Marisa Isabel dos Santos Matias, kurz Marisa Matias (* 20. Februar 1976 in Coimbra), ist eine portugiesische Politikerin des Bloco de Esquerda. Matias ist seit der Europawahl 2009 Mitglied des Europäischen Parlaments als Teil der Konföderalen Fraktion der Vereinten Europäischen Linken/Nordische Grüne Linke. Sie wurde zwei Mal (2014 und 2019) ins Europaparlament wiedergewählt.

Leben

Ausbildung und akademische Karriere
Matias promovierte an der Universität Coimbra in Soziologie und legte dort in diesem Fach auch ein Aufbaustudium und den Hochschulabschluss ab. Ihre Kerngebiete sind Umweltmedizin, Wissenschafts-, Gesundheits- und politische Soziologie. Sie veröffentlichte mehrere wissenschaftliche Artikel, Bücherkapitel und andere nationale und internationale Publikationen zu den Beziehungen zwischen Umwelt und Volksgesundheit, Wissenschaft und Wissen sowie zu Demokratie und Bürgergesellschaft und arbeitete als Ausbilderin und Lehrerin an mehreren Studiengängen und Postgraduierten-Programmen mit.

Matias war zunächst Forschungsassistentin, später Forscherin am Zentrum für Sozialwissenschaften der Universität Coimbra. Des Weiteren war sie zwischenzeitlich als Lehrerin für Soziologie und andere Fächer an mehreren Schulen sowie als Redaktionssekretärin der Revista Crítica de Ciências Sociais tätig.

Politisches Engagement

Matias gehört der nationalen Leitung des Bloco de Esquerda an. Sie ist Mitglied der Direktion von Pro-Urbe, einer Bürgerinitiative in Coimbra und nationale Beauftragte der Bewegung Cidadania e Responsabilidade pelo Sim, welche im Rahmen des nationalen Referendums für die Straffreiheit von Abtreibungen in Portugal durchgeführt wurde. 2005 war sie bei den Wahlen zum Stadtrat von Coimbra Spitzenkandidatin der Liste ihrer Partei. Bei den Präsidentschaftswahlen 2016 bekam Marisa Matias 10,12 % der Stimmen. Für die Präsidentschaftswahlen am 21. Januar 2021 kandidierte sie erneut.

Einzug und Wiederwahl ins Europaparlament
Für die Europawahl 2009 nominierte ihre Partei, der Bloco de Esquerda, Matias auf Platz 2 hinter Miguel Portas. Der Bloco de Esquerda gewann deutlich an Stimmen und stellte drei Abgeordneten – Portas, Matias sowie Rui Tavares. Die drei Abgeordneten traten der Konföderalen Fraktion der Vereinten Europäischen Linken/Nordische Grüne Linke bei. In der Legislaturperiode (2009–2014) war Matias für ihre Fraktion Mitglied im Ausschuss für Industrie, Forschung und Energie, sowie stellvertretendes Mitglied im Ausschuss für Umweltfragen, öffentliche Gesundheit und Lebensmittelsicherheit und im Ausschuss für Wirtschaft und Währung (2012–2014). In der zweiten Hälfte der Legislatur wählten ihre Fraktionskolleginnen und -kollegen Matias in den Vorstand der Fraktion.

Für die darauffolgende Europawahl im Jahr 2014 nominierte ihre Partei sie auf den ersten Platz, nachdem ihr Parteifreund Miguel Portas 2012 verstorben war. Der Bloco de Esquerda verlor deutlich an Stimmen, sodass Matias als einzige Abgeordnete ihre Partei einzog. In der Legislatur von 2014 bis 2019 trat sie erneut der Konföderalen Fraktion der Vereinten Europäischen Linken/Nordische Grüne Linke bei, in dessen Fraktionsvorstand sie auch direkt gewählt wurde. Für die Fraktion war sie Mitglied im Ausschuss für Wirtschaft und Währung sowie stellvertretendes Mitglied im Ausschuss für Industrie, Forschung und Energie. Matias war zudem Mitglied im Sonderausschuss zu Steuervorbescheiden und anderen Maßnahmen ähnlicher Art oder Wirkung (TAXE 2).

Für die Europawahl 2019 trat Matias erneut als Spitzenkandidatin an. Der Bloco de Esquerda gewann zwei Mandate, Matias und ihr Parteifreund José Gusmão zogen ein und traten erneut der Konföderalen Fraktion der Vereinten Europäischen Linken/Nordische Grüne Linke bei, Matias wurde zur stellvertretenden Vorsitzenden der Fraktion gewählt. In der 9. Legislatur ist Matias Mitglied im Ausschuss für Industrie, Forschung und Energie sowie im Unterausschuss für Menschenrechte. Im Ausschuss für auswärtige Angelegenheiten fungiert sie als stellvertretendes Mitglied.

Einzelnachweise

Weblinks

Mitglied des Europäischen Parlaments für Portugal
BE-Mitglied (Portugal)
Politiker (21. Jahrhundert)
Person (Coimbra)
Portugiese
Geboren 1976
Frau

Marisa Matias


Édouard-Montpetit ist eine U-Bahn-Station in Montreal. Sie befindet sich im Arrondissement Côte-des-Neiges–Notre-Dame-de-Grâce an der Kreuzung von Boulevard Édouard-Montpetit und Avenue Vincent-D'Indy. Hier verkehren Züge der blauen Linie 5. Im Jahr 2019 nutzten 1.538.515 Fahrgäste die Station, was dem 61. Rang unter den insgesamt 68 Stationen der Metro Montreal entspricht.

Bauwerk

Die von Patrice Gauthier entworfene Metrostation entstand als Tunnelbahnhof. Der Architekt wählte ein surrealistisch anmutendes Farbschema, bei dem verschiedene rosarote Farbtöne dominieren. Dadurch sollen durch Musik inspirierte Emotionen heraufbeschwört werden, eine Anspielung auf die beiden Musikhochschulen in der Nachbarschaft. Auffälligstes Gestaltungselement auf den Bahnsteigen sind die avantgardistisch geformten rosaroten Sitzbänke. Ein hoher Schacht führt hinauf zur Verteilerebene, in der die rosaroten Farbtöne etwas blasser ausgeführt sind. Einer der drei Ausgänge ist in das Universitätssportzentrum CEPSUM integriert; die zwei übrigen befinden sich in Stahl-Glas-Pavillonbauten, die eine ungewöhnliche Spindelform besitzen und ebenfalls rosarot angestrichen sind.

In 16,6 Metern Tiefe befindet sich die Bahnsteigebene mit zwei Seitenbahnsteigen. Die Entfernungen zu den benachbarten Stationen, jeweils von Stationsende zu Stationsanfang gemessen, betragen 1090,60 Meter bis Outremont und 667,60 Meter bis Université-de-Montréal. Es bestehen Anschlüsse zu vier Buslinien und zwei Nachtbuslinien der STM. Sehenswürdigkeiten in der Nähe sind der Pavillon Marie-Victorin und die Musikfakultät der Université de Montréal, das CEPSUM, die Musikhochschule Vincent-D'Indy sowie der Friedhof Mont-Royal.

Geschichte
Die Eröffnung der Station erfolgte am 4. Januar 1988, zusammen mit dem Teilstück Parc–Snowdon der blauen Linie. Namensgeber ist der Boulevard Édouard-Montpetit. Diese Straße ist benannt nach dem Politik- und Sozialwissenschaftler Édouard Montpetit (1881–1954), der über vier Jahrzehnte lang an der Université de Montréal und an der daran angeschlossenen Wirtschaftshochschule École des hautes études commerciales gelehrt hatte. Der im Jahr 1918 eröffnete Mont-Royal-Tunnel unterquert in unmittelbarer Nähe die Metrolinie 5. Im Grundnetz war jahrzehntelang eine Metrolinie 3 vorgesehen, die den Bahntunnel von der Canadian National Railway übernehmen sollte. Sie wurde aber nicht verwirklicht und vorläufig aus den Planungen gestrichen. Auch die Verknüpfung zwischen der Metro und der exo-Vorortbahn zwischen dem Hauptbahnhof und Deux-Montagnes wurde nicht verwirklicht.

Zukunft
Stattdessen entsteht ein Umsteigeknoten mit dem Réseau express métropolitain, einer fahrerlosen Leicht-U-Bahn, die zum Teil die Strecke nach Deux-Montagnes nutzen wird. Die Bauarbeiten begannen 2018 und sollen gegen Ende des Jahres 2023 abgeschlossen sein. 70 Meter unter der Oberfläche und 58 Meter unter dem Metrotunnel wird ein neuer Bahnhof im Mont-Royal-Tunnel errichtet. Der sehr harte Fels in diesem dicht besiedelten Gebiet erforderte beim Bau des Hauptschachts den Einsatz vieler kleiner kontrollierter Sprengladungen, überwacht von rund 20 Seismographen. Die dabei entstandenen Gesteinsbrocken wurden dann mit einem Kran ausgebaggert und mit Lastwagen abtransportiert. Um die Fahrgastströme möglichst effizient abwickeln zu können, werden vier Hochgeschwindigkeitsaufzüge installiert.

Weblinks

 Seite der STM über die Station Édouard-Montpetit (französisch)
 Detaillierte Informationen zur Station Édouard-Montpetit (französisch)

Einzelnachweise

Station der Metro Montreal
Erbaut in den 1980er Jahren

Édouard-Montpetit (Metro Montreal)


Teodor Tăutu, ortografiat Teodor Tăut în Anuarele Amatei din perioada 1894-1916, () a fost un general român, care a luptat eroic în Primul Război Mondial în luptele din nord-vestul Olteniei, oprind timp de două săptămâni înaintarea inamicului și oferind ocazia celorlalte unități militare românești să se retragă către frontul din sudul Moldovei.

Biografie

Cariera antebelică
Era un descendent al vechii familii boierești Tăutu, slujitori credincioși ai Moldovei încă din timpul lui Ștefan cel Mare. S-a născut la 4/16 ianuarie 1868 în plasa Copou din județul Iași, ca fiu al omului politic Teodor V. Tăutu (1828-1902), ce a îndeplinit mai multe funcții în cadrul primăriei orașului Iași, inclusiv pe cea de primar (5 decembrie 1866 - 26 iunie 1868 și 25 mai - 25 octombrie 1870), și al Aglaiei Tăutu (născută Botez, 1846-1918), originară din Fălticeni.

A absolvit școala primară și Liceul Militar la Iași, după care a urmat cursurile Școlii de Ofițeri de Infanterie și Cavalerie din București, pe care o absolvă în 1889, fiind clasificat al 7-lea din 26 de absolvenți. La absolvire a fost avansat la gradul de sublocotenent. A îndeplinit diferite însărcinări în cadrul Armatei Române, iar în 1907 era comandant al companiei a II-a a Batalionului 9 Vânători din Ploiești, cu gradul de căpitan. După mutarea batalionului la Constanța, în 1908, căpitanul Tăutu a fost transferat în postul de comandant al Batalionului III din Regimentul Prahova No. 7, fiind avansat în următorii ani la gradele de maior și locotenent-colonel. În 1913 a fost numit comandant al Batalionului 3 Vânători din Ploiești, pe care l-a comandat până în iunie 1916. Batalionul condus de el a fost dislocat la Câmpina, la începutul anului 1916, pentru acoperirea frontierei României cu Austro-Ungaria și a staționat acolo timp de patru luni, după care a fost dislocat în comunele Izvoarele și Măneciu-Ungureni de pe valea Teleajenului.

Primul Război Mondial
Locotenent-colonelul Teodor Tăutu a fost avansat apoi la gradul de colonel și numit comandant al Regimentul I Mehedinți No. 17 "Știrbey Vodă", care era dislocat în garnizoana Turnu Severin. În momentul intrării României în Primul Război Mondial (14/27 august 1916), colonelul Tăutu era la comanda acestui regiment, care făcea parte din Brigada 1 Infanterie a Diviziei 1 Infanterie, comandată de generalul Ioan Dragalina.

În ziua de 15 august 1916, unitățile militare române din sectorul Cernei au declanșat acțiunile militare împotriva inamicului, iar în zorii zilei de 19 august 1916 au început luptele pentru cucerirea culmilor Alion - Ozion - Drănic. Prima misiune de luptă primită de Regimentul 17 Mehedinți a fost ocuparea muntelui Alion, iar, după "botezului focului" la cota 304, ostașii români au cucerit toate cele trei creste, reușind după zece ore de luptă să ocupe muntele Alion și să alunge inamicul. Comandantul diviziei, generalul Ioan Dragalina, consemna următoarele în darea de seamă asupra luptelor din 19 august 1916 (dosarul zilei, p. 6): "Nu mai puțin dârz a luptat Regimentul 17 Mehedinți, sub comanda colonelului Tăutu". Colonelul Tăutu a fost citat pe ordinul de azi al Armatei 1 din 16 septembrie 1916, fiind felicitat personal de generalul Dragalina. Atacurile inamicului în sectorul Cerna au devenit tot mai intense în a doua jumătate a lunii septembrie, dar ostașii Regimentului 17 Mehedinți au dat o ripostă hotărâtă.

În după-amiaza zilei de 1 octombrie 1916 trupele Regimentului 17 Mehedinți au executat un contraatac prin care a recucerit orașul Orșova, ducând lupte violente pe străzi și luând 120 de prizonieri. Trei zile mai târziu, au atacat trupele ungurești de pe malul Dunării, fugărindu-le dincolo de Eșelnița si Orjadin.

Detașamentul Tăutu

În seara zilei de 2/15 noiembrie 1916, comandamentul Diviziei 1 Infanterie a format un detașament compus din trei batalioane de infanterie (dislocate din Grupul de la Cerna) și o baterie de artilerie, cu un efectiv de peste 2.000 de militari, și l-a numit comandant pe colonelul Tăutu. Acest detașament avea misiunea de a se îndrepta prin Baia de Aramă către Târgu Jiu pentru a participa la A doua bătălie de pe Valea Jiului (29 octombrie/11 noiembrie - 2/15 noiembrie 1916), dar nu a putut ajunge la timp și a trebuit să se întoarcă din drum.

Detașamentul Tăutu a pornit în dimineața zilei de 16 noiembrie, mergând pe ninsoare și lapoviță, și a ajuns noaptea târziu la Baia de Aramă. Marșul a continuat după trei ore de odihnă, iar coloana a întâlnit în ziua următoare înainte de Peștișani un detașament format din trei escadroane din Divizia 6 Cavalerie germană, pe care l-a respins. Detașamentul a cantonat noaptea la Peștișani, urmând ca a doua zi să se evalueze situația și să se decidă planul de urmat.

Între timp, după victoria în Bătălia de pa Valea Jiului, Grupul german de la Jiu, condus de generalul Viktor Kühne, a înaintat spre Craiova, fiind reluată în același timp, la 6/19 noiembrie, ofensiva împotriva Grupului de la Cerna în zona muntelui Alion. Neștiind că frontul se deplasase către sud, colonelul Tăutu a ordonat un marș tot către sud, pe valea Bistriței, iar detașamentul său, cunoscut sub numele de "Detașamentul colonel Tăutu" sau "detașamentul fantomă", încercuit și atacat de trupele inamice, s-a învârtit în cerc, ducând o luptă eroică de partizani în spatele frontului, în special pe linia Târgu-Jiu - Bumbești, și obținând victorii rapide în luptele de la Peștișani, Bălcești, Bolboci, Severinești și Turnu Severin, consemnate atât în documentele militare românești, cât și în documentele militare germane. Luptele eroice ale detașamentului au provocat pierderi însemnate inamicului, stârnind admirația comandanților germani.

Grupul condus de Kühne a ocupat Craiova și a înaintat către râul Olt, dar generalul german, îngrijorat de siguranța spatelui său, a trimis Batalionul întărit Picht pentru a înfrânge rezistența inamicului; batalionul german a ocupat orașul Turnu Severin în seara zilei de 9/22 noiembrie 1916. Împotriva detașamentului rătăcitor generalul Kühne a trimis Divizia 7 Cavalerie germană și un detașament de blindate, fără a reuși să-l distrugă. "Loviturile lui se simțeau, ființa lui era însă cu neputință de descoperit și capturat. Încrederea pe care o simțea în dânsul a trecut asupra celor care până la capăt și-au dus eroica lor împotrivire, sfidând soarta de la care știau bine că nu pot aștepta nimic", scria istoricul Nicolae Iorga. Generalul Kühne recunoștea că "speranța de a nimici detașamentul Tăutu sau a-l face prizonier nu a reușit. Fără îndoială comandantul detașamentului inamic este un om extraordinar de capabil și energic, căci știa că partida este pierdută; a făcut totul ca să ne cauzeze toate pierderile posibile".

Retragerea și prizonieratul
Detașamentul Tăutu s-a îndreptat apoi spre Turnu Severin, unde în ziua de 10/23 noiembrie 1916 a făcut joncțiunea cu restul Grupului de la Cerna (condus de colonelul Scarlat Demetriade), care se retrăgea de la râul Cerna ca urmare a tăierii căii de comunicații, și a luat parte la Lupta de la Turnu Severin (10/23 - 11/24 noiembrie 1916). Trupele române au fost nevoite să se retragă ca urmare a declanșării de către inamic a unei ofensive puternice din mai multe direcții și a sosirii de ajutoare pentru trupele germane. Colonelul Demetriade și-a dat seama că lupta nu are sorți de izbândă, din cauza faptului că grupul de la Cerna urma să fie înconjurat în scurt timp de trupe inamice, așa că a ordonat oprirea luptei și retragerea generală către sud-est. Retragerea a început pe 12/25 noiembrie în condițiile în care nu exista nicio legătură cu comandamentul central, iar căile de comunicații erau ocupate de inamic. Regimentul colonelului Tăutu a primit ordinul de a opri înaintarea inamicului pentru ca unitățile militare românești aflate în Oltenia să se poată retrage în ordine.

Retragerea a durat două săptămâni, timp în care au fost străbătuți 200 km printr-un teritoriu controlat de germani în apropierea Dunării pe o vreme ploioasă. Grupul de la Cerna a trecut Jiul pe la Zăval în 18 noiembrie/1 decembrie și a ajuns apoi în 22 noiembrie/5 decembrie pe malul râului Olt. Podurile erau ocupate de inamic, iar apele râului erau prea umflate pentru a permite trecerea prin vad. Inamicul a atacat cu artileria din mai multe direcții trupele române care încercau să repare podul de la Izbiceni în 22-23 noiembrie/5- 6 decembrie.

Astfel, colonelul Tăutu a oprit, cu un grup de militari, înaintarea dușmanului timp de aproape două săptămâni, oferind trupelor române posibilitatea de a se retrage către frontul din sudul Moldovei. Luptând disperat timp de aproape două săptămâni cu forțe inamice superioare numeric, detașamentul Tăutu a reușit să iasă din încercuire și să ajungă la grupul de la Cerna.

Bucureștiul a fost ocupat de Armata 9 Germană în 23 noiembrie/6 decembrie 1916, iar în aceeași zi trupele de ariergardă comandate de colonelul Tăutu au capitulat, după o rezistență eroică, în satul Tia Mare (aflat mai la nord de Izbiceni) de pe malul drept al Oltului. Înainte de a se preda, trupele și-au distrus armamentul, au aruncat în aer proiectilele, au împușcat caii, și-au rupt săbiile și au ars steagul pentru a nu fi cădea în mâinile inamicului. În aceeași zi capitulează și grosul trupelor, cantonat la Izbiceni.

Colonelul Tăutu și-a amintit astfel momentul predării: "Steagul Regimentului 17 Mehedinți, glorios purtat prin lupte, timp de trei luni, e sărutat de ofițeri și soldați, apoi ars pe foc... soldații eroicei divizii care nu cunoscuseră înfrângerea, plângeau în fața imensului rug, altarul sacrificiului unei trupe viteze, dar fără noroc. (...) Ziua capitulării este cea mai dureroasă. Este ziua care îmi va reaminti pururea de bucata de carne aruncată de drumeț în calea haitelor flămânde, pentru scăparea lui. Este dureroasă pentru că în această zi ni se răpește libertatea, de când nu voi mai putea ști nimic din țară și de ai noștri, pe care din acest moment îi lăsăm și pentru cât timp".

Militarii români au fost luați prizonieri, iar colonelul Tăutu a fost transportat în Germania, fiind deținut în lagărele de prizonieri de la Krefeld și Stralsund. I s-a recunoscut eroismul dovedit în lupte, fiind singurul ofițer prizonier căruia i s-a permis să poarte sabia pe tot timpul prizonieratului. S-a întors în România după semnarea Păcii de la Buftea (20 februarie/5 martie 1918) și a fost înaintat la gradul de general.

A fost decorat cu Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III:
"Pentru destoinicia și avântul cu care a comandat Regimentul 17 Infanterie în luptele de pe Valea Cernei, Valea Turlei și Muntele Dobra, precum și pentru vitejia cu care a condus detașamentul "Colonel Tăutu" pe Jiu, de la 3-10 noiembrie 1916. Fiind înconjurat de inamic, a luptat cu îndârjire, capturând 3 tunuri și 5 mitraliere, după care încercuind Severinul, a protejat retragerea Grupului Cerna."
Înalt Decret no. 1975 din 5 mai 1921

Cariera postbelică

Pentru meritele sale militare, generalul Teodor Tăutu a fost distins cu mai multe ordine și medalii, printre care: "Semnul onorific de 25 ani de serviciu", Medalia "Avântul Țării" ș.a. Profesorul Nicolae Iorga a elogiat astfel personalitatea generalului Teodor Tăutu: "Generalul T. Tăutu a înfățișat în zilele sale de grea și glorioasă luptă un tip de conducător cum din nenorocire n-am prea avut în timpul unui război de supremă încercare națională".

În anul 1926 generalul Tăutu a publicat la Ploiești un volum de memorii despre luptele din zona Cernei, intitulat Din războiul pentru întregirea neamului. Carnet de câmp cuprinzând aprecieri (…) asupra luptelor de la Cerna. 14 august – 23 noiembrie 1916.

Generalul Teodor Tăutu, eroul luptelor de la Cerna, a murit în iunie 1937, fiind înmormântat pe 15 iunie 1937 în orașul Ploiești.

Mențiuni literare
Odiseea detașamentului Tăutu a fost descrisă de F. Aderca în romanul 1916 (1936), cu oarecare diferențe. Comandantul detașamentului este în roman căpitanul Costache Ursu, iar unitatea militară este denumită detașamentul Ursu.

Scrieri
 Din războiul pentru întregirea neamului. Carnet de câmp cuprinzând aprecieri (…) asupra luptelor de la Cerna. 14 august – 23 noiembrie 1916, Tipografia română, Ploiești, 1926.

Decorații
  Ordinul "Coroana României", în grad de ofițer (1907)
  Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III (1921)

Note

Bibliografie
 Victor Adam, "Generalul Teodor Tăutu", în Prof. N.I. Simache (red. resp.), Studii și materiale privitoare la trecutul istoric al jud. Prahova. II, Ploiești, 1969, pp. 157-162.

Nașteri în 1868
Decese în 1937
Generali români din Primul Război Mondial
Decorați cu Ordinul "Mihai Viteazul"
Decorați cu Ordinul Coroana României
Nașteri pe 16 ianuarie

Teodor Tăutu (general)


අන්තර් ජාතික කම්කරු සංවිධානය යනු කම්කරු ගැටලු සමග කටයුතු කරන විශේෂිත ඒජන්සියකි. එහි මූලස්ථානය ස්විස්ටර්ලන්තයේ ජිනිවා නුවර පිහිටා ඇත. එහි මහලේකම් කාර්යාලය (ලොව පුරා එමඟින් සේවයේ යොදවා ඇති පුද්ගලයින්) අන්තර්ජාතික කම්කරු කාර්යාල ලෙස හඳුන්වනු ලැබේ.  මෙම සංවිධානයට 1969 දී නොබෙල් සාම තාග්‍යය හිමි විය.

අරමුණු

එහි අධ්‍යක්ෂක ජනරාල් වරයා ප්‍රකාශ කර  ඇත්තේ මෙසේය. එනම් වර්තමානයේදී  ILO හි ප්‍රධාන අරමුණ වී ඇත්තේ නිදහස්, සමාන, ආරක්ෂිත හා මනුෂ්‍ය ගෞරවය සුරක්ෂිත තත්ත්ව යටතේදී ශිෂ්ට හා ඵලදායි කාර්යයන් ලබාගැනීම සදහා මිනිසුන්ට අවශ්‍ය අවස්ථා නගාසිටුවීමයි."  මෙම අරමුණ කෙරෙහි කටයුතු කිරීමේදි සංවිධානය, සේවක නිර්මාණය දියුණු කිරීමට, කාර්යයෙහි යෙදිමේදී මූලික න්‍යායන් හා හිමිකම් ශක්තිමත් කිරීමට, සමාජ ආරක්ෂණය වැඩි දියුණු කිරීමට හා සමාජ කථිකාවත නගා සිටුවීමට මෙන්ම අවශ්‍ය තොරතුරු පුහුණුවීම් හා අවශ්‍ය තාක්ෂණික සහය ලබාදීමට කටයුතු කරයි. වර්තමානයේදී ILO හි කටයුතු ප්‍රධාන තේමා කාණ්ඩ 4 කට සංවිධානය වී ඇත. ඒවා නම්
1.	වැඩ කිරීමේදී සම්මත හා මූලික හා න්‍යායන් හා හිමිකම්
2.	සේවයෙහි යෙදීම
3.	සමාජ ආරක්ෂණය
4.	සමාජ කථිකාවත

සටහන්

References
http://en.wikipedia.org/wiki/International_Labour_Organization

අන්තර්ජාතික කම්කරු සංවිධාන


ටෙටිෂෙරි යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ඊජිප්තුවේ පසුකාලීන 17වන රාජවංශයේ සහ මුල්කාලීන 18වන රාජවංශයේ රාජකීය පවුලේ මාතෘමූලිකාවියයි.

පවුල
ටෙටිෂෙරි යනු ට්ජෙන්නා සහ නෙෆරුගේ දියණියයි. ටෙටිෂෙරිගේ දෙමව්පියන්ගේ නම් අනාවරණය වී ඇත්තේ TT320 සොහොන්ගැබෙන් සොයාගත් මමී වෙලුම් පටිවලිනි. ඇය රාජකීය-නොවන උපතක් ඇති තැනැත්තියක වුවද, සෙන්ඛ්ටෙන්රේ විසින් ඇයව සිය භාර්යාවක ලෙස පමණක් නොව මහා රාජකීය භාර්යාව ලෙස ද පත් කරගන්නා ලදී. ටෙටිෂෙරි සෙකෙනෙන්රේ ටාඕ, Iවන ආහොටෙප් රැජින සහ බොහෝවිට කාමෝස් යන අයගේ මෑණියන් වූවා ය.

Iවන අහ්මෝස් පාරාවෝවරයා විසින් ටෙටිෂෙරි වෙනුවෙන් "ගෘහයක්" සහ පිරමිඩයක් ඉදිකිරීම නිවේදනය කිරීම සඳහා ඇබයිඩොස්හි ශිලා ස්තම්භයක් පිහිටුවන ලදී. අහ්මෝස් මෙම රැජිනව හඳුන්වා ඇත්තේ "මාගේ මෑණියන්ගේ මෑණියන්, සහ මාගේ පියාගේ මෑණියන්, මහා රජුගේ භාර්යාව සහ රජුගේ මව, ටෙටිෂෙරි" යනුවෙනි. (බ්‍රෙස්ටඩ්)

භූමදානය, ස්මාරකය සහ පිරමිඩය
ටෙටිෂෙරි බොහෝවිට තීබ්ස්හි භූමදානය කොට ඇති බව පෙනේ. ඇතැම්විට පසුව ඇගේ දේහය TT320 කුටිය වෙත ඇතුළත් කරන්නට ඇත. තීබ්ස්හි ඇති කිසිදු සොහොන්ගැබක් ටෙටිෂෙරි රැජිනගේ යැයි සාක්ෂි සහිතව හඳුනාගෙන නොමැති අතර, ඇගේ යැයි සැලකෙන මමිය සහ රාජකීය පවුලේ සාමාජිකයන්ගේ මමී රාජකීය කුටියෙහි (DB320) යළි භූමදානය කෙරිණි.

අහ්මෝස් පාරාවෝවරයා විසින් ඇබයිඩොස්හි ඇය වෙනුවෙන් සමරු ව්‍යූහයක් හෙවත් ස්මාරකයක් ඉදිකරන ලදී. මෙය එම භූමියේ පිහිටි ඔහුගේ මතකාගාර දේවස්ථාන සංකීර්ණය අතර ඉදිකර තිබේ. මෙම මඩ ගඩොල්වලින් තැනි ව්‍යූහය අනාවරණය කරගන්නා ලද්දේ 1902දී ඊජිප්තු ගවේෂණ අරමුදල විසිනි. එහි තිබී Iවන අහ්මෝස් සහ ඔහුගේ සහෝදරි-භාර්යාව අහ්මෝස්-නෙෆටාරි විසින් ටෙටි‍ෂෙරි වෙනුවෙන් පිරමිඩයක් සහ කුටියක් (පූජාසනයක්) ඉදිකළ බව පැවසෙන අනුස්මරණ ශිලා ස්තම්භයක් හමු විය.

මෙය අනාවරණය කරගත් සී. ටී. කියෝලි විශ්වාස කරන්නේ ටෙටිෂෙරිගේ "පිරමිඩය" පිළිබඳ සඳහන මගින් ශිලා ස්තම්භය හමුවූ ගොඩනැගිල්ල විස්තර නොකෙරෙන බවයි. නමුත් එමගින් 1900දී ඒ. සී. මේස් විසින් පාදමේ තිබී සොයාගත් විශාල මතකාගාර දේවස්ථාන සංකීර්ණය අන්තර්ගත විශාල පිරමිඩයක් අදහස් වන බවයි.නූතන අනාවරණ මත පදනම්ව, මෙම මතය තවදුරටත් විශ්වාස කළ නොහැකි බව පෙනී යයි. 1903දී කියෝලි විසින් "පූජාසනයක්" හෝ "මස්ටාබාවක්" ලෙස විස්තර කළ ව්‍යූහයේ පාදම, ගඩොලු පිරමිඩයක පහතම ස්තරයන් බව 2004දී  එස්. හාවිගේ අධීක්ෂණය යටතේ චිකාගෝ විශ්වවිද්‍යාලයේ පෙරදිග අධ්‍යයනායතනය මගින් සිදුකළ මෑතකාලීන කැනීම් මගින් සනාථ වි තිබේ. මෙය ඊජිප්තුවේ ඉදිවූ අවසන් රැජිනකගේ පිරමිඩයයි. හුනුගල් පිරමිඩියනයක හෙවත් ප්‍රාවරයක කොටස් ද හමුවී තිබේ. එමනිසා මෙම ව්‍යූහය පිරමිඩාකාර ව්‍යූහයක් බව සනාථ වේ. චුම්බක සමීක්ෂණ මගින් පෙර පුරාවිද්‍යාඥයන් විසින් අනාවරණය කරගෙන නොතිබූ මීටර 70 සිට 90 දක්වා පරිමාණයක වූ ගඩොල් ප්‍රාවරයක් ද හඳුනාගැනිණි. මේ අනුව වර්තමානයේ පිළිගැනෙන්නේ මෙම අහ්මෝස්ගේ ශිලා ස්තම්භයේ විස්තරවන පිරමිඩය සහ කුටිය ඉදිවූයේ අහ්මෝස්ගේ මතකාගාර දේවස්ථානය මධ්‍යයේ බවයි.

බ්‍රිතාන්‍ය කෞතුකාගාරයේ ඇති ටෙටිෂෙරි නාමය සහිත කුඩා ප්‍රතිමාව කූට කෘතියක් බව ඩබ්. වී. ඩේවීස් විසින් හඳුනාගෙන ඇත. මේ සඳහා පාදක කරගෙන ඇත්තේ මේ හා සමාන රැජිනගේ කැඩීගිය ප්‍රතිමාවක (වර්තමානයේ දක්නට නැත) පහළ කො‍ටසේ වූ ශිලාලේඛනයකින් උපුටාගත් නිහීන වර්ණනාවකි. කෙසේනමුත්, මෙය ඇතැම් විද්වතුන්ගේ මතභේදයට ලක්ව තිබේ. ඔවුහු ශිලා ලේඛනය නොවන්නට මෙම ප්‍රතිමාවේ සත්‍යතාව පිළිබඳ විවිධ ප්‍රශ්න නගති.

මූලාශ්‍ර

මෙයත් බලන්න

ටෙටිෂෙරි රැජිනගේ ශිලා ස්තම්භය

ඊජිප්තුවේ දාහත්වන රාජවංශයේ අගබිසෝවරුන්
ක්‍රි.පූ. 16වන සියවසේ කාන්තාවන්

ටෙටිෂෙරි


Svínoyar-Bjarni var en færøsk storbonde og viking, der levede i 900-tallet. Han ejede flere gårde, men havde sit hovedsæde på Svínoy i øgruppen Norðoyar, og var en af de mægtigste mænd på Færøerne i sin samtid. Ifølge Færingesaga var Bjarnis søster Guðrun mor til den mægtige vikinghøvding Tróndur í Gøtu.

Bjarni var involveret i drabet på Brestir Sigmundsson og Beinir Sigmundsson på Stóra Dímun i 970, sammen med Havgrímur fra Suðuroy, og Tróndur í Gøtu. Hans senere berømte søn Sigmundur Brestisson (dengang kun 9 år gammel) så sin far blive dræbt.

Litteratur
 Færøyingesagaen, Flatøybok, i serien Saga bok, bd. 1 (2014), s 257
 Soga om færøyingane, Aschehoug (1964)

Personer i Færøernes historie
Personer fra vikingetiden

Svínoyar-Bjarni


14544 Ericjones este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
14544 Ericjones este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kitt Peak National Observatory, în cadrul proiectului Spacewatch. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,06 ua, o excentricitate de 0,09 și o înclinație de 9,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 14001-15000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

14544 Ericjones


O Mais Brasil ou Partido Renovação Democrática (PRD) é um partido político em formação, constituído em 26 de outubro de 2022, pela fusão do Patriota e do PTB. Ambos os partidos antecessores não superaram a cláusula de barreira nas eleições gerais de 2022. Consequentemente, os partidos deixariam de ter acesso aos recursos do fundo partidário e não teriam direito à propaganda eleitoral gratuita na televisão e no rádio.

Com a fusão, os votos válidos de ambos os partidos são somados e a nova agremiação é considerada um partido que superou a cláusula de barreira. A referida fusão aguarda homologação do Tribunal Superior Eleitoral. Com 1.356.149 filiados em agosto de 2023, é o terceiro maior partido do país.

História

Desde as eleições gerais de 2018, foi estabelecida a cláusula de barreira progressiva para os partidos políticos do Brasil terem acesso ao fundo partidário e à propaganda eleitoral na televisão e no rádio.

Neste ano, o partido Patriota não superou o percentual mínimo para que os partidos tivessem direitos aos recursos e a propaganda. Consequentemente, o partido incorporou o PRP.

Em 2022, o partido Patriota e o PTB não atingiram a cláusula de barreira. Consequentemente, os partidos iniciaram negociações para uma fusão.

Em 26 de outubro de 2022, a fusão foi aprovada pelas convenções nacionais de ambos os partidos, tendo como requisito a não entrada de Roberto Jefferson e Eduardo Cunha no novo partido, como forma de se distanciar da Extrema-direita. Foi decidido que o partido resultante da fusão se chamaria Mais Brasil e que usaria o número 25.

Impugnação ao registro

Integrantes do PTB apresentaram impugnação ao processo de fusão, sob alegação de que o deputado Marcus Vinícius Neskau estaria presente, na condição de presidente do PTB na reunião que tratava da fusão do partido com o Patriota.
Ele teria sido afastado por determinação de Alexandre de Moraes, no âmbito do inquérito das fake news, razão pela qual os impugnantes alegaram que haveria vício no ato da  constituição do partido. Todavia, os argumentos da impugnação ainda não foram julgados pelo TSE, bem como o registro do partido.

Nome

Originalmente, foi escolhido o nome "Mais Brasil", sem sigla, para o registro do partido. Todavia, em 2022, o TSE negou a mudança do nome do Partido da Mulher Brasileira (outro partido) para "Por Mais Brasil", sob fundamento de que o nome não fazia distinção da sua orientação político-ideológica e pode causar confusão entre os eleitores, em relação ao próprio estado brasileiro.

Sendo assim, como medida preventiva a uma potencial rejeição do registro do nome "Mais Brasil" por parte do TSE, o partido aprovou, em 2023, o nome Partido Renovação Democrática (PRD) como nome subsidiário, no qual o TSE poderia registrar o partido caso rejeitasse o nome "Mais Brasil". Todavia, a decisão sobre o registro e sobre qual nome o partido será registrado ainda não foi proferida pelo TSE.

Ideologias

Os partidos que estão em processo de fusão para formar o Mais Brasil ou o Partido Renovação Democrática (PRD), o PTB e o Patriota, são partidos conservadores e nacionalistas.

Os partidos podem ser considerados de Direita a Extrema-direita.

O Programa do partido define como seus valores:

 Defesa incondicional da democracia e da liberdade de expressão;
 Proteção à vida;
 Promoção de educação pública e privada de qualidade, livre de doutrinação ideológica, com foco em ensino científico e técnico;
 Promoção de governo fiscalmente responsável e desburocratizado;
 Promoção de economia livre e baseada no direito de propriedade privada;
 Prioridade à segurança pública e nacional;
 Apoio à agricultura e ao agronegócio ecologicamente sustentável;
 Defesa irrestrita do direito à liberdade de religião, e;
 Luta pela adoção de um sistema em que os mandatos pertençam aos partidos.

2022 na política do Brasil
Direita política no Brasil
Partidos políticos fundados em 2022
Mais Brasil
Partidos políticos conservadores
Partidos políticos conservadores no Brasil

Mais Brasil


La  du Tour d'Andalousie féminin a lieu du 3 au . Elle fait partie du calendrier de l'Union cycliste internationale en catégorie 2.1.

Arlenis Sierra remporte les deux premières étapes qui se terminent en haut de côtes. Jelena Erić gagne la dernière étape dans un sprint réduit. Arlenis Sierra gagne le classement général devant Mavi Garcia et Ricarda Bauernfeind. Sierra gagne également le classement par points, Garcia le classement de la montagne. Corinna Lechner gagne le classement des sprints.

Équipes

Parcours
La première étape est légèrement vallonnée avec une arrivée en côte. La deuxième étape présente deux difficultés. Enfin l'ultime étape a deux cols placés à mi-parcours au programme.

Étapes

Déroulement de la course

Au kilomètre cinquante-trois, Idoia Eraso, Alessia Bulleri, Mireia Benito et Matilda Field s'échappent. Leur avantage atteint deux minutes cinquante-sept. Elles sont reprises avant la dernière difficulté du jour. Dans celle-ci, Mavi Garcia attaque et est suivie par Paula Patiño. Quand cette dernière est distancée, Arlenis Sierra sort et revient sur Garcia au milieu de la descente. La Cubaine gagne au sprint devant l'Espagnole.

Une échappée se forme rapidement durant l'étape. Elle contient entre autres la leader Arlenis Sierra. À cinquante kilomètres de l'arrivée, elle subit un incident mécanique et est de nouveau dans le peloton. Par la suite, elle et Katrine Aalerud chutent mais repartent. L'échappée est reprise. À partir des neuf kilomètres, la formation UAE Team ADQ attaque à plusieurs reprises, mais la Movistar est attentive. Dans la dernière montée, Aalerud et Patiño impriment le rythme. Elles ne sont plus que cinq en tête de course. Arlenis Sierra attaque et gagne.

Les cols de mi-étape ne provoquent pas d'explication entre les leaders, mais une sélection. Un groupe de neuf coureuses se forme. Elles se disputent la victoire. Arlenis Sierra donne la victoire à sa coéquipière Jelena Erić.

Classements finals

Classement général final

Points UCI

Classements annexes

Classement par points

Classement de la montagne

Évolution des classements

Liste des participantes

Notes et références

Liens externes

2022
Cyclisme en Espagne en 2022
Cyclisme sur route en 2022
Cyclisme en mai 2022

Tour d'Andalousie féminin 2022


Christophe Béchu (* 11. Juni 1974 in Angers) ist ein französischer Politiker der Partei Horizons. Er ist seit 2014 Bürgermeister von Angers und seit Juli 2022 Minister für den ökologischen Übergang und den territorialen Zusammenhalt. Von 2009 bis 2010 war er Mitglied des Europäischen Parlaments und von 2011 bis 2017 französischer Senator.

Leben
Béchu absolvierte das Institut d'études politiques de Paris (Sciences Po) und studierte anschließend Rechtswissenschaften an der Universität Angers, wo er mit einem DEA im öffentlichen Recht sowie einem DESS im kommunalen Gesundheits- und Sozialrecht abschloss. Ab 2000 leitete er ein Beratungsunternehmen für Telekommunikation.

Seine politische Karriere begann Béchu mit 21 Jahren, als er in den Gemeinderat der Kleinstadt Avrillé, einem Vorort von Angers im Département Maine-et-Loire, gewählt wurde. Für Marc Laffineur, der zugleich Bürgermeister von Avrillé und Abgeordneter in der Nationalversammlung war, arbeitete er ab 1998 sowohl als Beigeordneter für Kommunikation als auch als Parlamentarischer Mitarbeiter. Wie Laffineur trat er in die rechtsliberale Partei Démocratie Libérale ein, die 2002 in der Mitte-rechts-Sammelpartei Union pour un mouvement populaire (UMP) aufging. Als Vertreter des Kantons Angers-Nord-Ouest wurde Béchu 2001 in den Generalrat des Départements Maine-et-Loire und 2004 zum Präsidenten des Generalrats gewählt, dem er bis 2014 vorstand.

Bei der Kommunalwahl 2008 bewarb er sich um das Bürgermeisteramt von Angers, unterlag aber in der Stichwahl mit 49,4 Prozent knapp dem sozialistischen Amtsinhaber Jean-Claude Antonini. Bei der Europawahl 2009 gewann Béchu im Wahlkreis Westfrankreich einen Sitz im Europäischen Parlament, dem er bis Jahresende 2010 angehörte. Er saß dort in der christdemokratischen EVP-Fraktion und war Mitglied im Ausschuss für Landwirtschaft und ländliche Entwicklung. Bei der Regionalwahl 2010 in Pays de la Loire war Béchu Spitzenkandidat der UMP und ihrer Verbündeter; es gewann dort aber, wie in den meisten Regionen, das linke Lager. Von Oktober 2011 bis Oktober 2017 vertrat er das Département Maine-et-Loire im französischen Senat. Bei der Kommunalwahl 2014 gewann Béchu mit 54,4 Prozent im zweiten Wahlgang und ist seither Bürgermeister der Stadt Angers.

Seit dem zweiten Wahlgang der Präsidentschaftswahl 2017 unterstützt Béchu Emmanuel Macron. Nachdem seine Partei, die sich inzwischen in Les Républicains (LR) umbenannt hatte, jede Zusammenarbeit mit dem Präsidenten ablehnte, trat Béchu im Dezember 2017 aus der Partei aus. Anschließend stand er Macrons Partei La République en marche (LREM) nahe, ohne jedoch formal Mitglied zu sein, und galt daher als Divers droite. Bei der Kommunalwahl 2020 wurde er sowohl von LREM als auch LR sowie kleineren Mitte-rechts-Parteien unterstützt und mit deutlicher Mehrheit als Bürgermeister bestätigt. Im Oktober 2021 trat er der neuen Partei Horizons des Bürgermeisters von Le Havre und ehemaligen Premierministers Édouard Philippe bei, die den konservativen Flügel der Macron-Unterstützer bildet. Bei der Gründungsversammlung der Partei wurde Béchu zum Generalsekretär dieser Partei gewählt.

Bei der Bildung des Kabinetts Borne im Mai 2022 ernannte Präsident Macron Béchu zum beigeordneten Minister für die Gebietskörperschaften, eine Zuständigkeit, die teils dem Innenministerium, teils dem Ministerium für den ökologischen Übergang und den territorialen Zusammenhalt zugeordnet war. Nachdem die Ministerin Amélie de Montchalin bei der Parlamentswahl im Juni 2022 ihr Wahlkreismandat verloren hatte und zurücktreten musste, übernahm Béchu bei der anschließenden Kabinettsumbildung selbst die Leitung des Ministeriums, das für Umwelt, Verkehr, Raumplanung und Wohnungsbau zuständig ist.

Béchu ist verheiratet und hat drei Kinder.

Weblinks

Einzelnachweise

Umweltminister (Frankreich)
Bürgermeister (Angers)
Parteifunktionär (Frankreich)
Senator (Frankreich)
Mitglied des Europäischen Parlaments für Frankreich
UMP-Mitglied
Mitglied der Démocratie Libérale
Politiker (21. Jahrhundert)
Franzose
Geboren 1974
Mann
Horizons-Mitglied

Christophe Béchu


كوكبة الوشق ؛ وباللاتينية: Lynx

برج الوشق من أبراج نصف  الشمالي؛ وهي مجموعة نجمية تم وصفها للأول مرة في القرن السابع عشر من قبل العالم البولندي هيفل .

ويعود سبب تسمية البرج بهذا الاسم إلى العالم البولندي الأصل جوهانيس هيفيليوس ، والذي لاحظها لأول مرة حيث أن هذه المجموعة صعبة الملاحظة وتحتاج إلى عين ثاقبة وقوية مثل عين النمر.
نجوم كوكبة الوشق في معظمها خافتة جدا، مع ألمع نجومها تشكيل خط متعرج في السماء . ألمع نجم في الكوكبة هو العملاق البرتقالي ألفا الوشق، حيث يبلغ قدرة الظاهري 3.14 و قدر مطلق −1.02 ويبعد عنا 222 سنة ضوئية
ومن أشهر نجوم الكوكبة الوشق31 أو Alsciaukat مشتق من الاسم العربي الشوكة  و الأسم العربي الأخر المبسوطة . من أشهر اجرام كوكبة الوشق المجرة إن جي سي 2683

التي اكتشفها ويليام هيرشل في 5 فبراير عام 1788 و يطلق عليها UFO مجرة الغرباء
أو مجرة الأجسام الطائرة غير المعروفة . ومن العناقيد النجمية
العنقود النجمي إن جي سي 2419

انظر أيضًا
 إن جي سي 2419

المصادر الخارجية
 موقع الكون

اكتشافات يوهانيس هيفليوس
الكوكبات الشمالية
كوكبة الوشق

الوشق (كوكبة)


මුස්ලිම්වරුන්ගේ විශ්වාසය අනුව කුර්-ආනය යනු මානව වර්ගයා සඳහා දිව්‍යමය මඟ පෙන්වීම සහ උපදේශනය ලබා දෙන පුස්තකයකි. පුරා අවුරුදු විසිතුනක කාලයක් තුළ ජිබ්රීල් දේව  දූතයා විසින් මුහම්මද් නබි (සල්) තුමාට හෙළිදරව් කරනලද දේව වාක්‍යයන් හැටියට මුස්ලිම්වරු සලකන්නේ කුර්-ආනයේ ප්‍රකෘති අරාබි  පදගතාර්ථයයි. ඔවුන්ගේ අදහස අනුව කුර්-ආනය යනු මනුෂ්‍ය ප්‍රජාව සඳහා දෙවියන් වහන්සේ විසින් සිදුකළ අවසාන හෙළිදරව් කිරීමයි.
හෙළිදරව් කිරීම පිළිබදව වූ ක්‍රිස්තියානි සංකල්පය වන්නේ, දෙවියන් වහන්සේ  මිනිස් කනට ඇසෙන සේත්, මිනිස් ඇසට නොපෙනෙන සේත් ජීවමාන ආත්මභාවයක් ලබා පෙනීසිටී යන්නයි.මෙම සංකල්පය ඉස්ලාම් ධර්මයට ආගන්තුක වූ සංකල්පයකි. ඉස්ලාමීය සහ කුර්-ආනීය සංකල්පයක් වන වාහියි මඟින් අදහස් වන්නේ දෙවියන් වහන්සේ යම් පුද්ගලයෙකු අමතා ඔහු  තුළින් තවත් විශාල පිරිසකට දේව පණිවිඩය දැනගැනීමට සලස්වන බවයි. දේව පණිවිඩය අදාළ පණිවුඩකරුවා  කරා පැමිණීමේ ක්‍රියාවලිය තන්සීල් (පහළට එවීම) හෝ නූසැල් (පහළට ඒම) යනුවෙන් හඳුන්වනු ලැබේ. කුර්-ආනය දක්වන අන්දමට,  සත්‍යයත් සමඟම අප (දෙවියන් වහන්සේ) විසින් එය එවා ඇත. සත්‍යයත් සමඟ  එය පැමිණ ඇත. එය දේව දූතයා විසින් අනාගත  වක්තෘ වරයාට සැළ කර සිටි  වැනි ධනාත්මක ධර්මයක් ලෙස නම් කරයි. මෙමඟින්  අදහස් වන්නේ  දේව වාක්‍යය වඩා ඉහළ භවයක සිට ලබා ගැනීමට සිදු වී ඇති බවයි.

හදීසයන්ට අනුව කුර්-ආනයේ පැදි පහළට එවා ඇත්තේ සුවිශේෂ තත්ත්වයන්  ඇති අවස්ථාවලදීය. මෙවැනි තත්ත්වයන් අබාබ් අල් - නුසල් ලෙස හඳුන්වයි. කෙසේ වෙතත් මෙම දැක්ම තුළින්  පිළිබිඹු වන්නේ දෙවියන්  වහන්සේ, උන්වහන්සේ විසින්ම  දේව වාක්‍ය නොගෙනෙන බවයි.

මුස්ලිම්වරුන් තරයේ පිළිගන්නා කරුණක් නම් කුර්-ආනය දිව්‍යමයෙන් ප්‍රවර්ජිත බවයි.කුර්-ආනයේ ද එහි ඇති පාඨවලින්ද මෙම කරුණු තහවුරු කරයි. කුර්-ආනය බොහෝ අවස්ථාවල දී එහි දැක්වෙන පාඨ පිළිබඳව අවධානය යොමු කරමින් එහි දිව්‍යමය මුලාරම්භය පිළිබඳව නිරතුරුවම ආවර්ජනය කරයි.එබැවින් සියලුම ආගමික ලේඛන අතරින් වඩාත්ම  ස්වයං අවධානයක් දක්වන ලේඛනයක් ලෙස කුර්-ආනය හැඳින්විය හැකිය. දේව වාක්‍ය මෙලොව පහළ වීමට පෙර සිටම ඒවා ගැන වාර්තා වෙන සුළු ලේඛන පිළිබඳව ද කුර්-ආනයෙන් අවධානය යොමු කරයි.

කුර්-ආනය සර්වකාලීන ද, එසේත් නැතිනම් එය නිර්මාණය කරන ලද්දක් ද යන මතභේදය ආදිකාලීන මුස්ලිම් දේවධර්මයන්ට තීරණාත්මක එකක් විය. මුතාසිලිවරු විශ්වාස කරන ආකාරයට  කුර්-ආනය නිර්මිත වස්තුවක් වන අතර, වෙනත් බොහෝ මුස්ලිම් දේවධර්මධරයන්ගේ විශ්වාසය අනුව කුර්-ආනය නිර්මාණය නොවූ සර්වකාලීන වස්තුවකි. සුෆි දර්ශනවාදීන් මෙම මතභේදය දකින්නේ කෘතිමව මවා ගත් දෙයක් හැටියටය.

කුර්-ආනයේ වර්තමාන විග්‍රහය දක්වන පරිදි, මුහම්මද් නබි (සල්) තුමාට  හෙළි කල දේව වාක්‍යයන්ට අනුරූපී බවටද මුස්ලිම්වරුන් විසින් මතයක් දරනු ලබයි. එය දෙවියන් වහන්සේ විසින් ජිබිරීල් දේව දූතයා හරහා මුහම්මද් නබි (සල්)  තුමාට  එවනු ලැබූ  දේව  වාක්‍යයි. කුර්-ආනය මාර්ගෝපදේශනයක් බවත්, මුහම්මද් නබි (සල්) තුමා‍ගේ අනාගත වක්තෘභාවය පිළිබඳ නිමිත්තක් බවත්, ධර්මයේ සත්‍යය වන බවටත් මුස්ලිම්වරු සලකනු ලබයි. ඔවුන් තර්ක කරන්නේ, කුර්-ආනය සඳහන් කරන අන්දමට මනුෂ්‍යයෙකුට කුර්-ආනය වැනි පුස්තකයක් නිර්මාණය කළ නොහැකි බවයි.
මෙම හේතූන් නිසා ඉස්ලාමීය දර්ශනවාදීයෙකු විසින් දේව වාක්‍ය මනුෂ්‍ය උච්චාරණයක් දක්වා යන ආකාරය විස්තර කර දීම සඳහා ශාස්තෘවාදයක් ඉදිරිපත් කරයි. මෙයින් මුහම්මද් නබි (සල්) තුමා සහ එතුමාගේ කාලය අතර ඇති සම්බන්ධතාවය කෙරේ අවධානය යොමු කර නොමැත.එමගින් එතුමා සහ දේව වාක්‍යයන් උපදින බාහිර ප්‍රභවය අතර ඇති සම්බන්ධතාවය පිළිබඳ ප්‍රකාරතාවයට මැදිහත් වෙමින්, මුහම්මද් නබි (සල්) තුමා‍ගේ තත්ත්වය වටහා ගැනීම කරා යන ගුප්ත අර්ථ විවරණ ශාස්ත්‍රයකට මඟ පාදයි. බටහිර විද්වතුන්ගේ ඵෙතිහාසික  විවරණයක් වන, මුහම්මද් නබි (සල්) තුමා ඔහු විසූ තත්ත්වයන්, ඔහුගේ අධ්‍යාපන මට්ටම සහ බුද්ධිය ආශ්‍රයෙන් වටහා ගැනීම සමඟ ප්‍රතිවීරෝධී  අදහසක් ඉහත සඳහන් කළ ශාස්තෘවාදයේ ගැබ් වී ඇත.

සටහන්

කුර්-ආනය ආගමික ලේඛනයක් ලෙස


නිල වශයෙන් රෙපුබ්ලිකා ඩෙල් ඉක්වදෝර් යනුවෙන් හැඳින්වෙන ජනරජය  ( ) දකුණු ඇමරිකාව තුළ පිහිටි ප්‍රජාතන්ත්‍රවාදී ජනරජයකි. මෙහි මායිම් වන්නේ උතුරින් කොලොම්බියාව, නැගෙනහිරින් හා දකුණට පේරු රාජ්‍යය, බටහිරට ශාන්තිකර සාගරයයි. එය දකුණු ඇමරිකාව තුළ චිලී ද ඇතුළත්ව බ්‍රසීලයට මායිම් නොපිහිටන එකම රටයි. මෙහි පැසිෆික් ප්‍රදේශයේ ගැලපගෝස්  දූපත් (කි.මී. 1000, සැතපුම් 620) ප්‍රධාන බිමෙහි බටහිරට වන්නට ඇත. ඉක්වදෝර් නම සෑදී ඇත්තේ එය නිරක්ෂය මැදට වන්නට පිහිටි බිම් ප්‍රමාණය වර්ග කි.මී. 256,370 (වර්ග සැතැප්ම 98,990) රටකි. අගනුවර වන්නේ ක්විටෝය. එය 1970 වර්ෂයේ යුනෙස්කෝව විසින් ලතින් ඇමරිකාව තුළ සුරක්ෂිතව හා නොවෙනස්ව පවතින පෞරාණික ප්‍රදේශයක් ලෙස හා ලෝක උරුමයක් ලෙසට නම් කරනු ලැබ ඇත. රටෙහි විශාලම නගරය වන්නේ ගවයාකුල්ය.  ඓතිහාසික කේන්ද්‍රයක් වන න්වෙන්කා, රටෙහි පවතින තුන්වැනි තැනට විශාලම නගරයයි. 1999 ලෝක උරුමයක් ලෙස ඇමරිකාව තුළ පවතින ස්පාඤ්ඤ ජනපදයක් ලෙස  මෙම නගරය නම් කර ඇත. ඉක්වදෝරය එහි ප්‍රමාණයට හා සසඳා බලන කල විවිධ සතුන් හා ආවේණික ශාක වර්ග (ගැලපගෝස් දූපත් වල සිටිනා)සහිත වාස භූමියකි. මෙහි ඉහළ ජෛව විවිධත්වයක් පවතී. සෝබාදහමේ නීති හා ජෛව විවිධත්වයට අදාල  නීති පද්ධතියන්, නීතියෙන් පිළිගත් (2008 වැනි ව්‍යවස්ථාව) ලෝකයේ එකම රට ඉක්වදෝරයයි.

මූලාශ්‍ර

දකුණු ඇමෙරිකානු රටවල්

ඉක්වදෝරය


Carcinomul este un tip de cancer care se dezvoltă din celulele epiteliale. În mod specific, un carcinom este un cancer care începe în țesutul care căptușește partea interioară sau exterioară a corpului și care se dezvoltă, în general, din celule provenind din endoderm, mezoderm sau ectoderm.

Carcinoamele apar atunci cand ADN-ul unei celule este deteriorat sau modificat și celula începe să crească incontrolabil și să devină malignă. Termenul provine din grecescul καρκίνωμα "karkinoma" ce înseamnă inflamare, ulcer sau cancer, el însuși derivat din cuvântul karkinos ce înseamnă "crab".

Clasificare
Până în anul 2004 nu a fost elaborat niciun sistem de clasificare simplu și cuprinzător care să fie acceptat în cadrul comunității științifice. În mod tradițional, cu toate acestea, tumorile maligne au fost în general clasificate în diferite tipuri, folosind o combinație de criterii, inclusiv:

tipul de celule din care începe:
 Celule epiteliale ⇨ carcinom
 Celule mezenchimale non-hematopoietice ⇨ sarcom
 Celule hematopoietice
 celule derivate din măduva osoasă care se maturizează în mod normal în sânge ⇨ Leucemie
 celule derivate din măduva osoasă care se maturizează în mod normal în sistemul limfatic ⇨ Limfom
 Celule germinale ⇨ Germinom
Alte criterii care joacă un rol în diagnosticarea cancerului sunt:
 Gradul în care celulele maligne se aseamănă cu omoloagele lor normale, netransformate
 aspectul țesuturilor locale și a arhitecturii stromale
 localizarea anatomică în care apar tumorile
 caracteristici genetice, epigenetice și moleculare

Carcinom In situ
Termenul de carcinom in situ (sau CIS) este un termen pentru celulele care sunt în mod semnificativ anormale, dar nu cancerigene. Ele nu sunt astfel, de obicei, carcinoame.

Patogeneză
Cancerul apare atunci când o singură celulă precursoare acumulează mutații și alte modificări în ADN, histone și alți compuși biochimici care alcătuiesc genomul celulei. Genomul celulei controlează structura componentelor biochimice ale celulei, reacțiile biochimice care au loc în interiorul celulei și interacțiunile biologice ale celulei cu alte celule. Anumite combinații de mutații în celulele precursoare determină în cele din urmă ca acea celulă (numită, de asemenea, celulă stem) să prezinte proprietăți celulare maligne, anormale, care, atunci când apar împreună, sunt considerate cancerigene, inclusiv:
 capacitatea de a continua să se dividă perpetuu, producând o creștere exponențială (sau aproape exponențială) a numărului de noi "celule fiice" maligne canceroase (mitoză necontrolată);
 capacitatea de a penetra suprafața normală a corpului și de a pătrunde prin sau în unele țesuturi sau structuri apropiate (invazivitatea locală);
 capacitatea de a se răspândi în alte părți ale organismului (metastază) prin penetrarea sau pătrunderea în vasele limfatice (metastază regională) și/sau în vasele de sânge (metastază la distanță).
Dacă acest proces de creștere continuă, invazie locale și regionale și a metastazelor la distanta nu este oprit printr-o combinație de stimulare a imunologice de apărare și tratament medical, intervenții, rezultatul final este că gazda suferă o continuă creștere povara de celule tumorale de-a lungul corpului. În cele din urmă, tumora povară din ce în ce interferează cu normal funcții biochimice efectuate de către gazdă organe, și moartea , în cele din urmă rezultă.

Cauza mutațiilor
Cauzele principale probabile ale mutațiilor în cazul carcinoamelor este deteriorarea ADN-ului. De exemplu, în cazul cancerului pulmonar, deteriorarea ADN-ului este cauzată de agenții existenți în fumul de tutun genotoxic exogen (de exemplu, acroleina, formaldehida, acrilonitril, 1,3-butadienă, acetaldehidă, oxid de etilenă și izopren). Deteriorarea endogenă a ADN-ului (cu cauze metabolice) este, de asemenea, foarte frecventă, apărând, în medie, mai mult de 60.000 de ori pe zi în genomul celulelor umane (vezi, de asemenea, deteriorarea ADN-ului (în mod natural)). Deteriorările cauzate endogen și extern se pot transforma în mutații prin sinteza inexactă (TLS) sau repararea inexactă a ADN-ului (de exemplu, prin recombinarea neomologă a capetelor).

Diagnosticare
Carcinoamele pot fi definitiv diagnosticate prin biopsie, inclusiv prin aspirație cu ac fin (FNA), biopsia umflăturii sau eliminarea subtotală a unui singur nodul. Examinarea microscopică de către un patolog este necesară apoi pentru identificarea caracteristicilor arhitecturale celulare, moleculare sau ale țesuturilor ale celulelor epiteliale.

Unele carcinoame sunt numite după celule lor de origine sau presupusele celule de origine (de exemplu carcinom hepatocelular, carcinom cu celule renale).

Stadii
Identificarea stadiilor carcinomului se referă la procesul combinării examinării fizice/clinice, analizarea patologică a celulelor și țesuturilor, tehnici chirurgicale, analize de laborator și imagistică pentru a obține informații cu privire la dimensiunea neoplasmului și gradul de invazie și metastazare.

Carcinoamele sunt, de obicei, numerotate cu cifre Romane. În cele mai multe clasificări, carcinoamele aflate în stadiul I și stadiul II sunt confirmate atunci când tumora a fost găsită mică și/sau extinsă doar la structurile locale. Carcinoamele aflate în stadiul III s-au extins la ganglionii limfatici, țesuturi și/sau structuri regionale, în timp ce tumorile în stadiul IV s-au metastazat deja prin sânge la țesuturi sau organe îndepărtate.

În unele tipuri de carcinoame, tumorile în stadiul 0 descriu carcinoame in situ și carcinoame ascunse detectabile numai prin examinarea sputei din celulele maligne (în carcinoamele pulmonare).

În sistemele cele mai recente de clasificare a stadiilor, substadiile (a, b, c) sunt tot mai frecvent utilizate pentru a defini mai bine grupuri de pacienți cu un prognostic similar sau opțiuni de tratament similare.

Epidemiologie
Deși cancerul este considerat o boală a bătrâneții, copiii pot dezvolta, de asemenea, cancer. Spre deosebire de adulți, carcinoamele sunt extrem de rare la copii..

Cei doi cei mai mari factori de risc ai carcinomului ovarian sunt vârsta și istoria medicală a familiei.

Referințe

Legături externe

Anatomie patologică

Carcinom


Aleochara sculptiventris er bjöllutegund ættuð frá Norður-Ameríku.

Tilvísanir

Jötunuxaætt
Bjöllur

Aleochara sculptiventris


Axon (tidligere Air Taser og Taser International) er en amerikansk virksomhed, der udvikler teknologi og fremstiller våben til brug i blandet andet politiet. Et af firmaets produkter er elektrochokvåbnet Taser. Firmaet blev grundlagt i 1993 af brødrene Patrick og Tom Smith.

Referencer

Eksterne henvisninger

Forsvarsvirksomheder fra USA
Etableret i 1993

Axon Enterprise


est une chanson enregistrée en 1970 par son auteur, Lally Stott, et devenue populaire en 1971 grâce au groupe écossais Middle of the Road qui en a fait un numéro 1 des charts au Royaume-Uni. Cette version est un des rares  à avoir été vendus à plus de dix millions d'exemplaires physiques à travers le monde.

Références

Notes

Liens externes

Chanson de 1970
Single musical sorti en 1970
Single publié par Philips Records
Single musical sorti en 1971
Single publié par RCA Victor
Single numéro un au Royaume-Uni
Single numéro un dans l'Ultratop 50 Singles flamand
Single numéro un dans l'Ultratop 50 Singles wallon
Single numéro un en Australie
Single numéro un en Irlande
Single numéro un en Norvège
Single numéro un en Suisse

Chirpy Chirpy Cheep Cheep


Cain Velasquez () este un wrestler și fost luptător profesionist de arte marțiale mixte (MMA) american. Este fost campion UFC la categoria grea de două ori, cu victorii împotriva lui Brock Lesnar și Junior dos Santos. În prezent are apariții în Lucha Libre AAA Worldwide (AAA).

În 2019, Velasquez s-a retras din artele marțiale mixte. În același an, Velasquez a început o carieră de wrestling, lucrând mai întâi pentru promoția mexicană Lucha Libre AAA, înainte de a semna cu promoția americană WWE. În aprilie 2020, a fost eliberat din contractul său cu WWE din cauza reducerilor bugetare rezultate din pandemia COVID-19.

În martie 2022, a fost acuzat de tentativă de omor și acuzații suplimentare de atac cu armă, după ce s-a implicat într-o urmărire cu mașina și ar fi împușcat într-un bărbat despre care se presupunea că ar fi molestat una dintre fiicele de 4 ani ale lui Velasquez.

Rezultate în arte marțiale mixte

|-
|Înfrângere
|align=center|14–3
|Francis Ngannou
|TKO (accidentare la picior)
|UFC on ESPN: Ngannou vs. Velasquez
|
|align=center|1
|align=center|0:26
|Phoenix, Arizona, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|14–2
|Travis Browne
|TKO (punches)
|UFC 200
|
|align=center|1
|align=center|4:57
|Las Vegas, Nevada, Statele Unite
|
|-
|Înfrângere
|align=center|13–2
|Fabrício Werdum
|Submission (guillotine choke)
|UFC 188
|
|align=center|3
|align=center|2:13
|Mexico City, Mexic
|
|-
|Victorie
|align=center|13–1
|Junior dos Santos
|TKO (slam and punch)
|UFC 166
|
|align=center|5
|align=center|3:09
|Houston, Texas, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|12–1
|Antônio Silva
|TKO (punches)
|UFC 160
|
|align=center|1
|align=center|1:21
|Las Vegas, Nevada, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|11–1
|Junior dos Santos
|Decision (unanimous)
|UFC 155
|
|align=center|5
|align=center|5:00
|Las Vegas, Nevada, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|10–1
|Antônio Silva
|TKO (punches)
|UFC 146
|
|align=center|1
|align=center|3:36
|Las Vegas, Nevada, Statele Unite
|
|-
|Înfrângere
|align=center|9–1
|Junior dos Santos
|KO (punches)
|UFC on Fox: Velasquez vs. Dos Santos
|
|align=center|1
|align=center|1:04
|Anaheim, California, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|9–0
|Brock Lesnar
|TKO (punches)
|UFC 121
|
|align=center|1
|align=center|4:12
|Anaheim, California, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|8–0
|Antônio Rodrigo Nogueira
|KO (punches)
|UFC 110
|
|align=center|1
|align=center|2:20
|Sydney, Australia
|
|-
|Victorie
|align=center|7–0
|Ben Rothwell
|TKO (punches)
|UFC 104
|
|align=center|2
|align=center|0:58
|Los Angeles, California, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|6–0
|  Cheick Kongo
|Decision (unanimous)
|UFC 99
|
|align=center|3
|align=center|5:00
|Köln, Germania
|
|-
|Victorie
|align=center|5–0
|  Denis Stojnić
|TKO (punches)
|UFC Fight Night: Lauzon vs. Stephens
|
|align=center|2
|align=center|2:34
|Tampa, Florida, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|4–0
|  Jake O'Brien
|TKO (punches)
|UFC Fight Night: Silva vs Irvin
|
|align=center|1
|align=center|2:02
|Las Vegas, Nevada, Statele Unite
|
|-
|Victorie
|align=center|3–0
| Brad Morris
|TKO (punches)
|UFC 83
|
|align=center|1
|align=center|2:10
|Montreal, Quebec, Canada
|
|-
|Victorie
|align=center|2–0
|  Jeremiah Constant
|TKO (punches)
| BodogFight: St. Petersburg
|
|align=center|1
|align=center|4:00
|St. Petersburg, Rusia
|
|-
|Victorie
|align=center|1–0
|  Jesse Fujarczyk
|TKO (punches)
|Strikeforce: Tank vs. Buentello
|
|align=center|1
|align=center|1:58
|Fresno, California, Statele Unite
|

Filmografie
 Kickboxer: Răzbunarea (2016) - King's Fighter

Referințe

Nașteri în 1982
Practicanți de arte marțiale
Sportivi americani în viață
Wrestleri americani
Sportivi din statul California
Sportivi americani din secolul al XXI-lea

Cain Velasquez


.co Kolombiya için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. (CcTLD)

Alan adı bölge kısıtlaması olmaksızın kaydedilebilir. Google Inc., .CO'yu gccTLD olarak kabul etmiştir.

Internet Assigned Numbers Authority kayıtlarına göre .CO Internet S.A.S., firması tarafından işletilmektedir.

.CO uzantısı ccTLD'den gccTLD'ye geçmeden önce ikinci seviye alan adları tahsisi mümkün değildi. COM.CO uzantısı gibi üçüncü seviye alan adları ise Kolombiya vatandaşları tarafından kaydedilebiliyordu.

gccTLD dönemine geçiş ile .CO üzerinde önemli alan adları ortaya çıktı. Twitter'ın kısaltma alan adı (t.co) ve Google Inc.'ın kısaltma alan adı (g.co) önemli örneklerden birkaçıdır.

Kaynakça

Kolombiya'da telekomünikasyon
co
co

.co


In mathematics, especially in the field of category theory, the concept of injective object is a generalization of the concept of injective module. This concept is important in cohomology, in homotopy theory and in the theory of model categories. The dual notion is that of a projective object.

Definition

An object  in a category  is said to be injective if for every monomorphism  and every morphism  there exists a morphism  extending  to , i.e. such that .

That is, every morphism  factors through every monomorphism .

The morphism  in the above definition is not required to be uniquely determined by  and .

In a locally small category, it is equivalent to require that the hom functor  carries monomorphisms in  to surjective set maps.

In Abelian categories
The notion of injectivity was first formulated for abelian categories, and this is still one of its primary areas of application. When  is an abelian category, an object Q of  is injective if and only if its hom functor HomC(–,Q) is exact.

If  is an exact sequence in  such that Q is injective, then the sequence splits.

Enough injectives and injective hulls
The category  is said to have enough injectives if for every object X of , there exists a monomorphism from X to an injective object.

A monomorphism g in  is called an essential monomorphism if for any morphism f, the composite fg is a monomorphism only if f is a monomorphism.

If g is an essential monomorphism with domain X and an injective codomain G, then G is called an injective hull of X.  The injective hull is then uniquely determined by X up to a non-canonical isomorphism.

Examples
In the category of abelian groups and group homomorphisms, Ab, an injective object is necessarily a divisible group. Assuming the axiom of choice, the notions are equivalent.
In the category of (left) modules and module homomorphisms, R-Mod, an injective object is an injective module. R-Mod has injective hulls (as a consequence, R-Mod has enough injectives).
In the category of metric spaces, Met, an injective object is an injective metric space, and the injective hull of a metric space is its tight span.
In the category of T0 spaces and continuous mappings, an injective object is always a Scott topology on a continuous lattice, and therefore it is always sober and locally compact.

Uses
If an abelian category has enough injectives, we can form injective resolutions, i.e. for a given object X we can form a long exact sequence

and one can then define the derived functors of a given functor F by applying F to this sequence and computing the homology of the resulting (not necessarily exact) sequence. This approach is used to define Ext, and Tor functors and also the various cohomology theories in group theory, algebraic topology and algebraic geometry. The categories being used are typically functor categories or categories of sheaves of OX modules over some ringed space (X, OX) or, more generally, any Grothendieck category.

Generalization

Let  be a category and let  be a class of morphisms of .

An object  of  is said to be -injective if for every morphism  and every morphism  in  there exists a morphism  with .

If  is the class of monomorphisms, we are back to the injective objects that were treated above.

The category  is said to have enough -injectives if for every object X of , there exists an -morphism from X to an -injective object.

A -morphism g in  is called -essential if for any morphism f, the composite fg is in  only if f is in .

If g is a -essential morphism with domain X and an -injective codomain G, then G is called an -injective hull of X.

Examples of -injective objects

In the category of simplicial sets, the injective objects with respect to the class  of anodyne extensions are Kan complexes.
In the category of partially ordered sets and monotone maps, the complete lattices form the injective objects for the class  of order-embeddings, and the Dedekind–MacNeille completion of a partially ordered set is its -injective hull.

See also
Projective object

Notes

References
Jiri Adamek, Horst Herrlich, George Strecker. Abstract and concrete categories: The joy of cats, Chapter 9, Injective Objects and Essential Embeddings, Republished in Reprints and Applications of Categories, No. 17 (2006) pp. 1-507, Wiley (1990).
J. Rosicky, Injectivity and accessible categories
F. Cagliari and S. Montovani, T0-reflection and injective hulls of fibre spaces

Category theory

de:Injektiver Modul#Injektive Moduln

Injective object


Costa del Sol er um 150 km strandsvæði í Andalúsíu á Suður-Spáni. Er heitið yfirleitt notað sem samheiti yfir strandlengjuna frá Cádiz í vestri (nærri Gíbraltar) og til Nerja í austri, þ.e. í héraðinu Malaga, og tekur þannig m.a. til bæjanna Torremolinos, Benalmadena, Fuengirola og Marbella auk borgarinnar Malaga. Hefur svæðið um áratugaskeið verið mjög vinsæll áfangastaður ferðamanna. Hraðbrautin A7 fer um svæðið og næsti flugvöllur er Malaga-Costa del Sol flugvöllurinn.

Andalúsía

Costa del Sol


The Hard Way (titulada en España Colegas a la fuerza, y Duro de aguantar en Hispanoamérica) es una película estadounidense de comedia de acción, estrenada en 1991 y protagonizada por Michael J. Fox y James Woods. Es dirigida por John Badham. La película también tiene actuaciones de Stephen Lang, Annabella Sciorra, Luis Guzmán, LL Cool J, Delroy Lindo, Penny Marshall, y Bryant Gumbel, como él mismo. También hay apariciones tempranas de Christina Ricci, Mos Def, Kathy Najimy, Michael Badalucco, Mary Mara, y Lewis Black. Es la primera aparición en 14 años de Karen Lynn Gorney, desde que protagonizó en Saturday Night Fever en 1977.

Cerca de una década después, Michael J. Fox y James Woods fueron elegidos por Columbia Pictures como las voces de Stuart Little y Falcon, respectivamente, para la película Stuart Little 2.

Elenco
 Michael J. Fox ... Nick Lang/Ray Casanov
 James Woods ... Detective Lt. John Moss, NYPD
 Stephen Lang ... "El AguaFiestas"
 Annabella Sciorra ... Susan
 John Capodice ... Detective Grainy, NYPD
 Delroy Lindo ... Capitán Brix, NYPD
 Luis Guzmán ... Detective Benny Pooley, NYPD
 LL Cool J ... Detective Billy, NYPD
 Mary Mara ... Detective China, NYPD
 Bruce Goldberg ... Conductor de taxi
 Penny Marshall ... Angie, agente de Nick
 Christina Ricci ... Bonnie, hija de Susan
 George Kee Cheung ...
 Lewis Black ...
 Rand Foerster ... Banquero
 Kathy Najimy ...
 Mos Def ...
 Bill Cobbs ...
 Leif Riddell ...
 Johnny Sanchez ...
 Karen Lynn Gorney ...
 Holly Kuespert ...
 Michael Badalucco ... Hombre de la pizza
 Fracaswell Hyman (creador de The Famous Jett Jackson) ... Wino
 Bryant Gumbel ... Él mismo
 Jan Speck ... Frank
 David Sosna ... Billy

Recepción
La película tuvo una reacción positiva.

Taquilla
La película debutó en el número 3.

Referencias

Películas sobre la amistad
Películas rodadas en Estados Unidos
Películas de Universal Pictures
Películas dirigidas por John Badham
Películas sobre cine

The Hard Way


Yerupaja je planina u planinskom lancu Huayhuash u zapadnom središnjem Peruu, dijelu Anda. Sa 6.635 metara (drugi izvori: 6.617 m) druga je najviša u Peruu i najviša u planinskom lancu Huayhuash i ujedno najviša točka u slivu rijeke Amazone.

Vrh su osvojili 1950. Max Maxwell i Dave Harrah, a njegov sjeverni vrh (Yerupajá Norte) 1968. godine Wellingtonian Roger Bates i Graeme Dingle.

Bilo je samo nekoliko uspješnih osvajanja jer je za uspon jedan od najtežih na Andama. Najpopularnija ruta je po jugozapadnoj strani. Pristupa se obično iz Huaraza prema jugu, preko Chiquiána i Jahuacocha.

Izvori

Planine u Južnoj Americi
Reljefni oblici u Peruu

Yerupajá


L'ordre du Soleil Suprême (en pachto et en dari Nishan-i-Lmar-i-Ala) est un ordre chevaleresque du royaume d'Afghanistan. Il est décerné depuis environ 1897 jusque vers 1977.

Histoire
L'ordre est initialement fondé vers 1897 par l'émir Abdur Rahman Khan, puis réformé et réorganisé en 1901 par l'émir Habibullah Khan et, enfin en 1923 par le roi Amanullah Khan, dans le but de récompenser ceux qui se sont particulièrement distingués en faveur de l'État.

En 1973, à la suite du coup d'État qui met fin à la monarchie afghane, l'ordre est supprimé par la République afghane qui crée l'ordre du Soleil et de la Liberté afin de le remplacer dans les mêmes intentions d'attribution.

Cependant, après son exil, le roi Mohammad Zaher Shah, qui avait déjà modifié le ruban et la médaille de la décoration en 1960, réorganise l'ordre en 1977 en une classe unique.

Insignes
La médaille de l'ordre consiste en une plaque d'or rectangulaire avec quatorze étoiles et un soleil, entourée d'une couronne de laurier en argent.

La plaque est composée d'une étoile d'or rayonnante avec un disque d'argent au centre gravé du nom de l'ordre et de la devise attachée.

Le ruban est, jusqu'en 1960, bleu avec une bande rouge au milieu et bleu avec deux bandes rouges jusqu'en 1973.

Grades
L'ordre comprend les grades suivants :

 Collier
 Membre de  classe
 Membre de classe II
 Membre de classe III
 Médaille d'honneur

Récipiendaires notoires
  roi des Belges ().
 Élisabeth II (1971)
 Philip Mountbatten (1971).

Notes et références

Notes

Références

Lien externe
 .

Distinction fondée en 1897

Ordre du Soleil Suprême


Oil City may refer to:

Canada
 Oil City (Alberta)
 Oil City, Ontario

United States
Casper, Wyoming, nicknamed "The Oil City"
 Oil City, California, community in Kern County, California
 Oil City, Kentucky, community in Barren County, Kentucky
 Oil City, Louisiana, town in Caddo Parish, Louisiana
 Oil City, Maryland, small community in Caroline County, Maryland
 Oil City, Michigan, small community in Midland County, Michigan
 Oil City, Missouri, community in Chariton County, Missouri
 Oil City, Mississippi, community in Yazoo County, Mississippi
 Oil City, Oklahoma, small community in Carter County, Oklahoma
 Oil City, Stephens County, Oklahoma, community in Stephens County, Oklahoma
 Oil City, Cambria County, Pennsylvania, small community in Cambria County, Pennsylvania
 Oil City, Pennsylvania, city in Venango County, Pennsylvania
 Oil City, Texas, community in Hutchinson County, Texas
 Oil City, Washington, community in Jefferson County, Washington
 Oil City, Wisconsin, small community in Monroe County, Wisconsin

Oil City


An Carex coulteri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Francis M.B. Boott ngan William Botting Hemsley. An Carex coulteri in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex coulteri


Nadifa Mohamed (Hargeisa, 1981.), somalijsko-britanska romanopiskinja i novinarka.

Životopis
Rođena je 1981. u gradu Hargeisa u Somaliji. Otac joj je bio mornar i prekomorski trgovac, a majka poljoprivrednica. Zbog Somalijskog građanskog rata cijela se obitelj godine 1986. odselila u London. Iako nisu namjeravali ostajati u Ujedinjenom Kraljevstvu, nije se nazirao kraj građanskoga rata, pa su bili prisiljeni ostati.

Diplomirala je povijest i politiku na Oxfordskom sveučilištu. Rodni grad prvi je put nakon progonstva posjetila 2008. godine. Piše za The Guardian.

Nagrade
 Nagrada Bety Trask za roman Black Mamba Boy (2010.)
 Najbolja britanski romanopisac godine prema izboru časopisa Granta (2013.)
 Nagrada Somerset Maugham za roman The Orchard of Lost Souls (2014.)

Izvori

Životopisi, Somalija
Romanopisci
Novinari

Nadifa Mohamed


A categoria até 109 kg masculino foi um evento do Campeonato Mundial de Halterofilismo de 2019, disputado no Centro Nacional de Treinamento Esportivo Oriental, em Pattaya, na Tailândia, entre 25 e 26 de setembro de 2019.

Calendário
Horário local (UTC+7)

Medalhistas

Recordes
Antes desta competição, o recorde mundial da prova era o seguinte:

Os seguintes novos recordes foram estabelecidos durante esta competição.

Resultado
Os resultados foram os seguintes.

Ligações externas

Site da Federação Internacional de Halterofilismo

Campeonato Mundial de Halterofilismo de 2019

Campeonato Mundial de Halterofilismo de 2019 - Até 109 kg masculino


Hinterrod und Waffenrod bilden den gemeinsamen Ortsteil Waffenrod/Hinterrod der Stadt Eisfeld im Landkreis Hildburghausen in Thüringen.

Lage
Die beiden Orte liegen dicht zusammen im Naturpark Thüringer Wald an der Landesstraße 2053 Eisfeld-Masserberg umgeben von Wiesen und Wald und Feuchtbiotopen-Quellmulden und Trockenrasenstandorten, also auf einem Hochplateau der Thüringer Kammlagen bei etwa 700 Metern über NN.

Geschichte
Hinterrod wurde 1330–1340 erstmals urkundlich erwähnt.
Mit Masserberg sind Waffenrod und Hinterrod bedeutende Punkte für Tourismus und Sport. 525 Einwohner wohnen in beiden Ansiedlungen. Tourismus und Handwerk geben Arbeitsplätze. 1927 baute die Gemeinde eine Kirche. Ein Stadtilmer Orgelbauer sanierte die Orgel.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Hildburghausen
Geographie (Eisfeld)
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Hildburghausen)
Ersterwähnung im 14. Jahrhundert
Gemeindeauflösung 1969

Hinterrod


Kircher ist ein Einschlagkrater im äußersten Südwesten der Mondvorderseite, südlich des Kraters Bettinus und nordwestlich von Klaproth.
Der Kraterrand ist mäßig erodiert, das Innere weitgehend eben.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem deutschen Jesuiten und Universalgelehrten Athanasius Kircher offiziell benannt.

Weblinks

 Kircher auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)
Athanasius Kircher

Kircher (Mondkrater)


Optime noscitis fue una encíclica del Papa Pío IX publicada el 20 de marzo de 1854, y que estuvo dirigida al episcopado y clero de Irlanda con motivo de la decisión adoptada por los arzobispos y obispos de dicho país en el Sínodo de Thurles (1850) respecto la creación de una universidad católica.
El pontífice recomienda en este documento un mayor compromiso del clero para operativizar dicha iniciativa.

Referencias

Encíclicas de Pío IX
Iglesia católica en 1854

Optime noscitis (encíclica de 1854)


Unser täglich Brot (traducida al castellano como "Nuestro pan de cada día") es un documental austriaco estrenado en 2005. Fue dirigido por Nikolaus Geyrhalter. El documental muestra cómo modernas empresas de producción de alimentos emplean la tecnología para maximizar la eficiencia, la seguridad de los consumidores y el beneficio. Consiste principalmente en situaciones reales de trabajo sin voz en off o entrevistas como el director trata de dejar que los espectadores formen su propia opinión sobre el tema. Deliberadamente no se muestran los nombres de las empresas donde se filmó el material de archivo. El objetivo del director es proporcionar una visión realista sobre el funcionamiento interno de varias empresas de producción de alimentos en nuestra sociedad moderna.

Enlaces externos

Documentales de 2005
Películas ambientadas en Berlín

Nuestro pan de cada día


Miyuki Yanagita (født 11. april 1981) er en tidligere japansk fodboldspiller. Hun har tidligere spillet for Japans kvindefodboldlandshold.

Japans fodboldlandshold

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Japan

Miyuki Yanagita


Sofya Üniversitesi (Bulgarca: Софийски университет "Св. Климент Охридски", okunuşu: St. Clement of Ohrid University of Sofia, Türkçesi: Ohri'nin Merhametli Azizi Üniversitesi-Sofya) 1 Ekim 1888'de Sofya'da kurulan Bulgaristan'ın en eski ve en önemli üniversitesi. Üniversite binası 1924-1934 tarihleri arasında tamamlandı. Bugün 18.624 m² lik kampüste üniversiteye ait 324 bina bulunur; 15 fakültede toplam 14.000 öğrenci öğrenim görür.

Önemli mezunları
 Blaga Dimitrova
 Georgi Parvanov
 Elisaveta Bagryana
 Guerguina Dvoretzka
 Kiril Bratanov
 Ivan Kostov
 Meglena Kuneva
 Lyudmila Zhivkova
 Patriarch Maxim
 Zhelyu Zhelev
 Solomon Pasi

Dış bağlantılar

 Sofya Üniversitesi Resmi Sitesi

1888'de kurulan üniversiteler

Sofya Üniversitesi


Wilhelmina Catharina Lagerholm (Örebro,  – Stockholm, ) est une peintre suédoise et une des premières femmes photographes professionnelles.

Biographie

Après avoir d'abord étudié et pratiqué la peinture, Wilhelmina Lagerholm se tourne principalement vers la photographie en 1862, ouvrant un studio à Örebro dans le centre de la Suède.

Galerie

Source

Références

Liens externes

Photographe suédoise
Photographe portraitiste
Photographe suédois du XIXe siècle
Peintre suédoise
Peintre suédois du XIXe siècle
Naissance en mars 1826
Naissance à Örebro
Décès en juin 1917
Décès à Stockholm
Décès à 91 ans

Wilhelmina Lagerholm


Colin Colahan (Woodend, Victoria, 12 de febrero de 1897 -  Ventimiglia, 6 de junio de 1987) fue un pintor y escultor de Australia.

Datos biográficos
Creó la fuente de la   'Sirena' para el pueblo italiano de Bordighera. Su escultura de la cabeza de  Victor Smorgon fue adquirida por la  Galería Nacional de Victoria. Sus trabajos pueden encontrarse en las colecciones de las galerías estatales de  Melbourne, Adelaide y Brisbane.

Notas y referencias

Notas

Enlaces externos

Escultores del siglo XX
Escultores de Australia
Pintores de Australia
Artistas bélicos

Colin Colahan


Es ist euch gut, daß ich hingehe (BWV 108) ist eine Kirchenkantate von Johann Sebastian Bach. Er schrieb sie in Leipzig für Cantate, den 4. Sonntag nach Ostern, und führte sie am 29. April 1725 zum ersten Mal auf.

Geschichte und Worte
Bach komponierte die Kantate in seinem zweiten Jahr in Leipzig für den Sonntag Cantate.

Die vorgeschriebenen Lesungen für den Sonntag waren , "Alle gute Gabe kommt von dem Vater des Lichts", und , Jesus verheißt in seinen Abschiedsreden den Tröster. Bach hatte in seinem zweiten Jahr in Leipzig Choralkantaten komponiert zwischen dem ersten Sonntag nach Trinitatis und Palmsonntag, war zu Ostern jedoch zu Kantaten auf freien Text zurückgekehrt, vielleicht weil ein Textdichter nicht länger zur Verfügung stand. Es ist die zweite von neun Kantaten für die Zeit zwischen Ostern und Pfingsten auf Texte von Christiana Mariana von Ziegler, nach Ihr werdet weinen und heulen, BWV 103. Bach kürzte ihren Text, wie auch in anderen Kantaten. Der Text beginnt mit einem Vers aus dem Evangelium. Ein zweites Zitat aus dem Evangelium erscheint in Satz 4. Die Sätze 2 und 3 befassen sich mit der Hoffnung auf Erlösung, Satz 5 ist ein Gebet um Führung bis zum Tod. Die Dichterin benutzte zum Abschluss die zehnte Strophe von Paul Gerhardts Lied Gott Vater, sende deinen Geist (1653), der den Glauben an Gottes Leitung zum Ausdruck bringt.

Bach führte die Kantate am 29. April 1725 erstmals auf.

Besetzung und Aufbau
Die Kantate ist besetzt mit drei Solisten, Alt, Tenor und Bass, vierstimmigem Chor, zwei Oboe d'amore, zwei Violinen, Viola, Violoncello piccolo und Basso continuo.

 Basso solo: Es ist euch gut, daß ich hingehe
 Aria (Tenor): Mich kann kein Zweifel stören
 Recitativo (Tenor): Dein Geist wird mich also regieren
 Coro: Wenn aber jener, der Geist der Wahrheit kommen wird
 Aria (Alt): Was mein Herz von dir begehrt
 Choral: Dein Geist, den Gott vom Himmel gibt

Musik
Wie in der Kantate zum gleichen Anlass im Vorjahr, Wo gehest du hin?, lässt Bach im ersten Satz den Bass als Vox Christi einen Vers aus dem Evangelium singen. Die Oboe d'amore spielt als Obligat-Instrument weitgespannte Melodien. Der Satz ohne Titel liegt formal zwischen Arie und Arioso. Die folgende Arie wird von einer virtuosen Solo-Violine dominiert. Ein kurzes secco Rezitativ führt zu einem weiteren Zitat aus dem Evangelium, das vom Chor gesungen wird. Das Zitat erscheint in drei Abschnitten, jeder als eine Fuge. Da das Thema der dritten Fuge dem der ersten ähnelt, entsteht eine abgewandelte da-capo-Form. Der Satz ist gleichzeitig motettisch angelegt, da die Musik den Worten folgt und die Instrumente überwiegend colla parte mit den Stimmen spielen. Der erste Abschnitt behandelt "Wenn aber jener, der Geist der Wahrheit, kommen wird", der zweite beginnt "Denn er wird nicht von ihm selber reden", der dritte drückt aus "und was zukünftig ist, wird er verkündigen". Die letzte Arie wird von den Streichern begleitet, dominiert von der ersten Violine. Die Kantate wird beschlossen mit einem vierstimmigen Choralsatz auf die Melodie von "Kommt her zu mir, spricht Gottes Sohn".

Einspielungen
 The RIAS Bach Cantatas Project (1949–1952). Karl Ristenpart, RIAS Kammerchor, RIAS Kammerorchester, Ingrid Lorenzen, Helmut Krebs, Dietrich Fischer-Dieskau. Audite, 1950.
 J. S. Bach: Cantatas BWV 67, 108 & 127. Karl Richter, Münchener Bach-Chor, Bayerisches Staatsorchester, Lilian Benningsen, Peter Pears, Kieth Engen. Archiv Produktion, 1958.
 J. S. Bach: Das Kantatenwerk – Sacred Cantatas Vol. 6. Nikolaus Harnoncourt, Tölzer Knabenchor, Paul Esswood, Kurt Equiluz, Ruud van der Meer. Teldec, 1979.
 Die Bach-Kantate Vol. 33. Helmuth Rilling, Gächinger Kantorei, Bach-Collegium Stuttgart, Carolyn Watkinson, Peter Schreier, Philippe Huttenlocher. Hänssler, 1981.
 Bach Edition Vol. 15 – Cantatas Vol. 8. Pieter Jan Leusink, Holland Boys Choir, Netherlands Bach Collegium, Sytse Buwalda, Marcel Beekman, Bas Ramselaar. Brilliant Classics, 2000.
 Bach Cantatas Vol. 24: Altenburg/Warwick / For the 3rd Sunday after Easter (Jubilate) / For for the 4th Sunday after Easter (Cantate). John Eliot Gardiner, Monteverdi Choir, English Baroque Soloists, Robin Tyson, James Gilchrist, Stephen Varcoe. Soli Deo Gloria, 2000.
 J. S. Bach: Complete Cantatas Vol. 15. Ton Koopman, Amsterdam Baroque Orchestra & Choir, Bogna Bartosz, Jörg Dürmüller, Klaus Mertens. Antoine Marchand, 2001.
 J. S. Bach: Cantatas Vol. 36 (Cantatas from Leipzig 1725) – BWV 6, 42, 103, 108. Masaaki Suzuki, Bach Collegium Japan, Robin Blaze, James Gilchrist, Dominik Wörner. BIS, 2006.
 J. S. Bach: Cantatas for the Complete Liturgical Year, Vol. 10: "Himmelfahrts-Oratorium", Cantatas BWV 108 – 86 – 11 – 44. Sigiswald Kuijken, La Petite Bande, Siri Thornhill, Petra Noskaiová, Christoph Genz, Jan van der Crabben. Accent, 2008.
 Es ist euch gut, dass ich hingehe. Rudolf Lutz, Chor und Orchester der J. S. Bach-Stiftung, Margot Oitzinger, Johannes Kaleschke, Peter Harvey. Tilman Knödler (Reflexion). DVD. Gallus-Media, 2010.

Literatur
 Alfred Dürr: Johann Sebastian Bach: Die Kantaten. Bärenreiter, Kassel 1999, ISBN 3-7618-1476-3
 Werner Neumann: Handbuch der Kantaten Johann Sebastian Bachs. 1947. 5. Auflage: 1984, ISBN 3-7651-0054-4
 Hans-Joachim Schulze: Die Bach-Kantaten: Einführungen zu sämtlichen Kantaten Johann Sebastian Bachs. Evangelische Verlags-Anstalt, Leipzig, ISBN 3-374-02390-8 bzw. Carus-Verlag, Stuttgart 2006 (Edition Bach-Archiv Leipzig), ISBN 3-89948-073-2
 Christoph Wolff, Ton Koopman: Die Welt der Bach-Kantaten. Verlag J. B. Metzler, Stuttgart / Weimar 2006, ISBN 3-476-02127-0

Weblinks

 Es ist euch gut, daß ich hingehe auf der Bach.de-Website
  Text, Aufbau und Besetzung auf der persönlichen Homepage von Walter F. Bischof bei der University of Alberta

Einzelnachweise

Bachkantate
Musik 1725
Chorwerk aus dem 18. Jahrhundert
Musik (Ostern)

Es ist euch gut, daß ich hingehe


Kronološki popis svjetske baštine u Meksiku po godini upisa na UNESCO-ovu listu:

 1987. – Povijesno središte grada Meksika i Xochimilco
 1987. – Pretkolumbovski grad Palenque i nacionalni park
 1987. – Pretkolumbovski grad Teotihuacán
 1987. – Stari grad Oaxaca i ruševine Monte Albána
 1987. – Povijesni centar Puebla
 1987. – Rezervat biosfere Sian Ka'an
 1988. – Povijesni centar i rudnici Guanajuata
 1988. – Ruševine Chichen Itze
 1991. – Stari dio grada Morelia
 1992. – Pretkolumbovski grad El Tajín
 1993. – Rezervat biosfere El Vizcaino (zaštićeno područje za kitove)
 1993. – Stari dio grada Zacatecasa
 1993. – Crteži na stijenama Sierra de San Francisco
 1994. – Samostani na padinama Popocatépetla
 1996. – Pretkolumbovski grad Uxmal
 1996. – Spomenici u Querétaru
 1997. – Hospicij Cabañas u Guadalajari
 1998. – Spomenici u Tlacotalpanu
 1998. – Arheološka nalazišta u Paquimé u Casas Grandes
 1999. – Arheološka nalazišta Xochicalco
 1999. – Povijesna utvrda Campeche
 2002. – Grad Maya Calakmul (Campeche)
 2003. – Franjevačke misije Sierra Gorde u Querétaru (Querétaro)
 2004. – Casa Barragán, kuća i studio Luísa Barragána
 2005. – Otoci i zaštićena područja u Kalifornijskom zaljevu
 2006. – Nasadi agave i mjesta za proizvodnju tequile u okolici grada Tequila
 2007. - Kampus sveučilišta Ciudad Universitaria u Mexico Cityju
 2008. - Grad San Miguel de Allende s obzidom i proštenjarska crkva Jesús de Nazareno de Atotonilco
 2008. - Rezervat biosfere leptira Monarha (Mariposa Monarca)
 2010. - Camino Real de Tierra Adentro
 2010. - Prapovijesne špilje Yagula i Mitle u središnjoj dolini Oaxace
 2013. - Rezervat biosfere El Pinacate y Gran Desierto de Altar
 2015. - Akvedukt Padrea Temblequea
 2016. - Revillagigedo (arhipelag)
 2018. - Rezervat biosfere Tehuacán-Cuicatlán

Popis predložene svjetske baštine Meksika

 2001. - Dvorac Chapultepec, brdo i šuma
 2001. - Povijesni grad Alamos
 2001. - Crkva Santa Prisca s okolicom
 2001. - Pretkolumbovski grad Cantona
 2001. - Veliki grad Chicomostoca, La Quemada
 2001. - Povijesni grad San Sebastián del Oeste
 2001. - Atelje-muzej Fride Kahlo
 2004. - Valle de los Cirios
 2004. - Flora i fauna zaštićenog područja Cuatro Ciénegas
 2004. - Povijesni grad "Kraljevih jedanaest tisuća djevica", Cosala
 2004. - Huicholski put do Huiricuta (Tatehuari Huajuye)
 2004. - Područje rijeka Lacan-Tún-Usumacinta
 2004. - Rezervat biosfere Banco Chinchorro
 2004. - Tecoaque
 2006. - Cuetzalan i njegova povijesno-kulturna i prirodna okolica
 2008. - Povijesni grad Maja, Izamal
 2008. - Los Petenes-Río Celestún
 2008. - Las Pozas, Xilitla
 2010. - Povijest vremena rijeke La Venta
 2012. - Rezervat biosfere Tehuacan-Cuicatlan
 2012. - Cenote kratera Chicxulub, Yucatan
 2012. - Arheološki lokalitet Las Labradas, Sinaloa

Poveznice
 Popis mjesta svjetske baštine u Americi

M

Svjetska baština u Meksiku


An Myoxanthus in uska genus han Liliopsida. An Myoxanthus in nahilalakip ha familia nga Orchidaceae.

Ilarom nga taxa

 Myoxanthus aciculifolius
 Myoxanthus affinis
 Myoxanthus antennifer
 Myoxanthus ceratothallis
 Myoxanthus chloe
 Myoxanthus cimex
 Myoxanthus colothrix
 Myoxanthus conceicionensis
 Myoxanthus congestus
 Myoxanthus dasyllis
 Myoxanthus ephelis
 Myoxanthus epibator
 Myoxanthus eumeces
 Myoxanthus exasperatus
 Myoxanthus fimbriatus
 Myoxanthus frutex
 Myoxanthus georgei
 Myoxanthus gorgon
 Myoxanthus gyas
 Myoxanthus hirsuticaulis
 Myoxanthus hirtipes
 Myoxanthus hystrix
 Myoxanthus lonchophyllus
 Myoxanthus mejiae
 Myoxanthus melittanthus
 Myoxanthus merae
 Myoxanthus monophyllus
 Myoxanthus montanus
 Myoxanthus neillii
 Myoxanthus octomerioides
 Myoxanthus ovatipetalus
 Myoxanthus parvilabius
 Myoxanthus priapus
 Myoxanthus pulvinatus
 Myoxanthus punctatus
 Myoxanthus reymondii
 Myoxanthus ruschii
 Myoxanthus sarcodactylae
 Myoxanthus scandens
 Myoxanthus seidelii
 Myoxanthus serripetalus
 Myoxanthus simplicicaulis
 Myoxanthus sotoanus
 Myoxanthus speciosus
 Myoxanthus trachychlamys
 Myoxanthus uxorius
 Myoxanthus werneri
 Myoxanthus xiphion

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Myoxanthus

Myoxanthus


Die katholische Pfarrkirche St. Martin in Wörnitzstein, einem Stadtteil von Donauwörth im Landkreis Donau-Ries (Bayern), wurde Ende des 17. Jahrhunderts errichtet. Das Gebäude an der Graf-Hartmann-Straße 19 ist ein geschütztes Baudenkmal.

Beschreibung
Der Chor der dem heiligen Martin geweihten Kirche wurde um 1690 errichtet. 1737 wurde nach Abbruch des alten Langhauses das jetzige neu erbaut. Am 12. Oktober 1743 wurde die Kirche konsekriert. Der Dachreiter mit Oktogon und Zwiebelhaube wurde 1961/62 erneuert. Die flach gedeckte Saalkirche besitzt einen eingezogenen, dreiseitig geschlossenen Chor mit Stichkappentonne. Über dem Portal am Westgiebel ist das Wappen des Abts Rogerius II. Friesl angebracht, der von 1723 bis 1739 das Kloster Kaisheim leitete. Das Kloster hatte lange Zeit das Kirchenpatronat in Wörnitzstein inne.

Ausstattung
Der Stuck und die Fresken sind von 1922. Die Kreuzwegstationen wurden 1780 von F. Stiber (auf der 13. Station bezeichnet) geschaffen. Die Altäre und die Kanzel entstanden um 1897. Im linken Seitenaltar befindet sich eine Muttergottesfigur von 1483.

Siehe auch
 Pfarrhaus (Wörnitzstein)

Literatur

 Adam Horn (Bearb.): Die Kunstdenkmäler von Schwaben. III. Landkreis Donauwörth. München 1951, S. 611–612.

Weblinks

Einzelnachweise

Bauwerk in Donauwörth
Baudenkmal in Donauwörth
Wornitzstein
Donauworth
Donauworth
Donauworth
Erbaut in den 1690er Jahren
Wornitzstein
Saalkirche in Bayern
Kirchengebäude in Europa

St. Martin (Wörnitzstein)


Johann Christoph Friedrich GutsMuths (født 9. august 1759 i Quedlinburg, død 21. maj 1839 i Ibenhain) var en tysk pædagog.

GutsMuths var 1785-1837 lærer i geografi, teknologi og gymnastik ved den af Christian Gotthilf Salzmann oprettede undervisningsanstalten i Schnepfenthal (nu en bydel i Waltershausen). Der ordnede han på en rationelt måde gymnastikøvelserne og indrettede en systematisk undervisning i dette emne.

Han forfattede Gymnastik für die Jugend (1793; fjerde oplag 1893), Spiele zur Übung und Erholung des Körpers und Geistes (1796; attende oplag 1893), Kleines Lehrbuch der Schwimmkunst (1798), Spielalmanach für die Jugend (1802; andet oplag 1833) og Turnbuch für die söhne des Vaterlands (1817), fra hvilken Katechismus der Turnkunst (1818) er et uddrag.

På geografiens område skrev han blandt andet Handbuch der Geographie (to bind, 1810; fjerde oplag 1826) og havde i Carl Ritter en hengiven elev. Årene 1800-1820 redigerede han tidsskriftet "Bibliothek für Pädagogik, Schulwesen und die gesamte pädagogische Literatur Deutschlands". GutsMuths (og Ritters) mindesmærke opsattes 1904 i Quedlinburg.

Noter

Eksterne henvisninger

Lærere fra Tyskland
Personer fra Quedlinburg

Johann Christoph Friedrich GutsMuths


Parcul din satul Bălăbănești, raionul Criuleni, este amplasat pe o colină la sud-estul satului sus-numit. Are o suprafață de 5 ha și este situat la 25 km sud de orașul Criuleni și la aproximativ aceeași distanță de Chișinău. Este o arie protejată din Republica Moldova, reprezentând un monument de arhitectură peisagistică. Se află în administrarea Întreprinderii agricole "Moldova".

Istoric
Satul Bălăbănești a fost întemeiat în anul 1825. Este situat pe o colină cu panta spre est. Pe o colină lângă sat, un boier pe nume Bălăban și-a construit un conac. Satul a avut mai multe denumiri de-a lungul timpului, până la urmă întorcându-se la numele boierului. Despre fondatorul și arhitectul parcului nu se pot face decât presupuneri. Se presupune că parcul a fost creat de un conte francez. Mai târziu, acesta a intrat în posesia unui boier rus numit Korsakov.

Parcul dendrologic din Bălăbănești a fost întemeiat la hotarul secolelor XIX și XX pe moșia satului, pe o coloană cu expoziție nordică. Parcul este relativ bogat în specii de arbori și arbuști, mulți din aceștia de origine străină. Inginerul P. Leontiev, vizitând parcul în anii 1960, a menționat că în parc sunt 44 de specii de plante lemnoase.

În prezent, din parc au dispărut majoritatea speciilor de arbuști plantați, cu excepția speciilor Rosa canina și Syringa vulgaris, iar cu timpul alți arbuști, autohtoni, au populat parcul, cu semințele aduse de cânt sau de păsări. Din arbori, se mai păstrează speciile Sophora japonica, Quercus imbricaria, Koelreuteria paniculata, Maclura aurantiaca, Pinus silvestris, Pinus strobus și altele. Lipsa de îngrijire a parcului a determinat ca acesta să se transforme în pădure, fiind invadat de plante autohtone.

Aleile s-au transformat în poteci sau au dispărut definitiv.

Descriere
Lângă intrarea în parc este instalat un panou care definește statutul monumentului naturii; de asemenea, acolo a fost construită o cișmea. Parcul este străpuns de un drum cu pietriș, pe care circulă mașinile către pământurile sătenilor, deși circulația mașinilor prin parcurile protejate de stat ar trebui să fie interzisă. La intrarea în parc, pe ambele părți ale drumului, cresc doi platani din specia Acer pseudoplatanus. Pe partea stângă a drumului, de la intrare până la deal, a fost plantată o linie de Maclura (Maclura aurantiaca), iar pe partea dreaptă un rând de conifere. Din plantele sus-numite s-au conservat doar cinci exemplare de Maclura și două de Pinus sibirica. De la drumul principal se desprind două alei: prima, care duce spre fostul conac, este formată din sâmbovină (Celtis occidentalis), iar a doua, care duce spre sufragerie, este formată din conifere.

În timpul conducerii sovietice, în conac a fost amenajată conducerea colhozului sătesc, dar după ce acesta a fost transferat în alt loc, conacul a dispărut, lăsând în urmă o poiană, înconjurată de Acer platanoides, Sophora japonica, Acer campestre, Aesculus hippocastanum etc. Castanii (Aesculus hippocastanum) sunt relativ tineri, fiind sădiți către sfârșitul anilor 1970. De la poiană porneau în diferite direcții alei, care acum s-au transformat în poteci neîngrijite și nestrăbătute. În jurul poienii sunt concentrate specii de Quercus imbricaria, Koelreuteria paniculata, Celtis occidentalis, Fraxinus pennsylvanica, Syringa persica, Syringa vulgaris, Robinia pseudacacia, Morus alba, Acer negundo, Tilia tomentosa și câteva specii de conifere.

Dendroflora

Aproape toate speciile din parc sunt pe cale de dispariție, îmbătrânind înainte de timp. Unele specii de stejar, care în arealul lor obișnuit au o longevitate de peste un mileniu, sunt aproape totalmente uscați, la fel ca și unele specii de conifere, cu longevitatea de 400–600 de ani. În parc predomină frasinul obișnuit, care ocupă partea centrală a parcului din partea de jos a colinei.

Deja în anii 1960, conform notițelor lui Leontiev, structura compozițională originala a parcului nu mai putea fi restabilită. Au dispărut sau sunt pe cale de dispariție speciile Koelreuteria paniculata, Juniperus virginiana, Quercus imbricaria, Quercus alba, Sophora japonica, Maclura aurantiaca, Biota, Pinus sylvestris, Pinus nigra, Gymnocladus dioicus etc. O situație mai bună se prezintă la speciile de plante autohtone: Quercus robur, Quercus petraea, Fraxinus excelsior, Ulmus laevis ș.a.

Cele 30–40 de specii de arbori și arbuști decorativi ale parcului cuprind:
conifere:
Biota orientalis
Pinus nigra
Pinus sylvestris
Pinus strobus
Pinus ponderosa
Picea excelsa
plante cu flori:
Acer campestre
Acer negundo
Acer platanoides
Acer pseudoplatanus
Acer tataricum
Aesculus hippocastanum
Celtis occidentalis
Cerasus avium
Cotinus coggygria
Crataegus monogyna
Berberis vulgaris
Fraxinus excelsior
Fraxinus pennsylvanica
Gleditschia triacanthos
Ligustrum vulgare
Koelreuteria paniculata
Maclura aurantiaca
Morus alba
Pyrus elaeagrifolia
Populus alba
Quercus robur
Quercus petraea
Quercus alba
Quercus borealis
Robinia pseudacacia
Rosa canina
Sophora japonica
Syringa persica
Syringa vulgaris
Swida alba
Tilia cordata
Tilia tomentosa
Ulmus pumila
Ulmus laevis
Viburnum lantana

Amenajare

Componența dendrologică și arhitectura peisagistică sugerează că parcul a fost unul de stil landșaft, amenajat pe o pantă aleasă special, cu o suprafață geomorfologică foarte reușită. Parcul este lipsit de o zonă de protecție, caracteristică majorității parcurilor de acest gen din republică. Poziționarea parcului pe pantă protejează plantele de vânturile nord-estice, dar nu și de cele nord-vestice, care sunt mai periculoase speciilor de proveniență sudică. Aceasta explică acapararea atât de rapidă a parcului de către flora autohtonă.

Cele mai frumoase peisaje se găsesc în preajma locului unde era fostul conac, unde se întinde poiana cea mai mare. O a doua poiană poate fi localizată în mijlocul parcului, dar aceasta este închisă și neîngrijită.

Galerie de imagini

Referințe

Bibliografie

Lectură suplimentară

Legături externe

Bălăbănești
Raionul Criuleni
Bălăbănești, Parcul

Parcul din satul Bălăbănești


Doronicum falconeri er fjölær jurt af körfublómaætt, ættuð frá N-Pakistan til vestur Himalajafjalla.

Tilvísanir

Körfublómaætt

Doronicum falconeri


Igor Gojić (30. srpnja 1984.), hrvatski reprezentativni kajakaš i kanuist. Član je Kanu kluba Končar iz Zagreba.

2019. godine je skupa s Lukom Obadićem i Ivanom Tolićem osvojio je brončanu medalju u disciplini 3xC-1 (kanu jednosjed) sprint na Svjetskom prvenstvu u kajaku i kanuu na divljim vodama u španjolskom Seu d'Urgellu.

Izvori

Hrvatski kajakaši i kanuisti

Igor Gojić


Sosialistiski Loysingarflokkurin (dansk: Socialistisk Løsrivelsesparti) var et socialistisk politisk parti på Færøerne. Partiet blev dannet sidst i 1980erne og gik ind for færøsk løsrivelse fra Danmark og havde på de øvrige områder en politik, der var mere radikal end de etablerede vesnstrefløjspartier Javnaðarflokkurin og Tjóðveldi, hvilket gav partiet en begrænset appel. Sosialistiski Loysingarflokkurin opstillede for første og sidste gang til lagtingsvalg i 1990 og fik 2,3 procent af stemmerne. Partiet blev dermed aldrig repræsenteret i Lagtinget.

Tidligere politiske partier på Færøerne

Sosialistiski Loysingarflokkurin


غوفيتسكويي  هي مدينة في مقاطعة ستافروبول كراي في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 5340   نسمة.

مدن كراي ستافروبول

غوفيتسكويي (ستافروبول)


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Görisried

|}

Buchwald

|}

Durber

|}

Hasenmahd

|}

Stadels

|}

Wildberg

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Görisried

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

 In dieser [ Kartenansicht] sind Baudenkmäler ohne Koordinaten mit einem roten bzw. orangen Marker dargestellt und können in der Karte gesetzt werden. Baudenkmäler ohne Bild sind mit einem blauen bzw. roten Marker gekennzeichnet, Baudenkmäler mit Bild mit einem grünen bzw. orangen Marker.

Gorisried
!

Liste der Baudenkmäler in Görisried


Beyrut (), Lübnan'ın başkentidir. Nüfusu 1,5 milyonun üzerinde olan Beyrut, deniz etkisinden biraz korunan bir körfezin kıyısındadır.

Beyrut'ta tipik bir Akdeniz iklimi görülür. Uzun yıllar Orta Doğu'nun ekonomik, fikrî ve kültürel merkezi olan Beyrut, 1970'lerden sonra başlayan toplumsal ve siyasal karışıklıklar ve bu yüzden patlayan Lübnan İç Savaşı (1975-1991) sonucu bu özelliğini kaybetmiştir.

Beyrut, Osmanlı döneminde planlı bir gelişme göstermişti. 1943'te Lübnan'ın bağımsızlığını kazanmasından sonra gelişigüzel ve hızlı bir büyüme dönemine girmiştir.

İç savaştan önce Beyrut nüfusu içinde Hristiyan ve Müslümanların sayısı hemen hemen eşitti. Şimdi Müslümanlar çoğunlukta. Halkın büyük çoğunluğunu meydana getiren Araplar, Lübnanlıları, Filistinli mültecileri, Suriyelileri ve başka göçmen Arap cemiyetleri de içine alır. En büyük ve tek etnik azınlık Hristiyan Ermenilerdir. Ama Hristiyan Araplar gibi iç savaş yüzünden ve sonrasında sayıları göçle azaldı ve azalmaya devam etmektedir.

Beyrut'un doğusunda Hristiyanlar, batısında ise Müslümanlar çoğunluktadır. Eskiden Müslüman topluluğun çoğunluğu Sünni iken 1960'lardan sonra göçler sonucu Şiilerin sayısı giderek artmıştır ve bugün Müslüman topluluğun çoğunluğunu oluşturmaktadır. Batı Beyrut'un bazı bölümlerinde küçük Dürzi toplulukları da yaşar.

Beyrut, 1950-70 yılları arasında Orta Doğu'nun gözbebeği idi. Lübnan'ın serbest ekonomi ve döviz sistemi, altın esasına dayalı istikrarlı ve konvertibl parası, banka hesaplarının gizliliğini sağlayan kanunları, çekici banka faizleri Beyrut'u Arap zenginlerinin bankacılık merkezi haline getirdi. Ayrıca deniz ve hava yoluyla dünyaya açılması ve yabancı firma ve bankalar içinde Ortadoğu'ya girmek açısından ideal bir üs olan Beyrut, serbest liman bölgesiyle Ortadoğu'nun en büyük antreposu oldu. Şehirdeki Beyrut Amerikan Üniversitesi, Saint Joseph Üniversitesi, Lübnan Üniversitesi ve Beyrut Arap Üniversitesi diğer Arap ülkelerinden pek çok talebeyi Beyrut'a çeken bir faktördü. Ancak 1970'lerden sonra başlayan iç karışıklıklar ve Arap-İsrail Savaşı'ndan sonra Filistin Kurtuluş Örgütünün (FKÖ) karargahını buraya taşıması ve devlet otoritesinin ve düzeninin zayıflaması Beyrut'un cazibesini kaybettirdi. Bu toplumsal ve siyasal karışıklıklar gittikçe artarak 13 Nisan 1975'te iç savaşa yol açtı. İç savaş Beyrut'un çok ağır maddi hasarına ve can kaybına yolaçtı. Savaş 1991 yılında sona erdiğinde Beyrut bir harabeye dönüşmüştü ve 150.000 Lübnanlı can vermişti. Kentin merkezi onarılmasına ve maddi olarak biraz toparlanmasına rağmen geleceği hala belirsizdir. 12 Temmuz 2006 tarihinde başlayan 2006 İsrail-Lübnan Krizi'nde İsrail'in hava saldırıları sırasında Beyrut kenti, özellikle güney kısmı ağır hasar görmüştür.
4 Ağustos 2020 tarihinde meydana gelen 2020 Beyrut patlamalarında, 6 yıl önce Beyrut Limanı'nda el konulan ve limanda depolanan 2.750 ton amonyum nitrat infilak edince, çok şiddetli bir patlamaya ve şok dalgasına yol açtı ve kentde büyük bir hasara neden oldu. Patlamadan dolayı 200'den fazla kişi can verdi, 7.000'den fazla kişi yaralandı ve 300.000'den fazla Beyrutlu evsiz kaldı.

Osmanlı Yönetiminde Beyrut

Beyrut, 1516 tarihinde Yavuz Sultan Selim'in Mısır seferi sonucu Osmanlı topraklarına katılmıştır. Nitekim bu topraklar I. Dünya Savaşı ile kaybedilene dek, 400 yıl boyunca Osmanlı hâkimiyetinde kalmıştır. Bu süreç içerisinde Beyrut, uzun yıllar müstakil bir eyalet olmayıp; kimi zaman Sayda eyaletine, kimi zaman Şam eyaletine bağlı bir sancak olmuştur. Müstakil bir eyalet haline gelmesi ise 19. yüzyılın son çeyreğinde gerçekleşmiştir. Yüzyılın başında adeta bir köy olan Beyrut, yüzyılın sonuna gelindiğinde ise bölgenin ticaret limanı olmak için birbiriyle yarışan kıyı şehirleri arasından sivrilerek, imparatorluğun önde gelen liman kentlerinden biri haline gelmiştir. Genellikle deniz yolu ile şehre ulaşım sağlayan seyyahların Beyrut'un dillere destan güzelliği ile ilgili anlatıları oldukça meşhurdur. 20. yüzyılın başında, Selim Ali Selam Beyrut'un en önemli isimlerinden biriydi ve Osmanlı Meclis-i Mebûsan'ında Beyrut mebusu ile Beyrut Belediye Başkanı da dahil olmak üzere çok sayıda kamu görevinde bulundu. Selim Ali Selam'ın modern yaşam tarzı göz önüne alındığında, bir halk figürü olarak ortaya çıkması, kentin sosyal gelişimi açısından bir dönüşüm oluşturdu.

İklim

Kardeş şehirler
  İstanbul Türkiye
  Ankara Türkiye
  Paris Fransa 1992
  Los Angeles Amerika Birleşik Devletleri 2006
  Vitória Brezilya
  São Paulo Brezilya
  Rio de Janeiro Brezilya
  Montreal Kanada
  Atina Yunanistan
 Erbil Irak

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Beyrut'taki Türkiye Büyükelçiliği

Beyrut


Résurgence peut faire référence à :

Hydrographie
 La résurgence est la réapparition à l'air libre d'un réseau hydrographique souterrain, parfois nommée exsurgence ;

Expression
 au fait de surgir de nouveau, de réapparaitre ;

Média
 Resurgence est un magazine bimestriel britannique (écologie, art, spiritualité) ;

Notes et références

Résurgence (homonymie)


Skoler til et frit folk er en film instrueret af Arne Skadhede.

Handling
Reportagen følger en dansk byggebrigade og som udgangspunkt tilblivelsen af 17 nye folkeskoler til et helt landdistrikt i Nicaragua.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1985

Nicaragua
Dokumentarfilm fra Danmark

Skoler til et frit folk