MIPS'e çevirme çabaları sırasında desteklenen ilk makineler arasında. Magnum R4000'in desteği 2.1'in gelişmesi sırasında sabit hale gelmesine rağmen, Linux'un desteklenmesi köreldi.

Öykünüm

MIPS Magnum makinelerinin üretimi 1990'larda durduruldu ancak hobisi olan veya sistem geliştirenler için kurcalamak amaçlı birkaç makine hala mevcut. MIPS Magnum R4000 İLE neredeyse aynı olan Olivetti M700 GXemul projesi ile birleştirildi.

Bilgisayar mimarisi
İş istasyonları
Linux
Unix
Windows NT
Magnum

MIPS Magnum


Mário Joaquim Martins Vaz Ramires (Murtosa, 6 de Maio de 1967) é um jornalista português, diretor e proprietário dos jornais Nascer do Sol e I.

Biografia
Nascido na Murtosa, distrito de Aveiro, em 6 de Maio de 1967, é o quinto dos sete filhos de Rosa Isabel Pinho Vaz Ramires, médica, e de João Henrique Martins Ramires, juiz-conselheiro do Supremo Tribunal de Justiça. O seu avô materno, Raul Vaz, foi proprietário e diretor do jornal O Progresso, na Murtosa; e o seu bisavô paterno, João Martins, foi proprietário e diretor do jornal Voz do Sul, em Silves.

É proprietário, administrador único e diretor dos jornais SOL (Nascer do Sol desde Novembro de 2020) e I desde Dezembro de 2015 e foi um dos mentores do grupo fundador do SOL (juntamente com José António Saraiva, José António Lima e Vítor Rainho), primeiro jornal português a nascer multiplataforma, com edição online atualizada ao minuto e uma edição impressa semanal.

Administrador da Newshold entre 2012 e 2015, foi subdiretor do SOL até Dezembro de 2011 e desde a fundação do jornal, em Setembro de 2006.

Antes, até Novembro de 2005, foi Editor Principal do Primeiro Caderno do Expresso, funções que assumiu em 2003, depois de cinco anos como Editor de Política Nacional da mesma publicação, em que ingressou, como jornalista de Política, em Junho de 1995.

Entre 1989 e 1995, foi jornalista da Agência Lusa, tendo cumulativamente colaborado com vários outros órgãos de comunicação, com particular continuidade na Rádio Comercial. Antes de ingressar na Agência Lusa, em 1987/1988, foi jornalista no jornal O Século.

Licenciado em Direito pela Faculdade de Direito da Universidade Clássica de Lisboa (curso 1985-1990), exerceu advocacia entre 1992 e 1997.

Com o curso de Formadores do CENJOR, deu aulas de formação nesse Centro de Jornalistas e também no Instituto Politécnico de Tomar (Pólo de Abrantes), de Jornalismo e Justiça, e teve várias outras colaborações em cursos de pós-graduação da Universidade Moderna e da Universidade Católica.

Empresários de Portugal
Jornalistas de Portugal

Mário Ramires


BeReal é um aplicativo de mídia social francês lançado em 2020. Foi desenvolvido por Alexis Barreyat e ganhou popularidade com a Geração Z no início de 2022.

História
O aplicativo foi desenvolvido por Alexis Barreyat, um ex-funcionário da GoPro, e ganhou popularidade com a Geração Z no início de 2022. Ele se espalhou amplamente primeiro nos campi universitários, em parte devido a um embaixador pago pelo programa. Em abril, ele havia sido baixado mais de 6,8 milhões de vezes, com a maioria dos downloads atingindo o pico em 2022. BeReal recebeu uma rodada de financiamento de US$ 30 milhões de Andreessen Horowitz. Em julho de 2022, o aplicativo tinha mais de 20 milhões de instalações globais estimadas e a empresa foi avaliada em US$ 600 milhões.

Características
Uma vez por dia, o BeReal notifica todos os usuários eles sobre um período de dois minutos para postar uma foto está aberto e pede aos usuários que criem uma postagem que, usando fotos simultâneas obrigatórias das câmeras frontal e traseira, forneça uma representação visual do que eles estão fazendo naquele momento. O período dado varia de dia para dia. Se um usuário postar sua imagem diária depois do período de dois minutos, outros usuários serão notificados do fato. Assim como o atraso da postagem (se houver), outros usuários também podem ver quantas tentativas o usuário fez para tirar as fotos, bem como sua localização quando as fotos foram tiradas. Os usuários não podem postar mais de uma foto por dia. Os usuários também podem reagir às postagens de outros usuários com "RealMojis", emojis tirados com a câmera frontal. Por causa de seu ciclo diário de engajamento, foi comparado ao Wordle, que ganhou popularidade no início de 2022.

O BeReal foi descrito como projetado para competir com o Instagram, ao mesmo tempo em que enfatiza o vício e o uso excessivo de mídia social. O aplicativo não permite filtros de fotos ou outras edições, e não possui publicidade ou contagem de seguidores. O material de marketing da empresa alertou que o aplicativo "pode ser viciante", mas também afirmou que "BeReal não o tornará famoso".

Recepção
Jason Koebler, escritor da Vice, escreveu que, em contraste com o Instagram, que apresenta uma visão inatingível da vida das pessoas, o BeReal "faz com que todos pareçam extremamente chatos". Niklas Myhr, professor de mídia social da Universidade Chapman, argumentou que a profundidade do engajamento pode determinar se o aplicativo é uma tendência passageira ou tem "poder de permanência". Kelsey Weekman, repórter do BuzzFeed News, observou que a relutância do aplicativo em "glamourizar a banalidade da vida" o fez parecer "humilhante", apesar de sua ênfase na autenticidade.

Aplicativos móveis

BeReal


An Lepanthes dawsonii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Oakes Ames. An Lepanthes dawsonii in nahilalakip ha genus nga Lepanthes, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Honduras. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lepanthes

Lepanthes dawsonii


Christopher William Bunting (-) est un homme politique canadien de l'Ontario. Il est député fédéral libéral-conservateur de la circonscription ontarienne de Welland de 1878 à 1882.

Biographie
Né à Amigan près de Limerick en Irlande, Bunting émigre au Canada-Ouest avec sa mère et sa sœur en 1850 à la suite du décès de son père. Il travaille ensuite comme journaliste pour le journal torontois  et y travaille aussi comme contremaître. Il travaille ensuite comme marchand épicier pendant onze ans.

En 1877, en partenariat avec John Riordon, il devient copropriétaire du . En 1895, ils prennent le contrôle du  et fusionnent les deux journaux pour former le .

Bunting est élu député libéral-conservateur dans Welland en 1878, il est défait comme candidat sans affiliation politique, mais dans Durham-Ouest, en 1882 contre Edward Blake, chef du Parti libéral.

Il meurt à Toronto d'une maladie rénale à l'âge de 58 ans.

Résultats électoraux

Références

Liens externes

Naissance en septembre 1837
Naissance à Limerick
Député fédéral canadien provenant de l'Ontario
Député du Parti conservateur du Canada (ancien)
Décès en janvier 1896
Décès à Toronto
Décès à 58 ans

Christopher William Bunting


An Rossioglossum ampliatum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Lindley, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Mark W. Chase och Norris Hagan Williams. An Rossioglossum ampliatum in nahilalakip ha genus nga Rossioglossum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Rossioglossum

Rossioglossum ampliatum


Adrian Romcescu (n. 2 ianuarie 1956, București) este un cântăreț român de muzică ușoară și compozitor.

Biografie
A studiat vioara la Liceul de Muzica "George Enescu" din București. A absolvit Conservatorul de Muzică "Ciprian Porumbescu" din București.
Când avea 17 ani, în 1973, a participat pentru prima dată la Festivalul național de muzică ușoară de la Mamaia.
La mijlocul anilor 1980 s-a stabilit în Danemarca. În anul 2013 s-a întors în România.

Discografie

Albume
 Dragostea, O Voi Găsi, LP, Album, Electrecord, 1985
Nu vreau sa te pierd, K7, Album, Romagram, 1995
Eu Merg Mai Departe , CD, Album, Electrecord, 2005

Singles & EPs
 Adrian Romcescu, Melodii de Radu Serban, Electrecord, 1974
Adrian Romcescu, Melodii din repertoriu international, Electrecord, 1974
Adrian Romcescu, Melodii de Ramon Tavernier, Electrecord, 1976
 Primul Pas, Electrecord, 1980

Legături externe
 Adrian Romcescu pe Discogs

Nașteri în 1966
Nașteri pe 2 ianuarie
Cântăreți români în viață
Membri ai formației Sfinx
Bucureșteni
Români expatriați în Danemarca
Români reîntorși în România
Absolvenți ai Conservatorului de Muzică București
Compozitori români de muzică ușoară
Absolvenți ai Conservatorului de Muzică "Ciprian Porumbescu"

Adrian Romcescu


Los Causses y las Cevenas (en francés: les Causses et les Cévennes) son dos zonas montañosas situadas en el sur del Macizo Central, en Francia, encuadradas y protegidas en el Parque natural regional de las Grands Causses y el Parque nacional de Cevenas. Ambos territorios se agrupan en la misma inscripción "El paisaje cultural mediterráneo agropastoral de Causses y Cevenas", Patrimonio de la Humanidad de la Unesco desde el 2011; el conjunto está protegido como un "paisaje cultural agropastoral del Mediterráneo".
Causses y Cevenas, que ocupan unos 3000 km², se encuentran situados en 4 departamentos franceses (Aveyron, Gard, Hérault y Lozère) en los que la explotación agropastoral, la ganadería y en concreto la ovina y bovina, base para la producción de quesos como el pélardon o el roquefort y la lana, son fundamentales y esenciales en el desarrollo biofísico y cultural de la región.

Referencias
«Paisaje cultural agropastoral mediterráneo de Causses y Cévennes», Patrimonio de la humanidad de la Unesco
Les Causses et les Cévennes, Web oficial

Patrimonio de la Humanidad en Francia
Macizo Central Francia
Geografía de la región de Occitania
Cultura de la región de Occitania
Geografía del departamento de Aveyron
Geografía del departamento de Gard
Geografía del departamento de Hérault
Geografía del departamento de  Lozère

Causses y Cevenas


Türkische Lehnwörter im Armenischen  sind aus den Turksprachen entlehnte Wörter in der armenischen Sprache.

Die überwiegende Mehrheit der aus verschiedenen Turksprachen geliehenen Wörter sind in denjenigen  armenischen Dialekten angesiedelt, die sich geographisch nahe den türkisch-sprechenden Regionen befinden. Dies sind in erster Linie die in Istanbul gesprochenen armenischen Dialekte.

Der Einfluss der türkischen Sprachen auf die literarische Sprache ist dagegen gering. Beide Versionen der literarischen armenischen Sprache enthalten sehr wenig türkische Lehnwörter.

Die Sprache der Aschiks enthält viel Dialekt sowie türkische und iranische Lehnwörter.

Einzelnachweise

Turksprachen
Armenische Sprache

Türkische Lehnwörter im Armenischen


Detention es una película de comedia y terror estadounidense de 2011, dirigida por Joseph Kahn, y coescrita con Mark Palermo. La película se estrenó marzo de 2011 en Austin, Texas en el SXSW. Detención cuenta con Josh Hutcherson, Dane Cook, Spencer Locke, Shanley Caswell, Walter Perez y Erica Shaffer. Producida por Richard Weager y MaryAnne Tanedo. No alcanzó el éxito esperado.

Argumento
Es un año más en "Grizzly Lake High School" para Riley (Shanley Caswell), una marginada social inteligente pero cínica, que es el amor no correspondido de Sander (Aaron David Johnson), que es aún menos popular y más frustrado sexualmente que ella. Irónicamente, un chico llamado Clapton (Josh Hutcherson) es el amor no correspondido de Riley y el novio de Lone (Spencer Locke), una animadora hermosa, pero ensimismada. Los cuatro están a la espera de su último año de escuela secundaria, pero nadie sabe si lograrán graduarse ya que un asesino en serie conocido como "Cinderhella" está en la escuela suelto y se aprovecha de los alumnos de Grizzly Lake. El director del colegio pone a los posibles sospechosos en detención durante todo el día del gran baile.

Elenco
 Shanley Caswell como Riley Jones.
 Josh Hutcherson como Clapton Davis.
 Dane Cook como director Karl Verge.
 Spencer Locke como Lone Foster.
 Aaron David Johnson como Sander Sanderson.
 Walter Perez como Elliot Fink.
 Erica Shaffer como Sloan Foster.
 Parker Bagley como Billy Nolan.
 Marque Richardson como Toby T.
 Jonathan "Dumbfoundead" Park como Toshiba.
 Yves Bright como Mr. Kendall.
 Tiffany Boone como Mimi.
 Alison Woods como Taylor Fisher.
 Travis "Organik" Fleetwood como Gord.
 Lindsey Morgan como Alexis Spencer.
 Will Wallace como Doug Jones.

Producción
Financiada en gran parte por el mismo Joseph Kahn, el rodaje comenzó en Los Ángeles, California en agosto de 2010 y término el rodaje en octubre de 2010. El director de fotografía, Christopher Probst, filmó la película en formato digital. El productor y  supervisor de efectos visuales es Chris Watts la posproducción de efectos visuales corrió a cargo de Ingenuity Engine en Hollywood, California. El diseñador de producción de la película fue el veterano de los videos de música y diseñador comercial, Marcelle Gravel.

Liberación
Sony Pictures Worldwide Acquisitions adquirió los derechos mundiales de distribución, y la película se estrenara el 13 de abril de 2012 en cines limitadamente. En Canadá el 27 de abril.

Recepción
Detention ganó el premio Youth Jury en el 2011 en Festival Internacional de Cine de Seattle. La película también ganó el Premio L'Écran Fantastique en 2011 en el Festival Fantasía de Cine de Montreal, así como el Premio Midnight Extreme en España. Frightfest de Londres le dio el premio mayor sorpresa y el organizador Alan Jones nombró a "Detention" como su película favorita general del festival en 2011. El crítico Devin Faraci dijo que Detention es "demente, hipercinética, cine del siguiente nivel". Drew McWeeny de HitFix la describió xomo "maníaco retroceso comedia de terror para la generación de Twitter". Quint de Aint-It-Cool-News dijo "tiempo de viaje para adolescente es una  comedia de la cultura popular, Detention es un tren de carga fuera de control de energía frenética!" Renn Brown de CHUD, dijo  "Detention puede muy bien ser completamente brillante (5 de 5 estrellas)".

Referencias

Enlaces externos

Cine de terror de los años 2010
Películas slasher de los años 2010

Detention


An Panicum sciurotoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Fernando Omar Zuloaga ngan Osvaldo Morrone. An Panicum sciurotoides in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Panicum

Panicum sciurotoides


O mundo do Oriente (Ucraniano: Східний світ, romanizado: Skhidnyi Svit é uma revista científica trimestral revisada por pares e publicada pelo Instituto A. Yu. Krymskyi de Estudos Orientais da Academia Nacional de Ciências da Ucrânia (A. Yu. Krymskyi Institute of Oriental Studies of the National Academy of Sciences of Ukraine).

A revista publica artigos relevantes relacionados ao passado e presente do Oriente, às línguas e literaturas do Oriente, artigos sobre o contato da Ucrânia com os países orientais, pesquisas bibliográficas e resenhas, bem como informações sobre conferências acadêmicas. Publicações sobre estudos crimeanos, caucasianos, africanos e diásporas asiáticas em diferentes partes do mundo também são aceitas. O periódico aceita artigos sobre pesquisas originais desenvolvidas por autores ucranianos e estrangeiros. Além disso, traduções de fontes históricas, patrimônio religioso e literário do Oriente também são publicados. Os artigos são publicados em ucraniano e inglês.

A revista visa à revitalização da pesquisa acadêmica sobre estudos orientais na Ucrânia e ao desenvolvimento e integração dessa área como uma área de importância nos estudos de Ciências Humanas ucranianas. O objetivo da revista é manter o desenvolvimento dos estudos orientais, introduzir novas fontes de estudos, promover as mais recentes descobertas científicas, elevar o nível das pesquisas e fortalecer a cooperação acadêmica nessa área. É destinada a especialistas em estudos orientais, historiadores, filólogos, filósofos, cientistas políticos, pesquisadores de estudos religiosos, museólogos, professores, estudantes universitários e todos aqueles interessados em história, idiomas e culturas orientais e seu contato com a Ucrânia. A revista está indexada na base de dados Scopus.

O início
O Mundo do Oriente foi publicada pela primeira vez em 1927, com o apoio da Associação Científica de Estudos Orientais Ucranianos. As duas últimas edições (nº 6 (15) em 1930 e a edição em dois volumes nº 1/2 (16/17) em 1931) foram intituladas O Oriente Vermelho. Em 1931 a publicação foi encerrada. Durante esse período, 17 temas foram publicados. A diretoria editorial do periódico incluía, particularmente,A. Yu. Krymsky, A.P. Kovalevsky P.G Ritter, e P. G. Tychyna.

Em 1993, após um intervalo de 62 anos, a publicação de O Mundo do Oriente foi retomada. A ação foi uma iniciativa de Omelyan Prytsak, o fundador e primeiro diretor do Instituto A. Yu. Krymskyi de Estudos Orientais. O Mundo do Oriente se tornou o periódico mais importante do instituto. Desde 1993, autores de vinte países diferentes já contribuíram para a revista.

Ao todo, mais de 110 edições foram publicadas desde 1927 até os dias atuais. Em contraste com as primeiras edições da revista, dedicadas principalmente a questões econômicas e relações comerciais com a União Soviética, em particular da Ucrânia Soviética, com os países do leste, após a retomada da publicação da revista predominam publicações sobre temas históricos.

Editores-chefes
• J.P. Ryappo  (1927–1929)

• O. A. Polotsky  (1930–1931)

• O.Yo. Pritsak (1993-2000)

• Yu. M. Kochubey  (2001–2009)

• L. V. Matveeva  (2009–2012)

• I. IV Otroshchenko (desde 2012)

Disponibilidade
Os temas da revista (a partir de 2012) estão disponíveis on-line, na página virtual oficial da revista.

Leitura adicional
• Kovalevsky A. (1961), "O Estudo do Oriente na Universidade de Kharkiv e em Kharkiv dos séculos XVIII a XX", em Antologia de Literaturas do Oriente, Edição, introdução e notas de AP Kovalevsky, KhSU, Kharkiv, pp 90–92. (em ucraniano).

• Rybalkin VS (2008), "De que forma "Skhidny Svit" foi revitalizado, O Mundo do Oriente, No. 3, pp. 74–76. (Em ucraniano) https://6f842ba7-59af-475f-af8c-16060864257b.filesusr.com/ugd/2c14a4_f43100cb54fe4a1a8b4e7e4d41739919.pdf.

• Tsygankova E. (2007), Instituições Orientais na Ucrânia: o Período Soviético, Kritika, Kiev, pp. 160–163. (em ucraniano).

Ligações externas
 " Todas as edições digitalizadas de O Mundo do Oriente (Oriente Vermelho) № 1-17 para 1927-1931 na e-biblioteca CHTYVO "
 " O Mundo do Oriente // Instituto de Estudos Orientais A. Yu. Krymskyi "

Publicações fundadas em 1927

O Mundo do Oriente


Austafjord er gamall verslunarstaður í Nærøysund sveitarfélaginu í Þrændalögum í Noregi. Staðurinn er staðsettur við Langsundet í Ytter-Vikna, um 30 km frá Rørvik. Langsundet skilur að eyjarnar Ytter-Vikna og Mið-Vikna. Rétt sunnan Austafjarðar er Langsundsbrúin sem tengir Ytter-Viknu við Mið-Viknu (Fv 770). Austafjörður er endapunktur Fv. 770 frá meginlandinu yfir Innri-Vikna og Mið-Vikna.

Á Austafjörðum eru m.a. verslunarmiðstöð, pósthús og bensínstöð. Hér er einnig barnagæsla Austafjarðar, sem samanstendur af Austafjörðsskóla og Austafjarðarleikskóla.

Á Austafirði er íþróttafélagið Ytre Vikna (YVil). YVil fótbolta leikur heimaleiki sína á Austafjarðarvellinum. Við hlið vallarins og barnagæslunnar er íþróttahúsið þar sem YViL handbolti leikur sína leiki.

Bátafélag Austafjarðar og nágrennis er með sína eigin gestahöfn, Austafjord gjestehavn, á staðnum.

Á Austafirði búa 61 íbúa (2021) og er staðurinn verslunar- og skólamiðstöð nærliggjandi svæðis með 417 íbúa.

Bæir í Þrændalögum

Austafjord


Ratne igre su drugi studijski album jugoslavenske hard rock grupe Kerber. Album je izdan 1985., a izdavač je ZKP RTLJ.
Snimljen je 13. prosinca 1984. u Liverpoolu, u diskografskoj kući Studio One, koja je tada je bila jedna od najslavnijih diskografskih kuća.

Ratne igre su Kerberov prvi album koji je nastao u kooperaciji s Duškom Arsenijevićem. Najveći hit s albuma je istoimena pjesma Ratne igre koja je postigla veliku slušanost u Jugoslaviji. Instrumental pjesme je poslužio za uvodnu špicu emisije TV Beograda o vojsci Dozvolite da se obratimo.

Pjesma "Get Me Out" (hrv. Izvucite me vani), engleska inačica pjesme "Mezimac" s prijašnjeg albuma Nebo je malo za sve.

Popis pjesama

Glazbenici
 Goran Šepa - vokal
 Tomislav Nikolić - gitara
 Branislav Božinović - klavijatura
 Zoran Žikić - bas-gitara
 Zoran Stamenković - bubnjevi

Izvori

EX YU ROCK enciklopedija 1960. – 2006., Janjatović Petar; ISBN 978-86-905317-1-4
Enciklopedija niškog Rock 'n' Rolla 1962. – 2000., Stanojević Vladan; ISBN 86-902517-1-5

Vanjske poveznice
 Pjesma "Ratne igre na YouTubeu
 Ratne igre na Discogs

Albumi iz 1985.
Rock
Srbijanski glazbeni albumi

Ratne igre


Josh Bazell es un médico y escritor estadounidense.

Bazell se diplomó en literatura inglesa en la Universidad Brown. Actualmente es médico residente en la Universidad de California

En 2009 publicó su primera novela Burlando a la parca (Beat the Reaper) en la que relata las aventuras de un médico exmafioso. Los derechos de la novela han sido adquiridos por HBO para rodar una serie que será producida por Leonardo DiCaprio.

En febrero de 2012 publicó su segunda novela Wild Thing.

Bibliografía
  Burlando a la parca (2009) publicada en inglés como Beat the Reaper (2009).
  Wild Thing (2012).

Referencias

Novelistas de Estados Unidos

Josh Bazell


لواء جولاني (بالعبرية חטיבת גולני) يعرف أيضا باللواء رقم 1 في إسرائيل هو لواء مشاة ضمن الجيش الإسرائيلي، أحد ألوية ما تسمى ب"النخبة"، تم تأسيسه بتاريخ 22 فبراير 1948 عندما تم تقسيم لواء جفعاتي وهو أحد أهم واقوى ألوية النخبة في إسرائيل.

نظرة عامة
اللواء جولاني ومعروف باسم اللواء رقم واحد مشتق اسم هذا اللواء من اسم منطقة الجليل حيث يوجد مقر هذا اللواء. مركز تدريب هذا اللواء يطلق علية قرية الجحيم.البنية الأساسية لهذا اللواء هم طلاب المدارس الدينية المتشددة كما يوجد عرب ودروز فية بنسبة خمسة وثلاثون بالمئة يتكون هذا اللواء من عدد ثلاثة كتائب من دبابات ميركافا-4 وكتيبة مهندسين وكتيبتين من المدفعية وكتيبة مظليين وسرية حرب ألكترونية وسرية خدمات طبية. شعار هذا اللواء هو شجرة الزيتون ذات الخلفية الصحراوية.تم تأسيس هذا اللواء على يد ديفيد بنغوريون أول رئيس وزراء إسرائيلي.

خاض هذا اللواء الكثير من المعارك ضد الجيوش العربية حيث انه اللواء الذي احتل شبة جزيرة سيناء في حرب 1956 وهو الذي أحتل هضبة الجولان والضفة الغربية في حرب 1967 كما حارب القوات السورية في حرب 1973 حيث قام بدحرها بعد أمتصاص الهجوم المباغت الذي قامت به سوريا وكاد أن يدخل العاصمة السورية دمشق لولا وصول اللواء العراقي السادس مدرعات.

قائد اللواء

تاريخ

العتاد

لواء جولاني يستخدم بشكل عام بندقية اقتحام من نوع IMI Tavor TAR-21 تافور، وأسلحة وبندقيات مختلفة مثل Negev LMG و إف إن ماج و M24 SWS وM2 Browning. ويستخدم صواريخ وقذائف محمولة ومضادة للدروع متعددة مثل آر بي جي 7 ولاو إم 72، و قذائف ماتادور وي جي إم-71 تاو وصواريخ سبايك.

آليات

مقتل القائد السابق غسان عليان

أنكر الجيش الإسرائيلي مقتله وذكرت انه اصيب، لكنه تخبط بعد يومين أنه قُتل أثناء هجومه على غزة، وأعلنت كتائب الشهيد عز الدين القسام الذراع العسكري لحركة المقاومة الإسلامية (حماس)، أن ضابط صهيوني برتبة كبيرة، وعدد من القادة العسكريين وقعوا قتلى خلال أحد كمائنها شرق مدينة غزة.
وأضافت أنه أصيب خلال هذا الكمين كذلك قائد لواء الاستطلاع في جيش الاحتلال بجراح خطيرة.
وكانت الكتائب أعلنت في 20 يوليو 2014، أن عددا من آليات الاحتلال وقعت في كمين محكم للكتائب شرق حي التفاح إلى الشرق من مدينة غزة، وأجهزت على 14 جنديا صهيونيا، حيث اعترف الاحتلال بمقتل 13 جندياً في هذا الكمين.

انظر أيضاً
ويتواجد في إسرائيل خمسة ألوية يطلق عليها ألوية النخبة وهم
 لواء جولانى
 لواء جفعاتى
 لواء المظليين الإسرائيلي
 لواء ناحال
 لواء كفير

مصادر ومراجع

ألوية إسرائيل
القيادة الشمالية للجيش الإسرائيلي
حرب 1948
حرب 1967
وحدات المشاة في إسرائيل
وحدات وتشكيلات عسكرية أسست في 1948

لواء جولاني


Sipaway ist eine Insel der Provinz Negros Occidental in den Philippinen. Diese liegt vor der Ostküste der Insel Negros in der Tanon-Straße. Auf ihr liegt der Barangay Ermita, er hatte 2007 2215 Einwohner. Die Insel wird von der Großstadt San Carlos City aus verwaltet.

Geographie & Ökologie
Sipaway wird durch den Refugio-Kanal von der Hauptinsel getrennt. Die Insel ist ca. 7 Kilometer lang, 700 Meter breit und ist ein beliebtes Reiseziel für Tauchtouristen aus aller Welt. Der Insel vorgelagert sind die Korallenriffe Camote und San Juan. Die gesamte Tanon-Straße ist als ein Meeresschutzgebiet ausgewiesen. In ihr leben Populationen von seltenen Meeressäugern, wie der Kleine Pottwal (Kogia simus) und des Breitschnabeldelfins (Peponocephala electra). Auf der Insel leben insgesamt ca. 30 verschiedene Vogelarten. Im Süden der Insel liegt eine kleine Salzwasserlagune. Seit 2008 erzeugt das kleine Wasserkraftwerk Balea mit 39 Kilowatt Leistung elektrischen Strom auf der Insel.

Baletebaum
Auf der Insel steht der älteste Baletebaum der Inselgruppe der Visayas, um den sich ein Mythos rankt. Ein junger Mann kletterte im Zentrum des Baumes und blieb zwei Tage lang verschwunden. Als er zurückkehrte, erzählte er seiner Familie, er hätte das Paradies entdeckt. Er fand Gold, ein fantastisches Haus und eine wunderschöne Frau. Bis heute versuchen junge Männer diesen Platz wiederzufinden.

Siehe auch
 Biodiversität der Philippinen

Weblinks
 sipaway-divers.net: Vorstellung der Tauchspots um die Insel

Einzelnachweise

Insel (Philippinen)
Insel (Asien)
Insel (Visayassee)
Tauchtourismus
Negros Occidental

Sipaway


Rho1 Sagittarii (ρ1 Sgr / 44 Sagittarii / HD 181577) es una estrella en la constelación de Sagitario de magnitud aparente +3,93.
Comparte la denominación de Bayer «Rho» con Rho2 Sagittarii, de la que está separada visualmente 27 minutos de arco, pero no existe relación física entre ambas estrellas.
Al estar cerca de la eclíptica, Rho1 Sagittarii es ocasionalmente ocultada por planetas; su próxima ocultación por un planeta tendrá lugar en febrero de 2046, cuando será ocultada por Venus.

Rho1 Sagittarii es una subgigante de tipo espectral A9IV, antes catalogada como F8IV-V.
Con una temperatura efectiva entre 7562 y 7586 K, su radio es 3,2 veces más grande que el del Sol y gira sobre sí misma con una velocidad de rotación proyectada de 82 - 94 km/s; esta cifra es sólo un límite inferior, ya que depende de la inclinación de su eje de rotación respecto al observador terrestre.
Presenta una metalicidad netamente superior a la solar ([M/H] = +0,16).

Rho1 Sagittarii es una variable Delta Scuti —una de las más brillantes de este grupo— con un período de aproximadamente una hora y una variación de brillo de 0,02 magnitudes.
Aunque en el pasado se pensó que era una estrella binaria —su duplicidad detectada por ocultación—, hoy se piensa que es una estrella solitaria sin ninguna compañera estelar.
Se encuentra a 122 años luz del sistema solar.

Referencias

Subgigantes
Estrellas variables
Variables Delta Scuti
Constelación de Sagitario

Rho1 Sagittarii


Inariyamski kofun (稲荷山古墳, いなりやまこふん、埼玉稲荷山古墳) je grobna gomila oblika ključanice kofun, zenpō-kōen-fun. Nalazi se u Gyōdi u Saitami. Jedna od devet kofuna grupiranih u gradu. Radi izbjegavanja zabuna, ponekad ju se naziva Saitamski inariyamski kofun, jer ima kofuna istog imena u drugim regijama.

Ova grobna gomila je najstarija divovska grobna gomila u skupu Saitamskih kofuna.

Puna dužina grobnice 120 meara i druga je po dužini u prefekturi poslije Futagoyamskog kofuna. Širina i visina prednje četvrtaste sekcije je 74 m i 10,7 m, respektivno. Promjer i visina stražnje, kružne sekcije je 62 m i 11,7 m, respektivno.Inariyamski mač je ovdje iskopan 1968. i ima u zlatu ugravirani napis od više od 115 kineskih znakova, što se smatralo važnim povijesnim otkrićem. Mač se čuva u Muzeju saitamskih drevnih kofuna prefekture Saitame (埼玉県立さきたま史跡の博物館 ) i proglašen je japanskim nacionalnim blagom.

Izvori

Groblja
Građevine u Japanu

Inariyamski kofun


Spéciale Halloween de la Ferme Tégrité (Tegridy Farms Halloween Special en VO) est le cinquième épisode de la vingt-troisième saison de la série télévisée d'animation américaine South Park . Le 302e épisode au total de la série, il a été diffusé en premier sur Comedy Central aux États-Unis le 30 octobre 2019. L'épisode est centré sur les tentatives du cultivateur de marijuana Randy Marsh de résoudre le "problème de marijuana" de sa fille Shelly, qui est lié à la question des relations de Randy avec le gouvernement chinois, un scénario récurrent au cours de la saison. Une intrigue secondaire concerne une surprise qui attend Butters Stotch après sa visite à une exposition d'artefacts égyptiens dans un musée de Denver.

Synopsis
Le producteur de marijuana Randy Marsh, propriétaire de Tegridy Farms, annonce une promotion spéciale Halloween à sa famille. Cependant, sa fille, Shelly, a un "problème de marijuana". Elle croit que ça sent mauvais et rend les gens "plus bêtes qu'ils ne le sont déjà". Randy essaie de la convaincre des bienfaits de la marijuana, mais Shelly, obstinée, souhaite que ce soit à nouveau illégal. Randy emmène Shelly à une exposition d'anciens artefacts égyptiens au Musée de la nature et des sciences de Denver, lui ayant promis une sortie père-fille au cours de laquelle ils pourraient se lier, mais lorsqu'il tente d'attirer l'attention sur le fait que les anciens Égyptiens utilisaient une corde de chanvre, elle est furieuse de se rendre compte que le voyage était une autre tentative de l'amener à sa façon de penser à la marijuana.

Pendant ce temps, Butters Stotch visite la même exposition dans le cadre de ses efforts pour compléter le livre de tampons qui l'accompagne. Lorsqu'il en vient à la momie du roi égyptien Took-Tan-ra, un employé âgé du musée l'avertit que cette momie abrite une "ancienne malédiction d'amour" et l'exhorte à ne pas mettre le cachet de Took-Tan-ra dans son livre. Butters ignore l'avertissement, après quoi la momie mort-vivante de Took-Tan-ra rend visite à Butters dans sa chambre une nuit. Initialement horrifié par le monstre déchaîné, Butters voit alors qu'il veut simplement serrer Butters dans ses bras et lui offrir un appareil FitBit en cadeau. Le reconnaissant Butters informe Took-Tan-ra qu'il en a déjà un et donnera ce nouveau à un ami, mais Took-Tan-ra est furieux et sort en trombe. Après que le déchaînement de la momie ait fait cinq morts et des dégâts matériels, la police rend visite à Butters et raconte que la momie leur a parlé de la "dispute" qu'il a eue avec Butters. Butters est étonné que la momie ait parlé à la police, qui réprimande Butters pour sa conduite "blessante" envers Took-Tan-ra. Quand Butters leur dit qu'il a peut-être été maudit par la momie, mais la police dit que Took-Tan-ra leur a dit l'inverse. Ils informent également Butters qu'il doit partager les dommages causés par le déchaînement de la momie et lui délivrent une convocation, lui conseillant ainsi qu'à la momie de rester à l'écart l'un de l'autre.

Suite à d'autres attaques de la momie, Butters rencontre le conseiller scolaire, M. Mackey, mais est incrédule d'apprendre que le mort-vivant a également parlé à Mackey, qui exprime une vision sympathique de la créature. Butters rencontre plus tard ses camarades de classe dans un fast-food et leur dit qu'il doit mettre fin à la malédiction, pointant les textes et les selfies sans fin que Took-Tan-ra lui envoie, mais ses camarades de classe, comme tout le monde, parlent comme si la faute incombe à Butters et lui conseille de rompre avec lui, alors même que la momie se présente pour continuer sa campagne de harcèlement.

Shelly prépare un breuvage de sorcière et récite une incantation d'accompagnement qui lui accordera sa vengeance. Elle jette le breuvage sur la marijuana Halloween Special, horrifiant Randy et son partenaire commercial, Servietski. Cela s'avère être une formule de croissance améliorée qui augmente le rendement de Randy. Cependant, lorsqu'il refuse de conduire Shelly à une foire du livre le soir d'Halloween, elle détruit le spécial Halloween emballé, incitant Randy à demander à la police de la mettre en prison pour la nuit. Elle est placée dans une cellule avec Butters, qui a été emprisonné parce que lui, et non la momie, "manipule la momie avec son égoïsme passif-agressif".

À la fête de Randy, les fêtards qui fument le Halloween Special se transforment en monstres. Randy est alors confronté à un mort-vivant Winnie l'ourson, que Randy a assassiné dans l'épisode A l'assaut de la Chine. D'autres monstres suivent, dont un Harvey Weinstein invisible, qui viole Randy lors de son appel téléphonique d'urgence à la police. La police se précipite vers Tegridy Farms avec Butters, dans l'espoir qu'il puisse utiliser ses pouvoirs de manipulation pour arrêter la momie, qui, selon eux, est à l'origine des attaques. Cependant, les horreurs vécues par Randy se révèlent être une hallucination causée par la marijuana mutée. Shelly met fin à ces hallucinations en préparant un antidote qu'elle jette sur Randy. L'officier de police, le sergent Harrison Yates, informe Butters que la momie n'était pas à blâmer pour l'urgence, ce qui incite Butters à s'excuser auprès de la momie. La momie décide de partir pour de bon, mais avant de le faire, donne à Butters une note écrite en hiéroglyphes qui se traduit par "J'espère que tu pourras obtenir l'aide dont tu as besoin. Je ne peux pas te réparer." Randy se réveille trois jours plus tard, et quand sa femme, Sharon, dit qu'il était le seul à avoir apprécié le spécial d'Halloween, il dit qu'il était à peu près le public cible de toute façon. Il est également soulagé de ne pas avoir vraiment eu de relations sexuelles anales avec Harvey Weinstein, bien que lui et sa famille soient choqués de trouver un préservatif usagé qui les amène à s'interroger.

Accueil
John Hugor avec The A.V. Club a attribué à l'épisode une note de C +, le qualifiant d '«inégal». Il a déclaré que l'épisode avait un fort potentiel mais s'est finalement senti précipité.

Joe Matar, écrivant dans Den of Geek, a attribué à l'épisode une note de 2 étoiles sur 5. Il a critiqué l'histoire de Tegridy Farms, qui, selon lui, avait déjà été explorée dans l'épisode Piqûres !!! et a pensé que l'intrigue générale était " ennuyeuse ".

Références

Liens externes

 "Quel est ton problème?" "Spécial Halloween de Tegridy Farms". South Park Studios. Octobre 2019.

Momie dans la fiction
Épisode de South Park, saison 23

Spéciale Halloween de la Ferme Tégrité


Torsdag er en svensk dokumentarfilm fra 2003 instrueret af Minna Krook og Lisa Spets.

Handling
To unge kvinder er besat af dans og pjækker fra hverdagens forpligtelser, fordi "det eneste, vi har lyst til, er at danse". I en humoristisk tone viser denne film, hvad der sker, når kvindernes skæve opfattelse af virkeligheden møder livet i storcentret.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Sverige
Svenske film fra 2003

Torsdag (dokumentarfilm)


Abra de San Miguel ist eine Ortschaft im Departamento Tarija im südamerikanischen Anden-Staat Bolivien.

Lage im Nahraum
Abra de San Miguel ist eine von vier Ortschaften des Kanton Chaguaya im Landkreis (bolivianisch: Municipio) Padcaya in der Provinz Aniceto Arce. Die Ortschaft liegt auf einer Höhe von   wenige Kilometer östlich des Río Camacho, der weiter unterhalb an der Stadt Valle de Concepción (früher: Uriondo) vorbeifließt und in den Río Rochero mündet.

Geographie
Abra de San Miguel liegt günstig zwischen den verschiedenen Klimazonen des Landes am Rande der östlichen Anden-Gebirgskette am Übergang zum bolivianischen Tiefland, so dass meist mildes und angenehmes Wetter herrscht. In den Sommermonaten kommt es häufig zu wolkenbruchartigen Gewittern, der Rest des Jahres ist ausgesprochen niederschlagsarm.

Die mittlere Durchschnittstemperatur der Region liegt bei 19 °C (siehe Klimadiagramm Tarija), die monatlichen Durchschnittstemperaturen schwanken zwischen 14 °C im Juni und Juli und 22 °C im Dezember bis März. Der Jahresniederschlag beträgt etwa 550 mm, bei einer ausgeprägten Trockenzeit von April bis Oktober mit Monatsniederschlägen zwischen 0 und 30 mm, und einer Feuchtezeit von Dezember bis Februar mit Monatsniederschlägen von etwa 120 mm.

Verkehrsnetz
Abra de San Miguel liegt in einer Entfernung von 59 Straßenkilometern südlich von Tarija, der Hauptstadt des Departamentos.

Von der Tarija aus führt die asphaltierte Fernstraße Ruta 1 nach Südosten in Richtung auf die Städte Padcaya und Bermejo. Nach siebzehn Kilometern zweigt von der Hauptstraße die asphaltierte Ruta 45 nach Westen ab, überquert nach fünf Kilometern das Tal des Río Guadalquivir und erreicht nach drei Kilometern die Ortschaft Valle de Concepción. Von dort führt die Ruta 45 als unbefestigte Landstraße in südwestlicher Richtung und erreicht über Chocloca und Juntas nach dreißig Kilometern die Ortschaft Chaguaya. Von dort aus sind es noch einmal vier Kilometer in südöstlicher Richtung auf asphaltierter Straße bis Abra de San Miguel und weitere zwölf Kilometer bis Padcaya.

Bevölkerung
Die Einwohnerzahl der Ortschaft ist in den vergangenen beiden Jahren um fast ein Drittel zurückgegangen:

Einzelnachweise

Weblinks
 Reliefkarte der Region Camargo 1:250.000 (PDF; 10,45 MB)
 Municipio Padcaya - Übersichtskarten Nr. 60201
 Municipio Padcaya - Detailkarte und Bevölkerungsdaten (PDF; 670 kB) (spanisch)
 Departamento Tarija - Sozialdaten der Municipios (PDF; 3,05 MB)  (spanisch)

Abra de San Miguel


Yüksek Hakem Kurulu, grevin yasak olduğu işyeri ve işletmelerdeki toplu sözleşme görüşmelerinden belirli bir zaman içinde anlaşma sağlanmaması üzerine toplu sözleşmenin imzalanmasına mutlak anlamda yetkili kuruldur.

5 Mayıs 1983 tarihinde yürürlüğe giren 2822 sayılı Toplu iş Sözleşmesi, Grev ve Lokavt Kanunu ile toplu iş uyuşmazlıklarının çözümü açısından Yüksek Hakem Kurulu'nun kuruluşunda ve işleyişinde önemli değişiklikler getirilmiştir.

Yapısı
Yüksek Hakem Kurulunun (YHK) oluşmasında üçlü temsil sistemi esas alınmıştır.

Birinci grupta tarafsız temsilciler yer almaktadır. Bunlar YHK başkanı olarak Yargıtay'ın iş davalarına bakan dairenin başkanlığında, Türkiye Cumhurbaşkanınca bakanlıklar bünyesi dışından seçilen tarafsız bir üye, üniversitelerin iş hukuku veya ekonomi öğretim üyeleri arasından Yükseköğretim Kurulunca seçilecek bir üye ile Aile, Çalışma ve Sosyal Hizmetler Bakanlığı Çalışma ve Sosyal Güvenlik Genel Müdürü'dür.

İkinci grupta, en fazla üyeye sahip işçi konfederasyonunca seçilen iki üye, üçüncü grupta ise işverenler adına biri en çok işveren mensubu olan işveren konfederasyonunca, diğeri kamu işverenlerini temsilen Cumhurbaşkanınca seçilecek iki üye yer almaktadır. Seçimle gelen üyeler iki yıl için seçilirler ve yeniden seçilmelerine bir engel yoktur.

Görevleri
Grev ve lokavtın (işverenin iş bıraktırımı kararı) yasak olduğu işlerdeki ve yerlerdeki grev ve lokavtın ertelendiği hallerde erteleme süresinin sonunda Aile, Çalışma ve Sosyal Hizmetler Bakanı YHK'ye başvurabilir. (m. 32, 52) Anlaşma olmaması nedeniyle uyuşmazlık tutanağının alınmasından itibaren altı işgünü içinde, Çalışma ve Sosyal Güvenlik Bakanının bizzat ve resmi arabuculu listesinden seçeceği bir arabulucu yardımı ile uyuşmazlığın çözümü için her türlü gayreti göstermesi yasada öngörülmektedir. (m. 34/1)

Uyuşmazlığın her aşamasında başvurma olanağı bulunan özel hakem dışında, tarafların erteleme süresi içinde anlaşamamaları veya Aile, Çalışma ve Sosyal Hizmetler Bakanı ile resmî arabulucunun yardımlarından da yararlanarak uzlaşmaya varmamaları durumunda son çözüm YHK kararı ile getirilmektedir.

Grev ve lokavt erteleme süresi ise Bakanlar Kurulu'nun karar verilmiş veya başlamış olan kanuni bir grev veya lokavtın genel sağlığı veya millî güvenliği bozucu nitelikte bulması nedeniyle erteleme kararı almasından itibaren altmış gündür.

Uyuşmazlıkların incelenmesi
YHK uyuşmazlıkları ilke olarak evrak üzerinden inceleyerek çözüme bağlar. Ancak yeteri kadar aydınlatılmamış bulduğu yönleri ilgililerden sorarak tamamlayabilir. Ayrıca görüşlerini öğrenmek istediği kimseleri dinleyebileceği gibi, bunların görüşlerini yazılı olarak vermelerini de isteyebilir. YHK başvuru dilekçesini aldığı günden itibaren altı işgünü içinde üyelerinin tamamının katılmasıyla toplanır.

Ancak, başkan hariç üyelerden ikisinin katılmaması toplantıyı engellemez. Karar toplantıya katılanların çoğunluğuyla verilir. Oyların eşit olması halinde başkanın bulunduğu taraf çoğunluğu sağlar. (m. 54)

Bu düzenlemeye göre işçi ve işveren temsilcilerinden ikisinin toplantıya katılmaması halinde karar tarafsız üyeler ile bir tarafın üyelerinin oyları ile verilebilecektir. Kanun YHK'nin kararını ayrıca bir süreye bağlamamıştır. YHK kararı kesindir ve toplu iş sözleşmesi hükmündedir. (m. 55)

Türk kamu kurumları
Tahkim

Yüksek Hakem Kurulu


Carlos Chagas es un municipio brasileño del estado de Minas Gerais, su población estimada en 2004 era de 21.331 habitantes.

Desde 1953 el municipio está compuesto por los distritos de Carlos Chagas, Epaminondas Otoni y Presidente Pena.

Referencias

Enlaces externos

 Página de la prefectura

Localidades de Minas Gerais

Carlos Chagas (Minas Gerais)


The Jacksonville Skyway is an automated people mover in Jacksonville, Florida. It opened in 1989 and is operated by the Jacksonville Transportation Authority (JTA). The skyway has three stations in Downtown Jacksonville and was extended in 1996 following a conversion from its original technology to Bombardier Transportation equipment. It was expanded again in 1998 and 2000. The currently fare-free system comprises two routes across  of track, serving eight stations, and crosses the St. Johns River on the Acosta Bridge. In , the system had a ridership of , or about  per day as of .

, the Skyway typically only operates on weekdays, although JTA does occasionally operate the system on weekends when there are special events downtown.

Description

The Skyway runs on an elevated two-way monorail track. The  system serves eight stations in Downtown Jacksonville: five in the Downtown Core and LaVilla areas, and three across the St. Johns River on the Southbank. There are two routes running south from Rosa Parks Transit Station and branching at Central station: one going west and terminating at LaVilla station, and the other going south over the river and terminating at Kings Avenue station on the Southbank.

From 1989 to 1996 the system used VAL 256-type rubber-wheeled vehicles designed by Matra. This ran only on the , three station Phase I-A segment. In 1997, this was replaced by the current system designed by Bombardier Transportation, a version of its UM III monorail technology. In the current system, vehicles run on beams  wide and  tall, fixed on an  wide guideway with parapet walls. Each driverless train operates under automatic train control, travelling at up to , and can have two, four or six cars (although all current trains have two).

The Skyway connects to the JTA's bus rapid transit system, known as the First Coast Flyer, at the Jacksonville Regional Transportation Center at LaVilla.

History

Planning and development
An automated people mover for Downtown Jacksonville was first proposed in 1972 to deal with traffic and parking issues in the urban core. In 1976, the city incorporated the system into its mobility plan, hoping to attract interest from the Urban Mass Transit Administration's Downtown Peoplemover Program. The initial study was undertaken by the Florida Department of Transportation and Jacksonville's planning department, who took the Skyway project to the Jacksonville Transportation Authority (JTA) in 1977 for further development. Early proposals recommended a comprehensive system over  long that would connect into adjacent neighborhoods, but the project's route and scope were greatly reduced over the years to meet budget constraints and UMTA's parameters.

After several stops and starts, UMTA selected Jacksonville as one of seven cities to receive federal funding for the "Automated Skyway Express" in 1985. Two other related projects are Miami's Metromover and Detroit's People Mover. UMTA's approved plan called for the construction of a  Phase I system to be built in three segments; the agency awarded JTA $23.5 million for the initial  Phase I-A segment.

Implementation and expansion
In July 1987, JTA selected French company Matra to build the Phase I-A segment. Work was completed in May 1989 at a cost of $34.6 million and revenue service started June 5. At its opening the Skyway served three stations on its east–west route: Central, Jefferson, and Terminal Station and Convention Center (now LaVilla station) on the Northbank of Downtown Jacksonville. Subsequent extensions were planned to take the Skyway north to Florida Community College at Jacksonville (FCCJ), and then south across the St. Johns River over the Acosta Bridge. Development of these routes began in 1992 and 1995, respectively, but negotiations for a new contract with Matra failed when the previous one expired. In October 1994 Bombardier Transportation was awarded a new contract to revamp the existing east–west segment with new technology and to complete the remaining Phase I extensions.

The system was shut down on December 15, 1996, to replace the former Matra technology with Bombardier equipment; the older cars were sold to O'Hare International Airport in Chicago. The northbound extension was completed, adding the Hemming Plaza and Rosa Parks Transit Station stops, and the Skyway reopened on December 15, 1997, with service from the Prime F. Osborn III Convention Center to FSCJ. The southern segment opened on October 30, 1998, adding service to San Marco Station on Jacksonville's Southbank. On November 1, 2000, the Riverplace and Kings Avenue Stations opened, completing the Southbank segment and Phase I of the Skyway.

Use
Ridership on the Skyway has been far below initial projections; while JTA originally anticipated 100,000 riders monthly, it averaged less than a third of that by 2009. The primary reasons are the decline of the downtown workforce and lack of connections to other neighborhoods and modes of transit. The system became a major point of contention in Jacksonville, with critics considering it a "ride to nowhere" and a waste of resources. In 2010, after underperforming for over twenty years, The Florida Times-Union called it "a Jacksonville joke for a generation". However, others argued that expansion of the system and downtown revitalization could make it a success.

In February 2012, the Skyway was temporarily made free to ride until a new payment system was installed. Ridership jumped 61%—to 481,000 annually. Ridership in 2013 averaged nearly 4,000 on weekdays (the system is closed on weekends except for special events) and JTA renewed the fare-free policy through the end of 2016. , it continues to be free to ride. In light of this momentum, JTA Director Nat Ford has announced the agency will apply for grants to expand the system with a new station in the fast-growing Brooklyn neighborhood.

The Skyway now and future plans
In December 2015 the Jacksonville Transit Authority announced plans to review the installation and operation citing problems that "Skyway's current vehicles are so old the parts can no longer be replaced — four of 10 vehicles are out of commission — and JTA staff said industry experts did not respond favorably to the possibility of overhauling them".  The review considered options to refurbish the current rolling stock, buy replacement vehicles, expand the system, tear down the structure or convert it to alternative use such as a walking path. JTA said in January 2017 that they are "trying to keep the Skyway operating for another five years as it determines the future of the system"

As part of the construction of the agency's Jacksonville Regional Transportation Center (JRTC), the Convention Center station closed for a period of time to allow for the dismantling of original station elements (such as the overhead station canopy) and construct the new facility partially over the existing tracks. The existing platform was kept but with modifications made in order to tie everything into the new facility. While the new JRTC opened on May 4, 2020, the Skyway did not commence service to the facility until July of that year due to a temporary pause in Skyway service caused by COVID-19.

On March 3, 2021, JTA announced that it had approved plans to convert a portion of its Skyway maintenance facility property off Leila St in the Brooklyn neighborhood to the planned Brooklyn station, with construction to begin in September 2021 and completion projected for some time in early 2022.

Ultimate Urban Circulator (U2C)

In December 2016 preference was given for replacement of the monorail by shared autonomous vehicles  that would see vehicles run on the elevated route currently used by the monorail but also continue on an extended network at street level.  The system would have some similarity to personal rapid transit or group rapid transit except at ground level it will either run in mixed traffic or its lanes will have grade crossings with other traffic.

In December 2017, JTA launched the U2C AV Test and Learn track which serves as an outdoor classroom to test and evaluate multiple vehicles and their associated technologies from the AV shuttle industry.  As of 2020 vehicles from three different suppliers have been trialed.  In 2019 the JTA indicated an interim phase would involve the modification of one of the monorail beams to allow use by autonomous vehicles while the Skyway continues to run on the other side.

JTA revealed more detailed plans in 2020 that the U2C network will have 10 route miles – elevated track and ground level roadways – also covering surrounding suburbs such as San Marco, Springfield, and Brooklyn/Riverside (with the future possibility of connecting it with the proposed First Coast Commuter Rail network).

In May 2021 the Jacksonville City Council voted to remove $132 million from the budget for the U2C, leaving $240 million for the project.

Stations

The Jacksonville Skyway has eight stations on two lines: the Northbank (LaVilla) line, and the Southbank (Kings Avenue) line. All trains run through Rosa Parks Transit Station, Hemming Park station, and Central, where they split.

See also
List of rapid transit systems
List of United States railroads
List of Florida railroads
Transportation in Jacksonville, Florida
Jacksonville Transportation Authority

References

External links

 Official site

Florida railroads
Monorails in the United States
Rapid transit in Florida
Transportation in Jacksonville, Florida
UM people movers
Railway lines opened in 1989
People mover systems in the United States
Urban people mover systems
Downtown Jacksonville
1989 establishments in Florida
Transportation buildings and structures in Duval County, Florida

Jacksonville Skyway


es un videojuego de simulación de citas orientado al público femenino publicado por Konami para la videoconsola PlayStation 2 el 20 de junio de 2002. También fue reeditado con mejoras para Nintendo DS como Tokimeki Memorial Girl's Side 1st Love el 15 de febrero de 2007 y vuelto a mejorar para esa misma portátil con el añadido de voces para los diálogos y comentarios siendo publicado bajo el título Tokimeki Memorial Girl's Side 1st Love Plus el 12 de marzo de 2009. Además, se publicó una versión para móviles en 2010.

Sus secuelas son:
 Tokimeki Memorial Girl's Side 2nd Kiss, publicado para PlayStation 2 el 3 de agosto de 2006 y mejorado para Nintendo DS como Tokimeki Memorial Girl's Side 2nd Season siendo publicado el 14 de febrero de 2008.
 Tokimeki Memorial Girl's Side 3rd Story, salió el 24 de junio de 2010 para Nintendo DS.
 Tokimeki Memorial: Girl's Side 4th Heart, lanzado el 28 de octubre de 2021 para Nintendo Switch.

Ningún título de esta serie ha sido publicado oficialmente fuera de Japón.

Enlaces externos

 Portal oficial de la serie Tokimeki Memorial Girl's Side
 Página oficial de Tokimeki Memorial Girl's Side (PS2)
 Página oficial de Tokimeki Memorial Girl's Side 1st Love (Nintendo DS)
 Comunidad oficial de usuarios de Tokimeki Memorial Girl's Side en i-revo my portal

Videojuegos para PlayStation 2
Videojuegos para Nintendo DS
Videojuegos para teléfonos móviles
Videojuegos de simulación de citas
Videojuegos de 2002
Videojuegos de Konami
Videojuegos de Tokimeki Memorial
Tokimeki Memorial
Secuelas de videojuegos
Videojuegos exclusivos de Japón
Videojuegos con protagonistas femeninas

Tokimeki Memorial Girl's Side


La  Loi sur la distribution de produits et services financiers (LDPSF) est une loi québécoise qui crée la Chambre de la sécurité financière et qui réglemente les activités des représentants en assurance de personnes, les courtiers en assurance de dommages et les experts en sinistre notamment.

Notes et références

Liens externes
Texte de loi et explications du contenu dans le projet de loi 88
Commentaires sur l'application de la Loi sur la distribution de produits et services financiers (LDPSF)

Loi québécoise
Assurance


Valentina Evgenivna Lisicja (ukrajinski Валентина Євгенівна Лисиця) (Kijev, 1973.) ukrajinska je pijanistica.

Životopis
Lisicjina je majka ruskog i poljskog podrijetla, dok je Lisicjin otac, Jevgenij, ukrajinskog. Lisicja je počela svirati klavir u dobi od tri godine te je pohađala glazbenu akademiju "Petar Čajkovski", gdje je Lisicji i njezinom budućem suprugu, Alekseju Kuznjecovom, nastavnica bila Ljudmila Cvjerko. Godine 1991., Lisicja i Kuznjecov preselili su se u SAD te se vjenčali 1992. godine.

Lisicja je 2007. objavila video na YouTubeu te su Lisicjine izvedbe Chopinovih etida postale najgledanija internetska kolekcija Chopinovih etida na YouTubeu.

Izvori i bilješke

Ukrajinski pijanisti

Valentina Lisicja


Die Senator Schröder war ein deutscher Fischdampfer, der im Ersten und Zweiten Weltkrieg von der Kaiserlichen Marine bzw. der Kriegsmarine als Vorpostenboot eingesetzt wurde. Die Indienststellung war am 20. März 1908. Im April 1920 wurde er von KAPD-Angehörigen während des Ruhraufstands nach Russland entführt, um zwei Kuriere der Partei zu Lenin zu bringen.

Einsatz im Ersten Weltkrieg
Die Senator Schröder wurde am 23. Dezember 1914 bei der Vorpostenflottille Flandern in Dienst gestellt. Aus ihrer Dienstzeit sind bislang keine Einzelheiten bekannt. Sie wurde am 10. Oktober 1918 als Blockschiff vor Ostende versenkt.

Zwischenkriegszeit
Der Dampfer wurde 1919 gehoben, repariert und von der Cuxhavener Hochseefischerei A.G. erneut als Fischdampfer in Dienst gestellt. Am 21. April 1920 lief die Senator Schröder von Cuxhaven zu einer Fangreise nach Island aus. Das Besatzungsmitglied Hermann Knüfken hatte am Vortag zwei Funktionäre der KAPD, Franz Jung und Jan Appel, an Bord geschmuggelt, die als Kuriere nach Russland transportiert werden sollten.

Noch am Tag des Auslaufens übernahm Knüfken zusammen mit Jung und Appel sowie einigen sympathisierenden Besatzungsmitgliedern den Dampfer mit Waffengewalt und sperrten die Schiffsführung unter Kapitän Johannes Gewald ein. Den Entführern gelang es, die Senator Schröder um das Nordkap herum Richtung Murmansk zu navigieren. Sie traf am 30. April 1920 dicht vor der Murmanküste auf ein Kriegsschiff der Roten Arbeiter- und Bauernflotte. Mit Hilfe eines Lotsen lief sie am 1. Mai in den Fischereihafen von Alexandrowsk ein und verlegte noch am selben Tag nach Murmansk.

Das Schiff wurde ohne Wechsel der Mannschaft dem russischen Marinekommissar in Murmansk unterstellt. Zwei Wochen später, am 14. Mai, erhielt das Schiff den Auftrag, auf Fischfang zu gehen. Die verbliebene Besatzung nutzte die Gelegenheit, setzte sich ab und fuhr nach Tromsø, wo sie sich am 17. Mai beim deutschen Konsul meldete. Die in Russland festgesetzte Schiffsführung trat am 24. Juni ihre Rückreise nach Deutschland an.

Knüfken, nach dem inzwischen per Haftbefehl gefahndet wurde, wurde noch 1920 nach illegaler Rückkehr nach Deutschland verhaftet und 1921 wegen Meuterei und schweren Raubes vom Landgericht Hamburg zu einer fünfjährigen Freiheitsstrafe verurteilt, jedoch 1923 wieder entlassen.

Im Mai 1923 wurde die Senator Schröder unter dem neuen Namen Victoire in Belgien als Forschungsschiff in Dienst gestellt.

Zweiter Weltkrieg und später
Am 4. Juni 1941 wurde sie als deutsche Kriegsbeute von der Kriegsmarine als Vorpostenboot V 427 in Dienst gestellt, am 10. Oktober 1942 in V 1337 und am 1. November 1944 in V 1419 umbenannt. Sie wurde am 19. August 1945 vermutlich von belgischen Behörden an die Rederij Letzer in Antwerpen verkauft. Der weitere Verbleib ist unbekannt.

Literatur
  Hubert van den Berg, Andreas Hansen: Franz Jung und Die Entführung des Fischdampfers Senator Schröder, Karin Kramer-Verlag, Berlin 2000, ISBN 3-87956-245-8
 Wolfgang Walter: Deutsche Fischdampfer. Technik, Entwicklung, Einsatz, Schiffsregister. Carlsen Verlag/Die Hanse, Hamburg 1999, ISBN 3-551-88517-6.
 Erich Gröner u. a.: Die deutschen Kriegsschiffe 1815–1945, Bd. 8/1: Flußfahrzeuge, Ujäger, Vorpostenboote, Hilfsminensucher, Küstenschutzverbände (Teil 1), Bernard & Graefe Verlag, Bonn 1993, ISBN 3-7637-4807-5, S. 176f.
 Hermann Knüfken: Von Kiel bis Leningrad. Erinnerungen eines revolutionären Matrosen 1917 – 1930, herausgegeben von Andreas Hansen und Dieter Nelles, BasisDruck Verlag, Berlin 2008, S. 83–102, ISBN 978-3-86163-110-1
 Torsten Thees: Die Entführung des Fischdampfers Senator Schröder, in: Männer vom Morgenstern, Heimatbund an Elb- und Wesermündung, Jahrbuch 69, 1990, Bremerhaven 1991, S. 413–416

Weblinks
 Torsten Thees (ehemaliger Leiter Stadtarchiv Cuxhaven) zu den Ereignissen: https://www.cuxhaven.de/staticsite/staticsite.php?menuid=371&topmenu=287 (mit Foto der Senator Schröder)

Einzelnachweise

Vorpostenboot (Kaiserliche Marine)
Vorpostenboot (Kriegsmarine)
Fischereischiff (Deutschland)
Forschungsschiff (Belgien)
Schiff im Ersten Weltkrieg
Beuteschiff (Kriegsmarine)
Hilfsschiff (Kriegsmarine)

Schiff im Zweiten Weltkrieg
Dampfmaschinenschiff
Meuterei in der Schifffahrt

Senator Schröder (Schiff, 1908)


Adrian Oianu (n. 19 iulie 1967, Constanța, județul Constanța) este primul designer român care a căutat și explorat tradiția poporului român, preluând elemente ale costumului tradițional și reinterpretându-le contemporan.

Carieră

 În 1994 urmează cursurile Institutului European de Design de la Milano, iar trei ani mai târziu pleacă în Turcia ca director de design la "Damat & Tween".
 În 1997 devine student al Universității de Arte "Parsons&Ottis", din Los Angeles, dar și designer la casa de modă Richard Tyler.
 În 2000 se alătură companiei multi-brand Liz Claiborne, fiind responsabil cu realizarea designului pentru DKNY Jeans. În același an revine în România și lansează un nou brand: Fotosintesi Clorofilliana.
 În 2001 lansează pe piața americană brandul Adrian Oianu.
 În 2004 s-a intors in Romania pentru a-si lansa propriile colectii și pentru a promova valorile românești prin design identitar contemporan.
 În 2006 devine primul designer roman care lansează în România conceptul de Fashion Film, prin realizarea a trei filme conceptuale "Contemporary Moods".
 În 2007 scoate nu mai puțin de patru colecții: "Cinecitta" (martie), "Juvenification" (iunie), "The beat" (octombrie) si "Limited Editon" (decembrie).
 În 2009 câștigă titlul "Designerul anului" și este primul designer român care realizează print digital 3D împreună cu graphic designer-ul Thomas Anton Binder (în cadrul colecției "Not Cool").
 În 2010 lansează un nou proiect independent: Școala de design vestimentar. Temele abordate de Oianu au fost de aplicare a istoriei modei in industria de astazi, curs aplicativ de istorie a artei in moda contemporana, curs de desen, silueta și flat sketch pentru design vestimentar contemporan, de aplicare a tehnologiilor de coasere in creatia vestimentara si de de concepere story-board si definitivare a unei colectii.
 În 2012 lansează una dintre cele mai apreciate colecții "Tricoul Românesc", model care a fost preluat ulterior de mulți artisani români. Este primul designer care lansează conceptul de Live Virtual Fashion Show pe platforma Facebook, odată cu lansarea colecției Romanian Punk (peste un milion de vizualizări)
 În 2016 lansează emisiunea "O oră de românitate" la Radio SmartFM
 În 2018 devine primul designer vestimentar român care utilizează print digital 3D, prin colecția IA URBANĂ

Colecții
Adrian Oianu are o experiență de peste 25 de ani în industria modei, peste 100 de colecții semnate și peste un milion de produse unicat vândute în întreaga lume.

Sustenabilitate
Adrian Oianu colectează cămăși populare vechi, pe care în mare parte le conservă într-o colecție unică de peste 100 de ii recuperate din diferite colțuri ale țării.

Pe cele aflate în condiții de degradare, le reciclează și reintroduce în circuitul vestimentar drept aplicații pe rochii, mantouri sau tricouri din jerse.

Adrian Oianu lucrează doar cu materiale din stoc, care sunt deja produse, pe care alții nu le-au mai cumpărat. Nu comandă la fabrici materiale special pentru el, pentru a proteja mediul:

Industria textilă poluează cel mai mult mediul, după vaci. Fumul de la textile și tăiatul pentru tipar, prin care se pierde 30% din material. Cele mai multe deșeuri industriale sunt din industria de țesături. Nu iau comenzi mari, nu merg la târguri, pentru că am material limitat.

Viziune

Note

Bibliografie
Interviu cu ie si sapca: Adrian Oianu despre redescoperirea traditiei romanesti, care nu e doar un trend, IQ ads, accesat la 25 mai 2019
Adrian Oianu designer: Eu nu vând haine trendy, eu fac design, Adevarul, accesat la 25 mai 2019
Interviu Adrian Oianu – sau când tradiția nu se uită, IQ cool, accesat la 27 mai 2019
Designerul Adrian Oianu: Tricoul românesc poartă pe piept o fereastră a trecutului care ne leagă cu străbunii, cu pământul!, Jurnalul.ro, accesat la 27 mai 2019
Adrian Oianu - designerul care a readus ia în urban, Mișcarea de rezistență, accesat la 27 mai 2019
Adrian Oianu Fii copac dacă poți!, Promenada Culturală, accesat la 25 mai 2019
Adrian Oianu, designerul care a lansat o scoala de creatie vestimentara, Wall-Street, accesat la 25 mai 2019
Adrian Oianu, un îndrăgostit de românesc , Revista Escu, accesat la 26 mai 2019
Adrian Oianu, la 10 ani după convertirea artei populare în trend contemporan, IGLOO, accesat la 25 mai 2019
T-shirt'ul Romanesc de ADRIAN OIANU, Molecule-F, accesat la 25 mai 2019
Adrian Oianu, designerul cu 1000 de ii: Pasiunea mea pentru portul tradițional românesc este dintotdeauna, Antena 1, accesat la 25 mai 2019
Colecția capsulă "Eflorescența" by Adrian Oianu a fost prezentată într-un spațiu inedit alături de Andreea Berecleanu, Forbes, accesat la 25 mai 2019
Adrian Oianu, primul desiger român care a făcut print digital 3D, Antena 1, accesat la 26 mai 2019
Andreea Berecleanu, muză pentru designerul ADRIAN OIANU, Revista VIVA, accesat la 27 mai 2019

Legături externe

 Pagină oficială de Facebook

Nașteri în 1967
Designeri români

Adrian Oianu


Le ruisseau de Craponoz est un cours d'eau de France situé en Isère, au nord-est de Grenoble, dans le massif de la Chartreuse, et qui conflue avec l'Isère dans le Grésivaudan. Il porte le nom de ruisseau des Meunières de sa source au col des Ayes jusqu'à sa confluence avec le ruisseau de la Georgette où il prend le nom de Craponoz. Après avoir quitté le plateau des Petites Roches en formant une cascade, il reçoit les eaux de la Pissarote après que ce torrent a également formé une autre cascade au niveau de la même barre rocheuse. La cascade de Craponoz marque l'entrée du ruisseau dans le Grésivaudan entre Crolles et Bernin.

Craponoz
Craponoz
Massif de la Chartreuse

Ruisseau de Craponoz


An Juncus oxycarpus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Ernst Meyer ngan Carl Sigismund Kunth. An Juncus oxycarpus in nahilalakip ha genus nga Juncus, ngan familia nga Juncaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Juncus

Juncus oxycarpus


Dire Straits a fost o formație britanică de rock, activă în perioadele 1977-1988 și 1991-1995.

Dire Straits se mai poate referi și la:
 Dire Straits (album), albumul de debut al trupei, lansat în 1978
 Dire Straits Tour, turneul de debut al formației din 1978
 "Dire Straits", melodie din 2013 de Mads Langer din albumul său din 2013 In These Waters (În aceste ape)

Nume proprii

Dire Straits (dezambiguizare)


Kunsemüller oder Künsemüller ist der Nachname folgender Personen:

 Andrea Kunsemüller (* 1947), dänische Journalistin, Autorin der deutschen Minderheit in Dänemark
 Ernst Kunsemüller (1885–1918), deutscher Musiker und Komponist
 Friedrich-Adolf Schmidt-Künsemüller (Friedrich Adolf Schmidt-Künsemüller; 1910–1993), deutscher Bibliotheksdirektor und Professor für Buch- und Bibliothekswesen

Kunsemüller


بني مَحمد هي إحدى قرى ولاية قبلي وتتبع إداريا معتمدية قبلي الجنوبية. وهي تقع على الطريق التي تنطلق من مدينة قبلي باتجاه الغرب.

قرى ولاية قبلي

بني محمد


Casper Hauervig (født 3. april 1999) er en dansk fodboldspiller, der spiller for Brøndby IF.

Klubkarriere
Hauervig spillede i SB 50 i Ishøj, inden han som 12-årig i 2011 skiftede til Brøndby IF.

Brøndby IF
Han skrev på sin 15-års fødselsdag under på sin første kontrakt med Brøndby IF, som han var blevet tilbudt et halvt år forinden. Han skrev under på en toethalvtårig aftale. To uger senere var han til prøvetræning i Liverpool F.C., hvor han dog ej formåede at tilspille sig en kontrakt.

Den 8. januar 2018 blev det offentliggjort, at Hauervig var blevet en permanent del af af Brøndby IF's førsteholdstrup. Han skrev samtidig under på en toethalvtårig forlængelse af sin kontrakt, således parterne havde papir på hinanden frem til sommeren 2020.

Landsholdskarriere

Spillespil
Da Hauervig skrev under på sin første kontrakt i 2014, beskrev talentchef Kim Vilfort målmanden som "[...] stor og reaktionsstærk keeper med et stort potentiale. Dernæst vil jeg beskrive ham som ærgerrig, perfektionistisk og god til at hjælpe sine holdkammerater verbalt, når det går løs.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra SB50
Fodboldspillere fra Brøndby IF

Casper Hauervig


est un film néerlandais réalisé par Martijn Heijne, sorti en 2016.

Synopsis
Des étudiants organisent, un soir d'été, dans le jardin d'une maison, une fête et un bizutage, impliquant un bain dénudé dénudé dans le jacuzzi rempli de glaçons, l'un des garçons décède dans l'eau, le group décide de garder le secret sur les circonstances de sa mort. Deux ans plus tard, après la remise de leur diplôme, Merel, Thijs, Boris, Lisa, Kim et Peter partent à Sneek , pour faire la fête pendant une semaine, dans une grande villa très classe. Étrangement, aucun d'entre eux ne l'a louée, et, une nuit, dans le jardin, Merel semble avoir vu une silhouette masquée à laquelle personne ne croit. Pourtant, des choses s'y produisent, et deviennent de plus en plus inquiétantes : les proches y sont, l'un après l'autre, sont sauvagement assassinés... Mais par qui ?.

Fiche technique

 Titre original et français :
 Réalisation : Martijn Heijne
 Scénario : Alex van Galen
 Musique : n/a
 Décors : Ruben Schwartz
 Costumes : Martina Fehmer
 Photographie : Maarten van Keller
 Montage : Bas Icke et Jasper Quispel
 Production : Klaas de Jong
 Coproduction : Yoshi Aesaert
 Production déléguée : Bernard Tulp
 Sociétés de production : Farmhouse Film & TV ; Marmalade Films (coproduction)
 Sociétés de distribution : Dutch Filmworks (Pays-Bas)
 Pays de production :
 Langue originale : néerlandais
 Format : couleur
 Genre : thriller slasher
 Durée :
 Dates de sortie :
 Pays-Bas :  (avant-première mondiale à Amsterdam) ;  (sortie nationale)
 Monde :  (Netflix)

Distribution

Production
Le tournage commence le , à Sneek, dans la Frise (Pays-Bas), jusqu'au . En  de la même année, on apprend que la société de distribution A-Film a fait faillite, et que le film est racheté par Dutch FilmWorks.

Accueil
Le film est sorti en avant-première mondiale, le  à Amsterdam, avant de le projeter dans les salles de cinéma, dès le , aux Pays-Bas.

Netflix le diffusera sur son plateforme, le , dans quelques pays dont la France.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Slasher
 Souviens-toi... l'été dernier (, 1997)

Liens externes

Film néerlandais sorti en 2016
Film d'horreur néerlandais
Thriller (film) néerlandais
Slasher
Film en néerlandais
Film tourné aux Pays-Bas
Film se déroulant aux Pays-Bas
Film sur la vengeance
Film mettant en scène un tueur en série

Sneekweek


الحيز  (في علم التشريح) هو فضاء، غالباً ما يكون مُحاطاً باللفافات (حيز لفافي)، أو قد يكون مُحاطاً بالعظام مثل اللفافة العضدية .

يختلف الحيز التشريحي عن الحيز في علم حركية الدواء والذي يُعرف بأنه حجم سوائل الجسم.

تٌقسَّم أطراف جسم الإنسان إلى أطراف علوية وأطراف سفلية، وتٌقسَّم الأطراف العلوية إلى قطع مثل الذراع والساعد، والأطراف السفلية إلى فخذ وساق. إذا قطعنا هذه القطع عرضياً، يظهر إنهم مقسمون إلى العديد من الأقسام. وهذه الأقسام هي الأحياز اللفافية التي تتكون من نسيج ضام حاجز متين.

ويكون لهذه الأحياز عادة إمداد دموي وعصبي منفصل عن ما يحيط بها، ولكن العضلات في كل حيز تُمد غالباً بنفس العصب.

الأهمية السريرية

متلازمة الحيِّز  هي مشكلة طبية حادة تحدث بعد التعرض لإصابة أو بعد إجراء عملية جراحية بسبب زيادة الضغط داخل الحيز تكون عادة بسبب حدوثالتهاب.

انظر أيضًا
 متلازمة الحيز
 بضع اللفافة

مراجع

تشريح
تشريح الأطراف
لفافة

حيز لفافي


Matt getur átt við eftirfarandi:
 Matt Cohen
 Matt Craven
 Matt Damon
 Matt Ryan
 Matt Stone
 Matt Wachter

Sjá einnig
 Matthew
Mannanöfn

Matt


Danışment, Adana ilinin Yüreğir ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Adana il merkezine 25, Yüreğir ilçesine 24 km uzaklıktadır.

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Yüreğir'in mahalleleri

Danışment, Yüreğir