නැප්තලීන් සුදු පැහැයෙන් යුත්, ස්ඵටිකරූපී, ඇරෝමැටික, ඝන හයිඩ්‍රොකාබනයකි. එය නප්තලයින්, නැප්තීන්, තාර කැම්පර්, සුදු තාර, ඇල්බෝකාබන් , ඇන්ටිමයිට් ආදී නම් වලින් හැඳින්වුවද නැප්තා සමඟ පටලවා නොගත යුතුය.
Naphthalene (not to be confused with naphtha), also known as naphthalin, naphthaline, napthene, tar camphor, white tar, albocarbon, or antimite' is a crystalline, aromatic, white, solid hydrocarbon, best known as the traditional, primary ingredient of mothballs.  It is volatile, forming a flammable vapor, and readily sublimes at room temperature, producing a characteristic odor that is detectable at concentrations as low as 0.08 ppm by mass.

 History
In 1819–1820, at least two chemists reported a white solid with a pungent odor derived from the distillation of coal tar. In 1821, John Kidd described many of this substance's properties and the means of its production, and proposed the name naphthaline, as it had been derived from a kind of naphtha (a broad term encompassing any volatile, flammable liquid hydrocarbon mixture, including coal tar).  Naphthaline's chemical formula was determined by Michael Faraday in 1826. The structure of two fused benzene rings was proposed by Emil Erlenmeyer in 1866, and confirmed by Carl Graebe three years later.

 Structure and reactivity
A naphthalene molecule is composed of two fused benzene rings.  (In organic chemistry, rings are fused if they share two or more atoms.)  Accordingly, naphthalene is classified as a benzenoid polycyclic aromatic hydrocarbon (PAH).  There are two sets of equivalent hydrogens: the alpha positions are positions 1, 4, 5, and 8 on the drawing below, and the beta positions are positions 2, 3, 6, and 7.

Unlike highly-symmetrical aromatics, such as benzene, the carbon-carbon bonds in naphthalene are not of the same length. The bonds C1–C2, C3–C4, C5–C6 and C7–C8 are about 1.36 Å (136 pm) in length, whereas the other carbon-carbon bonds are about 1.42 Å (142 pm) long. This has been verified by x-ray diffraction, and is consistent with the valence bond model of bonding in napthalene which involves three resonance structures (as shown below); while the bonds C1–C2, C3–C4, C5–C6 and C7–C8 are double in two of the three structures, the others are double in only one.

Like benzene, naphthalene can undergo electrophilic aromatic substitution. For many electrophilic aromatic substitution reactions, naphthalene is more reactive than benzene, reacting under milder conditions than does benzene. For example, whereas both benzene and naphthalene react with chlorine in the presence of a ferric chloride or aluminium chloride catalyst, naphthalene and chlorine can react to form 1-chloronaphthalene even without a catalyst. Similarly, while both benzene and naphthalene can be alkylated using Friedel-Crafts reactions, naphthalene can also be alkylated by reaction with alkenes or alcohols, with sulfuric or phosphoric acid as the catalyst.

Two isomers are possible for mono-substituted naphthalenes, corresponding to substitution at an alpha or beta position. Usually, electrophiles attack at the alpha position. The selectivity for alpha over beta substitution can be rationalized in terms of the resonance structures of the intermediate: for the alpha substitution intermediate, seven resonance structures can be drawn, of which four preserve an aromatic ring. For beta substitution, the intermediate has only six resonance structures, and only two of these are aromatic. Sulfonation, however, gives a mixture of the "alpha" product 1-naphthalenesulfonic acid and the "beta" product 2-naphthalenesulfonic acid, with the ratio dependent on reaction conditions. The 1-isomer forms predominantly at 25 °C, and the 2-isomer at 160 °C.

Naphthalene can be hydrogenated under high pressure with metal catalysts to give 1,2,3,4-tetrahydronaphthalene or tetralin (C10H12). Further hydrogenation yields decahydronaphthalene or decalin (C10H18).  Oxidation with chromate or permanganate, or catalytic oxidation with O2 and a vanadium catalyst, gives phthalic acid.

 Uses
Naphthalene's most familiar use is as a household fumigant, such as in mothballs (although 1,4-dichlorobenzene (or p''-dichlorobenzene) is now more widely used).  In a sealed container containing naphthalene pellets, naphthalene vapors build up to levels toxic to both the adult and larval forms of many moths that attack textiles. Other fumigant uses of naphthalene include use in soil as a fumigant pesticide, in attic spaces to repel animals and insects, and in museum storage-drawers and cupboards to protect the contents from attack by insect pests.

It is used in pyrotechnic special effects such as the generation of black smoke and simulated explosions.

It is used to create artificial pores in the manufacture of high-porosity grinding wheels.

In the past, naphthalene was administered orally to kill parasitic worms in livestock.

Naphthalene vapour can also slow the onset of rust, such as the use of moth balls in a tool box.

Naphthalene and its alkyl homologs are the major constituents of creosote.

Use as a chemical intermediate
Larger volumes of naphthalene are used as a chemical intermediate to produce other chemicals. The single largest use of naphthalene is the industrial production of phthalic anhydride (although more phthalic anhydride is made from o-xylene than from naphthalene). Other naphthalene-derived chemicals include alkyl naphthalene sulfonate surfactants, and the insecticide 1-naphthyl-N-methylcarbamate (carbaryl). Naphthalenes substituted with combinations of strongly electron-donating functional groups, such as alcohols and amines, and strongly electron-withdrawing groups, especially sulfonic acids, are intermediates in the preparation of many synthetic dyes. The hydrogenated naphthalenes tetrahydronaphthalene (tetralin) and decahydronaphthalene (decalin) are used as low-volatility solvents.

Naphthalene sulfonic acids are used in the manufacture of naphthalene sulfonate polymer plasticizers which are used to produce concrete and plasterboard (wallboard or drywall). They are also used as dispersants in synthetic and natural rubbers, and as tanning agents in leather industries. Naphthalene sulfonate polymers are produced by reacting naphthalene with sulfuric acid and polymerizing this with formaldehyde, followed by neutralization with sodium hydroxide.

Naphthalene is also used in the synthesis of 2-naphthol, and of miscellaneous chemicals and pharmaceuticals.

See also
 Decahydronaphthalene (the fully saturated analog of naphthalene)
 Naphthol
 Classic naphthalene synthesis: the Wagner-Jauregg reaction

References

CRC Handbook of Chemistry and Physics 87th edition

External links
 National Pesticide Information Center - Mothballs Case Profile
 Naphthalene - EPA Air Toxics Web Site
 Naphthalene (PIM 363) - mostly on toxicity of naphthalene
 Koppers Inc.
 Recochem Inc.
 Advanced Aromatics, L.P.

හයිඩ්‍රොකාබන
Simple aromatic rings
වාත දූෂක
කෘමිනාශක
විශබීජනාශක
Aromatic compounds

නැෆ්තලීන්


Tarentaise-dalen () er en dal langs Isère-floden i hjertet af de franske alper i Savoie-departementet (Auvergne-Rhône-Alpes regionen) i Frankrig.

Ved foden af dalen i vest er byen Albertville udgangspunkt for Tarentaise-dalen. Dalen går mod øst op mod byen Moûtiers og videre op i terrænet til byen Aime, og videre til den sidste større by i dalen Bourg-Saint-Maurice. Dalen slutter ved foden af passet Col de l'Iseran. Dalen er 96 kilometer lang hertil fra Albertville.

Lokaliteter i dalen
Flere by- og områdenavne i Tarentaise-dalen er verdenskendte skisportssteder, herunder, nævnt i rækkefølge, når man kører op i terrænet fra Albertville, Les Trois Vallées (De tre dale) bestående af først og fremmest Val Thorens, Méribel og Courchevel (beliggende i en sidedal fra byen Moûtiers). Længere oppe i dalen ligger storområdet Paradiski bestående af skiområderne La Plagne over dalbyen Aime og Les Arcs over dalbyen Bourg-Saint-Maurice og endelig (tidligere navngivet Espace Killy) Tignes og Val d'Isère, som ligger længst oppe i dalen. Disse byer og skiområder var vært for de fleste af begivenhederne ved vinter-OL i Albertville i 1992. Andre skiområder i Tarentaise-dalen omfatter bl.a. Sainte-Foy-Tarentaise, La Rosière og Valmorel.

Dalen inddeles i nedre Tarentaise (Basse Tarentaise). Midterste Tarentaise (Moyenne) og øvre Tarentaise (Haute). Fra Albertville til Moûtiers benævnes "nedre". Fra Moûtiers til Bourg-Saint-Maurice benævnes "midterste". Fra Bourg-Saint-Maurice til Iseran-passet benævnes "øvre".

Isere floden har sit udspring i terrænet over Val d'Isère, hvor smeltevand fra gletsjeren ved navn Sources de l'Isère udgør flodens udspring. Parc national de la Vanoise ligger mellem Tarentaise-dalen og Maurienne-dalen.

Tignes-dæmningen
Isére opdæmmes nedenfor Val d'Isere, hvor søen Lac du Chevril er vandreservoir for Tignes-dæmningen. Dæmningen var, da den stod færdig, den højeste af sin slags i Europa. Tignes lå oprindeligt længere nede i terrænet, hvor der i dag er søbund i søen Lac du Chevril, som er en opdæmmet sø bag Tignes-dæmningen. Da den 180 meter høje Tignes-dæmning stod færdig i 1952 blev det tidligere Tignes oversvømmet af den opdæmmede flod Isère. Dæmningen var ved færdiggørelsen dimensioneret på 428 megawatt til at levere strøm til mere end 100.000 husstande. Dæmningen er per 2018 fortsat den højeste i Frankrig.

Bjergpas i dalen
Om vinteren er dalen en blind vej ved Val d'Isère. Om sommeren er der et vejpas over til Maurienne-dalen via det 2.764 meter høje pas Col de l'Iseran.

Landevejen over Iseran-passet er det højeste asfaltbelagte pas i Alperne.

Andre pas længere nede i dalen er:

 Col de la Madeleine ligger i første sidedal, når man kommer op i terrænet med vejen fra Albertville. Skiområdet Valmorel indbefatter passet i vintersæsonen. Bjergpasset på 1.993 m.o.h. er kun åbent i sommermånederne og går over til Maurienne-dalen til byen La Chambre.
 Col du Petit-Saint-Bernard der går mod øst fra Bourg-Saint-Maurice til Italien via skiområderne La Rosiére (Frankrig) og La Thuile (Italien)
 Cormet de Roselend, der går nordpå fra Bourg-Saint-Maurice til byen Beaufort og videre mod Val d'Arly.
 Cormet d'Arêches. Over passet går ikke landevej. Vejen er grusbelagt henover selve passet. Fra byen La Côte-d'Aime ved byen Mâcot-La-Plagne er det muligt at komme over til byen Beaufort i nabodalen.

Fra byen Bourg-Saint-Maurice stiger terrænet 1.935 højdemeter over 48 kilometer landevej til toppen af bjergpasset Col de l'Iseran. I 1996 blev vejstrækningen Bourg-Saint-Maurice til Val d'Isère anvendt som en 30,5 kilometer bjergenkeltstart i Tour de France. Bjarne Riis blev nummer to på etapen.

Galleri

Navnets oprindelse
Historisk blev byen Moûtiers kaldet "Darantasia" og blev hovedstaden i Tarentaise i slutningen af det tredje århundrede. Da byen skiftede navn i det 11. århundrede, blev "Darantasia" omdannet til "Tarentaise" og gav navn til hele dalen. Darantasia kommer fra gammelt keltisk oprindelse, der betegner "levende farvande", en oprindelse, som findes i udtrykket "doron", navn på de fremfusende torrenter (vandløb), der krydser dalene: Doron de Bozel, Doron de Champagny og Doron de Belleville.

Sidedale
Der er flere sidedale til Tarentaise-dalen. De benævnes blandt andet:

 Vallèe de l'eau Rousse, hvor landevejen til bjergpasset Col de la Madeleine stiger mere end 1.500 højdemeter.
 Morel-dalen, hvor bl.a. byen Valmorel ligger.
 Doron des Allues-dalen, der går som sidedal til byen Meribel og den mindre by La Tania.
 Doron de Boze-dalen går til byen Courchevel. Navnet "Doron" betyder vandstrøm.
 Belleville-dalen, hvor Val Thorens ligger øverst i terrænet.
 Vallée des Chapieux, udgår fra byen Bourg-Saint-Maurice mod Beaufort-massivet.

Mindre sidedale

 Vallon de Mercuel er en lille sidedal. Betegnelsen "vallon" betyder lille dal. Dalen udgår fra byen Le Miroir ved byen Sainte-Foy-Tarentaise.
 Vallon de Saché udgår fra Tignes Les Boisses.

Bifloder og vandløb
Blandt bifloder, der løber ind i Isére i dalen er:

 Arly, der løber ind i Isére ved Albertville. Arly kommer fra Val d'Arly fra bl.a. byen Megéve.
 Torrent d'Eau Rousse, der løber ind i Isére ved byen Notre-Dame-de-Briancon.
 Le Morel, der løber ind i Isére ved byen La Grand Prairie.
 Le Doron de Bozel, der kommer fra bl.a. byen Bozel og et vandløb fra Courchevel.
 Le Doron de Belleville, der løber ind i Le Doron de Bozel ved byen Moutiers og kommer fra bl.a. vandløb ved Val Thorens.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Frankrigs geografi
Dale i Alperne
Savoie
Auvergne-Rhône-Alpes
Lokaliteter i Frankrig

Tarentaise-dalen


ربات الفصول  هن بنات ثميس ربة النظام والقانون أنجبتهن من زيوس ومعنى اسمهن Horai "اللحظات أو الساعات"، وهن ثلاثة لا يخادعن ولا يخن، لذا كن الحارسات على بوابة السماء وجبل أولمبوس. وهن:
 ديكي Dike ربة العرف الراسخ والتقاليد التي تسير الحياة بها (ومعنى اسمها الجزاء العادل).
 يونوميا Eunomia ربة النظام والحكم الصالح والتقاليد المرعبة (ومعنى اسمها النظام القانوني).
 إيرينه Eirene ربة السلم وما يصحبه من رخاء (ومعنى اسمها السلام).

مراجع

أبناء زيوس
أبناء هيليوس
إلهات الزراعة
إلهات الزمن والقدر
إلهات السلم
إلهات الطبيعة
إلهات العدالة
إلهات إغريقيات
تجسيدات في الأساطير الإغريقية
فصول السنة
أطفال سيليني (أسطورة)
إلهات الجمال

ربات الفصول


La vallée de Castelloubon, ou Castèth-lobon,  est un des sept ensembles des Pyrénées françaises du Lavedan, dans le département des Hautes-Pyrénées, en région Occitanie. Elle est située au nord-est du Lavedan, dont elle est l'une des sept vallées, dans la partie sud-occidentale de la Bigorre. Elle regroupe les communes de Berbérust-Lias, Cheust, Gazost, Ger, Germs-sur-l'Oussouet, Geu, Juncalas, Lugagnan, Ourdis-Cotdoussan, Ourdon, Ousté et Saint-Créac.

Toponymie

Le nom vient de Castet lou Bou, c'est-à-dire le « bon château », nom du château situé sur Cotdoussan.

Géographie

La vallée de Castelloubon est une des sept vallées des Pyrénées françaises dans le Lavedan, partie sud-occidentale de la Bigorre qui appartient actuellement au département des Hautes-Pyrénées, région Occitanie.

Situation
Placée sur la rive droite du gave de Pau, la vallée de Castelloubon est une vallée du Lavedan, à quelques encablures au sud-est de Lourdes et à l'ouest de Bagnères-de-Bigorre. Entre les vallées de Batsurguère (ouest) de Dabant-Aygues (sud-ouest) et de Lesponne (sud-est) et la baronnie des Angles au nord.

Voies de communication et transports
Les communes sont desservies principalement par les routes départementales  et .

Hydrographie

La vallée de Castelloubon est dans le bassin de l'Adour, au sein du bassin hydrographique Adour-Garonne.

Elle est drainée par le Nès, l'Échez, l'Oussouet, le Louey, et par divers petits cours d'eau, constituant un réseau hydrographique tels que : L'Ousère, le ruisseau d'Embès, le ruisseau le Gorse, le ruisseau Lingors, le ruisseau Marrosque, le Hourquet, le ruisseau Cazajoux, le ruisseau de Bernède, le ruisseau de Bigaloume, le ruisseau de Cadusses, le ruisseau de Courtalet, le ruisseau de Dosse, le ruisseau de Habouse, le ruisseau de Hounteyde, le ruisseau de Las Courbes, le ruisseau de Lia, le ruisseau de Merlans, le ruisseau de Nabias.

Le Nès, d'une longueur totale de , prend sa source dans la commune de Beaucens et s'écoule vers le nord. Il traverse la commune et se jette dans le gave de Pau à Lugagnan, après avoir traversé .

Faune et flore

Histoire

Moyen Âge
Le château de Castelloubon à Cotdoussan fut la résidence première des vicomtes de Lavedan, dès 945 et jusqu'au . Il ne reste du château que ses souterrains – interdits au public – et une étrange ruine de pierres, qui attire l'attention tant elle est en pointe sur un piton, dans l'axe de la voie d'accès à la vallée. Ce poste de surveillance, quasiment détruit par un tremblement de terre le 21 juin 1660, se trouve au-dessus de Cotdoussan.

Population

Administration
Les différentes communes de la vallée font partie du canton de Lourdes-1, de l'aire urbaine de Lourdes et de la communauté d'agglomération Tarbes-Lourdes-Pyrénées.

Démographie
La démographie dans les communes de la vallée est en nette évolution car de nouveaux habitants s'y installent ces dernières années, bénéficiant de la proximité de Lourdes pour les services et de l'isolement et du calme pour le cadre de vie.

Communes

Liste des 12 communes de la vallée.

Activités

Protection environnementale

L'inventaire des zones naturelles d'intérêt écologique, faunistique et floristique (ZNIEFF) a pour objectif de réaliser une couverture des zones les plus intéressantes sur le plan écologique, essentiellement dans la perspective d'améliorer la connaissance du patrimoine naturel national et de fournir aux différents décideurs un outil d'aide à la prise en compte de l'environnement dans l'aménagement du territoire.
Une ZNIEFF de  est recensée dans la vallée : le « réseau hydrographique des Angles et du Bénaquès » (), couvrant  du département et deux ZNIEFF de  : les « coteaux et vallons des Angles et du Bénaquès » (), couvrant  du département.

Tourisme
Une partie de la station de ski d'Hautacam se trouve dans la vallée.

Voir aussi

Bibliographie
 Jean-François Le Nail, Le Livre vert de Bénac, Mémoire du Pays de Lourdes, Le Castelloubon, Villages et Seigneuries, Hommes et activités, Ville de Lourdes , 2006

Articles connexes
 Le Pays des Sept Vallées : le Lavedan
 Le Pays de Lourdes
 Pays des Vallées des Gaves

Notes et références

Notes

Références

Lavedan
Castelloubon

Vallée de Castelloubon


Scott "Kidd" Poteet (né le ) est un pilote et futur astronaute américain.

Il est un collaborateur et ami de Jared Isaacman.

Il est sélectionné pour la mission Polaris Dawn dont il sera le pilote.

Enfance et éducation
Il est né de Elizabeth Ann Poteet et de Bob Poteet. Sa mère était pharmacienne et il a un frère nommé Jim Poteet.

Il a obtenu un baccalauréat en pédagogie du dehors à l'Université du New Hampshire et a ensuite fréquenté le Air Command and Staff College.

Biographie
Scott Poteet est un lieutenant-colonel à la retraite de l'US Air Force qui a servi pendant 20 ans dans divers rôles, notamment commandant du 64th Aggressor Squadron, pilote dans la patrouille des Thunderbird (position numéro 4), pilote d'essai et d'évaluation et pilote commercial. Poteet est un pilote avec plus de 3 200 heures de vol sur les F-16, A-4, T-38, T-37, T-3 et Alpha Jet. Kidd a enregistré plus de 400 heures de combat au cours des opérations Northern Watch, Southern Watch, Joint Guardian, Freedom's Sentinel et Resolute Support.

Après sa carrière dans l'Air Force, Kidd a occupé divers postes, notamment celui de directeur du développement commercial chez Draken International et de vice-président de la stratégie chez Shift4. Il a récemment occupé le poste de directeur de mission d'Inspiration4, la première mission spatiale entièrement civile au monde qui a permis de collecter plus de 240 millions de dollars pour le St. Jude Children's Research Hospital dans le but d'éradiquer le cancer infantile. Kidd est également un coureur et un triathlète accompli, participant à 15 triathlons Ironman depuis 2000, dont quatre championnats du monde Ironman à Kailua-Kona, Hawaii.

Il apparaît en tant que directeur de mission dans la série Compte à rebours : quatre touristes dans l'espace.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Polaris Dawn

Liens externes

Aspirant astronaute
Naissance en décembre 1973
Astronaute américain
Astronaute commercial

Scott Poteet


Montgomery veya Montgomerie:

Yerleşim yerleri

ABD'deki
 Montgomery, Alabama
 Montgomery, Georgia
 Montgomery, Illinois
 Montgomery, Louisiana
 Montgomery, Massachusetts
 Montgomery, Minnesota
 Montgomery, New York
 Montgomery, Ohio
 Montgomery, Pennsylvania
 Montgomery, Teksas
 Montgomery, Vermont
 Montgomery, West Virginia
 Montgomery College
 Montgomery Field
 Montgomery Street
 çok Montgomery Township
 Montgomery Village, Maryland

Montgomery County
 çok Montgomery County

Birleşik Krallik'taki
 Montgomery, Powys
 Montgomery Castle
 Montgomeryshire (disambiguation)

Kanada'daki
 Montgomery, Calgary

Pakistan'daki
 Sahiwal, (eski ad Montgomery)

İnsanlar

Askerler
 Roger de Montgomerie, 1st Earl of Shrewsbury
 Arnulf of Montgomery
 Bernard Montgomery
 Gabriel Montgomery
 Gustaf Adolf Montgomery
 Hugh of Montgomery, 2nd Earl of Shrewsbury
 John B. Montgomery
 Richard Montgomery

Sanat ve eglence
 Montgomery Clift, Amerikalı oyuncu
 Anthony Montgomery, Amerikalı oyuncu
 Elizabeth Montgomery, Amerikalı aktris
 Lucy Maud Montgomery
 Marion Montgomery
 Poppy Montgomery
 Robert Montgomery, Amerikalı oyuncu
 Wes Montgomery

Spor
 Colin Montgomerie
 Nick Montgomery
 Percy Montgomery
 Tim Montgomery, Amerikalı atlet

Siyaset
 A. Harold Montgomery, Sr., Amerikalı siyasetçi
 Edward W. Montgomery, Kanadalı siyasetçi
 Gillespie V. Montgomery

Diğer
 Edward J. Montgomery
 George Thomas Montgomery
 Hugh Montgomery, Amerikalı matematikçi.
 John J. Montgomery
 Roger Montgomery

Diğer
 Clan Montgomery
 Montgomery bezleri
 Montgomery cocktail
 Montgomery Ward

Montgomery


HIDALGO Festival für junge Klassik (Le Festival HIDALGO de jeune musique classique) est un festival annuel de musique classique à Munich, en Allemagne, qui a eu lieu pour la première fois en 2018. Il tire son nom de la Lied « Der Hidalgo » de Robert Schumann.

Programme
Depuis 2018, le festival HIDALGO pour jeune musique classique a lieu chaque année à Munich en fin d'été et en automne. Les représentations, dont le programme met l'accent sur le Kunstlied (un genre du Lied) et la musique vocale, présentent des productions propres pluridisciplinaires et des artistes internationaux. Dans le cadre du format Street Art Song, il y a jusqu'à 40 chanteurs et pianistes qui se produisent chaque année en une journée dans une centaine de mini-concerts à travers tout Munich.

Dans ses productions, HIDALGO associe notamment la musique classique à des installations sonores et de vidéo, aux arts visuels et numériques, à la performance, au théâtre, à la danse, au sport, à la poésie slam, à la musique de rue, à la musique de chambre et à la musique électronique de danse. Le travail interdisciplinaire combine différentes formes d'art de mises en scène, d'installations et de théâtre musical.

L'accent musical est mis sur le Lied et la musique vocale. Les chants et les cycles sont joué de l'époque classique et romantique (par exemple de Ludwig von Beethoven, Franz Schubert, Robert Schumann et Hugo Wolf) en plus de l'époque moderne classique (par exemple de Benjamin Britten, Hanns Eisler, Dmitri Chostakovitch et Igor Stravinsky) ainsi que de nouvelles compositions.

Il est rare que les installations soient jouées dans des salles de concert ordinaires. Jusqu'à présent, les lieux de représentation ont été, entre autres, des boîtes de nuit, des musées de chasse, des collections de sculptures, des salons de coiffure, des salles d'escalade de bloc, des studios de boxe, des usines de béton, des halls d'hôtels et des parkings.

Réception, représentations et coopérations
Selon le magazine allemand de musique classique Crescendo, le festival est « l'un des festivals de musique classique jeunes et innovants les plus passionnants au monde, axé sur le Chant (Lied). » En 2020, le jury de la Fondation culturelle du Bund a résumé l'approche de la manière suivante : « Les frontières entre les genres et les catégories artistiques sont abolies, la haute culture rencontre la niche. » Le festival a reçu la même année « l'étoile culturelle de l'année » du journal Abendzeitung dans la catégorie « musique classique. »

HIDALGO présente ses productions créées lors du festival à des spectacles en tournées et développe des projets artistiques au-delà du festival. Après sa première à Munich en 2020, le Salon de Box HIDALGO, un théâtre musical avec du Chant et des boxeurs, a été invité au ID Festival Berlin, à la série Kammermusik Plus (musique de chambre) de la ville de Lahr ainsi qu'au festival de musique Mozartfest à Augsburg.

Thèmes
HIDALGO accueille en priorité de jeunes artistes qui ont déjà réussi à se produire sur de grandes scènes ou qui sont sur le point de le faire comme notamment Anna-Doris Capitelli, Caronlina Eyck, Daniel Gerzenberg, Johannes Kammler, Mirjam Mesak, Idunnu Münch, Johanna Pichlmair, Manuel Walser ou encore Jonathan Ware.

Sous la direction du metteur en scène Tom Wilmersdörffer, le HIDALGO Kollektiv développe des idées et des productions artistiques pour son propre festival et pour d'autres festivals, musées, salles de concert et théâtres.

Depuis 2019, HIDALGO Festivalorchester (l'orchestre du festival HIDALGO), fondé par la chef d'orchestre Johanna Malangré, donne des concerts dans le cadre du festival. Il se compose entre autres de membres et d'académiciens de l'Orchestre philharmonique de Munich, de Bayerisches Staatsorchester (l'Orchestre résident de l'opéra d'État de Bavière ) et de l'Orchestre symphonique de la Radiodiffusion bavaroise. Le répertoire met l'accent sur la musique classique moderne, interprétée dans des lieux tels que des boîtes de nuits électronique, des salles de bloc ou des halls industriels. Lors des représentations, le public est placé près de l'orchestre, voire entre eux.

Organisation
HIDALGO est dirigé par le journaliste Philipp Nowotny et le metteur en scène Tom Wilmersdörffer. Wilmersdörffer, dont l'idée est à l'origine du festival, en est le directeur artistique. La directrice musicale est la chef d'orchestre Johanna Malangré, qui est également la directrice musicale désignée de l'Orchestre de Picardie à Amiens.

Derrière le festival et les autres productions d'HIDALGO se trouve une équipe en grande partie bénévole - aux heures de pointe pendant le festival annuel, environ 150 personnes sont impliquées. L'organisme responsable est la société à but non lucratif HIDALGO gGmbH, fondée en 2019 et codirigée par Philipp Nowotny et Tom Wilmersdörffer. L'association HIDALGO Community e.V., fondée en 2016, fait office de cercle d'amis. Le festival  est parrainée par le baryton Christian Gerhaher.

HIDALGO compte parmi ses promoteurs de projets des institutions publiques telles que la Kulturstiftung des Bundes, le Fonds Soziokultur, l'État libre de Bavière, le district de Haute-Bavière, la capitale du Land de Munich et les comités de District de Munich, ainsi que diverses fondations telles que la fondation Alfred-Toepfer, la Allianz Kulturstiftung, la Edith-Haberland-Wagner-Stiftung, la Kulturstiftung der Stadtsparkasse München et la Rudolf Augstein Stiftung.

Récompenses

 2022 : Label EFFE de l'Association européenne des festivals de musique
 2021 : Label EFFE de l'Association européenne des festivals
 2020 : Etoile culturelle de l'année du journal Abendzeitung
 2020 : Subvention de la Fondation culturelle de l'Etat fédéral
 2019 : Bourse de projet jeune art / nouveaux médias pour la musique de la Capitale du Land de Munich (Tom Wilmersdörffer, mise en scène)

Lien externe

Références

Festival de musique en Allemagne
Festival de musique classique
Munich
Festival fondé en 2018
Culture en Bavière
Festival international de musique

HIDALGO Festival


est un film britannique réalisé par Robert Cavanah, sorti en 2010.

Synopsis

Fiche technique
 Titre :
 Réalisation : Robert Cavanah
 Scénario : Robert Cavanah et Jon Kirby
 Musique : Tom Hodge
 Pays d'origine : Royaume-Uni
 Genre : thriller
 Date de sortie : 2010

Distribution
 Robert Cavanah : Woody
 Danny Dyer : Stanley
 Billy Boyd : Chef
 Gemma Chan : Bo
 Hilary Hamilton : Eve
 Robert Fucilla : Vincent
 Barbara Nedeljáková : Petra
 Scarlett Alice Johnson : Lizzy
 Wil Johnson : Byron
 Martin Compston : Zeb
 Susie Amy : Tammy
 Corey Johnson : Axel
 Silas Carson : Punter

Liens externes

Film britannique sorti en 2010
Thriller (film) britannique
Documentaire parodique

Pimp (film, 2010)


ملاية لف قطعة موسيقية راقصة، مصنف رقم 35 من مؤلفات الدكتورمحمد عبد الوهاب عبد الفتاح، كتبها للكلارينيت في سى بيمول والرق العربي  في القاهرة عام2000، وعزفها لأول مرة في نفس السنة عازف الكلارينيت المصري وائل أحمد علي
المسرح الصغير  بد ار الاوبرا المصرية.
موسيقى هذه القطعة كما يفهم من عنوانها مستوحاه من الزى الشعبي المصري الذي كانت تريديه المراءة المصرية في الأحياءالشعبية حتى منتصف السبعينات من القرن العشرين، وتؤدى هذه المقطوعة مع عرض مرئى مأخوذ من كاريكاكتير فكاهى، نشر في جريدة الأخبار عام 1957 للرسام الصحفى الساخر ألكسندر صاروخان.

وصلات خارجية

*

مقطوعات موسيقية

ملاية لف


Jean-François Girault (* 1954) ist ein französischer Diplomat.

Leben
Von 10. September 2002 bis 19. Oktober 2006 war er Botschafter in Damaskus.
Von 2006 bis Juli 2009 war er Botschafter in Bagdad.
Seit August 2010 ist er Botschafter in Hanoi.

Einzelnachweise

Französischer Botschafter in Syrien
Französischer Botschafter im Irak
Französischer Botschafter in Vietnam
Franzose
Geboren 1954
Mann

Jean-François Girault


Bank of Shanghai Headquarters () es un rascacielos de 46 plantas situado en Pudong, Shanghái, que fue completado en 2005. Fue diseñado por Kenzo Tange Associates.

En la cultura popular
Fue uno de los tres edificios parte de la grabación de Misión imposible 3 protagonizada por Tom Cruise.

Véase también
Anexo:Rascacielos en Shanghái
Anexo:Rascacielos de China
Anexo:Rascacielos más altos

Referencias

Enlaces externos
 Bank of Shanghai Headquarters en Emporis
 Bank of Shanghai Headquarters en SkyscraperPage

Arquitectura de China de 2005
Rascacielos de Shanghái
Rascacielos de China de los años 2000
Obras de Kenzo Tange

Bank of Shanghai Headquarters


Banu Avar (d. 18 Temmuz 1955, Eskişehir), Türk yazar, gazeteci, program yapımcısı ve sunucusu.

Kariyeri

1980-1985: Seksenler
Gazetecilik hayatına Süreç dergisinde başladı. 1980'li yıllarda Günaydın, Dünya, Vatan gazetelerinde dizi yazılara imza attı, muhabir olarak çalıştı. London City University'de yüksek lisans yaptı. Londra'da BBC Türkçe bölümünde radyoda çalışırken BBC televizyonu belgesel kurslarına katıldı. Ardından TRT Londra muhabirliğine getirildi. TRT'de yayınlanan 32. Gün programının ilk yıllarında Londra muhabirliğini yaptı. Kıbrıs Belgeseli, Demirkırat gibi belgesellerde yapımcı ve araştırmacı olarak görev aldı. 1985 yılından beri yapımcı ve yönetmen olarak çalışıyor.

1999-2010 arası
1999'da TRT 1 ve TRT 2'de yapımcılığını, yönetmenliğini ve sunuculuğunu üstlendiği Mozaik, Kaleydeskop gibi programları yayınlandı. Ayrıca I. Ceasar, Crimean War, The Great Game ve Troy gibi BBC ve Discovery Channel belgesellerinin Türkiye prodüktörü olarak görev aldı. 1999'da tv8'in Belgesel Bölümünü kurdu, 2004'e kadar belgesel bölümünde yönetmen olarak birçok belgesele imza attı. 2004 yılında tv8 belgesel bölümü kapandıktan sonra görevinden ayrılarak, TRT 1'de Sınırlar Arasında isimli haber belgesel programın yapımcı ve yönetmenliğine başladı. Kendi deyimiyle İsrail başkonsolosunun yaptığı belgeseller hakkında görüşmek istediği fakat bunu reddettiği, daha sonra ise  Avrasya TV'de program yapma kararı aldığını belirtmektedir. Programın ismi Banu Avar'la Dünya Düzeni olarak adlandırıldı. İlk bölümü 2009 yılında yayınlanan yeni programında sponsor bulana kadar Sınırlar Arasında programındaki gibi çekimler yapamayacağını ancak bilgilendirici belgesellere yer vereceğini açıkladı.

Banu Avar, güldürü amaçlı haber yazan Zaytung.com'un yayınladığı bir haberi gerçek zannedip bir programda paylaşmasını gazetecilik hayatındaki en büyük hatalardan biri olarak değerlendirmiştir.

Filmografi

Kitapları
 Sınırlar Arasında: Hüznün Toprağı Balkanlar'dan Geleceğin Gücü Avrasya'ya, 397s, 2008, Remzi Kitabevi, ISBN 975-293-458-7
 Hangi Avrupa?, 416s, 2008,  Truva Yayınları, ISBN 994-421-225-0
 Avrasyalı Olmak, 392s, 2009, Remzi Kitabevi, ISBN 975-141-328-4
 Böl ve Yut, 304s, 2009, Remzi Kitabevi, ISBN 975-141-314-7
 Hangi Dünya Düzeni, 160s, 2009,  Remzi Kitabevi, ISBN 975-141-365-9
 Kaçın! Demokrasi Geliyor!, 160s, 2011, Remzi Kitabevi, ISBN 975-141-466-3
 Demokrasi Projeleri, 80s, 2011, Profil Yayıncılık, ISBN 975-996-123-7* Gün, O Gün'dür, 352s, 2013, Remzi Kitabevi, ISBN 9789751415332
 Zemberek, 160s, 2017, Remzi Kitabevi

Hangi Avrupa?
Truva Yayınları tarafından çıkarılan kitap, Avar'ın TRT için yaptığı Sınırlar Arasında programının bir yansımasıdır. Türkiye-Avrupa ilişkilerine yazarın bakış açısını ve yorumlarını da içeren kitap, programda yer alan on yedi Avrupa ülkesinden izler taşıyor.

Ödülleri
 Eskişehir Osmangazi Üniversitesi Dil ve Tarih Topluluğu, Yılın Televizyon Programcısı Ödülü. 2005
 Türk Yazarlar Birliği, Yılın Televizyon Programcısı Ödülü (2005)
 TÜRKSAV, Hizmet Ödülü (2005)
 Çağdaş Gazeteciler Derneği, Televizyon Haber Ödülü (2006
 Akdeniz Üniversitesi Atatürk İlkeleri ve İnkılâpları Tarihi Araştırma Uygulama Merkezi, Atatürkçü düşünceye katkıda bulunanlar ödülü (2006–2007)
 İstanbul Kültür Üniversitesi Sanat ve Tasarım Fakültesi, Yürekli Kadın Ödülü (2006)

Fahri doktoraları
 Yeditepe Üniversitesi - Fahri doktora unvanı (20 Nisan 2007)

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Banu Avar ile Küreselleşme, Medya ve Türkiye Politik Akademi

1955 doğumlular
Banu Avar
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Atatürkçüler
Türk komplo teorisyenleri
Türk televizyon sunucuları
Türk televizyoncular
Türk belgeselciler
Eskişehir doğumlu gazeteciler
Yaşayan insanlar
Avar (Kafkasya) asıllı kişiler
TRT kökenli sunucular
20. yüzyıl Türk kadın yazarları

Banu Avar


Kedge Business School je europska poslovna škola s razvedenim kampusom smještenim u Parizu, Bordeauxu, Marseilleu, Toulonu, Dakaru, Suzhouu i Šangaju. Osnovana 2013. godine.

Financial Times je 2019. školu ocijenio 31. među europskim poslovnim školama.

Svi programi imaju trostruku akreditaciju međunarodnih udruga AMBA, EQUIS, i AACSB. Škola ima istaknute apsolvente u poslovnom svijetu i u politici, kao što su primjerice Daniel Carasso (CEO Danone) i Sophie Cluzel.

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Poslovne škole u Francuskoj

Kedge Business School


Fiorella Bonicelli (21 de diciembre de 1951) es una tenista uruguaya que compitió profesionalmente en las décadas de 1970 y 1980.

Es la uruguaya con más logros en torneos de Grand Slam, ya que ganó el título de dobles mixtos del Torneo de Roland Garros de 1975 junto con el brasileño Thomaz Koch, y el título de dobles femenino de Roland Garros 1976 con la francesa Gail Lovera.

Asimismo, alcanzó semifinales de dobles femeninos del Campeonato de Wimbledon de 1973 y cuartos de final de Wimbledon 1972 y Roland Garros 1971, 1972, 1973, 1975. En cuanto a singles, alcanzó cuartos de final de Roland Garros en 1978 y octavos de final en 1973 y 1975, así como en el Abierto de Estados Unidos de 1972. Fuera de los Grand Slams, Bonicelli alcanzó la final del Abierto de Argentina de 1972 y el Torneo de Monte Carlo de 1978.

También disputó 29 partidos de la Fed Cup por la selección uruguaya, con un registro de 11 victorias y 4 derrotas en singles, y 6 victorias y 8 derrotas en dobles.

Sus logros en el tenis le valieron recibir el primer Premio Charrúa de Oro por el Círculo de Periodistas Deportivos del Uruguay en 1972.

Torneos de Grand Slam (2)

Dobles: (1)

Dobles mixtos (1)

Referencias

Nacidos en Lima
Tenistas femeninas de Uruguay
Ganadores del Trofeo Bonfiglio
Premio Charrúa

Fiorella Bonicelli


Jeep Chrysler otomotiv grubuna ait tescilli bir arazi aracı markasıdır.

Tarihçe
1938 yılında motosikletlerinin ve diğer askeri araçlarının (modifiye edilmiş Ford Model-T) yerine geçebilecek; hafif, manevra yeteneği güçlü, sağlam, güvenli ve seri bir genel maksatlı araç arayışı içinde olan ABD ordusu bu ihtiyacını karşılamak için bir yarışma düzenledi. 135 farklı firmaya yarışmaya katılması için çağrıda bulunuldu. Ancak yarışmaya katılacak firmalar bazı kısıtlamalara da uymak zorundaydılar. Taşımacılık için ağırlığın 600 lbs'yi ve dingil aralığının 75 inç'i geçmemesi bu kısıtlamalardan bazılarıydı. Sadece 49 günde bir prototip ve ayrıca 75 günde 70 test aracı üretmek için kıyasıya bir mücadele başladı. Sonuç olarak sadece üç firma bunu başarabildi (Bantam, Willy-Overland, ve Ford). Yarışmayı kazanan 738,74 $'lık fiyatıyla Willy-Overland oldu. Bu modelin adı CJ1A idi. Bir askeri araç için gayet lüks olan bu araçta tente ve otomatik camlar vardı. Ertesi yıl, orduda epey iyi tutan bu araç CJ2 ismi ve birkaç farklılıkla sivil halkın kullanımına sunulmuştu.

Jeep isminin nereden geldiği tam olarak bilinememekle birlikte Ford'un yarışma için ürettiği 'Ford GP' isminden geldiğine inanılmaktadır. 'GP' isminin ise General-Purpose (Genel maksatlı) ya da G=Government ve ABD'deki 4X4 sınıfını ifade eden P'nin birleşimiyle oluştuğu düşünülmektedir.
O güne kadar ABD ordusunda kullanılan araçlar "GP" (General Purpose okunuşu: cipi) olarak adlandırılıyordu, bu yüzden de Willy ilk üretilen araçlara Jeep ismini koydu, "CJ" ismi ise daha sonra bu jeeplerin sivil halka satılmasıyla başladı, sivil jeep'i anlamına gelen "Civilian Jeep" isminin kısaltması olarak CJ kullanıldı

Modelleri
 CJ-1A
 CJ-2
 CJ-3
 CJ-5
 CJ-6
 CJ-7
 CJ-8
 CJ-10
 Willys
 Cherokee
 Cherokee'den türetilen Comanche pick up
 Grand Cherokee
 Commander
 Wrangler
 Gladiator
cj3 - cj6 arası olanlar 1100 kilogramdır. Düz 6 silindir ve düz 4 silindir, benzinli motorları vardır. cj serisinin vitesleri 3 ve 4 vitestir. Cherokee serisi ise 5 vites Otomatik şanzımanlıdır.

Galeri

Arazi taşıtları
1941'de kurulan şirketler
Otomobil markaları
Chrysler
Amerika Birleşik Devletleri merkezli otomotiv şirketleri
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki otomobil üreticileri

Jeep


إن بير دييم هي كلمة لاتينية بمعنى «عن كل يوم».وعادة ما تشير إلى المعدل اليومي لأي طريقة في الدفع. كما يمكن أن تشير إلى قدر معين من المال المتاح للفرد إنفاقه من قِبل مؤسسة معينة، وذلك لتغطية تكاليف المعيشة والسفر اللذان يتطلبهما العمل. إذاً، فهي البدل الذي يُعطى للموظف أو العامل لإنجاز مهمة أو الذهاب في جولة بعيداً عن الوطن.

في الولايات المتحدة

تستخدم الولايات المتحدة دليل معدل البدل اليومى الصادر عن إدارة الخدمات العامة التي توفر معدلات ثابتة لعدد من المدن في الولايات المتحدة. وعندما يقدم صاحب العمل تقريراً عن مكسب الموظف في نهاية العام، يتم سرد البير دييم منفصلة عن العائد الضريبى تحت عنوان «متنوع. غير خاضع للضريبة».ومن المفترض أن يتم دفع البدل النقدى يومياً، بينما تكون في المكان البعيد.

ومن المتفق عليه أن يشمل البدل اليومي النفقات الإضافية التي يحتاجها أولئك الذين يعيشون في منأى عن الوطن، أي مقيمون في مكانين. وتقوم مصلحة الضرائب بتحديد الحد الأقصى للبدل اليومى تبعاُ للمنطقة-على سبيل المثال، نسبة البدل اليومى في مدينة نيويورك أعلى من النسبة فيجادسدن، ولاية ألاباما.

في حين أنه لزيادة نسبة بدلك اليومى، يجب ألا يقل نشاطك المتعلق بالعمل عن خمسين ميلاً من منزلك الذي تدفع عليه ضرائب، بالإضافة إلى أنه يتطلب إقامة شاملة البيات. ولا يقوم قانون ضريبة الدخل بتحديد عدد معين من الأميال، إلا أنه استناداً إلى أحكام ضريبة الدخل، فإنه من المتفق عليه أن مسافة 50 ميلاً تُعد مسافة معقولة لتبرير دفع البدل اليومي (البير دييم).

في حالة انتظار دافع الضرائب أن تنقضى فترة الوظيفة في أقل من عام بعيداً عن الوطن، فعلى الوقائع والظروف في هذه الحالة أن تحدد إما كانت تلك الوظيفة «مؤقتة» أم لا. أما إذا كان دافع الضرائب منتظر أن تستمر الوظيفة (وهذا ما يحدث في الواقع) ما بين عام أو عامين، عندئذ تعتبر ضريبة الدخل أن الوظيفة «غير مقيدة بزمن». وقد دافعي الضرائب قد دحض هذا الافتراض، من خلال إظهار بعض العوامل الموضوعية المنصوص عليها في الحكم الإيرادات. للعمل مع البقاء الفعلية أو المتوقعة من 2 سنوات أو أكثر، مصلحة الضرائب أن يحمل هذا العمل هو «لأجل غير مسمى»، بغض النظر عن أية وقائع أو ظروف أخرى.

وتُعد أي رحلة عمل تستغرق أكثر من 5000 ميل بمثابة بدلاً يومياً. ويمكنك المطالبة بالحد الأقصى للبير دييم دون ايصالات، ولكن أي شيء غير هذا يجب أن يدون في سجلات. اعلم أنه طالما أنت محتفظ بالمبلغ الذي تم إنفاقه وتاريخ الإنفاق،
فلن تحتاج إلى إيصال عن أي نفقات أقل من 75$. ومن أكثر الطرق المقبولة في تعقب النفقات «غير المسجلة» (على الأقل بإيصال) هي استخدام سجل وتقويم جيب.

يقوم الجيش الأمريكي بدفع بير دييم لأعضاءه طبقاً لقواعد السفر الفيدرالية المشتركة. تنص هذه اللوائح على أن يتم دفع 75% من نسبة اليومية المحددة من قِبل إدارة الخدمات العامة في اليوم الأول والأخير من الرحلة، في حين يتم دفع النسبة كاملة في بقية أيام السفر. كما تسير قواعد اليفر الفيدرالية المشتركة على قاعدة "لا تتطلب النفقات التي تقل عن 75$ إيصالاً، على الرغم من احتمال اشتباه موظفى الصرف المحليين في النفقات التي قد يشكون في صحتها.

وتسمح حكومة الولايات المتحدة للمسافرين الفيدراليين أيضاً بالشراء من المنزل حين تواجدهم في مكان الخدمة المؤقت، تطالب بنفقات البدل التالية: فائدة الرهن العقاري، والضرائب العقارية، وتكاليف المرافق القائمة.

كما يستخدم البير دييم في العقود لتحديد مستحقات عقوبة. وسيتم العثور على أن لذلك الإسهاب علاقة بالتاريخ المتوقع لإنهاء عقد العقارات، وعادة ما يتم تعويض المشترى في حالة تقصير البائع فيما يتعلق بالمنفعة.

المراجع

وصلات خارجية
  الرابطة داعمى الانتقال عبر العالم-نسبة البدل اليومى المحلية.
GSA - Domestic Per Diem Rates
 USA.gov - معدل البحث المحلى والعالمى للبدل اليومي
USA.gov - Search Domestic and Foreign Per Diem Rates
 منشور مصلحة الضرائب 463 (2006)، السفر، والترفيه، والهدايا، ومصاريف السيارات.
IRS Publication 463 (2006), Travel, Entertainment, Gift, and Car Expenses

مبادئ المحاسبة المقبولة عموما
توظيف
كلمات وعبارات لاتينية

أحكام الأجر اليومي في الولايات المتحدة الأمريكية


Drew Paschal Saunders (born June 9, 1938) is a former Democratic member of the North Carolina General Assembly where he represented the state's ninety-ninth House district, including constituents in Mecklenburg county. Saunders was defeated in the 2008 Democratic primary by Nick Mackey with Mackey receiving 53% of the vote to 47% for Saunders. Saunders is a human resources manager from Huntersville, North Carolina and served six terms in the state House.

Stated during a discussion on North Carolina ethics laws "Even the baby Jesus accepted gifts, and I don't think it corrupted him.

Electoral history

2008

2006

2004

2002

2000

References

|-

Living people
1938 births
People from Anson County, North Carolina
People from Huntersville, North Carolina
University of North Carolina at Charlotte alumni
Wake Forest University alumni
21st-century American politicians
Democratic Party members of the North Carolina House of Representatives

Drew P. Saunders


Berislav Valušek (Osijek, 4. srpnja 1954.), hrvatski povjesničar umjetnosti.

Životopis
Rođen u Osijeku, U Zagrebu studirao na Filozofskom fakultetu. U Rijeci je u Modernoj galeriji od 1980., prvo kustos pa ravnatelj. Bavio se osobito najnovijim likovnim kretanjima u hrvatskoj umjetnosti. Doktorirao na arhitektonskom djelu Carla Seidla na Opatijskoj rivijeri. Osnovao je međunarodnu likovnu manifestaciju Ex tempore (Opatija, 1983.) i Biennale mladih Mediterana (Rijeka, 1993.).

Djela
Članke je objavio u Rivalu iz Rijeke, Kolu Matice hrvatske, Orisu, Konturi, Životu umjetnosti, Sušačkoj reviji, Grafici, Radovima Instituta za povijest umjetnosti, Slovu i dr.

Objavio je knjige Opatija: povijest, kultura, umjetnost, prirodne ljepote, turizam, Villa Angiolina, Strategija promjena: likovna Rijeka 1980. – 1995., Arhitekt Carl Seidl - opus na Opatijskoj rivijeri.

Izvori

Životopisi, Osijek
Životopisi, Rijeka
Hrvatski povjesničari umjetnosti

Berislav Valušek


Zur Krone steht für:

 Hotel zur Krone (Arnsberg), Gebäude in Arnsberg, Nordrhein-Westfalen
 Zur Krone (Büttelbronn), Gaststätte
 Haus zur Krone (Worms), Gebäude in Worms-Neuhausen, Rheinland-Pfalz

Siehe auch:
 Gasthaus zur Krone (Begriffsklärung)
 Gasthof zur Krone (Begriffsklärung)

Zur Krone


General Motors Company (skammstafað GM) er bandarískt fjölþjóðlegt bílaframleiðslufyrirtæki með höfuðstöðvar í Detroit, Michigan, Bandaríkjunum. Fyrirtækið er stærsti bílaframleiðandi í Bandaríkjunum og einn sá stærsti í heiminum. Það var stærsti bílaframleiðandi heims í 77 ár samfleytt, frá 1931 þegar það tók fram úr Ford Motor Company, til 2008, þegar Toyota tók fram úr því.

General Motors er í 22. sæti á Fortune 500-listanum yfir stærstu fyrirtæki Bandaríkjanna miðað við heildartekjur.

Fyrirtækið er með verksmiðjur í 8 löndum. Fjögur helstu bílamerki fyrirtækisins eru Chevrolet, Buick, GMC og Cadillac. Það á líka hlut í kínversku vörumerkjunum Wuling Motors og Baojun sem og DMAX í gegnum samrekstur. BrightDrop er kerfi fyrir létta vöruflutninga í eigu GM. GM Defense framleiðir herbíla fyrir bandaríska varnarmálaráðuneytið og utanríkisráðuneytið. OnStar er öryggis-, og upplýsingaþjónusta fyrir ökutæki. ACDelco er bílavarahlutadeild fyrirtækisins. Fyrirtækið veitir bílafjármögnun í gegnum GM Financial. General Motors er að þróa sjálfkeyrandi bíla í gegnum meirihlutaeign í Cruise LLC.

GM hyggst hætta framleiðslu og sölu ökutækja með brunahreyflum, þar á meðal tvinnbílum og tengiltvinnbílum, fyrir árið 2035 og áætlar að ná kolefnishlutleysi fyrir árið 2040. GM býður upp á fleiri sveigjanlega bíla, sem geta annað hvort gengið fyrir E85-etanóleldsneyti eða bensíni, eða blöndu af hvoru tveggja, en nokkur annar bílaframleiðandi.

Fyrirtækið rekur uppruna sinn til eignarhaldsfélags fyrir Buick sem var stofnað 16. september 1908 af William C. Durant, stærsta söluaðila hestvagna á þeim tíma. Núverandi rekstur var myndaður eftir gjaldþrot fyrirtækisins árið 2009.

Tilvísanir

Bandarískir bílaframleiðendur
Fyrirtæki í kauphöllinni í New York
Detroit

General Motors


Verba (hrv. Vrba) ukrajinski je višecijevni bacač raketa kalibra 122 milimetra na bazi kamiona KrAZ-6322 i borbene jedinice BM-21 Grad. Predstavljen je 2015. godine. Lanser je dobio niz poboljšanja u odnosu na BM-21 Grad: navigaciju, komunikaciju, poravnanje i stabilizaciju platforme. Za automatizaciju punjenja razvijen je i stroj za punjenje.

Povijest
U prosincu 2015. godine glavni konstruktor Volodymyr Vakulenko predstavio je VBR Verba i rekao da će biti potrebno 7 mjeseci i 16 milijuna ukrajinskih grivnja da se dovrši sustav. Najavio je i mogućnost izrade opcije s blindiranom kabinom iz "Raptora".

Dana 21. veljače 2019. tiskovna služba državnog koncerna Ukroboronprom objavila je početak serijske proizvodnje VBR-a Verba. Te godine planirano je formiranje prvih stožernih jedinica u Oružanim snagama Ukrajine, naoružanih Verbom.

U studenom 2019. pukovnik Vladislav Šostak objavio je da je Ukrajina uvela VBR Verba.

U rujnu 2021. Ukroboronprom je ponovno najavio uvođenje VBR-a Verba u ukrajinsku vojsku.

Opis
Verba je opremljena kabinom za 5 osoba, a svi sustavi za navođenje, nišanjenje i punjenje kontroliraju se iznutra.

Ukupna težina instalacije Verbe je 20 tona, a najveća brzina 85 km/h.

U usporedbi s BM-21 Grad, vrijeme punjenja je smanjeno: BM-21 Grad se puni nakon punog lansiranja za jedan do dva sata, ovisno o kvalifikacijama posade, a u VBR-u Verba punjenje od 40 projektila traje 10 minuta. U odnosu na standardni BM-21, Verba je dobila sljedeće izmjene:

 brzina punjenja povećala se 7 puta
 suvremeni navigacijski sustavi smanjili su vrijeme otvaranja vatre na cilj u nepoznatom području za 4 puta, u usporedbi s Gradom
 prijelaz na šasiju iz KrAZ omogućio je ne samo eliminiranje upotrebe ruskih Urala, već i povećanje voznosti
 novi sustav izravnavanja i stabilizacije platforme, zahvaljujući kojem je bilo moguće značajno poboljšati točnost
 promijenjen komunikacijski sustav, sada se sve informacije prenose digitalnim kanalima u šifriranom obliku.

Operateri

 Ukrajina: 38 jedinica u službi Oružanih snaga od 2021.

Izvori

Ukrajinsko raketno oružje
Samohodni višecijevni raketni bacači
Ukrajinska vojna vozila
Ukrajinsko topničko oružje

Verba (višecijevni bacač raketa)


Gerardo Miranda Concepción eller bare Gerardo (født 16. oktober 1956 i Nouakchott, Fransk Vestafrika) er en spansk tidligere fodboldspiller (højre back).

Gennem sin 14 år lange karriere spillede Gerardo syv år hos UD Las Palmas på Gran Canaria og syv år hos FC Barcelona. Hos Barcelona var han med til at vinde både det spanske mesterskab, pokalturneringen Copa del Rey samt Pokalvindernes Europa Cup.

Gerardo spillede desuden ni kampe for det spanske landshold, som han debuterede for 20. juni 1981 i en venskabskamp mod Portugal.

Titler
La Liga
 1985 med FC Barcelona

Copa del Rey
 1983 og 1988 med FC Barcelona

Supercopa de España
 1983 med FC Barcelona

Pokalvindernes Europa Cup
 1982 med FC Barcelona

Copa de la Liga
 1983 og 1986 med FC Barcelona

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra UD Las Palmas
Fodboldspillere fra FC Barcelona

Gerardo Miranda


Diese Liste stellt eine Übersicht über die Highways in der ostkanadischen Provinz New Brunswick dar. Es wird unterschieden zwischen den sogenannten Arterial Highways, die das Rückgrat des Straßensystems darstellen und den Collector Highways, die das Umland um die Arterial Highways erschließen.

Arterial Highways

Collector Highways

New Brunswick

Liste der Routes in New Brunswick


Vægteren er en kortfilm fra 1995 instrueret af Christian Kirk Muff og Erik Mogensen efter manuskript af Christian Kirk Muff.

Handling
En mareridtsagtig pixilation rundt i København. Hovedpersonen vågner hektisk og raser rundt i København. I diverse drømmesekvenser møder manden en engel, Ninn Hansen, De danske Landbrugsorganisationer m.m. Som kulmination på drømmen forsøger manden at kvæle sig selv

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1995

Vægteren


8140 Hardersen este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
8140 Hardersen este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Siding Spring de Schelte J. Bus. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,73 ua, o excentricitate de 0,07 și o înclinație de 6,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 8001-9000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1981
Centura de asteroizi

8140 Hardersen


USS Hamlin (CVE-15) was one of a large group of escort aircraft carriers built on Maritime Commission C-3 hulls and transferred to the Royal Navy under Lend Lease during World War II. The ship was launched by Western Pipe and Steel Company, San Francisco, California, on 5 March 1942, as AVG-15, aircraft escort vessel. She was sponsored by Mrs. William H. Shea. Her designation was changed to ACV-15, auxiliary aircraft carrier, 20 August 1942, and she was acquired and simultaneously transferred to the United Kingdom 21 December 1942. Hamlins designation was changed to CVE-15, escort aircraft carrier, 15 July 1943.

Renamed HMS Stalker (D91), the escort carrier played a vital part in allied operations in the Atlantic. She participated in the Salerno landings in September 1943, providing effective on the spot air support for assault forces. Stalker also took part in the important landings in southern France in August 1944. From March to April 1945 she was attached to the 21st Aircraft Carrier Squadron. Returned to the United States 29 December 1945, she was struck from the Navy Register 20 March 1946 and sold to Waterman Steamship Corp. of Mobile, Alabama, 18 December 1946. Waterman in turn sold her to the Netherlands in August 1947 where she was converted to the merchant ship Riouw.  Later renamed Lobito in 1968, she was scrapped in Taiwan in September 1975.

Design and description
There were eight s in service with the Royal Navy during the Second World War. They were built between 1941 and 1942 by Ingalls Shipbuilding and Western Pipe & Steel shipyards in the United States, both building four ships each.

The ships had a complement of 646 men and accommodation of Royal Navy mess hall control food. The separate messes no longer had to prepare their own food, as everything was cooked in the galley and served cafeteria style in a central dining area. They were also equipped with a modern laundry and a barber shop. The traditional hammocks were replaced by three tier bunk beds, eighteen to a cabin which were hinged and could be tied up to provide extra space when not in use.

The ships dimensions were; an overall length of , a beam of  and a height of . They had a displacement of  at deep load.  Propulsion was provided by four diesel engines connected to one shaft giving , which could propel the ship at .

Aircraft facilities were a small combined bridge–flight control on the starboard side and above the  flight deck, two aircraft lifts , and nine arrestor wires. Aircraft could be housed in the  hangar below the flight deck. Armament comprised two 4"/50, 5"/38 or 5"/51  in single mounts, eight 40 mm anti-aircraft gun in twin mounts and twenty-one 20 mm guns anti-aircraft cannons in single or twin mounts. They had the capacity for up to eighteen aircraft which could be a mixture of Grumman Martlet, Hawker Sea Hurricane, Seafire, Vought F4U Corsair fighter aircraft and Fairey Swordfish or Grumman Avenger anti-submarine aircraft.

References

Bibliography

External links

Type C3-S-A2 ships of the Royal Navy
Attacker-class escort carriers
Ships built in San Francisco
1942 ships
World War II aircraft carriers of the United Kingdom

HMS Stalker (D91)


Ibrahima Koné, né le  à Bamako au Mali, est un footballeur international malien qui évolue au poste d'avant-centre à l'UD Almería.

Biographie

Carrière en club
Né à Bamako au Mali, Ibrahima Koné est formé par le club local du Club Olympique de Bamako. Le  il rejoint le club norvégien du FK Haugesund.

Il fait ses débuts en Eliteserien le , sur la pelouse de l'Odds BK (victoire 1-2 à l'extérieur). Le , il inscrit son premier but dans ce championnat, sur la pelouse du Tromsø IL (victoire 1-2 à l'extérieur).

Le , il s'engage en faveur du Sarpsborg 08 FF.

Les prestations de celui qui est surnommé le « Lukaku du Mali » avec Sarpsborg attirent plusieurs clubs belges à l'été 2021 mais il reste finalement dans son club. Le , il se met en évidence en étant l'auteur d'un quadruplé en championnat, lors de la réception du Sandefjord Fotball, permettant à son équipe de l'emporter sur le large score de 5-0. Il inscrit un total de onze buts en championnat lors de la saison 2021.

Le 31 janvier 2022, Ibrahima Koné signe un contrat de quatre ans et demi avec le FC Lorient. Il marque dès sa première apparition sous ses nouvelles couleurs, sur son premier ballon, lors de la réception du RC Lens en Ligue 1 le 6 février 2022. Il contribue ainsi à la victoire de son équipe par deux buts à zéro. Koné participe au maintien du FC Lorient en première division.

Le 16 août 2023, Ibrahima Koné signe un contrat de cinq ans avec l'UD Almería en Espagne.

Carrière internationale
Avec les moins de 20 ans, il participe à la Coupe d'Afrique des nations des moins de 20 ans en 2017. Lors de cette compétition organisée en Zambie, il joue trois matchs. Avec un bilan d'un nul et deux défaites, le Mali est éliminé dès le premier tour. Il dispute ensuite la Coupe du monde des moins de 20 ans en 2019. Lors du mondial junior qui se déroule en Pologne, il prend part à quatre matchs. Il se met en évidence en marquant un but contre l'Arabie saoudite en phase de poule, puis en délivrant une passe décisive lors du quart de finale perdu face à l'Italie.

Avec les moins de 23 ans, il participe à la Coupe d'Afrique des nations des moins de 23 ans en 2019. Lors de cette compétition organisée en Égypte, il joue trois matchs. Avec un bilan catastrophique de trois défaites en trois matchs, quatre buts encaissés et zéro buts marqués, le Mali est éliminé dès le premier tour.

Le , il honore sa première sélection avec l'équipe nationale du Mali, contre la Gambie. Il se met en évidence en inscrivant trois buts, permettant au Mali de s'imposer sur le score de 4-0.

Le , il récidive en étant l'auteur d'un triplé contre le Kenya. Ce match gagné sur le large score de 5-0 rentre dans le cadre des éliminatoires du mondial 2022.

En , Koné est retenu par le sélectionneur Mohamed Magassouba pour participer à la coupe d'Afrique des nations.

Statistiques

Statistiques détaillées

Liste des matchs internationaux

Buts internationaux

Notes et références

Liens externes

Footballeur international malien
Joueur du CO Bamako
Joueur du FK Haugesund
Joueur de l'Adana Demirspor
Joueur du Sarpsborg 08 FF
Joueur du FC Lorient
Joueur de l'UD Almería
Naissance en juin 1999
Naissance à Bamako

Ibrahima Koné (football, 1999)


este un roman japonez de mister și groază scris de Yukito Ayatsuji și publicat pe 29 octombrie 2009 de către Kadokawa Shoten. Povestea îl are ca protagonist pe Kōichi Sakakibara.

O adaptare manga de către Hiro Kiyohara a fost difuzată între mai 2010 și ianuarie 2012.

Acțiunea
În anul 1972, un elev popular pe nume Misaki, din clasa 3-3, în clasa a 9-a la Școala Gimnazială Yomiyama Nord a murit în urma unor condiții suspecte, dar foarte tragice. Toți cunoscuții lui au fost de o potrivă îndurerați de moartea acestuia și nu au putut trece peste ceea ce s-a întâmplat. De aceea au pretins că acesta este încă în viață și face parte din clasă până la absolvire. Ba chiar i s-a și păstrat un loc de onoare la absolvire, lucru care în mod inexplicabil a dus la apariția ciudată acestuia într-o poză alături de colegi săi. De atunci se spune că au avut loc diverse decese tragice în rândul elevilor și a famililelor acestora, însă care nu au putut fi justificate.

În prezent, în anul 1998, elevul în vârstă de 15 ani, Kouchi Sakakibara se transferă în clasa 3-3. Ajuns în Yomiyama el începe să observe atmosfera ciudată din clasă lui, dar și prezența misterioasă a unei fete, Mei Misaki, care în mod absurd numai acesta o poate vedea. Curând însă clasa trece printr-o perioadă grea în care tot mai mulți elevi mor rând pe rând. Atras în mijlocul evenimentelor, Kouchi și Mei vor încerca să găsească o modalitate de a stopi calamitatea până când nu este prea târziu.

Personaje

Personaje Principale

Kouchi Sakakibara (榊原 恒一 Sakakibara Kōichi)
Dublat de: Atsushi Abe[1] (Japoneză); Greg Ayres[2] (Egleză), Kento Yamazaki[3] (live-action)

Kouchi Sakakibara este personajul masculin principal. Acesta are 15 ani și din cauza unei probleme la plămâni este obligat să se transfere din Tokyo la Școala Gimnazială Yomiyama Nord în clasa 3-3. Acesta stă în casa bunicilor lui împreună cu mătușa sa Reiko Mikami. Ajuns în Yomiyama el o cunoaște pe misteroasă Mei, de care se simte foarte atras, în ciuda avertismentelor și în curând acesta este prins în rezolvarea unui mister care l-ar putea costa viața sa și a colegilor săi de clasă.

Mei Misaki ((見崎 鳴 Misaki Mei)
Dublată de: Natsumi Takamori[1] (Japoneză); Monica Rial[2] (Engleză), Ai Hashimoto[3] (live-action)

Mei Misaki este o fată tăcută, retrasă și căreia îi place să desenze. Ea pare să fie invizibilă pentru cei din jur și chiar de la început îl descurajă pe Kouchi de a se apropia de aceasta. Peste ochiul ei stâng poartă un petic alb. Ea îl întâlnește pentru prima dată pe Kouchi la spital în lift, când se ducea să livreze ceva. Mai târziu se revelează că aceasta se ducea să livreze păpușa "celeilalte ei jumătăți", verișoara ei, cunoscută ulterior ca sora ei geamănă. Pe parcurs aceasta îl va ajuta pe Kouchi să dezlege misterul fenomenului și îi va dezvălui că ochiul ei de sub petic este cel al unei păpuși, care abilitatea specială de a vedea oaemnii aporoape de moarte.

Colegii de clasă

Clasa 3-3

Tomohiko Kazami (風見 智彦 Kazami Tomohiko)
Dublat de: Mitsuhiro Ichiki (Japoneză); Josh Grelle[2] (Engleză), Takashi Waka (live-action)

Tomohiko Kazami este unul dintre colegii de clasă a lui Kouchi care l-a vizitat la spital. Împreună cu Izumi Akazawa și Yukari Sakuragi acesta este unul dintre ofițerii clasei și au venit la acesta în spital să facă cunoștiință cu acesta. Acesta are părul albastru închis, ochii violeții și poartă ochelari. De asemnea el este prieten cu Naoya Teshigawara, cu care aparent a mai fost coleg.

Yukari Sakuragi (桜木 ゆかり Sakuragi Yukari)
Dublată de: Ai Nonaka[1] (Japoneză); Brittney Karbowski[2] (Enleză), Maya Okano (live-action)

Yukari Sakuragi este una dintre colege de clasă ale lui Kouchi, care l-a vizitatla spital. Aceasta are părul șaten deschi, poartă ochelari și areo fundă în păr. Ea este printre prima elevă care moare. Acesta moare în urma căzăturii de pe scării, unde gâtul i s-a înnfipt în vârful ascuțit al umbrelei ei când alerga pe scări după ce a primit orobila veste cum că mama ei a murit.

Naoya Teshigawara (敕使河原直哉 Teshigawara Naoya)
Dublat de: Tomoaki Maeno[1] (Japoneză); Chris Patton[2] (Engleză), Kiyotaka Uji (live-action)

Naoya Teshigawara este unul dintre cei mai buni prieteni a lui Kouchi, dar și a lui Tomohiko. El este un băiat înalt și foarte vesel, care în ciuda vârstei este foarte copilăros și superficial. El este cel care înceracă să-i exlice lui Kouchi despre calamitate deși a întâmpinat mari greutăți.

Yūya Mochizuki (望月 優矢 Mochizuki Yūya)
Dublat de: Kazutomi Yamamoto[1] (Japoneză); Clint Bickham (Engleză), Kai Inowaki (live-action)

Yuuya este coleg de clasă cu Kouchi și este mebru în clubul de artă. Împreună cu Naoya și Mei ajută la dezlegarea misterului. Acesta este o fire politicoasă și prietenoasă și pare să aibă o simpatiei pentru asistenta clasei Miss Mikami.

Izumi Akazawa (赤沢 泉美 Akazawa Izumi)
Dublată de: Madoka Yonezawa[1] (Japoneză); Jessica Boone[2] (Engleză), Mika Akizuki (live-action)

Izumi Akazawa apre pentru prima dată la spital când îl viziteauă pe Kouchi alături de alți doi colegi. Aceasta se prezintă a fi unul dintre ofițerii clasei și șefa contramăsurilor. Ea este deșteaptă și foarte implicată în rezolvarea calamității, deși la început vrea să-l țină pe Kouchi când mai departe de adevăr, pe parcurs aceasta arată un interes pentru el, deoarece crede că l-a mai întâlnit cândva. Împreună cu alte dpuă colege este mebră în clubul de dramă.

În roman, în cursul vacanței de vară în excurssie ea este convinsă de o colegă să sară de pe verandă și moare ruăpându-și gâtul. În manga și adaptarea anime, aceasta are părun prins în cocuri și autorul i-a dat acesteia un ros destul de important în roman care a ajutat mai târziu la conceperea unei acțiunii de efect.

Ikuo Takabayashi (高林郁夫 Takabayashi Ikuo)
Dublat de: Shou Takano (Japoneză); Blake Shepard[2] (Engleză)

Ikuo Takabayashi este un coleg de clasă cu Kouchi care a murit în umra unei crize de inimă atunci când încerca să-i spună acestuia adevărul depsre fenomenul care are loc în clasă. El a murit în Iunie.

Profesori

Shōji Kubodera (久保寺紹二 Kubodera Shōji)
Dublat de: Kōzō Mito (Japoneză); David Matranga[2] (Engleză)

Acesta era dirigintele clasei, însă care s-a sinucis în fața clasei cu un cuțit, după ce a cedat nervos. Cu timp înainte acesta și-a sufocat mama cu o pernă și apoi a venit la școală să se sinucidă, după ce toate contramăsurile au dat greș.

Ms. Mikami (三神 Mikami)
Miss Mikami este asiatenta dirgentului și profesoară de desen. Aceasta devine diriginte după moartea lui Kubodera, deși în anime se spune că devenind asistenta clasei în acest an povară a fost pusă și asupra acesteia. Mai târziu în anime este dezvăluit că aceasta este persoana extra din clasă.

Tatsuji Chibiki (千曳 辰治 Chibiki Tatsuji)
Dublat de: Hiroaki Hirata[1] (Japoneză); David Wald (Engleză), Yoshihiko Hakamaka (live-action)

Tatsuji este bibliotecarul școlii care este adesea văzut purtând negru. Acesta îl ajută pe Kouchi să dezlege o parte din mister cu ajutorul registrelor morțiilor din clasă din fiecare an. Pe parcursul anime-ului acesta se dovedește a fi fost diriginte în clasa 3-3 din anul 1972, chiar clasă unde se presupune că a murit Misaki. Aparent și mama lui Kouchi, Ritsuko Sakakibara a fost elevă în clasa dândului.

Personaje secundare
 Misaki Yomiyama - elevul decedat din anul 1972
 Sanae Mizuno - asistenta de la spital care l-a ajutat pe Kouichi
 Katsumi Matsunaga - fost coleg de clasă cu Reiko Mikami, cel care a reușit să oprească calamitatea într-un an
 Tomoka Inose - sora vitregă a unui coleg de a lui Kouchi care lucrează la cafenea ca ospătăriță
 Mineko Numata - bunica lui Ikuo Takabayashi, care în roman se dovedește a fi responsabilă de moartea Manabu Maejima, Izumi Akazawa, Takako Sugiura, Junta Nakao, Shigeki Yonemura, și a soțului ei  husband Kensaku (Lista celor 7 morții din August)

Media

Romanul
Romanul Another are 677 pagini și este scris de către Yukito Ayatsuji. Romanul a fost serializat inițial în revista literară Kadokawa Shoten lui Yasai Jidai în perioadele intermitentă din august 2006 și mai 2009. Un volum tankōbon compilat a fost publicat pe 29 octombrie 2009 și două volume ediție bunkobon a fost lansate pe 25 septembrie 2011. O re-lansare a ediției bunkobon oferind ilustrații de Noizi Ito a fost lansată sub amprenta Sneaker Bunko la 1 martie 2012. Un roman spin-off intitulat O alta: Episodul S a fost lansat la data de 31 iulie 2013. Un roman continuare, cu titlu experimental, un alt 2 a fost anunțată. Yen Press a licentiat roman din America de Nord

Adaptarea manga
O adaptare manga ilustrata de Hiro Kiyohara a fost serializat între  mai 2010 și ianuarie 2012 în Young Ace Kadokawa Shoten. Patru volume tankōbon au fost lansate între 04 octombrie 2010 și 29 decembrie 2011. Volumul manga "0th"a fost lansat pe data de 26 mai 2012.

Adaptarea Anime
O adaptare de 12 episoade anime au fost produs de către studiorile PAWorks, în regia lui Tsutomu Mizushima și difuzat în Japonia, între 10 ianuarie și 27 martie 2012. Scenariul a fost scris de Ryo Higaki, iar directorul șef de animație Yuriko Ishii s-a bazat pr design-ul personajelor utilizat în anime-ul despre arta concept originală a lui Noizi lui Ito. Muzica a fost produs de Kow Otani, iar directorul de sunet este Yoshikazu Iwanami. Anime-ul are două piese tema: tema de deschidere "Kyōmu Densen" (凶 夢 伝 染, "coșmar Contagion"?), De formația Ali Project, iar tema se încheie "Anamnesis" de către Annabel. Sentai Filmworks a licențiat seria în America de Nord, eliberând-o pe BD / DVD la data de 30 iulie 2013. O animație, un episod special, video original (OVA) episod, a fost  stabilit înainte de începerea seriei și a fost lansat pe 26 mai 2012, odată cu volum de "0th"  manga. MVM Films a lansat seria, inclusiv OVA, în Regatul Unit și a Irlandei la sfârșitul anului 2013.

Live action
O adaptare live-action în regia lui Takeshi Furusawa, și produsă de Kadokawa Pictures a fost lansată în cinematografele japoneze pe 4 august 2012. Tema cântecului este "Rakuen" (楽 園?, "Paradise") de către Miliyah Kato.

Legături externe
 Anime și manga
  la Kadokawa Shoten

 Wikia Another în limba română
 Film

Romane din 2009
Filme din 2012
Filme bazate pe romane horror
Serii manga
Paranormal în ficțiune

Another


L'acquisition initiale de microbiote est la formation du microbiote d'un organisme immédiatement avant et après la naissance. Le microbiote (aussi appelé flore) est l'ensemble des micro-organismes dont les bactéries, les archées et les champignons qui colonisent l'organisme. Le microbiome est un autre terme pour le microbiote ou peut faire référence aux génomes collectés.

Bon nombre de ces micro-organismes interagissent avec l'hôte de manière bénéfique et jouent souvent un rôle essentiel dans des processus tels que la digestion et l'immunité. Le microbiome est dynamique : il varie d'un individu à l'autre, au fil du temps, et peut être influencé à la fois par des forces endogènes et exogènes.

De nombreuses recherches chez les invertébrés ont montré que les endosymbiotes peuvent être transmis verticalement aux ovocytes ou transmis de manière externe lors de la ponte. Les recherches sur l'acquisition de communautés microbiennes chez les vertébrés sont relativement rares, mais suggèrent également qu'une transmission verticale peut se produire.

Chez l'humain
Les premières hypothèses supposaient que les bébés humains naissent stériles et que toute présence bactérienne dans l'utérus aurait été nocive pour le fœtus. Certains pensaient que l'utérus et le lait maternel étaient stériles et que les bactéries ne pénétraient pas dans le tractus intestinal d'un nourrisson tant qu'une alimentation supplémentaire n'était pas fournie. En 1900, le pédiatre français Henry Tissier isole Bifidobacterium dans les selles de nourrissons allaités et en bonne santé. Il a conclu que le lait maternel n'était pas stérile et a suggéré que la diarrhée causée par un déséquilibre de la flore intestinale pouvait être traitée en complétant la nourriture avec Bifidobacterium. Toutefois, Tissier a toujours affirmé que l'utérus était stérile et que les nourrissons n'entraient pas en contact avec des bactéries avant d'entrer dans le canal génital.

Au cours des dernières décennies, la recherche sur l'acquisition périnatale du microbiote chez l'homme s'est développée grâce aux développements de la technologie de séquençage de l'ADN. Des bactéries ont été détectées dans le sang du cordon ombilical, dans le liquide amniotique et dans les membranes fœtales de bébés nés à terme en bonne santé. Il a également été démontré que le méconium, la première selle du liquide amniotique digéré d'un nourrisson, contient une communauté diversifiée de microbes. Ces communautés microbiennes se composent de genres que l'on trouve couramment dans la bouche et les intestins, qui peuvent être transmis à l'utérus via la circulation sanguine, et dans le vagin, qui peut remonter par le col de l'utérus.

Chez les autres vertébrés
Dans une expérience, des souris gravides ont reçu de la nourriture contenant Enterococcus faecium génétiquement marqué. Le méconium de la progéniture à terme délivrée par ces souris via une césarienne stérile s'est avérée contenir l'E. faecium étiqueté, tandis que les petits des souris témoins ayant reçu de la nourriture non inoculée ne contenaient pas E. faecium. Cette preuve soutient la possibilité d'une transmission microbienne verticale chez les mammifères.

La plupart des recherches sur la transmission verticale chez les vertébrés non mammifères se concentrent sur les agents pathogènes chez les animaux d'élevage comme les poulets, les poissons. On ne sait pas si ces espèces incorporent également une flore commensale dans les œufs.

Chez les invertébrés
Les éponges marines abritent de nombreuses espèces de microbes spécifiques aux éponges que l'on trouve dans plusieurs lignées d'éponges. Ces microbes sont détectés dans des populations divergentes sans chevauchement de gammes mais ne se trouvent pas dans l'environnement immédiat des éponges. En conséquence, on pense que les symbiotes ont été établis par un événement de colonisation avant que les éponges ne se diversifient et se maintiennent par transmission verticale (et, dans une moindre mesure, horizontale). La présence de micro-organismes à la fois dans les ovocytes et dans les embryons d'éponges a été confirmée.

De nombreux insectes dépendent de symbiotes microbiens pour obtenir des acides aminés et d'autres nutriments qui ne sont pas disponibles à partir de leur principale source de nourriture. Le microbiote peut être transmis à la progéniture via les bactériocytes associés aux ovaires ou à l'embryon en développement, en nourrissant les larves avec des aliments enrichis en microbes, ou en enduisant les œufs d'un milieu contenant des microbes pendant la ponte.

Notes et références

Voir également
 Projet microbiote humain
 Microbiote
 Flore intestinale
 Flore vaginale
 Symbiose
 Maladie de Crohn

Microbiologie

Acquisition initiale de microbiote


Le cimetière militaire britannique de Jinja (Jinja War Cemetery) est situé dans la ville de Jinja en Ouganda.

Description
Le cimetière abrite une tombe liée à la Première Guerre mondiale et 178 liées à la seconde. Un mémorial commémorant les noms de 127 soldats des forces est-africaines mais dont les tombes étaient situées trop loin pour être entretenues se trouve également dans le cimetière.

Références

Voir aussi
 Commonwealth War Graves Commission
 Cimetière militaire
 Monument aux askaris

Cimetière militaire

Cimetière militaire britannique de Jinja


بلدية فياريخو ديل فايي (بالإسبانية: Villarejo del Valle) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية فياريخو ديل فايي 433 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية فياريخو ديل فايي

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

فياريخو ديل فايي


En un autómata celular, un oscilador es un patrón que regresa a su estado original, en la misma orientación y posición, después de un número finito de generaciones. Por tanto, la evolución de este tipo de patrón hace que se repita de forma indefinida. Dependiendo del contexto, el término podría también incluir a las naves espaciales.

El menor número de generaciones necesario antes de que un patrón regrese a su estado inicial es conocido como el periodo del oscilador. A un oscilador con un periodo de una sola generación se le conoce como vida estática, ya que dicho patrón nunca cambia. En ocasiones, no se considera que las vidas estáticas sean osciladores. Otra condición común es que un oscilador debe ser finito.

Ejemplos

En el Juego de la vida de Conway, se conocen osciladores finitos para prácticamente cualquier periodo. Las excepciones son 19, 23, 38, 41, 43 y 53. Pese a que no se sabe a ciencia cierta si existen osciladores para dichos periodos, hay firmas creencias de que debe haberlos.

Además, aunque existen osciladores de periodo 34, los únicos ejemplos conocidos se consideran triviales porque consisten esencialmente en componentes separados que oscilan durante periodos menores. Por ejemplo, se puede crear un oscilador de periodo 34 situando osciladores de periodo 2 y de periodo 17 que no interaccionen entre sí, con lo que el periodo del conjunto correspondería al mínimo común múltiplo de dichos periodos. Se considera que un oscilador no es trivial si contiene al menos una célula que oscile con el periodo necesitado.

Enlaces externos
 Life wiki:Lista de osciladores conocidos

Vida artificial

Oscilador (autómata celular)


Kaplumbağalar da Uçar  (Farsça: لاک پشت ها هم پرواز می کنند Lakpoşt-ha hem pervaz mi-konend, Kürtçe: Kûsî jî dikarin bifirin, İngilizce: Turtles can fly)
Sarhoş Atlar Zamanı'nın da yönetmenliğini yapan Bahman Gobadi'nin 2004'te çektiği filmi.
Irak Savaşı'ndan sonra çekilen ilk Irak filmi (İran ve Fransa ile ortak yapımı) olup çekim esnasında Amerikan işgal kuvvetlerinin de desteğini aldı.
Berlin Uluslararası Film Festivali En iyi istikbali ve barış film ödülü (2005) başta olmak üzere birçok ödülleri aldı. 2006'da İran en iyi yabancı film dalında adaylık gösterildi.

Konusu
ABD işgalinden sonra Irak-Türkiye sınırındaki Kürt Mülteci kampında mayın toplayarak hayatlarını sürdürmeye çalışan çocukları anlatan film.

Oyuncular

Ödüller
 'Glass Bear', En İyi İstikbali Film ve Barış Film Ödülü, Berlin Uluslararası Film Festivali, 2005.
 'Golden Seashell', En İyi Film, San Sebastián Uluslararası Film Festivali, 2004.
 Jüri Özel Ödülü, Chicago Uluslararası Film Festivali, 2004.
 Uluslararası Jüri ve İzleyci Ödülü, São Paulo Uluslararası Film Festivali, 2004.
 'La Pieza' Ödülü, En İyi Film, Ciudad de Mexico Uluslararası Çağdaş Film Festivali, 2005.
 İzleyici Ödülü, Rotterdam Uluslararası Film Festival, 2005.
 'Golden Prometheus', En İyi Film, Tiflis Uluslararası Film Festivali, 2005.
 'Aurora' Ödülü, Tromsø Uluslararası Film Festivali, 2005.
 'Golden Butterfly', Isfahan Çocuk Filmleri için Uluslararası Festivali, 2004.
 'Gold Dolphin', Festróia - Tróia Uluslararası Film Festival, 2005

Dış bağlantılar

2004 çıkışlı filmler
İran filmleri
Kürtçe filmler
Bahman Gobadi'nin yönettiği filmler
Kürtleri konu alan filmler
Fransa-İran-Irak ortak yapımı filmler
Kurguda intihar
Irak Savaşı filmleri
Fransa savaş filmleri
Fransa bağımsız filmleri
2000'lerde bağımsız filmler
Irak'ta çekilmiş filmler

Kaplumbağalar da Uçar


Stanislav Lobotka (født 25. november 1994) er en slovakisk fodboldspiller, som spiller for den italienske Serie A klub Napoli og for det Slovakiske fodboldlandshold.

Karriere

AS Trenčín
Han fik sin Corgon Liga debut for AS Trenčín mod FK Dukla Banská Bystrica den 4. marts 2012.

AFC Ajax
Lobotka skiftede den 30. juni 2013 på en etårig lejeaftale for 2013-14-sæsonen med købsoption. Han spillede sin første kamp for Ajax den 13. juli 2013 i venskabskamp mod RKC Waalwijk, da han blev skiftet ind i det 60. minut i stedet for Christian Eriksen i en 1-5-sejr.

Celta Vigo
Den 15. juli 2017 skiftede Lobotka til Celta på en femårig aftale.

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra Trenčín
Fodboldspillere fra Slovakiet
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Fodboldspillere fra FK AS Trenčín
Fodboldspillere fra AFC Ajax
Fodboldspillere fra FC Nordsjælland
Fodboldspillere fra Celta de Vigo

Stanislav Lobotka


Alexandru Chișu (n. 1883, Turda, județul Cluj – d. 1960, Turda, județul Cluj) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia , organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918 .

Biografie
Urmează studiile primare și gimnaziale la Turda, după care învață meseria de tâmplar, susținând mai târziu și examenul de maistru tâmplar. Își deschide la Turda un atelier de tâmplărie mecanizat, specializat în confecționarea mobilierului. A fost membru și vicepreședinte al Reuniunii Meseriașilor Români, înființată în 1880 la Turda, de către dr. Ioan Rațiu. În cadrul Reuniunii, Alexandru Chișu participă la organizarea unor ședințe literare a unor concerte, spectacole de teatru însoțite de petreceri, cu scopul strângerii de fonduri pentru ajutorarea ucenicilor români săraci, majoritatea veniți de la sate .

În toamna anului 1918 face parte din Garda Națională Română din Turda, conducându-i la Alba-Iulia pe țăranii din satele din plasa Turda .

După 1918 ia parte la organizarea Poliției Române din orașul Turda în calitate de comisar de poliție . A fost ales de mai multe ori în Consiliul Camerei de Muncă din Turda .

Activitatea politică
Ca deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918 a fost delegat al Reuniunii Meseriașilor Români din Turda .

Recunoașteri

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8 8141-90-7.
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998.

Lectură suplimentară
Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II).
Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Cluj-Napoca, 1993.
Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015.

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
 1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
 Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1883
Decese în 1960

Alexandru Chișu


An Habenaria kornasiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dariusz Lucjan Szlachetko. An Habenaria kornasiana in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria kornasiana


Expediția din Insulele Shetland, efectuată în iulie-august 1652, a fost o încercare de angajare a luptei între flota neerlandeză comandată de locotenentul-amiral Maarten Tromp și flota engleză a generalului-pe-mare Robert Blake, la începutul Primului Război Anglo-Neerlandez. Flota engleză a atacat bărcile de pescuit neerlandeze și navele lor de escortă ce operau în apele Insulelor Shetland în nordul Scoției. Flota neerlandeză a răspuns prin căutarea flotei inamice și angajarea ei în luptă, dar o furtună puternică, specifică Micii Ere Glaciare, a scufundat mai multe nave și le-a împrăștiat pe celelalte.

Context
În secolul al XVII-lea Insulele Shetland aveau o importanță vitală pentru neerlandezi, datorită pescarilor de hering. Mari flote de pescari neerlandezi de hering poposeau regulat în Bressay Sound, făcând comerț cu localnicii și contribuind la dezvoltarea orașului Lerwick în defavoarea vechii capitale Scalloway. Insulele erau și un punct de plecare pentru navele neerlandeze în drumul spre sau dinspre Indiile de Est, mai ales în timpul războaielor cu Spania, Franța sau Anglia, când ruta prin Canalul Mânecii devenea problematică. În 1640 3 nave VOC care se întorceau din Indii escortate de o navă de război au fost atacate în Strâmtoarea Bressay de 10 nave de război spaniole. Pentru a bloca Bressay de neerlandezi, englezii au ordonat construirea unui fort la Lerwick în timpul războiului, dar nu se știe când și dacă a fost terminat.

Desfășurarea operațiunilor
În iunie 1652 Generalul-pe-mare Robert Blake a primit ordinul să se îndrepte spre Shetland cu flota sa de peste 80 de nave pentru a intercepta flota VOC care se întorcea în Țările de Jos ocolind Scoția pe la Nord. Blake a ridicat ancora spre Shetland la 7 iulie, lăsându-l pe George Ayscue să păzească Canalul.

Ayscue avea o escadră de 10 nave ancorată la Downs în timp ce aștepta întăriri de pe Tamisa. La 12 iulie Ayscue a atacat lângă Calais un convoi neerlandez de aproximativ 30 de nave comerciale. Trei au fost distruse și cinci capturate; majoritatea celorlalte au fost eșuate deliberat pe Nisipurile Calais-ului pentru a evita să fie capturate. În ciuda eforturilor francezilor de a-l împiedica, Ayscue a repus pe linia de plutire și capturat 2 dintre corăbiile eșuate.

La mijlocul lunii iulie 1652 neerlandezii au adunat o mare flotă de război cu care să dispute controlul asupra Canalului Mânecii și Mării Nordului. Multe alte nave erau în misiuni de patrulare sau de escortare a convoaielor și a pescarilor. O escadră opera deja în Marea Mediterană, aducând totalul navelor neerlandeze în serviciu activ la peste 150. La 18 iulie locotenentul-amiral Maarten Tromp a sosit la Dover cu o flotă de 82 nave de război și 9 nave incendiare. Mult depășit numeric, Ayscue a ocupat o poziție defensivă în ancorajul de la Downs sub adăpostul tunurilor artileriei din fortul Deal. Totuși vânturile potrivnice l-au împiedicat pe Tromp să între în Downs pentru a-l ataca pe Ayscue și să reediteze succesul său asupra spaniolilor din 1639. Amiralul Tromp a plecat la 20 iulie spre Nord în urmărirea lui Blake, având sub ordinele sale o forță de 94 nave de război, 1 navă de aprovizionare, 10 nave incendiare și 3 galiote.

Între timp Blake a dispersat flota neerlandeză de pescari din Marea Nordului și a capturat cele 13 nave de escortă ale ei. Apoi a ocupat o poziție lăngă Insula Fair dintre Insulele Orkney și Insulele Shetland pentru a aștepta convoiul corăbiilor încărcate cu mirodenii ale Companiei Unificate a Indiilor de Est (prescurtată V.O.C. în neerlandeză). Tromp l-a zărit pe Blake lângă Insula Fair la 3 august. Dar înainte să se poată angaja bătălia un vânt puternic dinspre nord-vest a început deodată să sufle și a continuat să sufle timp de trei zile.

Ambele flote au fost prinse în furtună între 4-6 august. Blake și flota sa au reușit să se adăpostească în Strâmtoarea Bressay suferind avarii dar fără să piardă nici o navă. Însă neerlandezii au fost loviți din plin lângă un țărm ostil spre care vânturile le împingea corăbiile. Flota a fost împrăștiată și multe corăbii s-au zdrobit de stâncile din jurul Capului Sumburgh. Odată cu oprirea furtunii la 6 august ambii amirali au decis să se întoarcă acasă. Convoiul V.O.C. a fost și el lovit de furtună, dar cu toate acestea, 7 din cele 9 nave cu mirodenii s-au întors în siguranță acasă, căci flota avariată a lui Blake nu mai reprezenta nici o amenințare. După cele trei zile de rafale continue Tromp mai avea în prezența sa doar 40 de nave dintr-o flota inițială de peste 100, iar alte 40 s-au adăpostit în golful Scalaway. Cele mai multe dintre celelalte și-au găsit adăpost în altă parte, o galiotă a fost capturată de Blake dar 6 s-au scufundat pe mare iar 10 au eșuat pe stânci.

Urmările

Tromp s-a întors în Țările de Jos cu mai puțin de jumătate din flota sa. Deși alte nave s-au întors separat în porturi în următoarele săptămâni, pierderile au fost o lovitură severă pentru Marina Neerlandeză.  Deși relativ puține nave s-au scufundat, multe altele au fost atât de avariate încât s-a preferat casarea lor decât repararea mai costisitoare. Flota de pescuit din Marea Nordului a fost devatată de Blake, iar marea flotă de război asamblată de neerlandezi era acum dizolvată.

Inamicii politici republicani ai lui Tromp l-au acuzat pe acesta de pierderile navelor și de eșecul de a proteja flota de pescuit. Tromp a preferat să demisioneze decât să aștepte să fie demis. Succesor al lui a fost numit vice-amiralul Witte de With, care a primit comanda unei flote care nu era asamblată deja. Doar 40 de nave în stare mai bună au putut forma nucleul flotei lui De With, cărora li s-au alăturat alte 20 din flota lui De Ruyter. Celelate nave existente erau prea avariate după furtună sau după Bătălia de la Plymouth. Cu acestă flotă plină de nave închiriate De With a trebuit să înfrunte în Bătălia de la Kentish Knock împotriva flotei engleze.

Referințe

Bibliografie
 The Naval Review Vol.XVI No.4, The Development of Tactics, Admiral Sir Reginald Custance, 1928
 Războiul naval de-a lungul veacurilor, Vol.II Epoca navelor cu vele și a artileriei cu ghiulele, Partea I (până în anul 1713), Nicolae Koslinski, Editura ARA - București, 1996
 The Great Admirals: Command at Sea, 1587-1945, Jack Sweetman, Little, Naval Institue Press, 1997
1652
Bătălii navale
Bătăliile Olandei
Bătăliile Angliei

Expediția din Insulele Shetland


Filozofsko-teološki institut Družbe Isusove (FTI) je isusovačka, katolička  visokoškolska ustanova u Zagrebu za studij filozofije i teologije.

Povijest

Filozofski institut

Nakon prvog svjetskog rata, novouspostavljena provincija Družbe Isusove na ovim prostorima sa sjedištem u Zagrebu započinje Filozofski studij 1920. – 1922. za studente iz Družbe Isusove.

U rujnu 1937. osniva se Filozofski institut Družbe Isusove u Zagrebu, Jordanovac 110, s trogodišnjim studijem, potpuno uređen prema Apostolskoj konstituciji Deus scientiarum Dominus i Ratio Studiorum Družbe Isusove propisanim za licencijat iz filozofije na filozofskim fakultetima. Iako Filozofski institut nije mogao formalno podjeljivati akademskih stupnjeva, ipak se u praksi njegov studij priznavao na crkvenim fakultetima za daljnji studij i postizavanje doktorata.

Rad Filozofskog instituta nije se odonda prekinuo, formirajući više stotina mladih ljudi, osobito isusovaca, u filozofskoj kršćanskoj refleksiji i pridonoseći svojom višestrukom aktivnošću istraživanju i širenju filozofske misli.

Teološki institut

Redoviti studij teologije – koji je slijedio prema isusovačkoj formaciji nakon studija filozofije i dvogodišnje prakse – redovito se obavljao na isusovačkim učilištima u inozemstvu. Zbog rata i poratnih godina odlazak u inozemstvo bio je onemogućen pa isusovački skolastici obavljaju studij teologije na Katoličkom bogoslovnom fakultetu u Zagrebu. Taj studij teologije nije zadovoljavao curriculum studija propisan prema isusovačkom Ratio Studiorum pa isusovački skolastici, studenti teologije polaze dodatnu nastavu iz teologije u isusovačkoj rezidenciji u Palmotićevoj ulici. Dozvolom generalne isusovačke uprave iz Rima godine 1954. osnovan je i Teološki institut s četverogodišnjim studijem teologije za isusovačke studente teologije.

Filozofsko-teološki institut  (FTI)

Godine 1963. Filozofski institut (osnovan 1937) i Teološki institut (osnovan 1954) spajaju se u jedinstvenu instituciju koja ubrzo dobiva naziv Filozofsko-teološki institut Družbe Isusove u Zagrebu. Iako Filozofski institut djeluje zajedno s Teološkim studijem unutar Filozofsko-teološkog instituta Družbe Isusove, svaki od njih i dalje djeluju potpuno odijeljeno i neovisno prema svojim programima kako je bio i običaj na isusovčkim učilištima.
Nakon obnove crkvenih studija po novim normama Crkve u duhu Drugog vatikanskog sabora, počinje se s prihvaćanjem neisusovačkih studenata (svećeničkih kandidata i laika). Filozofski studij od g. 1970. s trogodišnjeg studija prelazi na dvogodišnji studij filozofije za postizanje bakalaureata iz filozofije, i po programu prvog stupnja crkvenih filozofskih fakulteta, te ga kao takva isti fakulteti priznaju.

Sveta kongregacija za katolički odgoj i formalno priznaje tu aktivnost Filozofsko-teološkog instituta te obadva affilira Papinskom sveučilištu Gregoriana (PUG). Prvo je Teološki studij 1981. godine affiliran  Teološkom fakultetu PUG-a, a 1983. godine je Filozofski institut affiliran Filozofskom fakultetu PUG-a.  Tim pridruživanjem studenti Instituta dobivaju pravo na završetku studija stjecati diplome filozofije i teologije s Papinskog sveučilišta Gregoriana.

Povoljnim razvojem Filozofskog studija, povećanjem zanimanja i broja studenata te promjenama društvenih prilika vatikanska Kongregacija za katolički odgoj zbog rada i napretka Filozofskog studija skupa s potrebama i nadom mjesne Crkve svojim je dekretom od 31. srpnja 1989. spomenuti Filozofski studij podigla je na razinu Filozofskog fakulteta »sui iuris« s pravom podjeljivanja akademskih stupnjeva iz filozofije u ime i ovlašću Svete Stolice.
Time zapravo prestaje ustroj Filozofsko-teološkog instituta (FTI) kao zajedničke obrazovne institucije jer je ga novoosnovani fakultet nadrastao, i danas se zove Fakultet filozofije i religijskih znanosti.

Djelovanje Filozofsko-teološkog instituta (FTI-a)

Prvotni Filozofski institut te Filozofsko-teološki institut nisu ostali samo na razini nastavno-obrazovne institucije, nego su se članovi Instituta uvijek bavili i znanstveno-istraživačkim radom: pisali su i izdavali knjige s područja filozofije i teologije, izdavali časopis "Život" (poslije Drugog svj. rata "Obnovljeni život"), održavali tribine i simpozije i na druge načine promicali filozofsku, teološku i općereligijsku misao. Stoga je i Ministarstvo znanosti Republike Hrvatske Institut upisalo u registar znanstvenoistraživačkih organizacija za znanstvena područja filozofije, teologije i religijske kulture (znanosti).

Profesori na FTI-u
 Miljenko Belić, S.J. (1921. – 2008.)
 Predrag Belić, S.J. (1919. – 2003.)
 Rudolf Brajičić, S.J. (1918. – 2007.)
 Ivan Fuček, S.J. (1926. – 2020.)
 Marijan Gajšak, S.J. (1944. – 1993.)
 Anto Lozuk, S.J. (1949.- )
 Marko Matić, S.J. (1938.- )
 Mons. Valentin Pozaić, S.J. (1945.- )
 Alfred Schneider, S.J. (1931. – 1916.)
 Marijan Steiner, S.J. (1949.- )
 Antun Trstenjak, S.J. (1944.- )

Vanjske poveznice
 Filozofsko-teološki institut Družbe Isusove u Zagrebu - FTI (službena stranica)
 Papinsko sveučilište Gregorjana u Rimu (službena stranica) kojem je affiliran FTI

Isusovačko školstvo
Crkveno školstvo u Hrvatskoj
Sveučilište u Zagrebu
Katoličanstvo u Hrvatskoj


Simeonovgrad (en búlgaro: Симеоновград) es una ciudad de Bulgaria en la provincia de Haskovo.

Cerca de Simeonovgrad se encuentran las ruinas de la antigua fortaleza romana y bizantina de Constantia de la Antigüedad tardía (), que se convirtió en una de las grandes ciudades del norte de Tracia hasta el comienzo del .

La religión dominante es el cristianismo ortodoxo. La ciudad tiene dos iglesias, la Iglesia de la Santísima Madre de Dios en el centro de la ciudad y la iglesia de San Nicolás el Taumaturgo en el barrio Zlati dol.

Los nombres históricos de la ciudad fueron «Tarnovo-Seymen» y «Seymen», un héroe turco de Anatolia occidental. Durante el período socialista, la ciudad fue nombrada «Maritza», por el río que la atraviesa.

Geografía

Se encuentra a una altitud de 80  a 260 km de la capital nacional, Sofía.

Demografía
Según estimación 2013 contaba con una población de 6 530 habitantes.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades de la provincia de Haskovo

Simeonovgrad


زوكـّيرو (Zucchero) (ريدجو إميليا، 25 سبتمبر 1955) مغني روك إيطالي. موسيقاه هي مستوحاة إلى حد كبير من الغوسبال البلوز وموسيقى الروك، والمناوبين بين القصص والإيقاعي الرقصة تشبه قطعة.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من ريدجو إميليا
مغنو بوب إيطاليون
مغنو روك إيطاليون
مغنون إيطاليون باللغة الإنجليزية
مغنون باللغة الإسبانية من إيطاليا
مغنون وكتاب أغان إيطاليون
مغنون ومغنيات وكتاب أغان إيطاليون
ملحدون إيطاليون
مواليد 1955
مواليد في ريدجو إميليا
موسيقيو بوب إيطاليون
موسيقيو روك إيطاليون

زوكيرو


Derek Riddell est un acteur britannique né le  à Glasgow en Écosse.

Biographie

Filmographie

Cinéma
 1994 : Broken Heart
 2007 : Jonathan Toomey : Le Miracle de Noël : Parson
 2008 : A Previous Engagement : l'hôte d'accueil de l'hôtel
 2012 : Twenty8k : DI Mellis
 2017 : Mary Shelley : William Baxter
 2018 : Les Animaux fantastiques : Les Crimes de Grindelwald : Torquil Travers

Télévision
 1992-1993 : Strathblair : Alec Ritchie
 1995-2000 : Taggart : Stevie et  Costello (2 épisodes)
 1996-2002 : Casualty : Lewis et Jeff Marriot (2 épisodes)
 1997 : The Bill : Inspecteur Goodman (1 épisode)
 1997-1998 : Coronation Street : Adam Newbould (3 épisodes)
 2001 : Urban Gothic : Billings (1 épisode)
 2002 : Where the Heart Is : Ray Wilson (1 épisode)
 2002 : MI-5 : Steven (1 épisode)
 2002-2003 : The Book Group : Rab (12 épisodes)
 2003 : Clocking Off : Jamie Campbell (6 épisodes)
 2004-2006 : No Angels :  Jamie Patterson (20 épisodes)
 2006 : Doctor Who : Sir Robert (1 épisode)
 2007 : Inspecteurs associés : James Lecroix (8 épisodes)
 2007-2009 : Ugly Betty : Stuart (7 épisodes)
 2008 : Terminator : Les Chroniques de Sarah Connor : Lachlan Weaver (1 épisode)
 2009 : Londres, police judiciaire :  Alec Merrick (1 épisode)
 2010 : Five Days : Nick Durden (5 épisodes)
 2011 : M.I. High : Edward Dixon Halliday (1 épisode)
 2011 : Meurtres au paradis : Patrick Knight (1 épisode)
 2012 : DCI Banks : Simon Harris (2 épisodes)
 2013 : Affaires non classées : Michael Trenter (2 épisodes)
 2013 : Frankie : Andy Peat (6 épisodes)
 2013-2016 : Ripper Street : Constantine (2 épisodes)
 2014 : The Village : Bill Gibby (6 épisodes)
 2014-2022 : Happy Valley : Richard Cawood (7 épisodes)
 2015 : Inspecteur George Gently : Walter Nunn (2 épisodes)
 2015 : Flics toujours : Craig Bentham (1 épisode)
 2016 : Inspecteur Barnaby : Des McCordell (1 épisode)
 2016 : Undercover : Paul Brightman (6 épisodes)
 2016 : The Missing : Adam Gettrick (6 épisodes)
 2017 : W1A : Clive Cook (2 épisodes)
 2017 : Gunpowder : King James I (3 épisodes)
 2018 : Hard Sun : Roland Bell (6 épisodes)
 2018 : Action Team : Anne (6 épisodes)
 2019 : Shetland : Chris Brooks (5 épisodes)
 2019 : A Confession : Pete (6 épisodes)
 2019-2022 : Gentleman Jack : Capitaine Sutherland (4 épisodes)
 2020 : Industry : Clement Cowan (6 épisodes)

Jeu vidéo
 2011 : The Last Story : Lowell
 2012 : Fable: The Journey : voix additionnelles
 2014 : Dragon Age: Inquisition : Pofesseur Bram Kenric
 2015 : Dragon Age: Inquisition - Trespasser : Professeur Bram Kenric
 2020 : Beyond a Steel Sky : Tarquin

Liens externes

Naissance en janvier 1967
Naissance à Glasgow
Acteur britannique de télévision

Derek Riddell


Onthophagus rectecornutus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Lansberge em 1883.

Referências

Ligações externas

rectecornutus
Coleópteros descritos em 1883

Onthophagus rectecornutus


Mariano García Remón (Madri, 30 de setembro de 1950) é um ex-futebolista e treinador de futebol espanhol que atuava como goleiro.

Carreira
Revelado pelo Rayo Vallecano, foi para as categorias de base do  em 1966 e promovido aos profissionais 4 anos depois. Para ganhar experiência, foi emprestado ao Talavera e ao Real Oviedo, sendo reintegrado em definitivo ao elenco principal dos Merengues em 1971 e brigando pela titularidade com Miguel Ángel González, que defendia o Real Madrid desde 1967.

Durante o jogo contra o Dínamo de Kiev, pelas quartas-de-final da Taça dos Clubes Campeões Europeus de 1972–73, Remón  manteve o placar zerado com uma boa atuação, rendendo a ele o apelido de El Gato de Odesa (O Gato de Odessa), mas seguiu na reserva de Miguel Ángel e também foi suplente de José Manuel Ochotorena até sua aposentadoria, em 1986, tendo atuado em 231 jogos oficiais.

Seleção Espanhola
Pela seleção da Espanha, o goleiro disputou 2 amistosos em 1973, fazendo sua estreia na derrota por 3 a 2 para os Países Baixos, e também defendeu o gol da Fúria contra a Turquia.

Carreira como treinador
Após deixar os gramados, Remón seguiu como treinador das categorias de base do Real Madrid, além de ter sido técnico do Castilla, o time B dos Merengues, entre 1991 e 1993. Treinou ainda Sporting de Gijón, Albacete, Las Palmas, Salamanca Numancia e Córdoba, porém sua passagem pelos clubes duraram pouco tempo. O ex-goleiro voltou ao Real Madrid em 2004, como auxiliar-técnico de José Antonio Camacho. Com a saída deste último, em setembro de 2004, foi anunciado como novo técnico da equipe, e durante os 3 meses no comando, surpreendeu ao deixar Roberto Carlos e David Beckham no banco de reservas na partida contra o  - o lateral ameaçou deixar o Real, mas decidiu continuar no time. Em 20 jogos, Remón venceu 14, empatou 4 e sofreu outras 4 derrotas antes de ser substituído por Vanderlei Luxemburgo em dezembro de 2004.

A última experiência de Remón como treinador foi no , que durou apenas 7 jogos em 2007. Desde então, não voltou a comandar outros clubes.

Títulos

Como jogador
Real Madrid
 Campeonato Espanhol: 1971–72, 1974–75, 1975–76, 1977–78, 1978–79, 1979–80
 Copa del Rey: 1973–74, 1974–75, 1979–80, 1981–82

Como treinador
Real Madrid Castilla
 Segunda División B: 1990–91

Ligações externas
 Perfil de Mariano García Remón - OGol.com.br
 Mariano García Remón - BDFútbol

Goleiros da Espanha
Treinadores de futebol da Espanha
Futebolistas do Cádiz Club de Fútbol
Futebolistas do Real Madrid Club de Fútbol
Futebolistas do Real Oviedo
Jogadores da Seleção Espanhola de Futebol
Treinadores do Real Sporting de Gijón
Treinadores do Real Madrid Club de Fútbol
Treinadores do Córdoba Club de Fútbol
Treinadores do Albacete Balompié
Treinadores da Unión Deportiva Salamanca
Treinadores do Real Madrid Castilla Club de Fútbol
Treinadores da Unión Deportiva Las Palmas
Treinadores do Cádiz Club de Fútbol
Naturais de Madrid

Mariano García Remón