Scott William Raynor, Jr. (Poway, Kalifornija, SAD, 23. svibnja 1978.) je trenutno neaktivni bubnjar, najpoznatiji kao prvobitni bubnjar američkog rock sastava Blink-182. Rođen u Powayju, Kalifornija, Raynor je prvi put zasvirao bubnjere dok je još bio dijete kao ljubitelj Metallice. U dobi od 14 godina, suosnovao je Blink-182 zajedno s Tomom DeLogneom i Markom Hoppusom te je svirao u njemu do 19. godine. Kroz godine sviranja, sastav je skupio veliki broj obožavatelja te im je drugi studijski album Dude Ranch dobio zlatnu nakladu.

Njegova prekomjerna konzumacija alkohola dovela je do problema i svađa u sastavu, zbog čega je Raynor tijekom turneje 1998. godine, izbačen iz sastava;
Zamijenio ga je Travis Barker. Nakon što je izbačen iz sastava, Raynor je nastupao s mnogo drugih sastava te je pridonosio humanitarnoj organizaciji StandUp for Kids.

Život i karijera
Raynor je počeo svirati bubnjeve u mladoj dobi. Prvi sastav osnovao je s 11 godina, s prijateljem Ryanom Kennedyjem kako bi nastupio na školskom natjecanju – "kao 'pokaži i reci' stvar" Raynor se kasnije prisjetio. Duo je primarno inspiriran Metallicom, ali njihov materijal je bio previše tehnički; pa su ipak odsvirali "Twist of Cain" od sastava Danzig i "London Dungeon" od sastava Misfits. Ipak, Raynorov prvi nastup bio je izvedba obrade pjesme "Vlad the Impaler" od sastava Gwar.

Počeci glazbene karijere
Raynor je pohađao srednju školu Rancho Bernardo (RBHS). RBHS je često održavala natjecanja "Battle of the Bands" ("borbe bendova"), u kojima je Raynor aktivno sudjelovao: njegov sastav, The Necropheliacs, svirali su obradu pjesme Metallice "Creeping Death". Dok su bili na natjecanju, novi prebačeni učenik, Tom DeLonge, koji je izbačen iz srednje škole Poway jer je pijan sudjelovao u košarkaškoj utakmici, izveo je vlastitu pjesmu naziva "Who's Gonna Shave Your Back Tonight?" prepunoj dvorani. Raynora je prijatelj Paul Scott, koji je bio osnivač Raynorova sastava The Necropheliacs upoznao s DeLongeom na zabavi. Otkrili su da imaju mnogo toga zajedničkog, a DeLonge je baš tražio glazbenike s kojima bi stvarao glazbu. Ubrzo su počeli pisati pjesme u kući Raynorovih roditelja – "neobičan miks metala i punka u stilu Descendentsa" – te su prema Raynoru, prošli kroz mnogo basista. DeLonge je kasnije upoznao Marka Hoppusa u kolovozu 1992. godine, kroz prijatelja Kerryja Keyja i njegovu djevojku, Annu Hoppus. "Bili su mi urnebesni kad sam ih upoznao. Mislim, nisam imao ni vozačku dozvolu još pa sam se uglavnom družio s njima i njihovim prijateljima," rekao je Raynor. Trio je ubrzo počeo vježbati u Raynorovoj sobi (zbog čega su se susjedi konstantno žalili), koja je bila zvučno izolirana plastičnim kartonima za jaja.

Trio se konstantno družio. Išli su na punk koncerte, u kino i izvodili šale i podvale. Trio je u početku djelovao pod mnoštvom drugačijih imena, neki od kojih su bili "Duck Tape" i "Figure 8", sve dok DeLonge nije dao novo ime – "Blink". Hoppusa je kasnije njegova djevojka natjerala da izađe iz sastava, ali se ipak vratio kada su Raynor i DeLonge počeli raditi na prvom demo albumu zajedno s prijateljem Camom Joneseom. Sastav je ubrzo postao dio kruga koji je uključivao sastave kao što su Ten Foot Pole i Unwritten Law, te su s vremenom počeli biti predgrupe lokalnim sastavima koji su nastupali na SOMI, lokalno mjesto za svakoga koje su htjeli predvoditi. "Teško je to opisati, rječima, mučan miks straha i uzbuđenja koji bi me pogodio kada bih vidio red ljudi koji čekaju da počnemo svirati," rekao je Raynor.

S učestalim koncertima na SOMI, trio je privukao pozornost nezavisne diskografske kuće Cargo Music. Hoppus je bio jedini koji je potpisao ugovor, pošto je DeLonge bio na poslu, a Raynor je još bio maloljetnik. Probe za prvi studijski album Cheshire Cat bile su jedne od zadnjih proba Blinka s Raynorom, čija se obitelj preselila u Reno, Nevada. Raynor je bio sa sestrom tijekom ljeta 1993. godine kako bi vježbao za snimanje prvog studijskog albuma. Ipak, Raynor se uskoro preselio u Reno nakon snimanja te ga je zamijenio školski prijatelj Mike Krull. Sastav je uštedio novca te su tako financirali letove Raynoru na koncerte, ali se Raynor ubrzo preselio u San Diego da bi živio s Hoppusom i njegovom obitelji. Roditelji su mu dopustili da odustane od škole kako bi se posvetio sastavu, ali je ipak htio maturirati pa je nosio domaću zadaću na turneje. "Mislim da smo Mark, njegova sestra Anne i ja ostajali budni cijele noći gledajući TV emisije," prisjetio se Raynor.

"Ljeto tijekom kojeg sam živio s Markom i njegovom obitelji mi je sigurno bilo najbolje ljeto u životu do sada," rekao je Raynor 2001. godine "Otišao sam od kuće sa 17 godina, dođao u San Diego, kupili smo kombi, završili prvi video… Svi moji snovi postajali su stvarnost."

Uspjeh i izbacivanje iz Blinka-182
Do ožujka 1996. godine, trio je počeo privlačiti pozornost većih diskografskih kuća kao što su Interscope, MCA i Epitaph. Upornost i iskrenost MCA Recordsa, kao i njihovo obećanje o potpunoj umjetničkoj slobodi, osvojili su sastav. Sastav je počeo naporno raditi na drugom studijskom albumu Dude Ranch tu zimu. Raynor je slomio obje pete i bio je u invalidskim kolicima zbog pijanog štosa; ipak bio je u mogućnosti snimiti bubnjeve za album dok je bio na štakama. Album je izašao to sljedeće ljeto te je sastav ubrzo krenuo na Warped turneju, koju je Raynor opisao kao "jednim od nedvojbeno najboljih iskustava sa sastavom." Kada se glavni singl "Dammit" počeo redovito puštati na radiju KROQ, ostali radiji dodali su singl i na svoje liste rock pjesama. Očajan za pauzom zbog duže turneje, preopterećeni sastav počeo se svađati pa su se napetosti pojačale, koje su se uglavnom centrirale oko Raynora.

Raynor je od najranijih dana sastava namjeravao poći na fakultet, što i je u šali rekao u intervjuu iz 1994. godine: "Ne želim biti 30-godišnjak i još uvijek svirati u punk rock bendu. To mi se čini nekako jezivo." Nedugo nakon objave albuma Dude Ranch, Raynor je počeo razmišljati izvan situacije, gledajući na iskustvo s većom diskografskom kućom kao ništa čemu se nadao. Od potpisivanja za MCA, Raynor je bio sve manje angažiran za sastav, pošto je osjećao da je nudila manje umjetničke slobode, pogotovo u usporedbi s Epitaphom, diskografskom kućom koja se natjecala za sastav te koja je bila Raynorov prvi izbor. "Mislim, bio sam intelektualno uložen, prepoznao sam da je to financijski bio dobar potez. Ali kao što pjesma kaže, 'I Left My Heart in San Francisco'; Ja sam svoje srce ostavio u uredu Epitapha. Nakon tog kompromisa bilo mi je teško nastaviti dalje, a i osjećao sam da se previše traži od mene. Na kraju, u sastavu nisam više mogao djelovati svim srcem. Odstupio sam, fizički sam bio tamo, ali psihički nisam." Napetost je još više porasla u veljači 1998. godine, kada je sastav krenuo na SnoCore turneju, koja je bila opisana kao "zimska inačice Warped turneje." Nastupajući zajedno s Primusom, sastav je uživao u više uspjeha nego ikad prije, ali drama između tria znatno je porasla. Odnosi su dostigli najnižu točku kada se sastav posvađao u Nebraski, nakon kraja SnoCorea. Nakon kraja SnoCorea, sastav je krenuo na malu turneju po zapadnoj obali, najistaknutije u Južnoj Kaliforniji, omiljenom mjestu sastava. Turneja je završila rasprodanim koncertom u Palladiumu u Hollywoodu, mjestu na kojem je sastav oduvijek htio nastupati .

Raynor je nažalost doživio "tragični gubitak" tijekom turneje po zapadnoj obali te je otišao kući, zbog čega je sastav morao pronaći zamjenskog bubnjara: Travisa Barkera, iz ska punk sastava The Aquabats. Barker je naučio sve pjesme na repertoaru u samo 45 minuta prije prvog nastupa. Raynor se vratio za nastup u Hollywood Palladiumu, i tako je sastav postajao sve nemirniji i svađe su postajale sve češće. Kako bi zaboravio osobne probleme, Raynor je počeo žestoko piti i to je počelo utjecati na nastupe sastava. Nakon velike proljetne turneje u Australiji, Hoppus i DeLonge dali su Raynoru ultimatum: prestani piti ili odi na rehabilitaciju. Raynor je pristao na oboje te je obavijestio sastav nakon vikenda promišljenja. Prema Raynoru, izbačen je iz sastava preko telefona, iako je pristao na rehabilitaciju. Unatoč tomu, nije osjećao mržnju prema svojim bivšim kolegama iz sastava, već je i priznao je da su "dobro postupili" izbacivši ga.

Sastav se nakon toga pretvarao kao da se ništa nije ni dogodilo, a u budućim intervjuima je malo govorio o Raynorovom izbačenju. Sastav je kasnije uzeo uzor u Raynorovom izbačenju, pjesma sastava "Man Overboard," govori o njegovoj prekomjernoj konzumaciji alkohola.

Rad nakon Blinka-182
Nakon izbacivanja iz Blinka-182, Raynor držao se zauzetim u mnogim glazbenim projektima, što uključuje grupu zvanu The Axidentals. Raynor je u grupi svirao gitaru, s kojom je snimio EP i studijski album, koji je ostao neobjavljen nakon što je Vagrant Records pokazao interes za sastav. U vrijeme kada je dogovor sklopljen, Raynor je bio nezadovoljan sa sastavom te ga je napustio; sastav je kasnije objavio album Death on Wednesday kroz Vagrant, 2000. godine. Raynor je također počeo pridonositi humanitarnoj organizaciji StandUp for Kids, koja je pomagala uličnoj i beskućnoj mladeži. Tako je i podučavao glazbu tinejdžerima koji imaju problema sa zakonom, u sklopu programa Street of Dreams.

Raynor je kasnije svirao s grupom Grimby, od 2000. do 2001. godine, s kojima je snimio EP u Doubletime Studios. Snimljen uživo kroz samo jedan dan, Raynor ga je opisao kao "crnu komediju", "bučkuriš Black Sabbatha, Ramonesa, i "Weird Al" Yankovica." U siječnju 2003. godine, glasina se širila internetom o tome da je Raynor ustrijeljen; obratio se stranicama preko e-maila, rekavši da obrate pozornost na StandUp for Kids organizaciju, a ne njega. Raynor ispunio je dugotrajnu ambiciju za suradnju s producentom Nirvane, Jackom Endinom, s kojim je snimio EP sa sastavom The Spazms, 2004. godine.

Od 2017. do lipnja 2018. godine, bio je bubnjar post punk sastava iz Los Angelesa, The Wraith. Ipak, odsvirao je koncert sa sastavom 31. kolovoza 2019. godine te se pojavljuje u službenom glazbenom videu sastava za pjesmu "Wings of Night" Unatoč tomu, nije se vratio kao bubnjar sastava.

Diskografija
Blink-182
Demo 2 (1993.) (demo album)
Flyswatter (1993.) (demo album)
Buddha (1994.) (demo album)
They Came To Conquer... Uranus (1995.) (EP)
Short Bus (1995.) (split album)
Cheshire Cat (1995.)
Wasting Time (1996.) (EP)
Dude Ranch (1997.)
The Wraith
Shadow Flag EP (2017.) (EP)

Izvori

Bibliografija
Hoppus, Anne (1. listopada 2001.). Blink-182: Tales from Beneath Your Mom. MTV Books / Pocket Books. ISBN 0-7434-2207-4.
Footman, Tim (1. rujna 2002.). Blink-182: The Unauthorised Biography in Words and Pictures. Chrome Dreams. ISBN 978-1-84240-168-2.
Shooman, Joe (24. lipnja 2010.). Blink-182: The Bands, The Breakdown & The Return. Independent Music Press. ISBN 978-1-906191-10-8.

Vanjske poveznice
 Scott Raynor na IMDb-u
 Scott Raynor na AllMusicu
 Diskografija Scotta Raynora na Discogsu

Članovi sastava Blink-182
Američki bubnjari

Scott Raynor


Um bólido é normalmente entendido como um meteoro excepcionalmente brilhante, mas o termo está sujeito a mais de uma definição, de acordo com o contexto. Pode referir-se a qualquer grande corpo formador de cratera ou a um que exploda na atmosfera. Pode ser sinônimo de bola de fogo, às vezes específico para aqueles com magnitude aparente de -14 ou mais brilhante.

Definições
A palavra bólido (; do italiano para o latim, do grego antigo βολίς (bolís) 'míssil') pode se referir a fenômenos um tanto diferentes, dependendo do contexto em que a palavra aparece, e os leitores podem precisar para fazer inferências para determinar qual significado é pretendido em uma publicação específica.

Um sentido refere-se a um meteoro extremamente brilhante, especialmente aquele que explode na atmosfera. Na astronomia, refere-se a uma bola de fogo tão brilhante quanto a lua cheia e geralmente é considerada sinônimo de bola de fogo. Em geologia, um bólido é um impactor muito grande.

Uma definição descreve um bólido como uma bola de fogo atingindo uma magnitude aparente de -14 ou mais brilhante, mais de duas vezes mais brilhante que a lua cheia. Outra definição descreve um bólido como qualquer grande corpo de impacto formador de cratera genérico cuja composição (por exemplo, se é um asteroide rochoso ou metálico, ou um cometa gelado) é desconhecida.

Um superbólido é um bólido que atinge uma magnitude aparente de -17 ou mais brilhante, que é aproximadamente 100 vezes mais brilhante que a lua cheia. Exemplos recentes de superbolídeos incluem o meteorito de Sutter's Mill na Califórnia, Estados Unidos e o meteoro de Tcheliabinsk na Rússia.

Astronomia

A União Astronômica Internacional (IAU) não tem uma definição oficial de "bólido" e geralmente considera o termo sinônimo de bola de fogo, um meteoro mais brilhante que o normal; no entanto, o termo geralmente se aplica a bolas de fogo que atingem uma magnitude aparente de -14 ou mais brilhante. Os astrônomos tendem a usar o bólido para identificar uma bola de fogo excepcionalmente brilhante, particularmente uma que explode (às vezes chamada de bola de fogo detonante). Também pode ser usado para significar uma bola de fogo audível.

Superbólido

Explosões aéreas de superbólido selecionadas:
 Evento de Tunguska (Rússia, 1908)
 Superbolido de Celebes Meridional de 2009 (Indonésia, 2009)
 Meteoro de Tcheliabinsk (Rússia, 2013)

Geologia
Os geólogos usam o termo bólido de maneira diferente dos astrônomos. Em geologia, indica um impactor muito grande. Por exemplo, o Woods Hole Coastal and Marine Science Center do Serviço Geológico dos Estados Unidos usa bólido para qualquer grande corpo de impacto formador de cratera cuja origem e composição é desconhecida, como, por exemplo, se era um asteroide rochoso ou metálico, ou um menos denso, cometa gelado feito de voláteis, como água, amônia e metano.

O exemplo mais notável é o bólido que causou a cratera de Chicxulub há 66 milhões de anos. O consenso científico concorda que este evento levou diretamente à extinção de todos os dinossauros não-aviários, e é evidenciado por uma fina camada de irídio encontrada naquela camada geológica marcando o nível K-Pg.

Galeria

Ver também

 Cometa Shoemaker-Levy 9 § Impactos
 Procissão de meteoro
 Bólido hipotético de Tollmann
 Evento de impacto § Explosão aérea

Ligações externas
 historic record of bolides that have been witnessed entering the Earth's atmosphere around the world from 861 through 2012 (Fundação B612)
 Bolide Events 1988–2017 neo.jpl.nasa.gov

Meteoroides
Geologia planetária
Entrada atmosférica

Bólido


Dewolf Point State Park is a  state park on Wellesley Island in the St. Lawrence River. The park is situated within the Town of Orleans in Jefferson County, New York. The park was established in 1898 as part of the St. Lawrence Reservation.

Park description
Facilities offered by the park include a gazebo, a boat launch and docks, cabins, fishing, picnic tables, and a campground with tent and trailer sites. The park has views overlooking Lake of the Isles.

The park is easily accessible to visitors, being close to Interstate 81, which links northwards to  Highway 401 in Ontario, Canada. The park is the first recreational area which visitors from Canada come to, when crossing into the United States over the Thousand Islands Bridge.

The park is open from late April to mid-September.

See also
 List of New York state parks

References

External links
 New York State Parks: Dewolf Point State Park

State parks of New York (state)
Thousand Islands
Parks in Jefferson County, New York

Dewolf Point State Park


Charles Papasoff (* 1956 in Montreal) ist ein kanadischer Jazzmusiker, Filmkomponist, Filmregisseur, Schauspieler, Arrangeur und Musikproduzent.

Leben und Wirken
Papasoff, Kind bulgarischer und Schweizer Eltern, arbeitete als Baritonsaxophonist mit Matt Herskowitz, Donny McCaslin und dem Montrealer Quintet The Sociopaths. 1982 trat er erstmals auf dem Festival International de Jazz de Montréal auf. Für das Avantgardelabel Red Toucan nahm er 1993 sein Debütalbum  mit Baikida Carroll, Santi Debriano und Pheeroan AkLaff auf. Für ein Konzert auf dem Victoriaville Festival engagierte er 1995 eine Reihe von Baritonsaxophonisten, darunter Hamiet Bluiett, Jean Derome, David Mott und Bo Van Der Werf. 1996 komponierte er Musik für Les Ballets Jazz de Montreal zu Tristan and Iseult; 1998 folgte das Multimediaprojekt Catharsis. Als Produzent arbeitete er für die Sängerinnen Coral Egan und Bïa, für letztere auch als Arrangeur (Nocturno, 2008).

Mit seiner Formation Papasoff Qtet, für die er Kompositionen schrieb, spielte er eine Reihe von Filmmusiken ein, so Le fugitif ou les vérités d'Hassan (Regie: Jean-Daniel Lafond, 2006) und La lune viendra d'elle-même von Marie Jan Seille. Als Filmregisseur arbeitete er mit Dawn Tyler Watson und Paul Deslauriers (...en duo, 2009) und der Sängerin Coral Egan (My Favorite Distraction, 2004). Comme arrangeur, on le retrouve sur et l'album éponyme de Geneviève Toupin (2009). Ab Mitte der 1990er Jahre betätigte er sich auch als Schauspieler; er hatte eine Hauptrolle in Franck Blaess' Spielfilm In Cold Love (2009).

Diskographische Hinweise
Papasoff (Red Toucan Records, 1993) mit Jean Beaudet, Pheeroan akLaff, Santi Debriano, Bakida Carroll
Notes De Film / Film Notes (Analekta, 1996)
 Tristan Iseult (Analekta, 1996)
International Baritone Conspiracy (Les Disques Victo, 1996) mit Bo Van Der Werf, Christian Gavilett, David Mott, Hamiet Bluiett, Jean Derome
 Catharsis II (Les Productions Nisapa, 2001)

Filmographie (Auswahl)
1999: The Intruder – Angriff aus der Vergangenheit (Regie: David Bailey)
2000: 2002 – Durchgeknallt im All (Regie: Allan A. Goldstein)
2002: Spiel der Angst (Regie: Peter Svatek)
2002: Abandon – Ein mörderisches Spiel (Regie: Stephen Gaghan)
2004: See This Movie (Regie: David M. Rosenthal)
2005: The Last Sign - Das letzte Zeichen (Regie: Douglas Law)
2006: Der Pakt – The Covenant  (Regie: Renny Harlin)
2006: 300 (Film)  (Regie: Zack Snyder)
2007: Surviving My Mother (Regie: Émile Gaudreault)
2010: Let the Game Begin (Regie: Amit Gupta)
2012: Mars et Avril  (Regie: Martin Villeneuve)

Weblinks
Webpräsenz bei Myspace

Porträt bei Festival International de Jazz de Montréal

Jazz-Saxophonist
Komponist (Jazz)
Filmkomponist
Filmregisseur
Filmschauspieler
Musikproduzent
Arrangeur
Kanadier
Geboren 1956
Mann

Charles Papasoff


În geochimie, geofizică și fizică geonucleară, nuclizii primordiali (sau izotopii primordiali) sunt nuclizii aflați pe Pământ care au existat în forma lor actuală încă înaintea formării Pământului. Nuclizii primordiali au fost prezenți în mediul interstelar din care s-a format Sistemul Solar și s-au fost formate în timpul Big Bangului sau ulterior. Procesele de formare au fost nucleosinteza în stele și supernove, urmate de ejecție de masă, spalație cu radiație cosmică, potențial și din alte procese. Aceștia sunt nuclizii stabili, plus fracțiunea radionuclizilor de viață lungă care au supraviețuit de la formarea lor în nebuloasa primordială. Practic, sunt cunoscuți doar 286 astfel de nuclizi.

Stabilitate
Toți cei 252 de nuclizi stabili cunoscuți, plus alți 34 de radionuclizi care posedă timpi de înjumătățire suficient de lungi pentru a supraviețui timpului scurs de la formarea Pământului, sunt identificați drept nuclizi primordiali. Acești 34 radionuclizi primordiali reprezintă izotopi ai 28 de elemente diferite. Elementele cadmiu, telur, xenon, neodim, samariu și uraniu au fiecare câte doi radioizotopi primordiali (, ; , ; , ; , ; , ;  , ).

Deoarece vârsta Pământului este de 4,58×109 ani (4,6 miliarde de ani), din considerente practice, timpul de înjumătățire al nuclizilor considerați trebuie să fie superior unei valori aproximative de aproximativ 1×108 ani (100 milioane de ani). De exemplu, pentru un nuclid cu timp de înjumătățire de 6×107 ani (60 de milioane de ani),  au trecut circa 77 perioadele de înjumătățire de la formarea sa, ceea ce înseamnă că din fiecare mol (6,022×1023 atomi) din acel nuclid prezent la formarea Pământului, doar 4 atomi mai există astăzi.

Cei patru nuclizi primordiali de viață scurtă (nuclizii cu cel mai scurt timp de înjumătățire) sunt , ,  și . Aceștia prezintă un timp de înjumătățire comparabil sau mai mic decât vârsta estimată a Universului. (232Th are un timp de înjumătățire superior a 14 miliarde de ani, puțin mai lung decât vârsta Universului). Pentru o listă completă a celor 34 de radionuclizi primordiali cunoscuți, incluzând ceilalți 30 de izotopi cu timpi de înjumătățire mult superiori vârstei Universului, vedeți lista completă de mai jos. Din punct de vedere practic, nuclizii cu timp de înjumătățire mult mai lungi decât vârsta Universului, pot fi tratați ca și cum ar fi stabili. 232Th și 238 U au timpi de înjumătățire suficient de lungi pentru ca dezintegrarea lor să fie limitată de-a lungul vârstei geologice; 40 K și 235 U au  timpi de înjumătățire mai scurți și – prin urmare – cantitățile existente mult inferioare celor originale, dar sunt încă suficient de lungi pentru a persista în mod semnificativ în natură.

Nuclidul care urmează acestei liste este , cu un timp de înjumătățire de 8,8×107 ani. S-a raportat că ar exista în natură ca nuclid primordial, deși studiile ulterioare nu au condus la detectarea sa. Acestuia îi urmează , care are un timp de înjumătățire de 8,8×107 ani, aproximativ dublu față de următorul nuclid neprimordial,  (3,5×107 ani). Având în vedere că toți acești nuclizi trebuie să existe timp de cel puțin 4,6×107 ani, 244Pu ar trebui să supraviețuiască 57 de perioade de înjumătățire (și prin urmare abundența sa să se reducă cu un factor de 257 ≈ 1,4×1017), 146Sm - 67 astfel dede perioade de înjumătățire  (abundența sa să se reducă cu un factor de 267 ≈ 1,5×1020) și 92 Nb - 130 de perioade de înjumătățire (abundența sa să se reducă cu un factor de 2130 ≈ 1,4×1039). Având în vedere abundențele inițiale potențiale ale acestor nuclizi, cantități posibil măsurabile de 244Pu și 146Sm ar trebui să persiste astăzi, în timp ce acestea nu ar trebui să existe pentru 92Nb și toți ceilalți radionuclizi de viață mai scurtă. Nuclizi precum 92Nb care au fost prezenți în nebuloasa primordială, dar s-au dezintegrat de mult, sunt numiți "radionuclizi extinți" dacă nu există alte mijloace pentru a fi regenerați.

Deoarece elementele chimice primordiale conțin deseori din mai mult de un izotop primordial, există doar 83 de elemente chimice primordiale. Dintre acestea, 80 au cel puțin un izotop stabil din punct de vedere observațional, iar alte trei elemente primordiale au doar izotopi radioactivi (bismut, thoriu și uraniu).

Nuclizi naturali neprimordiali
Unii izotopi instabili care apar în natură (cum ar fi ,  și ) nu sunt primordiali, întrucât trebuie să fie în mod constant regenerați. Această regenerare are loc fie datorită radiației cosmice (precum în cazul nuclizilor cosmogeni  și ) sau (rareori) în urma unor procese precum transmutația geonucleară (captura neutronilor emiși de către nucleele de uraniu în cazul   și ). Alte exemple de nuclizi neprimordiali răspândiți sunt izotopii radonului, poloniului și radiului, nuclee fiică radiogene ale dezintegrării uraniului, care se găsesc în minereurile de uraniu. O serie radiogenică similară derivă din nuclidul primordial radioactiv 232Th. Toți acești nuclizi au un timp de înjumătățire mai scurt decât nuclizii radioactive primordiali. Alți nuclizi geogeni (precum 126Sn) pot să apară în mod natural ca produși de fisiune spontană a unuia dintre cei trei nuclizi de viață lungă, 232Th, 235U sau 238U.

Elemente primordiale
Există 252 de nuclizi primordiali stabili și nuclizi  primordiali radioactivi, dar numai 80 de elemente primordiale stabile (cu numerele de ordine de la 1 la 82, respectiv de la hidrogen până la plumb, exclusiv elementele 43 și 61, respectiv technețiu și promețiu), precum și trei elemente primordiale radioactive (bismut, thoriu și uraniu). Timpul de înjumătățire al 208Bi este atât de lung, încât elementul bismut este adesea clasificat alături de cele 80 de elemente primordiale stabile. Numărul de elemente este inferior numărului de nuclizi, deoarece multe dintre elementele primordiale sunt reprezentate de mai mulți izotopi.

Nuclizi stabili naturali
Așa cum s-a menționat, există 252 nuclizi naturali stabili, dintre care unele pot fi considerați instabili. Acesta nu afectează faptul dacă un nuclid este primordial, deoarece toți nuclizii "aproape stabili", cu timpi de înjumătățire mai lungi decât vârsta Universului, sunt – de asemenea – primordiali.

Nuclizi primordiali radioactivi
Deși se estimează că aproximativ 34 de nuclizi primordiali sunt radioactivi, este foarte dificil să se determine numărul total exact de radionuclizi primordiali, deoarece numărul total de nuclizi stabili este incert. Există numeroși nuclizi cu timp de viață îndelungat, a căror timp de înjumătățire este încă necunoscut. De exemplu, se estimează teoretic că toți izotopii stabili ai wolframului ar trebui să fie radioactivi, dezintegrându-se prin emisie alfa. La nivelul anului 2013, acest fapt a putut fi dovedit experimental doar pentru . În mod similar, s-a prezis că toți cei patru izotopi primordiali ai plumbului s-ar dezintegra în izotopi ai mercurului, dar timpul de înjumătățire prezis este atât de lung (unii depășind 10100 ani) încât acest lucru nu poate fi observat în viitorul apropiat. Cu toate acestea, numărul de nuclizi cu timpi de înjumătățire atât de lungi încât nu pot fi măsurați cu instrumentele actuale – deci considerați din acest punct de vedere ca fiind stabili – este limitat. Chiar și atunci când se constată că un nuclid "stabil" este radioactiv, acesta este mutat din lista de izotopi stabili în lista de izotopi instabilă de nuclzi primordiali, astfel că numărul total de nuclizi primordiali rămâne neschimbat.

Lista nuclizilor radioactivi primordiali și timpii de înjumătățire măsurați
Acești nuclizi primordiali reprezintă radioizotopii a 28 de elemente chimice distincte (cadmiu, neodim, samariu, telur, uraniu și xenon au fiecare doi radioizotopi primordiali). În tabelul următor, radionuclizii primordiali sunt enumerați în ordinea stabilității, respectiv în ordinea descrescătoare a timpilor de înjumătățire. Acești radionuclizi sunt – în multe cazuri – aproape stabili, încât concurează pentru abundență cu izotopii stabili ai elementelor respective. Pentru trei elemente chimice (indiu, telur și reniu) un nuclid radioactiv primordial cu durată de viață lungă se găsește într-o abundență superioară nuclidului stabil.

Radionuclidul cu durata de viață cea mai îndelungată are un timp de înjumătățire de 2,2×1024 ani, care este de 160 trilioane de ori mai îndelungat decât vârsta Universului . Doar patru dintre acești 34 de nuclizi au timpi de înjumătățire mai inferiori sau egali vârstei Universului. Majoritatea celorlalți 30 au timpi de înjumătățire mult mai îndelungați. 235U, izotopul primordial cu timpul de viață cel mai scăzut, are un timp de înjumătățire de 704 milioane de ani, aproximativ o șesime din vârsta Pământului și a Sistemului Solar.

Legendă
Nr. (număr): un număr pozitiv funcțional de referință. Aceste numere s-ar putea schimba ușor în viitor, deoarece acum există 162 de nuclizi clasificați ca fiind stabili, dar care teoretic ar trebui să fie instabili, astfel încât experimente viitoare ar putea demonstra că unii sunt – de fapt – instabili. Numărul începe la 253, urmând celor 252 de nuclizi (sau izotopi) stabili care nu au fost încă detectați ca fiind radioactivi

Nuclid: specii nucleare identificate în baza numărului de masă A și a simbolului pentru elementul chimic corespunzător (implică un număr de protoni dat)

Energie: raportul dintre masa nucleului și masa unui neutron (având deci o valoare pozitivă pentru toți nuclizii) în MeV/c2, în mod formal: (mn−mnuclid)/A

Timp de înjumătățire: exprimat în ani; trilion - 1018 (un miliard de miliarde); bilion - 1012 (o mie de miliarde)

Vezi și

 Element chimic
 Izotop stabil
 Nucleosinteza Big Bang
 Radioizotop
 Serie de dezintegrare

Note

Metrologie
Izotopi
Geochimie

Nuclid primordial


Ballard Olayı, verilen bir konunun ne ölçüde hatırlandığını anlamak için yapılan yoklama sonunda hafızanın güçlenmesidir.

Bu güçlenme günlerce sürer ve özellikle yazı parçalarıyla ilintilidir (şiirler, anlamlı nesir parçaları). Olay, Ballard'ın yaptığı bir deneyle 1913 yılında ortaya kondu.

Üzerinde deney yapılan kimse, şiir ve nesir parçaları, anlamsız heceler gibi sözle ilintili çeşitli malzemeyi ezberlemek zorundaydı; ama öğrenme süresi, öğrenilecek malzemeyi tam olarak benimsemesine yetmeyecek kadar kısaydı. Öğrenme döneminden hemen sonra, denekler hatırlama yöntemine göre bir ezber yoklamasından geçiriliyordu; denekten neyi hatırlıyorsa onu söylemesi isteniyordu. 24 saat ile 7 gün arasında değişen bir süre içinde ikinci bir yoklama daha yapılıyordu. Ballard, öğrenme döneminin hemen sonunda değil de 2 veya 3 gün sonra yoklama yapılırsa, hatırlama yüzdesinin daha yüksek olduğunu gördü. Öğrenme döneminin hemen sonunda hatırlanan bir şiirin unsurları %100 sayılacak olursa; iki gün sonra yapılan yoklamada bu miktar %117'ye; altı gün sonra ise %100'ün üstünde çıkıyordu.

Ballard olayı, genel olarak Brown'un varsayımına dayanır (1923). Bu varsayıma göre, her hafıza yoklanması (hatırlatma), verilen cevapları pekiştirdiği için, daha sonraki bir hatırlamada bu cevapların verilmesi ihtimalini arttırır; hatta, aynı konuyla ilintili yeni cevapların verilmesine de yol açar.

1954'te Ammon ve Irion, Ballard'ın deneyini yeniden ele aldılar ve öğrenme döneminden hemen sonraki hatırlatma ortadan kaldırılacak olursa, Ballard olayının da ortadan kalkacağını gösterecek bu varsayımı doğruladılar.

Psikoloji

Ballard Olayı


Lanthanbromid (LaBr3) ist das Salz des Seltenerd-Metalls Lanthan mit Bromwasserstoff. Es kristallisiert hexagonal (, a = 797,13 pm, c = 452,16 pm) und bildet farblose Kristalle, die hygroskopisch sind.

Einzelnachweise

Lanthanverbindung
Bromid

Lanthanbromid


Joseph "Jo" Amar (, ) est un chanteur et chantre judéo-marocain israélien  ( juin 1930 — 26 juin 2009).

Biographie
Jo Amar est né à Settat où son grand-père avait officié comme grand-rabbin, et connaît une enfance ordinaire, entre l'école talmudique de Mekhnès où ses parents l'envoient d'office et la rue où il s'imbibe de musique française et marocaine. Doté d'une voix de ténor, celui qui se destinait à l'enseignement de la langue hébraïque, commence sa carrière de chanteur à la fin des années 1940 au Maroc. Arrivé en Israël avec son frère Shalom en 1956, il s'installe au Moshav Yad Rambam, fondé à proximité de Ramla par des immigrants de Fès.

Il se fait rapidement connaître par son répertoire de musique judéo-andalouse (Barcelona) et de liturgie judéo-marocaine (Yisma'h Moshe « Moïse se réjouira », issu de l'office du samedi matin), ouvrant les Juifs d'Europe à des sonorités inconnues d'eux jusqu'alors. D'aucuns y voient pour cette raison un pionnier de la musique mizrahi en Israël et il se montre soucieux des déboires que traversent en Israël les Juifs qui ne sont pas issus d'Europe, composant peu après les , Shir Hashikor (« Chanson du saoûlot »), sa version personnelle des évènements, et Lishkat avoda (« Agence de l'emploi »), le premier chant protestataire à dénoncer la discrimination qui frappe en Israël les Juifs « orientaux » en général et les Juifs marocains en particulier. Pour autant, Jo Amar n'entend pas se situer en dehors du récit national israélien, et sa musique n'est pas cantonnée au registre oriental, a contrario d' avant lui ou Zohar Argov après. Vocaliste plutôt qu'auteur-compositeur, il mélange les genres, mettant en musique Shalom leben-dodi (« Salut à mon cousin »)  sur une musique populaire marocaine de Mohammed Wahabi, se produisant en yiddish pour un public juif américain et collaborant avec Naomi Shemer pour enregistrer Shilggya (« Blanche-Neige »), une reprise en hébreu des Souliers de Guy Béart (1965).

Jo Amar se produit avec  au Festival de la chanson d'Israël en 1960, remportant la troisième place avec la chanson Leil Ha'hag (« La nuit de la fête ») dont le premier couplet est chanté en arabe. Il se déplace fréquemment à travers le monde dans des salles de grande et petite contenance, depuis les cabarets et salles de mariage aux grands halls, donnant un concert en France en 1962, en Iran un an plus tard, et au Carnegie Hall en 1965 ; l'accueil qu'il y reçoit, le convainc de s'établir à New York en 1970, puis à Los Angeles. Il devient alors l'un des chantres les plus réputés des États-unis, et y établit des ateliers de hazzanout ainsi qu'en Europe. Il tente un retour en Israël en 1980 afin d'y ouvrir un centre de hazzanout supplémentaire, et se produit régulièrement avec l' ou dans une publicité pour le café turc d'Elite mais il revient finalement aux États-unis bien que prêtant sa voix au sonal du parti Shass pour les élections de 1988. Il réitère l'essai en 2000, après la mort de son épouse Raymonde, et est frappé d'un accident vasculaire cérébral qui le laisse paralytique et parkinsonien, affectant ses capacités vocales et entraînant sa retraite définitive.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Bracha Tzfira
 Raoul Journo

Liens externes

Naissance en juin 1930
Chanteur israélien
Hazzan
Personnalité américaine née d'un parent marocain
Judaïsme orthodoxe
Décès en juin 2009
Décès à New York
Décès à 79 ans
Mort de la maladie de Parkinson

Jo Amar


Nashi (en  ; Nachi ; « Ours ») est une organisation basée à Saskatoon, Saskatchewan, au Canada qui s'oppose à la traite des êtres humains en sensibilisant par l'éducation. Savelia Curniski est la présidente de NASHI.

Missions de l'association
L'organisation a créé une école professionnelle à Lviv, en Ukraine, pour enseigner aux filles et aux femmes la menuiserie, la couture, le traitement de l'information et la cuisine afin qu'elles ne soient pas piégées dans le réseau ukrainien de traite des êtres humains. Nashi a également fondé le Maple Leaf Centre, un centre de ressources et un refuge en Ukraine pour les jeunes qui risquent d'être victimes de la traite. En 2011, Nashi accueille la partie Saskatoon du Canada Freedom Relay pour sensibiliser le public à la traite des êtres humains. L'événement dure 45 minutes et permet de recueillir des fonds pour divers programmes d'aide aux victimes de la traite des personnes. En 2012, Nashi organise la conférence  à Saskatoon qui présente à environ 900 jeunes des informations sur la traite des personnes. Les activités de l'association sont animées par des bénévoles.

Références

Liens externes

Association ou organisme de lutte contre la traite des êtres humains
Prostitution forcée
Criminalité en Ukraine
Association ou organisme caritatif canadien

Nashi (association)


Daniel Pudil (; n. 27 septembrie 1985) este un fotbalist ceh care a jucat ultima dată pe posturile de fundaș stânga sau extremă stânga pentru Sheffield Wednesday și echipa națională a Cehiei.

Cariera pe echipe

Cehia
Pudil și-a început cariera în Cehia la echipa de tineret a lui Sparta Praga. A părăsit clubul la vârsta de optsprezece ani și s-a alăturat echipei FK Chmel Blšany. La Chmel Blšany Pudil a folosit ca fundaș stânga și a marcat două goluri în unsprezece meciuri. După șase luni, Pudil a semnat cu FC Slovan Liberec. Deși a jucat în doar doisprezece meciuri în primul său sezon, Pudil a făcut parte din echipa care avea să câștige al doilea titlu din istorie, cu Pudil jucând în 29 de meciuri și marcând trei goluri. În timpul sezonului, Pudil a înscris primul gol al carierei sale într-o remiză cu 2-2 împotriva lui Příbram pe 7 noiembrie 2005. De-a lungul sezonului, Pudil s-a stabilit în primul unsprezece al clubului.

În 2007, el a dat probe pentru echipa engleză Watford, dar antrenorul Aidy Boothroyd a decis să nu îl păstreze pe Pudil.

În sezonul 2007-2008, în care a jucat trei meciuri pentru Slovan Liberec, Pudil a fost împrumutat de Liberec timp de un sezon la SK Slavia Praha și a debutat pe 15 septembrie 2007, într-o remiză 0-0 împotriva lui Baník Ostrava. A debutat în Liga Campionilor patru zile mai târziu, într-o victorie scor 2-1 cu Steaua București. Pe 29 septembrie 2007, Pudil a marcat primul gol într-o victorie cu 7-1 cu Fastav Zlín; a marcat din nou în înfrângerea cu Sevillia, scor 2-1 iar al doilea gol în campionat l-a marcat în victoria cu 2-0 cu Sparta Praga șase zile mai târziu. În cadrul celui de-al treilea meci al UEFA Champions League din grupe, Pudil a făcut parte din echipa care a fost învinsă de Arsenal cu 7-0 Șase zile mai târziu, Pudil a jucat împotriva fostului său club într-o remiză scor 1-1; în următoarea întâlnire cu Slovan Liberec din retur, Pudil i-a dat o pasă de gol lui Zdeněk Šenkeřík, care a înscris singurul gol al partidei. În urma eliminării lui Slavia Praga din Liga Campionilor și obținerea locului trei în grupe care a dus-o în șaisprezecimile Cupei UEFA, Pudil i-a dat o pasă de gol lui Matej Krajčík în meciul retur cu Tottenham Hotspur, care s-a terminat la egalitate, scor 1-1. Cu toate acestea, Slavia Praga a pierdut cu 3-1 la general, după ce a pierdut cu 2-0 în tur. În ultima etapă a sezonului, Pudil a înscris într-o remiză scor 2-2 împotriva lui Baumit Jablonec. La sfârșitul sezonului, Slavia Praga s-a aflat pe primul loc în campionatul Cehiei. Datorită stilului de viață controversat, Slavia Praha a decis să nu-i prelungească contractul lui Pudil.

Genk
Pudil a semnat cu clubul belgian KRC Genk care l-a cumpărat de la FC Slovan Liberec la 1 iulie 2008, pentru 1,5 milioane de euro. Pudil a fost dorit și de echipele italiene Reggina și Lecce, dar Genk a fost cea care a reușit să-l convingă pe jucător. În prima etapă a sezonului din 17 august 2008, Pudil și-a făcut debutul pentru club într-un meci terminat la egalitate, scor 1-1 împotriva lui Beerschot. Două zile mai târziu, Pudil a marcat primul său gol în victoria cu 3-1 cu Zulte Waregem de pe 14 septembrie 2008. Cu toate acestea, în următorul meci, Pudil a primit un cartonaș roșu după ce a încasat două cartonașe galbene, într-un meci pierdut cu 1-0 în fața lui Club Brugge. În primul său sezon la Genk, Pudil a marcat patru goluri în douăzeci și nouă de meciuri. La Genk, Pudil a devenit titular. În următorul sezon Pudil a jucat în 27 de meciuri de campionat. Într-un meci din Cupa UEFA împotriva lui Lille, Pudil i-a dat o pasă de gol lui Elianiv Barda, dar a primit un cartonaș roșu după ce a încasat două cartonașe galbene. În următorul sezon, Pudil a făcut parte din echipa lui Genk care a câștigat titlul pentru a doua oară.

El a petrecut trei sezoane și jumătate la belgian, după care a semnat un contrat cu Granada pe  cinci ani și jumătate în ianuarie 2012.

Cesena
După ce a semnat cu Granada, Pudil a fost imediat împrumutat la Cesena pentru returul sezonului 2011-2012. La 1 februarie 2012, Pudil și-a făcut debutul pentru echipa italiană jucând ca mijlocaș defensiv, într-un egal scor 0-0 împotriva lui Napoli. La optsprezece zile după ce a debutat, Pudil a marcat primul său gol într-o înfrângere cu 3-1 împotriva lui AC Milan. La 7 martie 2012, a luat două cartonașe galbene în două minute, la scorul de 0-0 împotriva Cataniei. La sfârșitul sezonului, Cesena a retrogradat în Serie B.

Watford
Pudil a fost împrumutat la Watford în sezonul 2012-2013, unde a jucat alături de colegul de la echipa națională Matěj Vydra. În pre-sezon, Pudil a jucat primul său meci într-un amical cu Tottenham Hotspur în meciul dedicat lui Lloyd Doyley, dar după ce a jucat cinci minute, a ieșit accidentat. A fost o accidentare ușoară din care și-a revenit repede. Pudil și-a făcut debutul pentru Watford, în al doilea meci al sezonului, în înfrângerea cu 1-0 împotriva lui Ipswich Town.

Jucând pe postul de fundaș stânga în șase meciuri, Pudil a fost folosit ca mijlocaș stânga, poziție din care a dat mai multe pase de gol La 23 octombrie 2012, Pudil a primit un cartonaș roșu într-o înfrângere cu 2-1 împotriva Cardiff City după ceea ce a fost considerat de arbitru drept un gest nesportiv făcut împotriva lui Craig Noone. După meci, Watford a atacat decizia, cu sprijinul lui Cardiff City și al lui Noone însuși. Suspendarea de trei meciuri a fost astfel redusă la una de către Federația Engleză de Fotbal. În primul meci din 2013, Pudil a marcat primul său gol pentru Watford într-o înfrângere cu 4-3 împotriva lui Charlton Athletic. Până la sfârșitul sezonului 2012-2013, Pudil a jucat 40 de meciuri în toate competițiile, iar la sfârșitul sezonului, Pudil s-a întors la Granada, după ce împrumutul lui la Watford s-a încheiat.

La 4 iulie 2013, Pudil a anunțat pe Twitter că a semnat cu Watford un contract de patru ani. Primul meci al lui Pudil după ce a semnat noul contract a fost cel din prima etapă cu Birmingham City, în care a intrat pe teren în locul lui Ikechi Anya în minutul 75, în timp ce primul gol marcat în acel sezon a fost cel din remiza scor 1-1 cu Charlton Athletic de pe 14 septembrie 2013.

Sheffield Wednesday
La 29 august 2015, Pudil a fost împrumutat timp de un an la Sheffield Wednesday. El a marcat primul gol pentru Sheffield Wednesday în victoria cu 3-1 cu Preston North End din 3 octombrie 2015. Pudil a fost achiziționat definitiv la 28 iulie 2016 pentru suma de 1.500.000 de lire sterline.  Sheffield i-a reziliat contractul la sfârșitul sezonului 2018-2019.

Cariera la națională
Pudil și-a reprezentat țara sa la categoriile de vârstă sub 19 ani și sub 21 de ani. El și-a făcut debutul la naționala mare în 2007, pentru care a marcat primul gol la 21 noiembrie 2007 într-o victorie cu 0-2 în deplasare împotriva Ciprului în calificările pentru Campionatul European din 2008. Pudil a fost făcut parte din echipa Cehiei care a participat la Campionatul European din 2016.

Referințe

Legături externe

 krcgenk.be

Fotbaliști ai Sheffield Wednesday FC
Fotbaliști ai Watford FC
Fotbaliști internaționali cehi
Fotbaliști cehi
Oameni în viață
Nașteri în 1985

Daniel Pudil


Wanita dan Satria (; ) é um filme dramático de 1941 dirigido por Rd Ariffien, sendo produzido na antiga colônia das Índias Orientais Neerlandesas – atual Indonésia. Foi produzido pelo estúdio Union Films, onde supõe-se ser uma obra perdida e é composto pelo elenco de atores Djoewariah, Ratna Djoewita, Hidajat, Z. Algadrie e Moesa. Em seu enredo, o mulherengo Soedrajat faz mal-uso de seu status para ter a confiança de várias mulheres, que ao final é punido por sua conduta. Ao geral, a película foi bem avaliada pela crítica com resenhistas destacando sua representação sobre os problemas femininos em uma sociedade muçulmana.

Enredo
Soedrajat faz mau uso de seu alto status social para ter a confiança de várias mulheres, ao mesmo tempo torna-se herdeiro da fortuna de seu tio, apesar deste ter um filho, o gentil e nobre Soelarsa. O tio fica desapontado com este último, ao qual considera Soedrajat um homem melhor. Considerando-se de classe alta, ele não está disposto a associar-se com pessoas de classes inferiores. Ao mesmo tempo, Soedrajat se apaixona por uma bela jovem, Koestijah. Enquanto, Soelarsa dirige um caminhão em direção à sua aldeia, o mesmo salva a vida de Koestijah onde ambos acabam por se apaixonar. Ao convencer o pai da moça, Soedrajat fica responsável pelo casamento dos dois.

Durante o matrimônio, é exposta a verdade acerca de Soedrajat. Tarmini, uma de suas antigas conquistas, diz aos convidados sobre a natureza do noivo. Com raiva, Soedrajat atira em Tarmini, que faz sua última confissão. Então, seu pai vinga-se de Soedrajat.

Produção
Ang Hock Liem foi o responsável pela produção de Wanita dan Satria para o estúdio Union Films. Sendo dirigido por Rd Ariffien, ex-teatrista e jornalista que havia feito sua estreia na direção em Harta Berdarah (1940). O roteiro ficou a cargo de Saeroen, ex-jornalista que trabalhava na Union.

O filme monocromático é protagonizado por Djoewariah, Ratna Djoewita, Hidajat, Z. Algadrie e Moesa. Este último era o mais experiente: atuava desde 1938, estando na Union desde 1940. Enquanto, Djoewariah estava na companhia desde a produção de Bajar dengan Djiwa (1940), já Ratna Djoewita e Hidajat não haviam atuado em nenhum filme antes de 1941.

Lançamento e recepção
O lançamento de Wanita dan Satria ocorreu durante o ano de 1941, no mês de agosto na cidade de Bandungue e em setembro em Surabaia, sendo livre para todas as idades. No mesmo ano, uma romantização da obra foi publicada pela Kolff-Buning, com sede em Joguejacarta. A fim de atrair intelectuais indonésios, a equipe de marketing enfatizou acerca da formação (não teatral) dos atores; intelligentsias possuíam respeito pelos atores do teatro tradicional.

Uma resenha do jornal Soerabaijasch Handelsblad, com sede em Surabaia, declarou que o filme "proporciona uma reprodução clara dos direitos precários das mulheres indonésias e motiva neutralidade de seus direitos na sociedade muçulmana". Uma outra resenha do mesmo jornal afirmou que o filme "é cativante do início ao fim", um que "o público de Surabaia certamente não deve perder".

Legado
Após Wanita dan Satria, a Union produziu mais dois filmes; nenhum deles dirigidos por Rd. Ariffien, que havia deixado a empresa. Seguidamente, Saeroen ausentou-se da companhia — sendo contratado pela Star Film. Djoewariah continuou atuando até a década de 1950, quando migrou para o teatro após uma série de papéis secundários. Ratna Djoewita e Hidajat não seguiram mais com a carreira.

Supõe-se que o filme esteja perdido; o antropólogo estadunidense Karl G. Heider afirma que todos os filmes indonésios produzidos antes de 1950 estão perdidos. No entanto, JB Kristanto do Katalog Film Indonesia () acredita que algumas películas estão disponíveis nos arquivos da Sinematek Indonesia, e Brian denota que várias produções japonesas encontram-se no Serviço Informativo do Governo da Holanda.

Obras citadas

Filmes das Índias Orientais Neerlandesas de 1941
Filmes de drama da década de 1940
Filmes em língua indonésia
Filmes em preto e branco
Filmes perdidos

Wanita dan Satria


هل المقصود:
 مدينة بالتي

انظر أيضا
 بلتي

صفحات توضيح أسماء أماكن

بالتي (توضيح)


Marquess of Tweeddale (sometimes spelled Tweedale) is a title of the Peerage of Scotland, created in 1694 for the 2nd Earl of Tweeddale. Lord Tweeddale holds the subsidiary titles of Earl of Tweeddale (created 1646), Earl of Gifford (1694), Viscount of Walden (1694), Lord Hay of Yester (1488), and Baron Tweeddale, of Yester in the County of Haddington (1881), all but the last in the Peerage of Scotland.  As Baron Tweeddale in the Peerage of the United Kingdom, Lord Tweeddale sat between 1881 and 1963 in the House of Lords. The Marquess's eldest son uses Viscount Walden as a courtesy title.

Lord Tweeddale also holds the title of Hereditary Chamberlain of Dunfermline.

The family seat was Yester House, near Gifford, East Lothian.

Lords Hay of Yester (1488)
John Hay, 1st Lord Hay of Yester (c. 1450–1508)
John Hay, 2nd Lord Hay of Yester (k. Battle of Flodden 1513)
John Hay, 3rd Lord Hay of Yester (d. 1543)
John Hay, 4th Lord Hay of Yester (d. 1557)
William Hay, 5th Lord Hay of Yester (d. 1586)
William Hay, 6th Lord Hay of Yester (d. 1591)
James Hay, 7th Lord Hay of Yester (d. 1609)
John Hay, 8th Lord Hay of Yester (1593–1653) (created Earl of Tweeddale in 1646)

Earls of Tweeddale (1646)
John Hay, 1st Earl of Tweeddale (1593–1653)
John Hay, 2nd Earl of Tweeddale (1626–1697) (created Marquess of Tweeddale in 1694)

Marquesses of Tweeddale (1694)
John Hay, 1st Marquess of Tweeddale, 2nd Earl of Tweeddale, 1st Earl of Gifford, 1st Viscount Walden (1626–1697)
John Hay, 2nd Marquess of Tweeddale, 3rd Earl of Tweeddale, 2nd Earl of Gifford, 2nd Viscount Walden (1645–1713)
Charles Hay, 3rd Marquess of Tweeddale, 4th Earl of Tweeddale, 3rd Earl of Gifford, 3rd Viscount Walden (1670–1715)
John Hay, 4th Marquess of Tweeddale, 5th Earl of Tweeddale, 4th Earl of Gifford, 4th Viscount Walden (1695–1762)
George Hay, 5th Marquess of Tweeddale, 6th Earl of Tweeddale, 5th Earl of Gifford, 5th Viscount Walden (1758–1770)
George Hay, 6th Marquess of Tweeddale, 7th Earl of Tweeddale, 6th Earl of Gifford, 6th Viscount Walden (1700–1787)
George Hay, 7th Marquess of Tweeddale, 8th Earl of Tweeddale, 7th Earl of Gifford, 7th Viscount Walden (1753–1804)
George Hay, 8th Marquess of Tweeddale, 9th Earl of Tweeddale, 8th Earl of Gifford, 8th Viscount Walden (1787–1876)
Arthur Hay, 9th Marquess of Tweeddale, 10th Earl of Tweeddale, 9th Earl of Gifford, 9th Viscount Walden (1824–1878)
William Montagu Hay, 10th Marquess of Tweeddale, 11th Earl of Tweeddale, 10th Earl of Gifford, 10th Viscount Walden, 1st Baron Tweeddale (1826–1911)
William George Montagu Hay, 11th Marquess of Tweeddale, 12th Earl of Tweeddale, 11th Earl of Gifford, 11th Viscount Walden, 2nd Baron Tweeddale  (1884–1967)
David George Montagu Hay, 12th Marquess of Tweeddale, 13th Earl of Tweeddale, 12th Earl of Gifford, 12th Viscount Walden, 3rd Baron Tweeddale (1921–1979)
Edward Douglas John Hay, 13th Marquess of Tweeddale, 14th Earl of Tweeddale, 13th Earl of Gifford, 13th Viscount Walden, 4th Baron Tweeddale (1947–2005)
Charles David Montagu Hay, 14th Marquess of Tweeddale, 15th Earl of Tweeddale, 14th Earl of Gifford, 14th Viscount Walden, 5th Baron Tweeddale (b. 1947)

Present peer
Charles David Montagu Hay, 14th Marquess of Tweeddale (born 6 August 1947) is the son of the 12th Marquess and his wife Sonia Mary Peake, daughter of Osbert Peake, 1st Viscount Ingleby and Lady Joan Rachel de Vere Capell. He was educated at Milton Abbey School and Trinity College, Oxford. In 2003 he was living at 336a Gilmerton Road, Edinburgh. On 1 February 2005 he succeeded as Marquess of Tweeddale (1694), Earl of Tweeddale (1646), Baron Tweeddale of Yester (1881), Earl of Gifford (1694), Viscount of Walden (1694), and Lord Hay of Yester (1488).

The heir presumptive is the present holder's brother Lord Alistair Hay (b. 1955), whose heir presumptive is his half-brother Lord Andrew Arthur George Hay (b. 1959), whose heir apparent is his son Angus David George Hay (b. 1991).

Coat of Arms

Family tree

See also
Clan Hay
Yester House

References

Further reading
 .  Online at electricscotland.com.
 .  (Online at Exact Editions and Credo Reference. Subscription or library card required.)

External links

Marquessates in the Peerage of Scotland
Clan Hay
1694 establishments in Scotland
Noble titles created in 1694

Marquess of Tweeddale


Destruction, Alman Thrash Metal topluluğu.
Grup, 1982 yılında Almanya'nın Lörrach şehrinde kuruldu. İlk demolarını 1984 yılında Bestial Invasion of Hell adıyla piyasaya sürdüler. Kreator, Sodom ve Tankard gruplarıyla beraber ''Büyük Teutonic 4(The Big Teutonic Four)''den biridir.

Grup üyeleri

Şu anki üyeler
 Vokaller, bas gitar: Schmier (1983-1989, 1999-)
 Gitarlar: Mike Sifringer (1983-)
 Davul: Marc Reign (2001-)

Önceki üyeler
 Vokaller: Thomas Rosenmerkel (1993-1999)
 Gitarlar: Harry Wilkens (1983-1989)
 Gitarlar: Michael "Ano" Piranio (1993-1999)
 Bas gitar: Christian Engler
 Davul: Tommy Sandmann (1983-1987)
 Davul: Oliver "Olly" Kaiser (1987-1999)
 Davul: Sven Vormann (1999-2001)

Albümleri
 Sentence Of Death (1984)

Total Disaster
Black Mass
Mad Butcher
Satans Vengeance
Devils Soldiers
 Infernal Overkill (1985)

Invincible Force
Death Trap
The Ritual
Tormentor
Bestial Invasion
Thrash Attack
Antichrist
Black Death
 Eternal Devastation (1986)

Curse The Gods
Confound Games
Life Without Sense
United By Hatred
Eternal Ban
Upcoming Devastation
Confused Mind
 Mad Butcher (1987 MCD)

Mad Butcher
The Damned
Reject Emotions
The Last Judgement
 Release From Agony (1988)

Beyond Eternity
Release From Agony
Dissatisfied Existence
Sign Of Fear
Unconscious Ruins
Incriminated
Our Oppression
Survive To Die
 Cracked Brain (1990)

Cracked Brain
Frustrated
Sed
Time Must End
My Sharona
Rippin' You Off Blind
Die A Day Before You're Born
No Need To Justify
When Your Mind Was Free
 The Least Successful Human Cannonbal (1998)
Formless, Faceless, Nameless
Tick On A Tree
263 Dead Popes
Cellar Soul
God Gifted
Autoaggression
Hofffmannn's Helll
Brother Of Cain
A Fake Transition
Continental Drift I
Continental Drift II
 All Hell Breaks Loose (2000)

Intro
The Final Curtain
Machinery Of Lies
Tears of Blood
Devastation Of Your Soul
The Butcher Strikes Back
World Domination of Pain
X-treme Measures
All Hell Breaks Loose
Total Desaster 2000
Visual Prostitution
Kingdom of Damnation
Whiplash
 The Antichrist (2001)

Thrash 'Til Death
Nailed To The Cross
Dictators Of Cruelty
Bullets From Hell
Strangulated Pride
Meet Your Destiny
Creations Of The Underworld
Godfather Of Slander
Let Your Mind Rot
The Heretic
Fuck The U.S.A.
 Metal Discharge (2003)

The Ravenous Beast
Metal Discharge
Ripping The Flesh Apart
Fear Of The Moment
Mortal Remains
Desecrators Of The New Age
Historical Force Feed
Savage Symphony Of Terror
Made To Be Broken
Vendetta
 Inventor Of Evil (2005)

Soul Collector
The Defiance Will Remain
The Alliance Of Hellhoundz
No Mans Land
The Calm Before The Storm
The Chosen Ones
Dealer Of Hostility
Under Surveillance
Seeds Of Hate
Twist Of Fate
Killing Machine
Memories Of Nothingness
 D.E.V.O.L.U.T.I.O.N. (2008)
D.evolution
E.levator to Hell
V.icious Circle - The 7 Deadly Sins
O.ffenders of the Throne
L.ast Desperate Scream
U.rge (The Greed of Gain)
T.he Violation of Mortality
I.nner Indulgence
O.dyssey of Frustration
N.o One Shall Survive
 Day Of Reckoning (2011)
The Price
Hate Is My Fuel
Armageddonizer
Devil's Advocate
Day Of Reckoning
Sorcerer Of Black Magic
Misfit
The Demon Is God
Church Of Disgust
Destroyer Or Creator
Sheep Of The Regime
Stand Up And Shout
 Spiritual Genocide (2012)
Exordium
Cyanide
Spiritual Genocide
Renegades
City Of Doom
No Signs Of Repentance
To Dust You Will Decay
Legacy Of The Past (ft. Gerre, Angelripper)
Carnivore
Riot Squad
Under Violent Sledge

Dış bağlantılar
 Grubun Resmi Websitesi

Alman thrash metal grupları
1982'de kurulan müzik grupları

Destruction


Hiroki Iizuka (født 4. april 1978) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Montedio Yamagata.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hiroki Iizuka


Parcul Rozacrucian este sediul Marii Loji de limba engleză pentru Americi a Anticului și Mistic Ordin al Roza-Crucii, situat în localitatea San Jose, California. Parcul ocupă o zonă de mărimea unui cartier urban și include Muzeul Egiptean Rozacrucian, clădirea administrativă a Ordinului, Planetariumul Rozacrucian, Grădina Rozacruciană a Păcii, Biblioteca de Cercetare Rozacruciană, Marele Templu, o fântână centrală și grădini. Cu excepția planetariumului, toate clădirile din Parcul Rozacrucian au exterioarele construite într-un stil arhitectural inspirat din cel tradițional al Egiptului antic. În parc se mai găsește Altarul lui Akhenaton (denumit după faraonul Akhenaton din Dinastia a XVIII-a), unde este depusă cenușa fondatorului AMORC Harvey Spencer Lewis, precum și a altor foști conducători ai ordinului. Printre ultimele construcții din Parc, se regăsește Grădina Păcii, inaugurată în anul 2004 de către Imperatorul Rozacrucian Christian Bernard. În recunoașterea denumirii, alături de Biblioteca de Cercetare din parc, se află și o grădină cu roze. Ca un tribut adus susținerii rădăcinilor egiptene ale tradiției Ordinului, peisajul mai cuprinde și plantele cyperus papyrus.

Galerie foto
Fotografie din interiorul Parcului Rozacrucian.

Vezi și
 Ezoterism

Legături externe
 Descrierea oficială a Parcului Rozacrucian și a clădirilor din acesta (în limba engleză)
 Portalul AMORC

Rozacrucianism
Parcuri din statul California

Parcul Rozacrucian


An Dimeria jainii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Sreek., V.J.Nair ngan N.Chandrasekharan Nair. An Dimeria jainii in nahilalakip ha genus nga Dimeria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dimeria

Dimeria jainii


Burwell Clark Ritter (* 6. Januar 1810 bei Russellville, Barren County, Kentucky; † 1. Oktober 1880 in Hopkinsville, Kentucky) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1865 und 1867 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Burwell Ritter genoss nur eine eingeschränkte Schulausbildung. Später wurde er Mitglied der Demokratischen Partei. Zwischen 1842 und 1850 war er Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Kentucky. Bei den Kongresswahlen des Jahres 1864 wurde er im zweiten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1865 die Nachfolge von George Helm Yeaman antrat. Da er im Jahr 1866 auf eine erneute Kandidatur verzichtete, konnte er bis zum 3. März 1867 nur eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. In dieser Zeit endete der Bürgerkrieg. Außerdem wurde der 13. Verfassungszusatz verabschiedet, der die Sklaverei verbot. Seit 1865 war die Arbeit des Kongresses von den Spannungen zwischen der Republikanischen Partei und Präsident Andrew Johnson überschattet, die in einem nur knapp gescheiterten Amtsenthebungsverfahren gipfelten.

Nach dem Ende seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus betätigte sich Burwell Ritter in der Landwirtschaft. Er starb am 1. Oktober 1880 in Hopkinsville, wo er auch beigesetzt wurde. Sein Neffe Walter Evans (1842–1923) vertrat den Staat Kentucky zwischen 1895 und 1899 ebenfalls im Kongress.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1810
Gestorben 1880
Mann

Burwell C. Ritter


An Rytidosperma fortunae-hibernae in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Stephen Andrew Renvoize, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Henry Eamonn Connor och Elizabeth Edgar. An Rytidosperma fortunae-hibernae in nahilalakip ha genus nga Rytidosperma, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rytidosperma

Rytidosperma fortunae-hibernae


10784 Noailles este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
10784 Noailles este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul La Silla de Eric Walter Elst. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,62 ua, o excentricitate de 0,04 și o înclinație de 15,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 10001-11000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

10784 Noailles


Serguéi Anatólievich Kuriojin, conocido como Serguéi Kuriokhin por la transliteración inglesa, , (Leningrado 16 de junio de 1954 - 9 de julio de 1996) fue un actor, pianista, compositor de bandas sonoras, y escritor ruso de jazz fusión.

Biografía

Kuriojin comenzó tocando el piano y los teclados en una banda escolar de Leningrado. Después de tocar con bandas profesionales tanto de jazz como de rock, Kuriojin estuvo algunas temporadas actuando en teatro, y llegó a convertirse en uno de los rostros más populares de Rusia en la década 1980-1990. En los últimos años de su vida, se desarrolló como compositor de bandas sonoras experimentales y actor. Fuera de Rusia fue conocido como intérprete de jazz, tanto por su grabaciones ―editadas en Reino Unido a partir de 1981 en el sello Leo Records― como por sus conciertos con el "Ensemble Pop-Mekhanika" y sus happenings, llamados igualemnte Pop Mekhanika. Ha contribuido igualmente en un gran número de álbumes(por ejemplo, Triangle, Taboo y Radio Africa) de la famosa banda rusa de rock, Aquarium.

Su trabajo cinematográfico, incluye su participación como actor y autor de la música, en Two Captains II (Два капитана II), un seudodocumental cómico sobre la Segunda Guerra Mundial. compuso también la banda sonora de la película rusa de terror, The designer (), y llevó el papel principal en la película sobre la mafia local, Lokh pobeditel vody.

Durante los años 1990, Kuriojin fue miembro del "St. Petersburg City Council for Culture and Tourism". Murió de una rara enfermedad, el sarcoma cardíaco, a los 42 años, en 1996, y fue enterrado en el cementerio de Komarovo cerca de la tumba de Anna Akhmatova. El "Saint-Petersburg Annual International Music Festival" se ha denominado tras su muerte SKIF (Sergey Kuryokhin International Festival). En 2004, la Sergey Kuryokhin Foundation and Kuryokhin Center" estableció un premio anual en el campo del arte moderno.

Discografía

 1981: The Ways of Freedom (Пути Свободы).
 1988: Tragedy in Rock (Трагедия в стиле РОК).
 1989: Mr. Designer (Господин оформитель).
 1989: Popular Science (Популярная наука) con Henry Kaiser
 1991: Album for Children (Детский альбом).
 1991: Opera for the Rich (Опера богатых).
 1991: Some combinations of fingers and passion.
 1994: Sparrow Oratorium/Four Seasons (Воробьиная оратория).
 1996: Friends Afar (Sound Wave Records) con Kenny Millions
 1996: Dear John Cage (Long Arm Records) con Kenny Millions

Otros trabajos
 1990: Buster's Bedroom.
 1994: Música para la representación de la obra de Chéjov, Chaika (La gaviota).
 2007: Música para la serie de TV, Anna Karénina.

Referencias

Este artículo está traducido, en su versión inicial, de Wikipedia en inglés

Enlaces externos
 (en inglés) Biografía
Pequeña biografía
Discografía completa en la Russian Association of Independent Genres

Pianistas de jazz
Músicos de jazz-rock
Músicos de jazz moderno
Compositores de Rusia
Compositores de bandas sonoras
Fallecidos por cáncer en Rusia
Fallecidos en San Petersburgo

Serguéi Kuriojin


Ağaçlı, Adana ilinin Ceyhan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Eski adı Anavarza ya da Çeçen Anavarza olarak geçmektedir. Köy ilk kurulduğunda bu ad Çeçenler tarafından konulmuştur. Daha sonra mahalleden göçler olmuş ve köy giderek küçülmüştür. Köy cumhuriyetin ilk yıllarından itibaren, Ağaçlı adını almadan önce "Çeçen Köyü" olarak bilinirdi. Köy günümüzde Ağaçlı ismiyle köy statüsünü sürdürmektedir.

Coğrafya ve ulaşım
Adana il merkezine 80 km Ceyhan ilçesine 35 km mesafededir.

Nüfus

Altyapı bilgileri

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Yerelnet

Ceyhan'ın mahalleleri

Ağaçlı, Ceyhan


Anu Malik (2 de noviembre de 1960) es un cantante, compositor y director musical de Bollywood de nacionalidad india. Ha compuesto muchas canciones durante dos décadas. Ha cosechado grandes éxitos con sus canciones para películas: Baazigar (1993), Akele Hum Tum Akele (1996), Kareeb (1997), Frontera (1997), Refugiados (2000), Fiza (2000), Ashoka (2001), AKS (2001), Filhal (2002), LOC Kargil (2003), Main Hoon Na (2004), Asesinato (2004).

También ha interpretado algunas canciones para otros filmes. Se le conoce como uno de los artistas más versátiles y uno de los directores más destacados de la música india por su estilo de componer y escribir temas musicales dirigidos al cine.

Ha ganado dos premios como Mejor Director Musical (Main Hoon Na (2004), Baazigar (1993)) y el Premio Nacional de Cine como Mejor Director Musical en el año 2000 para los Refugiados del cine.

Premios
Anu Malik ha ganado varios premios durante su carrera musical, incluyendo tres Premios Filmfare, una Star Award de pantalla, Zee Cine Premio al Mejor Director Music, Premio Nacional de Cine a la Mejor Dirección Música , el prestigioso Premio de Asha Bhosle y muchos otros.

 1994 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Baazigar
 2000 - premio Filmfare Especial del Jurado - contribución sobresaliente en la música
 2005 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Main Hoon Na
 2005 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Main Hoon Na
 2005 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - Main Hoon Na
 2001 - Premio Nacional de Cine a la Mejor Dirección Music - Refugiados
 2010 - Premio Indio Telley - contribución sobresaliente en la música

Nominaciones

Internacional de Cine de la India Premios de la Academia
 2005 - Premio al Mejor Director IIFA Music - [Asesinato [(película) | Asesinato]]
 2005 - Premio al Mejor Director IIFA Music - Main Hoon Na
 2001 - Premio al Mejor Director IIFA Music - Fiza
 2001 - Premio al Mejor Director IIFA Music - Josh

Premios Filmfare
 1985 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Sohni Mahiwal (1984)
 1996 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Akele Hum Tum Akele
 1998 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Frontera
 1999 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Soldado
 2000 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Biwi N º 1
 2000 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Haseena Maan Jaayegi
 2001 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Josh
 2001 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Fiza
 2002 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Mujhe Kuch Kehna Hai
 2004 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - LOC: Kargil
 2005 - Filmfare Premio al Mejor Director Musical - Asesinato

Estrellas Premio del Director de la Mejor Música
 2000 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Biwi N º 1
 2001 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Refugiados
 2001 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Fiza
 2002 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Asoka
 2004 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - LOC: Kargil
 2005 - Premio Estrella de pantalla para el mejor director de música - Mujhse Shaadi Karogi

Zee Cine Premio al Mejor Director Música
 2000 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - Biwi N º 1
 2001 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - Refugiados
 2001 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - Fiza
 2002 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - Asoka
 2004 - Zee Cine Premio al Mejor Director Music - LOC: Kargil

Discografía

Enlaces externos
 Lyrics of songs composed by Anu Malik
 Rest Of Anu Malik Filmography
 They wanted Anu Malik for Kambakkht Ishq

Cantautores de India
Compositores de India
Nacidos en Bombay

Anu Malik


Wingham (2016 census population 2,934) is a community located in the municipality of North Huron, Ontario, Canada, which is located in Huron County. Wingham became part of North Huron in 2001 when the Ontario government imposed amalgamation on the former township of East Wawanosh, the village of Blyth, and the town of Wingham.

Wingham is located at the intersection of County Roads 4 and 86.  Most of Wingham is located between County Road 86 to the south and the Maitland River to the north.

History
The original survey for Wingham was conducted in 1854, with 1,000 acres dedicated to the community north of what is now Highway 86 and Highway 4. The initial townsite was oriented around the Maitland River, with the assumption that its water power and transportation opportunities would make it the focal point for development. Indeed, when a basic settlement formed, it was around an early saw and shingle mill. The form of the settlement soon changed, however, when the proposed Canada North-West Railway line was surveyed to the south of the village in 1858. In anticipation of the arrival of the railway, Wingham developed into two distinct areas: an older, "stagnant" Lower Wingham which comprised the initial settlement, as well as a more dynamic Upper Wingham located near the proposed railway line. It would be over a decade until the railway finally did arrive, but in the meantime, the town had developed a number of typical pioneer industries, including a woollen mill, a tannery, and a foundry. An upper dam site was established, where a new flour mill and sawmill were constructed. During the 1860s, the main commercial thoroughfare was Victoria Street. However, the commercial centre of the settlement gradually shifted to Josephine Street by the 1870s, especially after the arrival of the Wellington, Grey and Bruce Railway in 1872.

Indeed, when Wingham was incorporated as a village in 1874, its boundaries only included Upper Wingham, whose population at the time was 726; Lower Wingham, whose population was around 500, remained a part of the Township of Turnberry. The community was incorporated as a town in 1879, and the town hall was constructed and opened in 1890. The community's post office was built across the street and opened in 1907. Multiple-unit business buildings were constructed from 1878 to 1892, lining the town's main street. The community's hospital, serving Wingham and surrounding areas, dates back to 1906.

Well-known products created from Wingham businesses included:
 Hardwood chairs manufactured by Conestoga Chair Company, which opened in 1898
 Wooden doors, constructed by Lloyd-Truax. Doormaking began in Wingham in 1888 by Charles Lloyd
 Milk, processed by Sunrise Dairy, which opened in 1928

By 1910, the town's population was 2,500. Furniture manufacturing had become the town's primary export industry. This would last through much of the 20th century, with furniture, prefabricated housing, and other skilled woodworking remaining significant. There was a "brief flurry of development" in the 1950s and 1960s, and in 1981 the population stood at 2,897. The end of rail freight service to the town spelled the end for much of its woodworking industry, with many of its furniture factories closing following the end of service.

Railway history
Wingham has a "complex railway history" as noted in a Historic Sites and Monuments Board of Canada report. The first railway to arrive was the Wellington, Grey and Bruce Railway (WG&B), by then a subsidiary of the Great Western Railway. The WG&B was initially known as the Canada North-West Railway (CNWR) With work finishing up in 1871 on the WG&B mainline running between Guelph and Southampton, permission was granted for a "Southern Extension" to Kincardine, branching off from the mainline at Palmerston. This branch line would ultimately be routed through Listowel, Brussels, Wingham, Lucknow, and Ripley on its way to Kincardine. This led to the construction of Wingham's first railway station in 1872.

The second railway to arrive in Wingham was the London, Huron and Bruce Railway (LH&B) in December 1875. The LH&B was the brainchild of the first reeve of Blyth, Patrick Kelly, who promoted it heavily. It was originally intended for Blyth to be the northern terminus; however, several communities to the north, including Wingham, offered considerable subsidies for an extension, so the line was eventually terminated at a wye junction  east of Wingham. The two railways would share the original Wingham station, which functioned as a union station. Terminal facilities were built in the town after the arrival of the LH&B, which included a two-stall enginehouse, a carpenter's shop, a snowplow shed, coal facilities, and a bunkhouse.

The third and final railway to arrive was the Canadian Pacific Railway (CPR). It had taken over the Toronto, Grey and Bruce Railway, whose abortive Kincardine branch had been terminated in Teeswater in 1874 due to competition from the WG&B. In 1885, the CPR announced that a stagecoach service would connect Wingham with a point on the Teeswater line known as Glenannon (or Glenannan), where a small station was built. In 1887, Canadian Pacific built a  spur line to Wingham from a wye connection at Glenannon, giving Wingham a direct CPR connection, along with its second railway station. The arrival of the CPR ignited a competition between it and the Grand Trunk, which renovated its existing station and maintained competitive freight rates to the town. This was followed by the construction of a new, more substantial Grand Trunk station in 1905–06. The Grand Trunk was amalgamated into the Canadian National Railways system in 1923. The former WG&B line became known as the CN Kincardine Subdivision, while the LH&B line became known as the CN Exeter Subdivision.

In 1941, the London, Huron and Bruce line was abandoned north of Clinton Junction on the CN Goderich Subdivision, cutting off Wingham's southern connection to London. CN passenger service to the town ended in 1973. This was soon followed by the end of activity on the Canadian Pacific line, which was built with lightweight rail and had suffered washouts in the 1950s; the last CP freight customer, Wingham's Premium Forest Products, switched to CN in 1983 after CP built an industrial spur to connect it to CN's Kincardine Subdivision. In the same year, CN abandoned the section of its only remaining line from Wingham to Kincardine, leaving Wingham as the terminus. The Canadian Pacific line was finally formally abandoned in 1988, and the CN line was abandoned in 1991, almost 120 years after it had first arrived and transformed the area.

Business and industry

Wingham has a number of manufacturing businesses, and a variety of retail and service businesses. Wingham supports two grocery stores, and a main street with retail stores and restaurants. The town has branches of the Bank of Montreal, CIBC, and TD Canada Trust banks, and a branch of Libro Financial Group credit union.

The industries with a presence in the town include:

 Wescast Industries, three manufacturing facilities for this auto-part producer.
 BI-AX International produces plastic film for use in food packaging and industry.
 Royal Homes is a manufacturer of pre-fabricated homes.
 Britespan Building Systems Inc. is a manufacturer of fabric covered steel structure buildings.

Radio and television
Wingham was one of the first towns in Ontario to have a community radio station, with W.T. Cruickshank founding CKNX Broadcasting Ltd in 1926.

Wingham has three radio stations: CKNX 920, CKNX-FM 101.7, and Classic Rock 94.5, all owned by Blackburn Radio. There is also a television station CKNX channel 8, owned by CTVglobemedia. It rebroadcasts the master signal of CFPL-TV from London, with the exception of local advertising. CKNX became a rebroadcaster of CFPL London on August 31, 2009.

On April 9, 2007, it was announced that Rogers Communications had filed with the Canadian Radio-television and Telecommunications Commission to purchase all of the A-Channel stations, including CFPL, CKNX, CKX-TV, Access Alberta and several cable channels that were for sale by CHUM Limited in the wake of CTVglobemedia's acquisition of the CHUM group. CTV said it would not renew the licence for CKNX-TV in Wingham upon expiration at the end of August 2009. On May 1, 2009, Shaw Communications offered to buy the station for $1 from CTV (along with other underperforming stations in Brandon and Windsor), but scuttled the deal two months later. CKNX closed down as a separate station on August 31, 2009.  Its transmitter remains in operation as an analogue rebroadcaster of CFPL-DT in London.

Wingham was also served by a CBC English TV station (Channel 45), which re-transmitted CBLT-TV Toronto via CBLN-TV London.  This transmitter, along with CBC/Radio-Canada's other remaining analog transmitters, was shut down permanently on July 31, 2012, leaving over-the-air viewers in the area with no free CBC television service.

Education
Public education is managed by the Avon Maitland District School Board, which oversees the following schools:
 F. E. Madill Secondary School is located in Wingham. Approximately 800 students from grades 7-12 attend; most are bused in from the surrounding area. Madill is known for its Senior Boys' Basketball team and its Track and Field team.
 Maitland River Elementary School is located in Wingham beside F.E. Madill Secondary School. Approximately 400-500 students attend from Junior Kindergarten to Grade 6.
The former Wingham Public School educated thousands of children on John Street, but was closed in 2013.

Catholic education is managed by the Huron-Perth Catholic District School Board.  It has one elementary school, Sacred Heart School, located in the town's east end.

Transportation
Wingham is located to the north of County Road 86 which connects to Kitchener-Waterloo to the east. The main thoroughfare is County Road 4, called Josephine Street within Wingham, which connects to London, Ontario to the south.

Wingham/Richard W. LeVan Aerodrome is a general aviation airport to the southeast of Wingham with fuel services and private hangars.

Wingham was served by scheduled bus service to London, Owen Sound, and Stratford until 2013, when provider Aboutown entered receivership.

Attractions

The North Huron Museum provides an overview of the history of the Township of North Huron beginning in the Paleolithic era and continuing into modern times.

Notable people
Dave Farrish - NHL hockey player and current assistant coach of the Colorado Avalanche
Honoré Jackson - A leader of the North-West Rebellion
Andrew Kaufman - Writer/film director, raised in Wingham
Bob McDonald - Science journalist; Officer of the Order of Canada, raised in Wingham
Alice Munro - 2013 Nobel Prize laureate for literature, short story author, born in and wrote about Wingham
George Agnew Reid - Artist, raised near Wingham.
Caroline Wellwood, nurse missionary in China, raised in Wingham
Doug Wood - Canadian record holder in pole vault, raised in Wingham

Politicians
William Aberhart - Premier of Alberta, 1935-1943. Taught public school in Wingham.
Murray Elston - Ontario MPP, 1981-1994. Born in Wingham.
George Johnston - Alberta MLA and Speaker, 1921-1936. Born in Wingham.
Robert Mooney - Manitoba MLA, 1922-1953. Born in Wingham.
George Spotton - MP, 1927-1935. Wingham businessman.
Robert Weir - MP, Minister of Agriculture, 1930-. Born in Wingham.

Notes

References

External links

North Huron Museum
Wingham Advance-Times

Communities in Huron County, Ontario
Former towns in Ontario
Populated places disestablished in 2001

Wingham, Ontario


Lola Sanjuán Jurado, née le  à Séville, est une femme d'affaires espagnole et une dirigeante féministe impliquée dans l'économie sociale et le mouvement coopératif andalou. Elle a milité dans la défense des droits des femmes en matière d'égalité de chances. Entre 2009 et 2018 elle a été présidente de AMECOOP, Association d'entreprise des femmes des coopératives d'Andalousie, ainsi que vice-présidente de CEPES-Andalucía (organisation d'entreprises dans CEPE), conseillère de FAECTA et secrétaire de FEMPES. Elle a fait partie du comité technique du Troisième Secteur à l'Union Européenne, elle a été patronne de la Fondation École andalouse d'économie sociale, membre du Conseil permanent du Conseil Andalou de Participation des Femmes et membre du Conseil Andalou d'Établissements d'Économie sociale. Lola Sanjuán est aussi participante et conférencière dans divers forums et professeure invitée dans des universités.

Trajectoire
Elle a étudié la spécialisation en droit public à l'université de Séville et sciences politiques à l'UNED. Elle est devenue experte en Communication Politique et Sociale ainsi, qu'en Genre et en Gestion de l'entreprise depuis l'économie sociale. Outre, sa formation en marques d'entreprises et en gestion publique, elle s'est également formée aux questions de genre, depuis les politiques d'intervention contre la violence envers les femmes jusqu'à l'utilisation du langage, en passant par les plans d'égalité dans les entreprises et l'administration publique, l'analyse de l'image des femmes, l'autonomisation des femmes et l'écart hommes-femmes 2.0.

Elle a travaillé comme consultante auprès de bureaux institutionnels : Tourisme, Commerce et Sport, Parlement de l'Andalousie, Environnement et Égalité de différentes administrations, en forgeant des marques d'entreprise et en gérant des agendas publics.

En 2005 elle a cofondé la coopérative de travail associée, CKL Communications, dont elle est la directrice exécutive, une entreprise spécialisée dans la communication et la stratégie avec une implantation en Andalousie et à Madrid, avec des lignes spécifiques dans les projets européens, la communication dans les environnements numériques, le tourisme, l ́environnement et le genre.

En 2009, elle a été élue présidente de l'Association des femmes chefs d'entreprises coopératives d'Andalousie (AMECOOP), organisation commerciale qui regroupe des femmes de coopératives de travail associé en Andalousie. Ensuite, elle a également occupé de diverses fonctions dans des organisations d'entreprises de l'économie sociale : elle a été directrice de « FAECTA », vice-présidente de « CEPES-Andalousie », secrétaire de « FEMPES » et conseillère du Troisième secteur dans l'UE. Elle a essayé de rendre visible dans les médias l'importance de l'économie sociale, du mouvement coopératif comme modèle économique viable et le rôle des femmes dans le développement économique durable.

En 2011, AMECOOP a été invitée pour la première fois au Parlement de l'Andalousie pour présenter la position des femmes membres des coopératives andalouses en reconnaissance de leur travail et de leur représentativité. Postérieurement, Lola Sanjuán y est allée avec les propositions de AMECOOP pour contribuer à l ́amélioration de diverses lois andalouses.

Elle a fait partie du jury de plusieurs prix tels que les Prix « Meridiana en faveur de l'égalité », le Prix Arc -en-ciel au Cooperativismo ou le Prix au Volontariat en Andalousie.

Depuis 2012, elle collabore à divers émissions de Chaîne Sud Radio telles que « La Hora de Andalucía, La Hora Sur Noche »et rédige des articles d'opinion pour la presse écrite. Depuis 2019, elle collabore à la table d'opinion de l'émission Acento Andaluz sur la chaîne de télévision 7tv l'Andalousie.

En 2013, elle a fait partie de la direction de l'Assemblée de femmes journalistes de Séville (AMPS), crée en 2008, et appartient à l ́Association de journalistes de Séville (APS).

Elle donne des conférences dans différents forums et événements. Elle collabore avec l'École d'économie sociale, avec différentes universités et est professeure invitée dans le Master Universitaire de genre et égalité de l ́Université Pablo de Olavide. Elle y réfléchit sur la communication. l'économie sociale, le leadership féminin et brèche de genre, des sujets qu'elle a publiés individuellement et dans des éditions collectives.

En 2015, elle a été  dans la catégorie du patronat en Espagne, la première femme dans ce ranking. En 2016, elle a été élue par le mouvement associatif féminin andalou pour être membredu Conseil Permanent du Conseil Andalou de Participation des Femmes, et en 2018 , elle a fait partie du premier Conseil andalou d ́Établissements d'économie sociale, crée cette année-là.

En , avec Gisela Wild elle a rejoint le Conseil consultatif mondial de She-COOP, mouvement mondial féministe d'entraide économique et sociale qui promeut activement la participation des femmes dans les entreprises coopératives où participent aussi comme expertes Millie Moisan, Serife Korucan et Chris Herries (jusqu 'à à son décès en 2020).

À la suite de la pandémie de Covid-19 (pandemia de COVID-19) avec d'autres expertes, elle s'est centrée sur l'économie féministe pour le changement de modèle productif et la récupération après la crise sanitaire et économique à échelle mondiale.

Coopérative et économie sociale
Dans sa proposition du mouvement coopératif et l'économie sociale, elle propose la valeur de l'équipe dans l'entreprise et soutient que l'équation du succès doit être liée à la productivité sociale, où l'objectif est un équilibre entre le profit de l'entreprise et le bonheur du personnel qui la forme, une philosophie qui rassemble les valeurs et les principes du coopératisme.

Enfin, elle défend la  (glocalización) comprise comme la création de richesses et d'emplois sur le territoire et la durabilité des circuits de développement de proximité dans un monde global et considère -indispensable la défense des droits des femmes dans tous les domaines, des droits humains les plus essentiels jusqu ́à ceux qui reconnaissent la présence et la voix des femmes dans les espaces de pouvoir et de la prise de décisions.  Les femmes dans l 'économie et les entreprises sont la clé d'évolution, en développant un modèle qui place les personnes avant le capital, en intégrant l ́égalité comme l'une de ses valeurs essentielles

 2008. #Prix Emilio Castelar
 2010. Je décerne un prix Chef d'entreprise Mercadeando, 2010. Députations Provinciales de l'Andalousie
 2012. #Prix Meridiana à l'organisation par la défense des intérêts des femmes dans le milieu économique qu'attribue l'Institut Andalou de la Femme.
 2013. #Prix Séville Jeune de Médias, 2013. Institut Andalou de la Juventud
 2018. Je décerne un prix Lutteuse 2018, accordé par UGT l'Andalousie.
 2018. Nominée Candidate à Top 100 Femmes Leaders de l'Espagne.

Notes et références

Liens externes
 CKL Communications S. Coop. And.
 Monitoreo Et bonnes pratiques de leaderships réussis de femmes. Fédération Andalouse d'Entreprises Coopérative de Travail Associé (FAECTA). 2014.
 Femmes cooperativistas. Revue d'Économie Sociale et Solidaire. n.º 5, 2015. Institut de Statistique et Cartografía de l'Andalousie. Cabinet d'Économie, Innovation, Science et Emploi de la Junte de l'Andalousie. pag.179-184.

Naissance à Séville
Étudiant de l'université nationale d'enseignement à distance

Lola Sanjuán


Juvenil Reyes ist ein äquatorialguineischer Fußballverein aus Bata.

Geschichte
 Der Verein feierte seine größten Erfolge Mitte der 80er Jahre, als man zweimal an dem African Cup of Champions Clubs teilnahm, da der Meister CD Elá Nguema auf die Teilnahme verzichtete. 1987 kam der Verein kampflos in die 1. Runde, zog aber seine Mannschaft nach der Auslosung aus finanziellen Gründen zurück.

Erfolge
 Äquatorialguineascher Pokalsieger: 1986

Statistik in den CAF-Wettbewerben

Bata (Stadt)
Sport (Bata, Stadt)

Juvenil Reyes Bata


Derek Robinson (born 12 April 1932) is a British author best known for his military aviation novels full of black humour. He has also written several books on some of the more sordid events in the history of Bristol, his home town, as well as guides to rugby. He was nominated for the Booker Prize in 1971 for his first novel, Goshawk Squadron.

After attending Cotham Grammar School, Robinson served in the Royal Air Force as a fighter plotter, during his National Service. He has a history degree from Cambridge University, where he attended Downing College, has and worked in advertising in the UK and the US and as a broadcaster on radio and television. He was a qualified rugby referee for more than thirty years and is a life member of Bristol Society of Rugby Referees. He was married in 1964.

Following his research of historical records for his novel Piece of Cake (1983), Robinson became convinced that it was the supremacy of the Royal Navy in the United Kingdom's coastal waters that caused Adolf Hitler to postpone invasion plans and not the Battle of Britain, as commonly accepted.

Works

Aviation novels

Novels set in squadrons of the Royal Flying Corps (later the Royal Air Force) during the First World War:
 Goshawk Squadron (1971) is set in 1918, with the squadron flying the S.E.5a.
 War Story (1987) is set in 1916, with Hornet Squadron flying the F.E.2b and F.E.2d which they prefer to the B.E.2 Quirks.
 Hornet's Sting (1999) is set in 1917, with Hornet Squadron flying the Sopwith Pup, Nieuport, and the Bristol F.2B Fighter.

Novel set in the inter-war era:
 A Splendid Little War (2013) is set in 1919, with a British Squadron taking part in the Russian Civil War and flying Sopwith Camels.

Novels set in RAF squadrons during the Second World War:
 Piece of Cake (1983) is set during the Phoney War and Battle of Britain, with Hornet Squadron flying the Hurricane. The TV miniseries (1988) with the same name is based on this book.
 A Good Clean Fight (1993) covers the Desert Air Force during 1942, with Hornet Squadron flying the Curtiss Tomahawk.
 Damned Good Show (2002) covers RAF Bomber Command's early bomber operations and has fictional No. 409 Squadron RAF flying the Handley Page Hampden.

Novel set in the Cold War:
 Hullo Russia, Goodbye England (2008) begins in 1943, as Silk (the main protagonist from Damned Good Show) is on his second tour, and moves into the early 1960s, when he rejoins the RAF as an Avro Vulcan pilot during the Cuban Missile Crisis. This novel was originally self-published and only available from Robinson's own website, but a paperback edition was published by MacLehose Press in 2012.

All eight of Robinson's aviation novels were released in paperback editions by MacLehose Press in 2012–2013.

Luis Cabrillo novels

Novels featuring Luis Cabrillo:
 The Eldorado Network (1979), about counter-espionage in WWII Spain and Portugal.
 Artillery of Lies (1991), set mostly in England and Germany.
 Red Rag Blues (2006), about espionage and the McCarthy witch hunts in 1950s America.
 Operation Bamboozle (2009), in which Luis Cabrillo travels to Los Angeles and tangles with the Mob. Self-published and available from his website.

Other books
 Son of Bristle (1971) Abson Books. A guide to Bristle azit's poke.
 Rotten with Honour (1973), about Cold War espionage.
 Kramer's War (1977) is set on the island of Jersey in 1944.
 Run with the Ball (1984). Collins. Guide to Rugby Union play.
 The Best Green Walks in Bristol (1994). Westcountry Books. Local walking guide.
 A Load of Old Bristle: Krek Waiter's Peak Bristle (2002). Robinson, Derek, and Wiltshire, Vic. Countryside Books. More infermasun on howter's peak Bristle.
 Kentucky Blues (2002), about life in a 19th-century American town.
 Sick Sentries of Bristle  (2004). Countryside Books. "A slapstick dash through 600 years of local excitements".
 Invasion, 1940 (2005), a nonfiction work about World War II that aims to debunk "two powerful myths": first, that the RAF alone prevented an invasion of Great Britain by Hitler's Germany; and second, that such an invasion force would inevitably have conquered Britain.
 A Darker History of Bristol (2005). Countryside Books. "A fair share of cruel, inglorious, and scandalous episodes that are generally little referred to".
 Rugby: A Player's Guide to the Laws (2005). HarperCollinsWillow. The laws of the game made simple.
 Better Rugby Refereeing (2007), co-authored with Ed Morrison.
 Why 1914? (2014) A forensic and darkly humorous re-examination of the origins of WW1

Notes

External links
 Derek Robinson's web site

1932 births
Living people
Alumni of Downing College, Cambridge
20th-century British novelists
21st-century British novelists
Writers from Bristol
British male novelists
20th-century British male writers
21st-century British male writers

Derek Robinson (novelist)


Macklemore & Ryan Lewis este un duo american hip hop, format în 2009, din Seattle, Washington. Duoul este compus din Ben Haggerty, un rapper care apare pe scenă sub numele de Macklemore și Ryan Lewis, un producător de discuri, DJ și fotograf profesionist. În 2009, au lansat prima colaborare, un EP intitulat VS. EP.

Referințe și note

Legături externe

Muzicieni din Seattle
Muzicieni americani

Macklemore & Ryan Lewis


Para el teólogo del siglo XVIII ver Diego de Salamanca

Diego de Salamanca Polanco fue un agustino español nacido en Burgos, donde profesó en 1541.

En 1547 pasó de misionero a México, volviendo a España en 1562. Se embarcó de nuevo para América, con cargo de visitador, en 1564 y cuatro años después regresó de nuevo a la península y aquí fue definidor y prior de San Felipe el Real en Madrid. Nombrado y consagrado obispo de Puerto Rico, marchó a su diócesis en 1577 y al decenio de su gobierno pastoral renunció, por escrúpulos de conciencia, retirándose al convento de su patria y en él murió en fecha ignorada.

Obras
Cartas. Algunas existen en el archivo de la embajada de España en Roma.

Referencias

Sacerdotes católicos de España del siglo XVI
Obispos de Puerto Rico (diócesis)
Agustinos de España del siglo XVI
Obispos españoles en América
Nacidos en Burgos
Obispos católicos del siglo XVI
Obispos agustinos

Diego de Salamanca


Niko Čeko (Livno, 13. veljače 1969.) bivši je hrvatski nogometni reprezentativac.

Karijeru je počeo u rodnom Livnu, a veći dio svoje karijere proveo je u NK Zagrebu i splitskom Hajduk, s kraćim nastupima za Maribor i Šibenik.

Čeko ima i dva nastupa za Hrvatsku u samim počecim moderne hrvatske reprezentacije 1992. godine, u dva prijateljska nastupa na gostovanju protiv Australije.

Izvori

Nogometaši NK Zagreba
Nogometaši HNK Šibenika
Nogometaši Hajduka
Hrvatski nogometni reprezentativci
Životopisi, Livno

Niko Čeko


Cahit Beğenç (d. 1910, İncirköy, Fethiye - 20 Aralık 1994), Türk öykü yazarıdır.

İlköğrenimini İzmir'de yaptı. Yüksek öğrenimini ise Ankara Üniversitesi'nde tamamladı. "Sedef Kız" isimli öykü kitabı ile 1943 yılında Türk Dil Kurumu'nun ilk ödülünü aldı.

Kaynakça

1910 doğumlular
Fethiye doğumlular
20. yüzyıl Türk hikâye yazarları
21. yüzyıl Türk hikâye yazarları
Türk Dil Kurumu Ödülü sahipleri
1994 yılında ölenler
Türk öğretmenler
Türk gazeteciler
Muğla'da defnedilenler

Cahit Beğenç


An Schiedeella saltensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Schiedeella saltensis in nahilalakip ha genus nga Schiedeella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Schiedeella

Schiedeella saltensis


An Glomeropitcairnia in uska genus han Liliopsida. An Glomeropitcairnia in nahilalakip ha familia nga Bromeliaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Glomeropitcairnia

Glomeropitcairnia


La Renault VZ (ou AMD Renault) est un prototype d'automitrailleuse conçu pendant l'entre-deux-guerres par le constructeur français Renault.

Historique
La Renault VZ est présentée pour répondre au programme d'automitrailleuse de découverte (AMD) défini en 1931 pour la Cavalerie française. Elle est en concurrence avec la Berliet VUB, la Panhard 178 et l'AMD Latil.

Il s'agit d'un véhicule à quatre roues motrices et directrices. Deux skis, puis deux petites chenilles, sont placés sous la caisse pour faciliter le passage des talus. Le moteur est à l'avant et l'AMD dispose de deux postes de conduites (inverseur).

Le Renault VZ sort avec une tourelle Renault prévue pour un canon de  et une mitrailleuse Reibel de  .

Après essais de  à , la commission d'expérimentation de matériel automobile de Vincennes demande des améliorations de l'AMD Renault, trop lourde et manquant d'espace à l'intérieur. Deux prototypes ont été construits (immatriculations 79761 et 79762) mais le 79761 est accidenté dès le 23 décembre 1932.

Le prototype 79762 est allégé, son aménagement intérieur est revu et il muni d'une nouvelle tourelle de l'atelier de fabrication de Vincennes, équipée d'un canon de  Hotchkiss et d'une mitrailleuse Reibel. Il est à nouveau testé du 5 au 14 décembre 1934.

L'AMD Renault n'est finalement pas retenue, et c'est la Panhard 178 qui devient en 1935 l'AMD standard de la cavalerie.

Références

Articles connexes

 Classification des automitrailleuses de la cavalerie française (1931-1940)
 Liste des codes projets Renault (1899-1941)
 Laffly 80 AM

Blindé français
Prototype d'automobile
Renault

Renault VZ


Søstre er en dansk kortfilm fra 2016 instrueret af Toni Kamula.

Handling
Emily og Ida, to søstre der altid har været meget forskellige, har netop mistet deres far. De mødes i deres barndomshjem for at tage sig af det praktiske vedrørende tabet i familien. Idas børn er tvunget til at tage del i de voksnes komplekse verden, hvor uløste spændinger fra fortiden stadig hærger.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2016

Søstre


Kópavogur () is a town in Iceland that is the country's second largest municipality by population.

It lies immediately south of Reykjavík and is part of the Capital Region. The name literally means seal pup inlet. The town seal contains the profile of the church Kópavogskirkja with a seal pup underneath.

Kópavogur is largely made up of residential areas, but has commercial areas and much industrial activity as well. The tallest building in Iceland, the Smáratorg Tower, is located in central Kópavogur.

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q163852"
}

History
Kópavogur is historically significant as the site of the 1662 Kópavogur meeting. This event marked the total incorporation of Iceland into Denmark–Norway when, on behalf of the Icelandic people, Bishop Brynjólfur Sveinsson and Árni Oddsson, a lawyer, signed a document confirming that the introduction of absolute monarchy by Frederick III of Denmark–Norway also applied to Iceland.

Kópavogur is also one of Iceland's most prominent sites for Icelandic urban legends about the huldufólk; it also features in this capacity in the 2010 film Sumarlandið, where the stone Grásteinn is portrayed as an elf-house in the Kópavogur municipality.

An independent township, Kópavogur is adjacent to Reykjavík.

Sports
Kópavogur's main sports clubs are Gerpla, Breiðablik and HK. In 2010, Breiðablik clinched their first Icelandic league title in football into; furthermore, in 2012, HK won their first Icelandic league title in team handball.

The town is also home to the hardcore strongman and powerlifting training facility 'Thor's Power Gym' owned by the strongest man of all-time Hafþór Júlíus Björnsson, which was also the venue for the iconic 501 kg (1,105 lb) World Record Deadlift on 2 May 2020.

Notable people
Hafþór Júlíus Björnsson (born 1988), professional strongman
Sverrir Ingi Ingason (born 1993), footballer
Eiður Guðjohnsen (born 1978), footballer
Emilíana Torrini (born 1977), singer
Diljá (born 2002), singer

Twin towns – sister cities

Kópavogur is twinned with:

 Ammassalik, Greenland
 Dobrich, Bulgaria
 Tasiilaq, Greenland
 Klaksvík, Faroe Islands
 Mariehamn, Åland Islands, Finland
 Norrköping, Sweden
 Odense, Denmark
 Tampere, Finland
 Trondheim, Norway
 Wuhan, China

Gallery

See also
List of cities and towns in Iceland

References

External links

Official website

Municipalities of Iceland
Populated places in Capital Region (Iceland)
Southwest Iceland

Kópavogur


El LXVIII Campeonato Mundial de Halterofilia se celebró en Chiang Mai (Tailandia) entre el 6 y el 14 de diciembre de 1997 bajo la organización de la Federación Internacional de Halterofilia (IWF) y la Asociación Tailandesa de Halterofilia.

En el evento participaron 332 halterófilos (189 hombres y 143 mujeres) de 51 federaciones nacionales afiliadas a la IWF.

Medallistas

Masculino

Femenino

Medallero

Enlaces externos
Resultados oficiales  (1997-2007) .
Base de datos iat.uni-leipzig.de .

1997
Halterofilia en 1997
Deporte en Chiang Mai
Tailandia en 1997

Campeonato Mundial de Halterofilia de 1997


Ürün ağacı üretimi sürmekte ve aynı zamanda gelişmekte olan ürünlerin, ürün ve parça stok altındaki bağlantı şemalarıyla birlikte üretim planlamasıdır. Bir ağacı anımsatan bu şema daha çok bir yol haritası gibidir.

Ürün ağacı, en alt kademedeki ham malzemeden başlayarak en üst kademedeki son ham malzemeye kadar ürün sürecini gösteren bir şemadır. İngilizce karşılığı Product Tree olsa da, terminolojide Bill of Materials (BOM) olarak anılan ürün ağaçlarında, üretilmekte olan ürünün hangi malzemeden ne kadar birim kullanılarak üretildiği gösterilmektedir. Ürün ağacı, Üretim Planlama nın temel girdisidir. Bu şemalar sayesinde ürünün üretiminde kullanılacak olan malzemenin ihtiyaç duyulan miktarları ve tedarik sürelerine ilişkin bilgiler tutularak, ürün üretilmeden önce ne kadar sürede temin edileceği bilgisine ulaşılır. Bu sayede ürünün teslim süresi belirlenmiş olmaktadır.

İmalat
Endüstri mühendisliği

Ürün ağacı