Meg Tilly (født 14. februar 1960) er en amerikansk skuespiller, manuskriptforfatter, danser og romanforfatter.

Opvækst
Tilly er datter af en kinesisk-amerikansk forretningsmand og anden yngste af fire søskende, herunder ældre søster skuespiller Jennifer Tilly. I en alder af tre skiltes forældrene og børnene flyttede med deres mor og sin nye mand til Texada, British Columbia, Canada.

Karriere

Dans og skuespil
Tilly begyndte at danse ballet i en alder af 12 år og flyttede til New York for at forfølge en karriere som balletdanser, herunder Connecticut Ballet Company og på turné med International Throne Dance Theatre. I 1979 mevirkede hun i film som danser i Alan Parkers Fame, men i samme år måtte hun stoppe med at danse efter hun pådrog sig rygskader under en øvelse og søgte i stedet mod filmindustrien og Los Angeles. Efter nogle få mindre roller i film og tv havde hun en  hovedrolle i 1982 i filmen Tex med Matt Dillon. Derefter har hun været præget af fremtrædende roller i en lang række film- og tv-produktioner.

Hun blev nomineret til en Oscar og vandt en Golden Globe for sin titelrolle som nonne, der bliver uforklarlig gravid i filmen Agnes of God (1985). Derudover har hun deltaget i The Two Jakes, Milos Formans Valmont, People Between, The Girl In The Gun og Body Snatchers. Hun havde til hensigt at spille rollen som Mozarts kone Constanze i Milos Formans Amadeus, men tvunget til at hoppe ud, da hun skadede sit ben under et spil fodbold på dagen før optagelse i Prag.

Forfatterskab
Hun trak sig tilbage fra sin filmkarriere i midten af 1990'erne og har efterfølgende skrevet flere bøger. Romanen Singing Songs skildrer opdragelse af misbrug og incest, og ifølge Tilly er det inspireret af minder om sin egen opvækst.

Privatliv
I 1983-1989 giftede hun filmproducenten Tim Zinnemann (søn af filminstruktør Fred Zinnemann), de havde to børn. Hun har også en søn fra hendes forhold til skuespiller Colin Firth. Mellem 1995 og 2003 var hun gift med filminstruktør John Calley. Hun giftede sig med Marguerite Don Calame og bor i Toronto.

Filmografi (udvalg)
 1980 - Fame
 1983 - Psycho II
 1983 - Gensyn med vennerne
 1985 - Agnes of God
 1988 - Dobbeltspil
 1989 - Valmont
 1990 - The Two Jakes
 1993 - Body Snatchers
 1995 - Sleep With Me
 2012–2013 - Bomb girls

Bibliografi
 1994 – Singing Songs
 2006 – Gemma
 2007 – Porcupine
 2008 – First Time
 2013 – A Taste of Heaven
 2014 – Behind the Scenes (opfølger til A Taste of Heaven)

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Californien
Manuskriptforfattere fra USA
Dansere fra USA
Forfattere fra USA
Personer fra Long Beach (Californien)
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

Meg Tilly


Axel Wilson Arthur Disasi Mhakinis Belho (Gonesse, 11 de março de 1998) é um futebolista francês que atua como zagueiro. Atualmente joga no .

Carreira

Paris e Reims
Produto da academia de juniores do Paris, Disasi fez sua estreia profissional pelo clube na derrota por 1–0 para o Lens em 11 de dezembro de 2016. Mais tarde, ele foi contratado pelo Reims em 2016.

Monaco
Em 7 de agosto de 2020, o Reims concluiu a transferência de Disasi para o Monaco por 13 milhões de euros. O jovem zagueiro assinou um contrato de cinco anos com o novo clube. Realizou sua estreia na Ligue 1 no dia 23 de agosto, contra seu antigo clube, o Reims. Ele marcou um gol e a partida terminou empatada em 2–2.

Chelsea
Foi anunciado pelo Chelsea no dia 4 de agosto de 2023, por 45 milhões de euros. Aos 25 anos, o defensor assinou por seis temporadas com o clube inglês.

Seleção Nacional
Descendente de congoleses, foi convocado para os Sub-20 da República Democrática do Congo para o Jeux de la Francophonie 2017. Logo em seguida representou a França na categoria Sub-20.

Em 14 de novembro de 2022, foi convocado por Didier Deschamps para a Seleção Francesa principal, substituindo o lesionado Presnel Kimpembe na Copa do Mundo FIFA de 2022.

Títulos
Reims
Ligue 2: 2017–18

Pessoas vivas
Nascidos em 1998
Futebolistas da França
Futebolistas do Paris Football Club
Futebolistas do Stade de Reims
Futebolistas da Association Sportive de Monaco Football Club
Futebolistas do Chelsea F.C.
Franceses expatriados no Reino Unido
Jogadores da Seleção Francesa de Futebol
Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 2022

Axel Disasi


A Liga Europa da UEFA de 2022–23 foi a 52.ª edição da Liga Europa da UEFA e a 14.ª com o formato e nome atual (anteriormente era chamada de Taça UEFA).

A final foi disputada na Puskás Aréna em Budapeste, na Hungria. Budapeste era, originalmente, programada para sediar a partida final da Liga Europa da UEFA de 2021–22, porém foi realocada devido à Pandemia do COVID-19. O vencedor da UEFA Europa League de 2022-23 se qualificou automaticamente para a fase de grupos da Liga dos Campeões da UEFA de 2023–24 e também tem o direito de jogar contra o vencedor da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 na Supercopa da UEFA de 2023.

O Eintracht Frankfurt é o atual campeão, mas não pode defender o título pois se classificou no seu grupo na Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23.

Alocação da equipe de associação
Espera-se que um total de 57 equipas de 30 a 35 das 55 federações - membro da UEFA participem na UEFA Europa League de 2021–22. Dentre elas, 15 federações têm times diretamente qualificados para a Liga Europa, enquanto para as outras 40 associações que não possuem times diretamente qualificados, entre 15 e 20 delas podem ter times jogando após serem transferidos da Liga dos Campeões (o único membro a federação que não pode ter um participante é o Liechtenstein, que não organiza uma liga nacional e só pode inscrever o vencedor da taça na Liga Europa Conference devido à classificação da sua associação). A classificação da federação com base nos coeficientes da UEFA por país é usado para determinar o número de equipes participantes para cada associação:
O atual campeão da Liga Conferência UEFA tem uma vaga na Liga Europa (se não estiver qualificada para a fase de grupos da Liga dos Campeões).
As associações 1-5 têm cada uma duas equipes qualificadas.
As associações 6-7 e 9-15 têm cada uma, uma equipes qualificada.
Além disso, 37 equipes eliminadas da UEFA Champions League 2022–23 são transferidas para a Liga Europa.

Classificação da associação
Para a UEFA Europa League 2022–23, as federações recebem lugares de acordo com os seus coeficientes de federações para a UEFA para 2021, que tem em consideração o seu desempenho nas competições europeias de 2016–17 a 2020–21.

Além da alocação com base nos coeficientes de associação, as associações podem ter equipes adicionais participando da Liga Europa, conforme observado abaixo:
 – Vagas adicionais para os times que vieram da UEFA Champions League
 – Vaga adicional para o atual campeão  da UEFA Conference League

Distribuição
A seguir está a lista de acesso padrão. Devido à suspensão da Rússia para a temporada de futebol europeia 2022-23, e como os atuais campeões da Liga Conferência (Roma) já estão qualificados para a fase de grupos, as seguintes alterações foram feitas:
O campeão da copa nacional da associação 7 (Países Baixos) entraram na fase de grupos ao invés de na Rodada de Play-off,
O vencedores das copas nacionais das associação 13 (Turquia), 14 (Dinamarca) e 15 (Chipre) entraram na Rodada de Play-off ao invés de na Terceira pré-eliminatória.
Os campeões das copas nacionais das associações 16 (Sérvia) e 17 (República Tcheca) entraram na Terceira pré-eliminatória ao invés da Liga Conferência.

Regras de redistribuição
Uma vaga na Liga Europa é desocupada quando uma equipe se qualifica para a Liga dos Campeões e a Liga Europa, ou se qualifica para a Liga Europa por mais de um método. Quando um lugar é desocupado, ele é redistribuído dentro da associação nacional pelas seguintes regras:
Quando os vencedores das copas nacionais (considerados como os classificados com "melhor classificação" na federação nacional com a última ronda inicial) também se qualificam para a Liga dos Campeões, o seu lugar na Liga Europa fica vago. Como resultado, a equipa com melhor classificação na liga que ainda não se classificou para as competições europeias qualifica-se para a Liga Europa, com as eliminatórias da Liga Europa que terminarem acima deles na liga subiram uma "posição".
Quando os vencedores da copa nacional também se classificam para a Liga Europa por meio da posição na liga, seu lugar na liga é vago. Como resultado, a equipe mais bem colocada na liga que ainda não se classificou para as competições europeias se classifica para a Liga Europa, com as eliminatórias da Liga Europa que terminam acima deles na liga subindo um "lugar" se possível.
Para as federações em que uma vaga na Liga Europa é reservada para a Copa da Liga ou para os vencedores dos play-offs das competições europeias de fim de temporada, elas sempre se classificam para a Liga Europa como as classificatórias de "pior colocação". Se os vencedores da Taça da Liga já se classificaram para as competições europeias através de outros métodos, este lugar reservado na Liga Europa é ocupado pela equipa mais bem colocada da liga que ainda não se classificou para as competições europeias.

Equipes
Os rótulos entre parênteses mostram como cada equipe se classificou para o local de sua rodada inicial:
ECL: Vencedor da Liga Conferência Europa da UEFA de 2021–22
CW: Vencedores da Copa Nacional
4, 5, etc.: Posições da liga da temporada anterior
Abd-: Posições da liga de temporadas abandonadas, assim como determinado pela associação nacional; todos os times estão sobre aprovação da UEFA
UCL: Transferido da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23
GS: Terceiros colocados da fase de grupos
CH/LP PO: Derrotados da fase de play-off (Caminho dos Campeões/da Liga)
CH/LP Q3: Derrotados da terceira pré-eliminatória (Caminho dos Campeões/da Liga)
CH/LP Q2: Derrotados da segunda pré-eliminatória (Caminho dos Campeões/da Liga)

A terceira pré-eliminatória está dividida em Caminho dos Campeões (CH) e Caminho da Liga (MP).

Calendário
Os jogos serão disputados nas quintas-feiras (excluindo a final que irá ser disputada en uma quarta-feira), embora excepcionalmente possam ocorrer às terças ou quartas-feiras devido a conflitos de agenda. Os horários de início programados são 18h45 e 21h UTC+1/UTC+0, podendo ocorrer excepcionalmente às 16h30 por razões geográficas.

Como a Copa do Mundo 2022 será no Catar durante os dias 20 de novembro e 18 de dezembro de 2022, a fase de grupos irá começar na primeira semana de setembro e será concluída na primeira semana de novembro para não interferir na Copa do Mundo.

Todos os sorteios das fases qualificatórias serão realizados na sede da UEFA em Nyon, Suíça, exceto o sorteio da fase de grupos, que será em Istambul, Turquia.

Fase de qualificação

Terceira pré-eliminatória

Participam um total de 14 equipas na terceira pré-eliminatória, que foram divididos em dois caminhos:
 Caminho dos Campeões (10 equipas): 10 eliminadas na segunda pré-eliminatória da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 (Caminho dos Campeões).
 Caminho da Liga (4 equipes): 2 equipas que entraram nesta fase e 2 eliminadas na segunda pré-eliminatória da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 (Caminho da Liga).

O sorteio dessa fase foi realizado no dia 18 de julho de 2022. As partidas serão disputadas disputadas em 4 a 11 de agosto de 2022.

|+Caminho dos Campeões

|}

|+Caminho da Liga

|}

Play-off
O sorteio para esta fase foi realizado em 2 de agosto de 2022. A primeira mão será disputada a 18 de agosto e a segunda mão a 25 de agosto de 2022.

As 20 equipes foram dividas em prioridades diferentes:
Prioridade 1: as 6 equipes das associações mais bem colocadas no ranking que entraram nesse round;
Prioridade 2: as 6 equipes eliminadas na terceira pré-eliminatória da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 - Caminho dos Campeões
Prioridade 3: as 5 equipas vencedoras da terceira pré-eliminatória da Liga Europa - Caminho dos Campeões
Prioridade 4: as 2 equipas vencedoras da terceira pré-eliminatória da Liga Europa - Caminho da Liga, e a equipe remanescente que entrou nesse round.

O sorteio foi feito de acordo com as seguintes regras:
1) 3 equipes prioridade 1 são sorteadas contra 3 equipes prioridade 4.
2) As 3 restantes equipes prioridade 1 são sorteadas contra 3 equipes prioridade 3.
3) As 2 restantes equipes prioridade 3 são sorteadas contra 2 equipes prioridade 2.
4) As restantes equipas prioridade 2 são sorteadas entre si.

|+ Play-off

|}

Fase de grupos

Na fase de grupos jogam 32 equipes: 12 equipes que entram nesta fase, os 10 vencedores do play-off, os 6 perdedores do play-off da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 e os 4 perdedores do caminho da Liga da terceira pré-eliminatória da UEFA Champions League de 2022-23.

As 32 equipes serão divididas em oito grupos de quatro, com a restrição de que equipes da mesma associação não possam se enfrentar.

Em cada grupo, as equipes jogam umas contra as outras em casa e fora. Os vencedores dos grupos avançam para as oitavas de final, os segundos classificados avançam para os play-off da fase eliminatória, onde se juntam aos oito terceiros classificados da fase de grupos da Liga dos Campeões da UEFA de 2022–23 e o terceiro do grupo avança para a Fase preliminar da fase eliminatória da Liga Conferência Europa da UEFA de 2022–23.

Bodø/Glimt, Nantes, Union Berlin e Union Saint-Gilloise jogarão pela primeira vez a fase de grupos da competição. Um total de 23 associações nacionais estão representadas nessa fase de grupos.

Potes
O sorteio da fase de grupos será realizado no dia 26 de agosto de 2022, em Istambul, na Turquia.

Grupos
Os vencedores dos grupos avançam para as oitavas de final, os segundos classificados avançam para os play-off da fase eliminatória, o terceiro do grupo avança para a Fase preliminar da fase eliminatória da Liga Conferência Europa da UEFA de 2022–23.

Grupo A

Grupo B

Grupo C

Grupo D

Grupo E

Grupo F

Grupo G

Grupo H

Fase Final

Equipes classificadas

Play-offs

Esquema

Oitavas de final

Quartas de Final

Semifinal

Final

Liga Europa da UEFA de 2022–23
Eventos esportivos afetados pela invasão da Ucrânia pela Rússia em 2022

Liga Europa da UEFA de 2022–23


Aprendizado de ontologias é a criação automática ou semiautomática de ontologias, incluindo a extração dos termos de domínio correspondentes e as relações entre os conceitos que esses termos representam de um corpus de texto em linguagem natural e a codificação em uma linguagem de ontologia para fácil recuperação através de computadores.

Como a construção manual de ontologias pode ser bastante trabalhosa e demorada, há uma grande motivação para automatizar o processo.

Tipicamente, o processo tem por etapas a extração de termos e conceitos de texto, através de processadores linguísticos, como marcação de parte da fala e fragmentação de frases. Em seguida, técnicas estatísticas ou simbólicas são usadas para extrair relacionamentos, muitas vezes baseadas em técnicas de extração de hiperônimos baseadas em padrões ou baseadas em definições.

Referências Bibliográficas

 P. Buitelaar, P. Cimiano (Eds. ). Ontology Learning and Population: Bridging the Gap between Text and Knowledge, Series information for Frontiers in Artificial Intelligence and Applications, IOS Press, 2008.
 P. Buitelaar, P. Cimiano e B. Magnini (Eds. ). Ontology Learning from Text: Methods, Evaluation and Applications, Series information for Frontiers in Artificial Intelligence and Applications, IOS Press, 2005.
 Wong, W. (2009), " Aprendendo Ontologias Leves de Texto em Diferentes Domínios Usando a Web como Conhecimento de Fundo ". Tese de Doutorado em Filosofia, University of Western Australia.
 Wong, W., Liu, W. & Bennamoun, M. (2012), " Ontology Learning from Text: A Look back and into the Future ". ACM Computing Surveys, Volume 44, Edição 4, Páginas 20:1-20:36.
 Thomas Wächter, Götz Fabian, Michael Schroeder: DOG4DAG: geração de ontologia semiautomatizada em OBO-Edit e Protégé. SWAT4LS Londres, 2011.

Referências

Computação

Aprendizado de ontologias


Crematorio es una  serie de televisión española dirigida y escrita por Jorge Sánchez-Cabezudo, protagonizada por Pepe Sancho y producida por Canal+ 1. Es una adaptación de la novela homónima de Rafael Chirbes.

Argumento
La web oficial de la serie de televisión da la siguiente sinopsis:

Personajes

Familia Bertomeu

Rubén Bertomeu: patriarca de la familia Bertomeu y protagonista de la serie, es un constructor que está realizando un complejo llamado Costa Azul, con un tamaño de 500 hectáreas y con 3 kilómetros de costa. Dirige sus negocios y los asuntos de su familia con puño de hierro, enriquecido a base del negocio inmobiliario desde hace décadas, si bien fuera de los límites de la legalidad. En palabras del actor que le interpreta, José Sancho, Bertomeu «no juega a ser un personaje popular, juega a acaparar lo que se ponga al alcance de la mano. Lo único que persigue es hacerse dueño de todo. Es alguien que piensa que el futuro de esta zona está en sus manos, e intenta transformarlo para su bienestar y el de los suyos. Dará trabajo a mucha gente y por el camino algunos se llevarán su parte. Por supuesto, él se llevará la mayor. No estoy diciendo que sea un santo, sino que es uno de tantos. Su familia está desarraigada. Y él es el culpable. Sabe que por perseguir sus grandes logros se ha olvidado de la familia: de su madre, de la que era su mujer, de su novia, de su hija y de su nieta. Precisamente con su nieta intenta recuperar el tiempo perdido, pero Rubén ya tiene edad suficiente para saber que no se recupera una familia que nunca has tenido del todo. Sabe que es culpa suya».

 Silvia Bertomeu es la hija de Rubén, quien ha vivido alejada de los trabajos sucios de su padre y ejerce como dueña de una galería de arte. Si bien ha heredado el carácter de su padre, mantiene con este una continua relación de amor-odio, debido a que desaprueba su conducta y sus turbios negocios. Está interpretada por Alicia Borrachero, quien afirma sobre ella que es «una mujer sin máscara. Sin maquillaje, tanto en su forma de hablar como en su forma de sentir, en su esencia. Es auténtica. Es una mujer enganchada al padre, con mucho amor por él y al mismo tiempo, muy enojada con él».

 Mónica: es la novia de Rubén, una atractiva joven. Mónica es una mujer deseosa de ganarse el afecto y el respeto tanto de su pareja como de su familia, si bien es considerada como el arquetipo de «cazafortunas», por ello, no goza de la aprobación de sus allegados. Está interpretada por Juana Acosta quien afirma sobre ella que es «ambición, fragilidad y corazón».

Miriam Mullor Bertomeu: es la hija de Silvia, una joven de 18 años que tiene recelo hacia sus padres y que vive en Londres, en donde estudia en una prestigiosa universidad a cuenta de su abuelo Rubén, aunque dedica su tiempo a llevar un estilo de vida hedonista y despreocupado. Posee una conflictiva relación con su madre, con la cual mantiene una personalidad rebelde y desafiante. Está interpretada por Aura Garrido quien afirma sobre ella que es «calculadora. Es vividora, pero es muy emocional también. Como hicieron su madre y su abuelo, pretende ser todo lo contrario a sus progenitores y sin embargo, acaba siendo igual que ellos».

 Teresa: es la madre de Rubén, una mujer anclada en el pasado que no aprueba la acelerada transformación que sufre su familia y su entorno. Postrada en una silla de ruedas desde hacía años, reside en soledad solo acompañada de su fiel cuidadora. Unida, sobre todo, a su hijo Matías, mantiene una actitud distante respecto a su hijo Rubén, a quien considera el responsable de los profundos cambios que ha sufrido su familia. Está interpretada por Montserrat Carulla, quien afirma sobre ella que «es una mujer ambiciosa. Muy convencida de su posición social, por encima de la mayoría. La vida ha sido dura con ella, pero ella es muy dura con los que le rodean».

 Matías Bertomeu: hermano de Rubén, a diferencia de este, nunca se ha involucrado en negocios externos a los terrenos familiares. Más intelectual que su hermano, desprecia su actitud y sus negocios, prefiriendo mantenerse al margen de estos, pese a todo, lo cierto es que, al igual que su madre, siempre ha dependido de él debido a su incapacidad para gestionar el dinero. La serie se inicia con su fallecimiento, por ello, únicamente se muestran representaciones suyas del pasado.

Otros personajes

 Eladio Sarcós: brazo ejecutor de Rubén y quien realiza sus trabajos sucios. Hombre de pocas palabras y sin sutileza, demuestra poseer una lealtad feroz hacia su patrón. Está interpretado por Vicente Romero Sánchez quien afirma sobre él que «no es una persona capaz de tener un pensamiento independiente. Vive por y para su jefe. Tiene instinto canino».

 Emilio Zarrategui es el abogado de la familia Bertomeu, teniendo infiltrados tanto en el cuerpo de policía como en otros organismos públicos para que el imperio no se venga abajo. Trabajador incansable y abnegado, está interpretado por Pau Durà, quien afirma sobre él que es «un abogado eficaz y congruente con sus objetivos, pulcro, parco y un poco misterioso».

 Irina: interpretada por Sara Montalvo, es una de las prostitutas del burdel de Traian e interés amoroso de Collado, quien planea fugarse con ella, sin embargo, descubrirá que lo ha estado utilizando junto a su novio.

 Juan Mullor: interpretado por Chisco Amado, es el marido de Silvia y padre de Miriam. Es catedrático universitario, permaneciendo ignorante acerca de los negocios de los Bertomeu, así como de las acciones de su mujer.

 Llorenç Torralba: concejal de urbanismo de Misent, es uno de los socios de Rubén en sus negocios inmobiliarios, manejando el consistorio a su antojo, enriqueciéndose de manera más que notable.

 Lola: interpretada por Sonia Almarcha, es la mujer de Ramón Collado. Abnegada esposa y madre de familia, permanece ajena a las acciones de su marido.

Ramón Collado: fue la mano derecha de Rubén en el pasado, ahora trabaja como pequeño empresario por su cuenta, aunque ahogado por las tribulaciones en las que está metido. Está interpretado por Pep Tosar, quien afirma sobre él que es «un personaje pasional, elemental y de una capacidad reflexiva limitada».

 Sergio Martí: interpretado por Alfonso Bassave, es un joven fotógrafo que mantiene una relación clandestina con Silvia Bertomeu. De manera inesperada, también se verá involucrado con la hija de esta, Miriam.

 Tomás Alonso: interpretado por Jorge Suquet, es el hijo de Valentín Alonso, quien queda a cargo de los negocios de su padre después de que este sea arrestado por la policía.

Traian: un ruso que ha hecho dinero con los negocios de Rubén y que no quiere que los familiares hagan que los próximos puedan salir mal. Hombre frío, brutal, calculador y sin escrúpulos, es capaz de intimidar a cualquiera que le rodee y con la habilidad de no encontrarse nunca en el bando perdedor. Interpretado por Vlad Ivanov, afirma sobre él que es «un personaje muy, muy fuerte. Me encanta interpretarle porque tiene fuerza y es brillante. Es muy inteligente y creo que también es encantador».

 Valentín Alonso: antiguo socio de Rubén, dirige la funeraria local de Misent. Sus acciones iniciarán el curso de acontecimientos que vivirá Rubén Bertomeu y su familia.

Episodios

Recepción

Crítica
La serie es valorada como una de las mejores series de la historia de la televisión española.

Manuel Cuesta en el Diario Información calificó como impresionante la interpretación de Pepe Sancho y afirmó que dio credibilidad y brillo, alcanzando con este papel su cénit artístico.

Audiencia
La serie comenzó emitiéndose en Canal+ en donde cosechó durante el 2011 una media de 33.000 espectadores y un 0,2% de cuota de pantalla, siendo el cuarto espacio más visto en dicho canal del año. Tras el premio a Pasión de Críticos a Lo mejor del año en el FeSTval de Vitoria, la cadena La Sexta se hizo con los derechos de emisión de la serie, estrenándose en dicha cadena en abierto el 30 de enero de 2012. En sus emisiones originales la serie obtuvo una cuota de pantalla de 5,7% atrayendo a más de un millón de espectadores.

Evolución de audiencias

Autor de la obra
Rafael Chirbes, autor de la novela en que se basa la serie, dijo sobre ella que "la serie, sí, bueno, pues es otra cosa... Han cogido la novela y han hecho su lectura, esto... Es que Crematorio, la novela, huye de la trama, huye de lo policiaco, huye del misterio, se sostiene en el puro lenguaje, pretende ser una catarsis a partir del lenguaje, es decir que sería un ejercicio casi jesuítico, diríamos, loyolesco, de que el lector se enfrente a toda una serie de cosas que intuye que están dentro de él y no quiere ver. Y la serie, pues es otra cosa. La televisión necesita tensión e intriga, son lenguajes y cosas distintas".

Premios y nominaciones
 Premios Ondas

 Festival de Televisión y Radio de Vitoria

 * Premios de la Unión de Actores

 Premios Iris de La Academia de la Televisión

Emisión en otros países
En 2012 fue estrenada a través del canal Max en Brasil. En 2013 fue emitida a través del canal de pago Sky en Alemania. Fue emitida en el año 2014 en Finlandia por el canal NyT. También fue distribuida en otros países por HBO Latin America.

Notas

Referencias

Enlaces externos
 Sitio oficial

Series de televisión de La Sexta
Series de televisión de España iniciadas en 2011
Series de televisión situadas en la Comunidad Valenciana
Series de televisión finalizadas en 2011
Series de televisión basadas en libros
Premio Ondas
Series de televisión de Canal+

Crematorio (serie de televisión)


Anaverdu (asteroide n.º 19539) es un asteroide del cinturón principal, a 1,9050037 UA. Posee una excentricidad de 0,1815097 y un período orbital de 1 296,92 días (3,55 años).

Anaverdu tiene una velocidad orbital media de 19,52322747 km/s y una inclinación orbital de 6,85074º.

Este asteroide fue descubierto el 14 de mayo de 1999 desde el Observatorio de La Ametlla de Mar en Tarragona, España.

Véase también
 Lista de asteroides
 Asteroide del cinturón principal

Enlaces externos
 Jet Propulsion Laboratory. Datos orbitales (en inglés).

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por Jaime Nomen
Objetos astronómicos descubiertos desde el Observatorio de La Ametlla de Mar
Objetos astronómicos descubiertos en 1999
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(19539) Anaverdu


La taquilita es una roca volcánica compuesta de vidrio de bajo contenido de sílice. Las taquilitas suelen ser de color café, verde o negro y sólo se forman en condiciones de enfriamiento rápido. Las taquilitas son raras si se compara con la abundancia de rocas vítreas félsicas como la obsidiana.

Referencias

Rocas volcánicas
Rocas máficas
Vidrios naturales

Taquilita


Antonio Pallavicino Gentile (Génova, 1442-Roma, 10 de septiembre de 1507) fue un eclesiástico genovés, obispo y cardenal.

Biografía
Descendiente de una familia noble y antigua, en su juventud viajó a España, acompañando a sus dos hermanos que se dedicaban al comercio.
De regreso en Italia en 1470, entró a servir en la corte del cardenal Giovanni Battista Cibo.
En 1484 fue nombrado obispo de Ventimiglia, en el norte de Italia. Al morir Sixto IV, el cardenal Cibo fue elevado al pontificado, y Pallavicino fue nombrado su datario.  Elocuente, persuasivo, de trato dulce y suaves maneras, en la corte papal fue conocido como "il encantatore".

En 1486 el papa le encomendó la diócesis de Orense, aunque no residió en ella, gobernándola a través de su provisor Juan Deza, arcediano de Bubal.
Tres años después fue elevado al cardenalato con título de Santa Anastasia, que en 1493 cambió por el de Santa Práxedes.

Cuando César Borgia renunció a la administración de la diócesis de Pamplona, el papa Alejandro VI se la concedió a Pallavicino, aunque tampoco viajó a la sede. También aquí gobernó por medio de vicarios y procuradores, sucesivamente Pedro de Monterde, tesorero de Zaragoza, García de Urroz, rector de las iglesias de Turillas e Iriberri, y Juan de Monterde, arcediano de la Valdonsella, que celebró sínodo en 1499.

Fue también administrador in commendam de las diócesis de Tournai y Lectoure en Francia y Lamego en Portugal, y de varios monasterios en Francia, España y Portugal.

Participó en el cónclave de 1492, en el que fue elegido papa Alejandro VI, y en los de septiembre y octubre de 1503, donde lo fueron respectivamente Pío III y Julio II.

Muerto en Roma a los 66 años de edad, fue sepultado en la capilla que él mismo había fundado en la Basílica de San Pedro; derribada ésta en 1596, sus restos fueron trasladados a la de San Juan Bautista en la Basílica de Santa María del Popolo.

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Obispos de Orense
Obispos de Pamplona
Obispos de Lamego
Obispos de España del siglo XV
Obispos de Italia del siglo XV
Obispos católicos del siglo XV
Cardenales de Italia del siglo XV
Cardenales creados por Inocencio VIII
Cardenales obispos de Palestrina
Abades comendatarios
Nacidos en Génova
Fallecidos en Roma
Sepultados en la Basílica de Santa María del Popolo

Antonio Pallavicino


قائمة بالأبطال في 1918 البطولات الوطنية الأمريكية لكرة المضرب (المعروفة الآن باسم أمريكا المفتوحة):

الكبار

فردي رجال

 ليندلي موراي هزم  بيل تيلدن 6-3 6-1 7-5

فردي سيدات

 مولا بجورستدت مالوري هزم  إيليناور إ. جوس 6-4, 6-3

مراجع

الرياضة في مدينة نيويورك في 1918
الولايات المتحدة في 1918
أحداث أغسطس 1918 الرياضية
أحداث سبتمبر 1918 الرياضية
أحداث يونيو 1918 الرياضية
البطولات الوطنية الأمريكية (كرة مضرب) حسب السنة
كرة المضرب في 1918
كرة مضرب أمريكية في 1918

البطولات الوطنية الأمريكية 1918 (كرة مضرب)


Arousal is the physiological and psychological state of being awoken or of sense organs stimulated to a point of perception. It involves activation of the ascending reticular activating system (ARAS) in the brain, which mediates wakefulness, the autonomic nervous system, and the endocrine system, leading to increased heart rate and blood pressure and a condition of sensory alertness, desire, mobility, and reactivity.

Arousal is mediated by several neural systems. Wakefulness is regulated by the ARAS, which is composed of projections from five major neurotransmitter systems that originate in the brainstem and form connections extending throughout the cortex; activity within the ARAS is regulated by neurons that release the neurotransmitters norepinephrine, acetylcholine,  dopamine, serotonin and histamine

Activation of these neurons produces an increase in cortical activity and subsequently alertness.

Arousal is important in regulating consciousness, attention, alertness, and information processing. It is crucial for motivating certain behaviours, such as mobility, the pursuit of nutrition, the fight-or-flight response and sexual activity (the arousal phase of Masters and Johnson's human sexual response cycle). It holds significance within emotion and has been included in theories such as the James–Lange theory of emotion. According to Hans Eysenck, differences in baseline arousal level lead people to be extraverts or introverts.

The Yerkes–Dodson law states that an optimal level of arousal for performance exists, and too little or too much arousal can adversely affect task performance. One interpretation of the Yerkes–Dodson Law is the Easterbrook cue-utilisation hypothesis. Easterbrook states that an increase of arousal decreases the number.

Neurophysiology

Wakefulness is regulated by the ascending reticular activating system, which is composed of five major neurotransmitter systems – the norepinephrine, acetylcholine, dopamine, serotonin and
histamine, systems (each considered in the paragraphs below) – that originate in the brainstem and form connections which extend throughout the cerebral cortex. When stimulated, these systems produce cortical activity and alertness.

The noradrenergic system is a bundle of axons that originate in the locus coeruleus and ascends up into the neocortex, limbic system, and basal forebrain. Most of the neurons are projected to the posterior cortex which is important with sensory information, and alertness. The activation of the locus coeruleus and release of norepinephrine causes wakefulness and increases vigilance. The neurons that project into the basal forebrain impact cholinergic neurons that results in a flood of acetylcholine into the cerebral cortex.

The acetylcholinergic system has its neurons located in the pons and in the basal forebrain. Stimulation of these neurons result in cortical activity, shown from EEG records, and alertness. All of the other four neurotransmitters play a role in activating the acetylcholine neurons.

Another arousal system, the dopaminergic system, releases dopamine produced by the substantia nigra. The neurons arise in the ventral tegmental area in the midbrain, and projects to the nucleus accumbens, the striatum forebrain, limbic system, and prefrontal cortex. The limbic system is important for control of mood, and the nucleus accumbens signal excitement and arousal. The path terminating in the prefrontal cortex is important in regulating motor movements, especially reward oriented movements.

The serotonergic system has almost all of its serotonergic neurons originating in the raphe nuclei. This system projects to the limbic system and the prefrontal cortex. Stimulation of these axons and release of serotonin causes cortical arousal and impacts locomotion and mood.

The neurons of the histaminergic system are in the tuberomammillary nucleus of the hypothalamus. These neurons send pathways to the cerebral cortex, thalamus, and the basal forebrain, where they stimulate the release of acetylcholine into the cerebral cortex.

All of these five systems are linked and show similar redundancy. The pathways described are ascending pathways, but there also arousal pathways that descend. One example is the ventrolateral preoptic area, which release GABA reuptake inhibitors, which interrupt wakefulness and arousal. Neurotransmitters of the arousal system, such as acetylcholine and norepinephrine, work to inhibit the ventrolateral preoptic area.

Importance

Arousal is important in regulating consciousness, attention, and information processing. It is crucial for motivating certain behaviors, such as mobility, the pursuit of nutrition, the fight-or-flight response and sexual activity (see Masters and Johnson's human sexual response cycle, where it is known as the arousal phase). Arousal is also an essential element in many influential theories of emotion, such as the James–Lange theory of emotion or the Circumplex Model. According to Hans Eysenck, differences in baseline arousal level lead people to be either extraverts or introverts. Later research suggests that extroverts and introverts likely have different arousability. Their baseline arousal level is the same, but the response to stimulation is different.

The Yerkes–Dodson law states that there is a relationship between arousal and task performance, essentially arguing that there is an optimal level of arousal for performance, and too little or too much arousal can adversely affect task performance. One interpretation of the Yerkes–Dodson law is the Easterbrook cue-utilisation theory. It predicted that high levels of arousal will lead to attention narrowing, during which the range of cues from the stimulus and the environment decreases. According to this hypothesis, attention will be focused primarily on the arousing details (cues) of the stimulus, so that information central to the source of the emotional arousal will be encoded while peripheral details will not.

In positive psychology, arousal is described as a response to a difficult challenge for which the subject has moderate skills.

Personality

Introversion and extraversion

Eysenck's theory of arousal describes the different natural frequency or arousal states of the brains of people who are introverted versus people who are extroverted. The theory states that the brains of extroverts are naturally less stimulated, so these types have a predisposition to seek out situations and partake in behaviors that will stimulate arousal. Whereas extroverts are naturally under-stimulated and therefore actively engage in arousing situations, introverts are naturally overstimulated and therefore avoid intense arousal. Campbell and Hawley (1982) studied the differences in introverts versus extroverts responses to particular work environments in the library. The study found that introverts were more likely to choose quiet areas with minimal to no noise or people. Extroverts were more likely to choose areas with much activity with more noise and people. Daoussiss and McKelvie's (1986) research showed that introverts performed worse on memory tasks when they were in the presence of music compared to silence. Extroverts were less affected by the presence of music. Similarly, Belojevic, Slepcevic and Jokovljevic (2001) found that introverts had more concentration problems and fatigue in their mental processing when work was coupled with external noise or distracting factors. The level of arousal surrounding the individuals greatly affected their ability to perform tasks and behaviors, with the introverts being more affected than the extroverts, because of each's naturally high and low levels of stimulation, respectively.

Emotional stability vs. introversion-extraversion

Neuroticism or emotional instability and extroversion are two factors of the Big Five Personality Index. These two dimensions of personality describe how a person deals with anxiety-provoking or emotional stimuli as well as how a person behaves and responds to relevant and irrelevant external stimuli in their environment. Neurotics experience tense arousal which is characterized by tension and nervousness. Extroverts experience high energetic arousal which is characterized by vigor and energy. Gray (1981) claimed that extroverts have a higher sensitivity to reward signals than to punishment in comparison to introverts. Reward signals aim to raise the energy levels. Therefore, extroverts typically have a higher energetic arousal because of their greater response to rewards.

Four personality types
Hippocrates theorized that there are four personality types: choleric, melancholic, sanguine, and phlegmatic. (See Galen.)

Put in terms of the five factor level of personality, choleric people are high in neuroticism and high in extraversion. The choleric react immediately, and the arousal is strong, lasting, and can easily create new excitement about similar situations, ideas, or impressions. Melancholic people are high in neuroticism and low in extraversion (or more introverted). The melancholic are slow to react and it takes time for an impression to be made upon them if any is made at all. However, when aroused by something, melancholics have a deeper and longer lasting reaction, especially when exposed to similar experiences. Sanguine people are low in neuroticism (or more emotionally stable) and high in extraversion. The sanguine are quickly aroused and excited, like the cholerics, but unlike the cholerics, their arousal is shallow, superficial, and shortly leaves them as quickly as it developed. Phlegmatic people are low in neuroticism and low in extraversion. The phlegmatic are slower to react and the arousal is fleeting.

The contrasts in the different temperaments come from individuals variations in a person's brain stem, limbic system, and thalamocortical arousal system. These changes are observed by electroencephalogram (EEG) recordings which monitor brain activity. Limbic system activation is typically linked to neuroticism, with high activation showing high neuroticism. Cortical arousal is associated with introversion–extraversion differences, with high arousal associated with introversion. Both the limbic system and the thalamocortical arousal system are influenced by the brainstem activation. Robinson's study (1982) concluded that melancholic types had the greatest natural frequencies, or a "predominance of excitation", meaning that melancholics (who are characterized by introversion) have a higher internal level of arousal. Sanguine people (or those with high extraversion and low neuroticism) had the lowest overall levels of internal arousal, or a "predominance of inhibition". Melancholics also had the highest overall thalamocortical excitation, whereas cholerics (those with high extraversion and high neuroticism) had the lowest intrinsic thalamocortical excitation.

The differences in the internal system levels is the evidence that Eysenck used to explain the differences between the introverted and the extroverted. Ivan Pavlov, the founder of classical conditioning, also partook in temperament studies with animals. Pavlov's findings with animals are consistent with Eysenck's conclusions. In his studies, melancholics produced an inhibitory response to all external stimuli, which holds true that melancholics shut out outside arousal, because they are deeply internally aroused. Pavlov found that cholerics responded to stimuli with aggression and excitement whereas melancholics became depressed and unresponsive. The high neuroticism which characterizes both melancholics and cholerics manifested itself differently in the two types because of the different levels of internal arousal they had.

Emotion

Cannon–Bard theory
The Cannon–Bard theory is a theory of undifferentiated arousal, where the physical and emotional states occur at the same time in response to an event. This theory states that an emotionally provoking event results in both the physiological arousal and the emotion occurring concurrently. For example, if a person's dear family member dies, a potential physiological response would be tears falling down the person's face and their throat feeling dry; they are "sad". The Cannon–Bard theory states that the tears and the sadness both happen at the same time. The process goes: event (family member dies) → physiological arousal (tears) and emotion (sadness) simultaneously. The fact that people can experience different emotions when they have the same pattern of physiological arousal is one argument in favor of the Cannon-Bard theory. For example, a person may have a heart racing and rapid breathing when they are angry or afraid. Even though not completely in accordance with the theory, it is taken as one piece of evidence in favor of the Cannon–Bard theory that physiological reactions sometimes happen more slowly than experiences of emotion. For example, if you are in the forest or woods, a sudden sound can create an immediate response of fear, while the physical symptoms of fear follow that feeling, and do not precede it.

James–Lange theory

The James–Lange theory describes how emotion is caused by the bodily changes which come from the perception of the emotionally arousing experience or environment. This theory states that events cause the autonomic nervous system to induce physiological arousal, characterized by muscular tension, heart rate increases, perspiration, dryness of mouth, tears, etc. According to James and Lange, the emotion comes as a result of the physiological arousal. The bodily feeling as a reaction to the situation actually is the emotion. For example, if someone just deeply insulted a person and their family, the person's fists might ball up and they might begin to perspire and become tense all around. The person feels that their fists are balled and that they are tense. The person then realizes that they are angry. The process here is: event (insult) --> physiological arousal (balled fists, sweat, tension) --> interpretation ("I have balled fists, and tension") --> emotion (anger: "I am angry"). This type of theory emphasizes the physiological arousal as the key, in that the cognitive processes alone would not be sufficient evidence of an emotion.

Schachter–Singer two-factor theory

The Schachter–Singer two-factor theory or the cognitive labeling theory takes into account both the physiological arousal and the cognitive processes that respond to an emotion-provoking situation. Schachter and Singer's theory states that an emotional state is the product of the physiological arousal and the cognition regarding the state of arousal. Thus, cognition determines how the physical response is labeled; for example, as "anger", "joy", or "fear". In this theory, emotion is seen as a product of the interaction between the state of arousal and how one's thought processes appraise the current situation. The physiological arousal does not provide the label for the emotion; cognition does. For example, if a person is being pursued by a serial killer, the person will likely be sweating and their heart will be racing, which is their physiological state. The person's cognitive label will come from assessing their quickly beating heart and sweat as "fear". Then they will feel the emotion of "fear", but only after it has been established through cognition. The process is: the event (serial killer chasing the person) --> physiological arousal (sweat, heart racing) --> cognitive label (reasoning; "this is fear") --> emotion (fear).

Memory

Arousal is involved in the detection, retention, and retrieval of information in the memory process. Emotionally arousing information can lead to better memory encoding, therefore influencing better retention and retrieval of information. Arousal is related to selective attention during the encoding process by showing that people are more subject to encode arousing information than neutral information. The selectivity of encoding arousing stimuli produces better long-term memory results than the encoding of neutral stimuli. In other words, the retention and accumulation of information is strengthened when exposed to arousing events or information. Arousing information is also retrieved or remembered more vividly and accurately.

Although arousal improves memory under most circumstances, there are some considerations. Arousal at learning is associated more with long-term recall and retrieval of information than short-term recall of information. For example, one study found that people could remember arousing words better after one week of learning them than merely two minutes after learning them.  Another study found that arousal affects the memory of people in different ways. Eysenck found an association between memory and the arousal of introverts versus extroverts. Higher levels of arousal increased the number of words retrieved by extroverts and decreased the number of words retrieved by introverts.

Preference

A person's level of arousal when introduced to stimuli can be indicative of their preferences. One study found that familiar stimuli are often preferred to unfamiliar stimuli. The findings suggested that the exposure to unfamiliar stimuli was correlated to avoidance behaviors. The unfamiliar stimuli may lead to increased arousal and increased avoidance behaviors.

On the contrary, increased arousal can increase approach behaviors as well. People are said to make decisions based on their emotional states. They choose specific options that lead to more favorable emotional states. When a person is aroused, they may find a wider range of events appealing and view decisions as more salient, specifically influencing approach-avoidance conflict. The state of arousal might lead a person to view a decision more positively than they would have in a less aroused state.

The reversal theory accounts for the preference of either high or low arousal in different situations. Both forms of arousal can be pleasant or unpleasant, depending on a person's moods and goals at a specific time. Wundt's and Berlyne's hedonic curve differ from this theory. Both theorists explain a person's arousal potential in terms of their hedonic tone. These individual differences in arousal demonstrate Eysenck's theory that extroverts prefer increased stimulation and arousal, whereas introverts prefer lower stimulation and arousal.

Associated problems

Altered experiences of arousal are associated with both anxiety and depression.

Depression can influence a person's level of arousal by interfering with the right hemisphere's functioning. Arousal in women has been shown to be slowed in the left visual field due to depression, indicating the influence of the right hemisphere.

Arousal and anxiety have a different relationship than arousal and depression. People with anxiety disorders tend to have abnormal and amplified perceptions of arousal. The distorted perceptions of arousal then create fear and distorted perceptions of the self. For example, a person may believe that he or she will get sick from being so nervous about taking an exam. The fear of the arousal of nervousness and how people will perceive this arousal will then contribute to levels of anxiety.

Abnormally increased behavioral arousal

This is caused by withdrawal from alcohol or barbiturates, acute encephalitis, head trauma resulting in coma, partial seizures in epilepsy, metabolic disorders of electrolyte imbalance, intra-cranial space-occupying lesions, Alzheimer's disease, rabies, hemispheric lesions in stroke and multiple sclerosis.

Anatomically this is a disorder of the limbic system, hypothalamus, temporal lobes, amygdala and frontal lobes. It is not to be confused with mania.

Effects of physiological arousal on cognition
The effects of physiological arousal on cognition cause individuals to be active, attentive, or excited.
The term "physiological" refers to physiology and concerns the normal functioning of an organism. Physiological arousal refers to features of arousal reflected by physiological reactions, such as escalations in blood pressure and rate of respiration and lessened activity of the gastrointestinal system.
These terms are what allow for the effects physiological arousal has on cognition itself.

Cognition is internal mental representations best characterized as thoughts and ideas- resulting from and involved in multiple mental processes and operations including perception, reasoning, memory, intuition, judgement and decision making. While cognition is not directly observable, it is still amenable to study using the scientific method. Cognition is also something that plays a fundamental role in determining behavior. Goes into explaining cognitive functions and how they are internal and inferred from behavior using measure like accuracy in performing a task like recalling a list of words of the time taken to find some word on a page of text.
The study of cognitive functions derive from the information processing approach which argues that these functions involve operations occurring at various processing stages is typically based on a model of cognitive function of interest.

Physiological comes from physiology which is the study of the functioning of living organisms, animal or plant, and of the functioning of their constituent tissues or cells. This word was first used by the Greeks to describe a philosophical inquiry into the nature of things. The use of the term with specific reference to vital activities of healthy humans, which began in the 16th century, also applicable to many current aspects of physiology.
Physiological responses to fight or flight:
When the body is initially challenged by a stressor it responds with physiological activation (also known as arousal) of a defense system to deal with the immediate stressor. "If a stimulus is perceived as a threat, a more intense and prolonged discharge of the locus ceruleus which is the major nor adrenergic nucleus of the brain, giving rise to fibers innervating extensive areas throughout the neuraxis.  Also referred as the Neuroaxis, is the axis in the central nervous system.  activates the sympathetic division of the autonomic nervous system. (Thase & Howland 1995)" (psychologistworld.org, n.d.) The activation of the sympathetic nervous system leads to the release of non-epinephrine from nerve endings acting on the heart, blood vessels, respiratory centers, and other sites. The ensuing physiological changes constitute a major part of the acute stress response. Which can often lead to as the fight or flight response.
Anticipated behaviors are actions that are foreseen or predicted to happen in a specific situation due to different environmental factors. Furthermore, they are decided by one's past experiences and knowledge.

Anticipated behaviors examples
 Someone sitting in the same seat every day during class
 Someone reaching their hand out towards you would indicate they are wanting to shake hands
 While driving a car you would anticipate people braking therefore you would brake as well
 When a loud unexpected noise is created you are startled and flinch
 When a person sneezes you say "bless you"

A real-life example of cognition is used whenever decision making is involved; for example, a real-life scenario of a cognitive decision would be when a traffic light is changing from green to yellow. One would either make a cognitive decision to run through the yellow light in hopes you could clear the intersection before the light turned red. However, one could make a different cognitive decision to stop when they see the yellow light to not run the light before it turned red.

A real-life example of the effects of physiological arousal on cognition is when you're walking through the woods and you notice a rattlesnake in front of the walkway on the ground. You would feel alarmed and scared (physiological arousal). Your past experience and knowledge of poisonous snakes and dangerous predators provides the (cognition) of the situation. Based on your analysis of your position you label your arousal as fear.
Fear is explained to be an emotion that one might expect with alarm, it is also known as something to be afraid of or the feelings of apprehensiveness. Fear works when one senses danger, the brain reacts instantly, sending signals that activate the nervous system. This causes physical responses, such as a faster heartbeat, rapid breathing, and an increase in blood pressure. Blood pumps to muscle groups to prepare the body for physical action like running or fighting. Skin sweats to keep the body cool. Some people might notice sensations in the stomach, head, chest, legs, or hands. These physical sensations of fear can be mild or strong.
A study done by Joan Vickers and Mark Williams analyzed how a group of elite biathlon shooters handled an experimental task. The goal was to determine why there might be a failure to perform in high pressure situations. Difficulties come about when trying to test performance pressure, physiological workload, anxiety, and visual attention in a controlled setting. Which is why they decided to test these elite biathlon shooters, due to the easy ability to stimulate the controlled experiment. In the low pressure stimulation the subjects were only told that the purpose of the test was to simply provide feedback and the fixation on the target at different power output levels. In the high pressure situation the shorter were told that the national team coach was going to observe the shooters, and their shooting percentages would be used to make the national team selections. Both groups were told that prizes would be rewarded to the most accurate shooters. To test physiological arousal that was being used, Vickers and Williams measured each shooter's heart rate as well as the perceived exertion. Trying to determine if the failure to perform to whatever level of skill or ability the person has at the time, also known as choking; was indeed a factor in this test. Physiological arousal was measured and recorded through the athlete's heart rate and rate of perceived exertion. The findings showed that the biathletes developed the ability to decelerate their heart rate just before they shoot, most only shoot when HR is 80% or lower. Whereas the test was designed for shots to be taken with a heart rate 100% or above. The expectations were for the low-pressure and high-pressure groups to be more prone to choking compared to those who were able to maintain their heart rates. The findings showed exactly what was expected, the only exception was that the pressure applied did not necessarily have much of an effect. While it was clear that high pressure stimulations did appear far more anxious than those of low-pressure stimulations.

Problem solving is the cognitive process that someone uses to achieve a goal whenever a solution cannot be determined by others.

For example, you are with your buddies on a trip and get a flat tire. Everyone looks around nervously because nobody knows how to change a flat. But then you remember that you took an automotive class in college where you learned to change flat tires. You change the tire and solve the issue with your cognitive problem solving. Cognitively, the utilization of logical analysis and problem solving has been associated with higher levels of life satisfaction, better health, and lower depression in caregivers. A realistic appraisal and acceptance of the difficult situation is healthy and allows the caregiver to live his or her own life while accommodating the needs of the recipient. Less effective cognitive coping styles include avoidant-evasive, regressive, and an increased use of wishfulness and fantasizing by the caregiver, all of which have been related to higher levels of care burden (Hayley et al., 1987; Quayhagen & Quayhagen, 1988).

Cognitive appraisal is the stress perceived as imbalance between demands place on the individual and the individual and the individual's resources to cope. Lazarus argued that the experience of stress differs significantly between individuals depending on how they interpret an event and the outcome of a specific sequence of thinking patterns called appraisals.

It also refers to the personal interpretation of a situation that ultimately influences the extent to which the situation is perceived as stressful, process of assessing whether a situation or event threatens our well-being, whether there are sufficient personal resources available for coping with the demand of the situation of whether our strategy for dealing with the situation is effective.

The three parts that it can be divided into are primary appraisal, secondary appraisal, and reappraisal. Primary Appraisal is an assessment of how significant an event is for a person, including whether it is a threat or opportunity, also including that no heightened physiological arousal occurs it means no stress will either. Secondary Appraisal considers one's ability to cope or take advantage of the situation. Cognitive Appraisal is a personal interpretation of a situation and possible reactions to it.

Their secondary appraisal determines what the person will do, and involves their perception of their options and resources.

These appraisals can be accurate or inaccurate, and helping a person arrive at more apt appraisals is a goal of some modes of cognitive behavioral therapy, This is a psychosocial intervention that is the most widely used evidence based practice for improving mental health guided by empirical research cognitive behavioral therapy focuses on the development of personal coping strategies that target solving current problems and changing unhelpful patterns in cognition, behaviors, and emotional regulation. Also known as regulation of emotion; is the ability to respond to the ongoing demands of experience with the range of emotions in a manner that is socially tolerable and sufficiently flexible to permit spontaneous reactions as well as the ability to delay spontaneous reactions as needed. It can also be defined as Extrinsic and Intrinsic processes responsible for monitoring, evaluating, and modifying emotional reactions. Emotional self-regulation belongs to the broader set of emotion-regulation processes, which includes the regulations of one's own feelings and the regulations of other people's feelings.

See also
 Low arousal approach
 Low arousal theory
 Reversal theory

References

Further reading

External links

Emotions
Neuropsychological assessment
Neuropsychology

Arousal


Baron Catto, of Cairncatto in the County of Aberdeen, is a title in the peerage of the United Kingdom. The only hereditary peerage newly conferred during the reign of King Edward VIII, the barony was created on 24 February 1936 for the businessman, banker and public servant, Sir Thomas Catto, 1st Baronet. He had already been created a baronet, of Peterhead, on 5 July 1921.  the titles are held by his grandson, the third baron, who succeeded his father in 2001.

Barons Catto (1936)
Thomas Sivewright Catto, 1st Baron Catto (1879–1959)
Stephen Gordon Catto, 2nd Baron Catto (1923–2001)
Innes Gordon Catto, 3rd Baron Catto (b. 1950)

The heir presumptive is the present holder's brother the Hon. Alexander Gordon Catto (b. 1952)
The heir presumptive's heir apparent is his son Thomas Innes Gordon Catto (b. 1983)

Line of Succession

  Thomas Sivewright Catto, 1st Baron Catto (18791959)
  Stephen Gordon Catto, 2nd Baron Catto (19232001)
  Innes Gordon Catto, 3rd Baron Catto (born 1950)
 (1) Hon. Alexander Gordon Catto (b. 1952)
 (2) Thomas Innes Gordon Catto (b. 1983)
 (3) Alastair Gordon Catto (b. 1986)
 (4) Hon. James Stuart Gordon Catto (b. 1966)
 (5) Hamish Robert Forrest Catto (b. 1998)
 (6) Jock Stephen Gordon Catto (b. 2001)
 (7) Angus James Gordon Catto (b. 2004)

Arms

References

Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990.

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1936

Baron Catto


الاسم المقصور اسم معرب آخره ألف ثابتة خطا نحو العصا، أو لفظا نحو الهدى.
تقلب ألف المقصور ياء في تثنية الاسم وجمعه تأنيثا سالما، فيقال فتيان مثنى فتى وحبليات جمع حبلى، أو واوا أن يكون الاسم ثلاثيا  ألفه واو، فيقال عصوان مثنى عصا، وتحذف الألف في جمع المذكر السالم، ففي: مرتضى ومصطفى تقول في حالة الرفع مرتضون ومصطفون، وفي حالة النصب والجر تقول مرتضين ومصطفين. وفي رضا تقول: رضون ورضين، وفي الأعلى تقول الأعلون والأعلين.
يقضي القياس بأن تجمع كلمة حياة على حيَيات، لأن الأصل حيي، ولكنهم مع ذلك جمعوها على حيَوات كراهية تتالي لفظ ياءين مفتوحتين.

التثنية

القاعدة
يثنَّى المقصورُ بردِّ ألفِهِ إلى أصلِها إن كان ثلاثيًّا، وبقلْبِها ياءً مطلقًا إن زاد على ثلاثةِ أحرف.

أمثلة

الثلاثية
 فَتَى : فَتَيَان
 رَحَى : رَحَيَان
 عَصَا : عَصَوَان
 قَفَا : قَفَوَان
عند تثنيتها لم تَبْقَ الألف على حالها، وإنما رُدَّت إلى أصلها؛ لأن الألف في (فتى، ورحى) أصلها الياء، كما أن الألف في (عصا وقفا) أصلها الواو.

الزائدة عن الثلاثية
 مَسْعى : مَسْعَيان
 مَبْنَى : مَبْنَيَان
 مُصْطفى : مُصْطَفيان
 مُستَشْفى : مُستَشْفَيَان
ألفها تُقْلب عند التثنية ياء مطلقًا، أي أنه لم ينظر إلى أصل هذه الألف هنا، كما فعلنا من قبل مع الثلاثي.

جمع المذكر السالم

القاعدة
عندما يُجمعُ المقصورُ جمعَ مذكرٍ سالماً، تُحذفُ ألفُه وتبقى الفتحةُ قبلَ الواوِ والياءِ.

الأمثلة
 مُصْطَفَى: مُصْطَفَوْن (حالة الرفع) مُصْطَفَيْن (حالتي النصب والجر)
 مُسْتَدْعَى: مُسْتَدْعَوْنَ (حالة الرفع) مُسْتَدْعَيْن (حالتي النصب والجر)
إذا تأمَّلتُ أمثلة المقصور، وجدتُها عندما جمعت جمع مذكر سالمًا، قد حذفت منها الألف، وبقيت الفتحة قبلها دائمًا، ويستوى في هذا حالات الرفع
الجمع لتناسبها.

جمع المؤنث السالم

القاعدة
تُعامل معاملة التثنية تمامًا، فيُجمَع المقصورُ جمعًا مؤنثًا بردِّ ألفِهِ إلى أصلِها إن كان ثلاثيًّا، وبقلْبِها ياءً مطلقًا إن زاد على ثلاثةِ أحرف.

الأمثلة

الثلاثية
 عَصا : عَصَوَات
 رَحى : رَحَيَات
إن كان ثلاثيًا رُدَّت ألفه إلى أصلها.

الزائدة عن الثلاثية
 حُبْلَى : حُبليات
 مُسْتَشْفَى : مُستشفيات
إن كان زائدًا على ثلاثة فإن ألفه تقلب ياء مطلقًا.

انظر أيضا
 إمالة
 ياء مهملة
 اسم منقوص.
اسم ممدود.

مراجع

نحو عربي

اسم مقصور


Gaggenau getur átt við um:
 Gaggenau, þýskt iðnfyrirtæki sem framleiðir meðal annars eldunartæki
 Gaggenau, bær í þýskalandi

Gaggenau


Dosarele X: Vreau să cred (titlu original: The X-Files: I Want to Believe) este un film american SF supranatural de mister din 2008 regizat, co-produs și co-scris de Chris Carter. Este al doilea film din franciza Dosarele X  după Dosarele X - Înfruntă viitorul (1998). Rolurile principale au fost interpretate de actorii Gillian Anderson și David Duchovny.

Prezentare

Distribuție

 David Duchovny - Fox Mulder
 Gillian Anderson - Dr. Dana Scully
 Amanda Peet - Special Agent in Charge Dakota Whitney
 Billy Connolly - Joseph "Father Joe" Crissman
 Alvin "Xzibit" Joiner - Special Agent Mosley Drummy
 Mitch Pileggi - Assistant Director Walter Skinner
 Callum Keith Rennie -  Janke Dacyshyn
 Adam Godley - Father Ybarra
 Xantha Radley - Special Agent Monica Bannan
 Fagin Woodcock - Franz Tomczeszyn
 Nicki Aycox - Cheryl Cunningham
 Alex Diakun - Gaunt Man

Primire
A avut încasări în SUA de 4 milioane $ în ziua premierei.

Note

Legături externe

Vezi și

Filme din 2008
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Chris Carter
Filme SF din anii 2000
Filme dramatice
Filme de mister
Filme 20th Century Fox
Dosarele X
Filme Ten Thirteen Productions
Filme supranaturale
Debuturi regizorale
Filme bazate pe seriale de televiziune

Dosarele X: Vreau să cred


أعلام التاريخ كتاب للعلامة السوري الدمشقي علي الطنطاوي، ظهرت الطبعة الأولى منها في سنة 1960، وهي عبارة عن سلسلة من سبعة كتيبات من القطع المتوسط (14×20)، ويراوح عدد صفحات الكتيب الواحد منها بين أربعين صفحة وستين، وتضم السلسلة سبعة أجزاء هي:
 الصحابي عبد الرحمن بن عوف
 التابعي عبد الله بن المبارك
 القاضي شُرَيْك
 الإمام النووي
 أحمد بن عرفان الشهيد
 الإمام محمد بن عبد الوهاب (وقد أُفرد له آخر جزأين من المجموعة).

قصة هذه السلسلة
تحدث علي الطنطاوي في ذكرياته المنشورة عن هذه السلسلة فقال:

لقد دأب علي الطنطاوي في نحو عام 1950 على إذاعة حديث عن عَلَم من الأعلام كل أسبوع من إذاعة دمشق، والظاهر أنه قد انقطع عن هذا الباب نحو عشر سنين، ثم عاد إليه بهذه الكتيبات، ولكنه لم يجعلها -في هذه المرة- حديثاً موجزاً كما كان شأنه من قبل، بل دراسة متكاملة (في غير تطويل) لا يفرغ منها القارئ إلا وقد أحاط بصاحب الترجمة إحاطة كاملة.

منهج الكتابة
كانت طريقته في تأليف هذه الكتيبات مشابهة لطريقته في إنشاء الفصول التي أودعها كتابه الكبير «رجال من التاريخ»؛ ففي كلا الحالين كان يَدرُس العَلَم الذي يريد الكتابة عنه -كما حدّثنا آنفاً- ثم ينتقي من أخباره ما يجعله مدخلاً للحديث عنه، وهو لا يحشد بعد ذلك الأخبار والمرويات بل يقدمها لنا بصورة أدبية جميلة هي وسط بين القصة الأدبية والرواية التاريخية.

وبعض هذه الكتيبات تجاوز حدود الترجمة الشخصية حتى لتحيط -على صغرها- بموضوع واسع في فقرات معدودات وتقدمه لنا بعرض جلي موجز واضح؛ فالذي يقرأ كتاب «أحمد بن عرفان الشهيد» لا يجد أنه قد تعرف على هذه الشخصية النادرة في تاريخ الهند وتاريخ الإسلام فحسب، بل هو يكاد يلمّ بتاريخ الإسلام في الهند أو بطرف كبير منه في لمحات سريعات بيّنات واضحات، بدءاً بدخول الإسلام إلى الهند وانتشاره فيها، وانتهاء بحركة الجهاد التي قادها أحمد بن عرفان ضد السيخ والإنكليز. وكذلك الذي يقرأ «القاضي شُريك»؛ يجد أنه قد تعرف إلى القضاء وفنونه وعرف أصوله ومنزلته في الإسلام. والذي يقرأ كتاب «الإمام النووي» يلمّ بالكثير من مصادر الفقه الشافعي وكتبه.

مراجع

وصلات خارجية
 كتاب أعلام التاريخ على موقع جود ريدز.
 موقع علي الطنطاوي.

كتب 1960
كتب أهل السنة والجماعة
كتب سير وتراجم
كتب علي الطنطاوي

أعلام التاريخ (كتاب)


Tolansky bezeichnet:

 Samuel Tolansky (1907–1973), britischer Physiker
 Tolansky (Mondkrater), benannt nach Samuel Tolansky
 Tolansky-Verfahren, Verfahren zur Schichtdickenmessung

Tolansky


Micralarctia este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Legături externe

Micralarctia

Micralarctia


An Rodriguezia ensiformis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hipólito Ruiz López ngan Pav.. An Rodriguezia ensiformis in nahilalakip ha genus nga Rodriguezia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rodriguezia (Orchidaceae)

Rodriguezia ensiformis


Parides aglaope, popularmente chamada rabo-de-andorinha, é uma espécie de borboleta neotropical da família dos papilionídeos (Papilionidae). É endêmica do Brasil, sul do Peru e Bolívia.

Descrição

O macho de Parides aglaope apresenta asas primárias de um preto azulado profundo, com os cumes mais claros; uma faixa oblíqua azul acinzentada começa no meio do margam interno e se estende até a nervura mediana entre o primeiro e o segundo nervos medianos; esta faixa tem em seu lado externo, entre o segundo e o terceiro nervo mediano, uma mancha quadrada branca. As asas secundárias são totalmente pretas azuladas, com a margem externa entre as dentaduras estreitamente delimitadas por escarlate; uma faixa curva transversal de quatro manchas escarlates longitudinais, com a parte anterior mais obscura, atravessa a asa; os três primeiros da margem interna são de tamanho igual, mas o quarto é menor e um tanto quadrado. A superfície inferior das asas primárias é preta, com os cumes mais claros e com duas manchas brancas entre o primeiro e o terceiro nerrales, mais próximo da nervura mediana do que da margem externa. A superfície inferior das asas secundárias é preta, tendo uma faixa curva transversal de cinco pequenas manchas rosadas, com a terceira e a quarta maiores que as outras.

Por sua vez, a fêmea apresenta asas primárias pretas acastanhadas, com os cumes mais claros e a margem externa ornamentada com minúsculas manchas brancas; uma faixa oblíqua de quatro manchas brancas desiguais, situadas entre o segundo nervo discoidal e a nervura submediana; viz. um acima do primeiro nervo mediano e aquele abaixo do terceiro nervo mediano são muito pequenos, enquanto os outros dois entre eles são grandes e subquadrados. As asas secundárias são pretas acastanhadas, com a margem externa entre as dentaduras brancas; uma faixa curva transversal de sete pontos de pmk pálido; viz. dois pontos no ângulo anal são unidos e subquadrados, o terceiro e o quarto são grandes e oblongos, enquanto os outros diminuem gradualmente de tamanho até o sétimo, que é muito pequeno. A superfície inferior das asas primárias é como a parte superior, tanto na cor quanto na marcação. A superfície inferior das asas secundárias é semelhante à parte superior, mas as manchas são branco-rosadas, com a porção posterior de cada uma e a do ângulo anal inteiramente rosa.

Taxonomia

Parides panthonus é um membro do grupo de espécies aeneas. Os membros são:

Parides aeneas
Parides aglaope
Parides burchellanus
Parides echemon
Parides eurimedes
Parides lysander
Parides neophilus
Parides orellana
Parides panthonus
Parides tros
Parides zacynthus

Subespécies

Atualmente são reconhecidas cinco subespécies:

P. a. aglaope Brasil (Pará)
P. a. lysimachus (Honrath, 1888) Brasil (Pará)
P. a. ecaudatus (Joicey & Talbot, 1924) Brasil (Mato Grosso)
P. a. castilhoi (d'Almeida, 1967) Brasil (São Paulo)
P. a. callicles (Bates, 1861) norte da Bolívia

Conservação

Em 2007, Parides aglaope (sob a subespécie abolida P. p. aglaope) foi classificada como vulnerável na Lista de espécies de flora e fauna ameaçadas de extinção do Estado do Pará; em 2018, também sob a subespécie abolida P. p. aglaope, com a rubrica de "dados insuficientes" no Livro Vermelho da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção do Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade (ICMBio). A subespécie Parides aglaope castilhoi (ainda com o nome de P. p. castilhoi), em 2014, constou como em perigo no Livro Vermelho da Fauna Ameaçada de Extinção no Estado de São Paulo e criticamente em perigo no anexo dois (invertebrados) da Lista Oficial da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção da Portaria MMA Nº 148, de 7 de junho de 2022.

Lepidópteros descritos em 1853
Parides
Lepidópteros do Pará
Lepidópteros de São Paulo (estado)
Fauna endêmica de Mato Grosso
Lepidópteros do Peru
Lepidópteros da Bolívia
Espécies citadas na lista Extinção Zero do Estado do Pará
Espécies citadas no Livro Vermelho da Fauna Brasileira Ameaçada de Extinção
Espécies citadas no Livro Vermelho da Fauna Ameaçada de Extinção no Estado de São Paulo
Espécies citadas na Portaria MMA N.º 148

Parides aglaope


Kosmos 2131, sovjetski komunikacijski satelit iz programa Kosmos. Vrste je Strijela-1M.

Lansiran je 12. veljače 1991. godine u 02:44 s kozmodroma Pljesecka, s mjesta 133/3. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Kosmos-3M 11K65M. Orbita mu je 1388 km u perigeju i 1468 km u apogeju. Orbitnog nagiba je 74,03°. Spacetrackov kataloški broj je 21106. COSPARova oznaka je 1991-009G. Zemlju obilazi u 114,39 minuta. Mase je 40 kg.

U istoj misiji poslano je još 7 satelita vrste Strijela-1M, a još je neki dijelovi (S3M, ostatci Kosmos R-14) ostali su kružiti u niskoj orbiti.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия "Космонавтика". Хроника освоения космоса. 1991 год. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)
N2YO Satellite Database - Tehnical Details - Real Time Satellite Tracking and Predictions (engl.)
Gunter's Space Page Strela-1M (11F625) (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz lansiranja (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database (engl.)
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2131


التوازن الهجين في الاتصالات تعبير عن درجة التناظرِ الكهربائيِ بين مقاومة كهربائية موصلتان بجانبين مقترنين إلى ملف (coil) هجين أَو مقاومة هجينة.

لاحظ أن التوازن الهجين يتم التعبير عنه عادة بوحدة الديسيبل (dB).

لاحظ أنه إذا كانت المقاومات الكهربائية الخاصة للفروع الهجينة التي توصل إلى الجوانب المقترنة الهجينينِ في الميزان الهجين قيمها معروفة قد يحسب بصيغة خسارة العودة (return loss).

َتحتوي هذه المقالة مادة من المعيارِ الإتحاديِ 1037 سي (مساندةً لميل إس تي دي 188)، الذي، هو من عمل الحكومة الأمريكية، ولكنه في الملك العام.

معاملات كهربائية
هندسة الاتصالات

توازن هجين


Lego Power Miners var en produktlinje produceret af den danske legetøjskoncern LEGO, der omhandlede minedrift. Det indspireret af det tidligere tema Lego Rock Raiders fra 1999. Power Miners foregik under jordens overflade, hvor en gruppe minefolk undersøgte årsagen til en serie stor jordskælv og opdagede både klippemonstre og energikrystaller. Temaet udkom oprindeligt i 1999 og blev udfaset året efter.

Sæt

Referencer

Eksterne henvisninger
 Power Miners på Brickset

Power Miners

Lego Power Miners


A batalha de El Carrizal ocorreu em 21 de junho de 1916 . Foi um encontro violento entre o exército dos Estados Unidos sob o comando do general John J. Pershing e o exército federal mexicano, sob o comando do general Félix U. Gómez. o resultado da batalha foi uma vitória mexicana, que fez sentir um forte patriotismo no norte, os acontecimentos da batalha foram descritos pelo coronel Genovevo Rivas Guillén anos após a batalha.

Quando Francisco Villa foi atacado em 1916, a população americana de Columbus, Novo México, o General John J. Pershing, Chefe das Armas de El Paso, Texas, saiu com suas tropas em busca do Centauro del Norte, dentro do marco histórico mais conhecido. episódio como a Expedição Punitiva contra Francisco Villa. Diante de tal ação, o presidente Venustiano Carranza proibiu o avanço das tropas estadunidenses em qualquer direção (exceto norte), no território nacional, pelo que o general Jacinto B. Treviño enviou um telegrama ao general Pershing advertindo-o de que se violasse esta disposição presidencial, as tropas mexicanas iniciariam a defesa armada, respondendo Pershing que ele continuaria seu avanço.

Depois de ignorar a ordem presidencial, em 18 de junho de 1916, Pershing iniciou o movimento em direção a Villa Ahumada, Chihuahua; O capitão Charles T. Boyd, comandando um esquadrão de cavalaria e infantaria, marchou sobre o Rancho de Santo Domingo, de propriedade de um americano. As tropas mexicanas estavam na cidade vizinha de Carrizal, que fazia divisa com o Rancho de Santo Domingo e a Villa Ahumada.

Acreditando nos americanos que Villa poderia estar em El Carrizal, eles enviaram um destacamento. Na madrugada de 21 de junho, tropas americanas foram avistadas de Carrizal. Ao ser informado da situação, o tenente-coronel Rivas foi ao seu encontro para perguntar ao comandante Boyd qual era o motivo da sua presença naquele local, ao que este respondeu que alguns desertores estavam a ser perseguidos, pelo que o chefe americano insistiu em passar. Rivas solicitou instruções ao comandante das tropas mexicanas, que comunicou ao capitão americano que não poderia passar por aquele local e, por sua insistência, foi-lhe oferecido que esperasse que as instruções fossem novamente solicitadas para evitar qualquer mal-entendido e conflito armado.

Diante da recusa, o capitão Boyd respondeu que não podia mais perder tempo e sobre o conflito, disse que quem morreria seriam os homens. Diante dessa provocação, o general Félix respondeu que os soldados mexicanos sabiam morrer e que se achasse que poderia passar, tentaria. Imediatamente depois, ambos os comandantes se retiraram para iniciar a batalha, ordenando ao general Gómez que abrisse fogo para impedir o avanço dos americanos. No início da batalha, Gómez foi mortalmente ferido, assumindo o comando do tenente-coronel Rivas; Boyd morreu logo depois e outro oficial chamado Morey foi ferido; Os invasores, vendo-se sem líderes, renderam-se após terem sofrido pesadas perdas.

Essa dura batalha durou quase três horas e prejudicou ainda mais as relações entre os dois países. No entanto, o governo dos Estados Unidos estava naquela época mais preocupado com suas relações cada vez mais deterioradas com o governo alemão e querendo evitar duas frentes possíveis em caso de guerra com a Alemanha, decidiu resolver seus problemas com o México. Em 24 de novembro de 1916, foi assinado um tratado no qual se estabelecia que a expedição punitiva deveria deixar o país. As tropas norte-americanas não se retiraram até 6 de fevereiro de 1917, ou seja, quase dois meses depois, sem condições, compromissos ou arranjos prévios, tendo fracassado completamente em seu propósito de capturar Villa.

As baixas americanas foram 50 soldados mortos, 27 prisioneiros, além do fato de que 22 cavalos e inúmeras munições foram capturados. O México perdeu 27 homens e 39 soldados ficaram feridos.

Isso despertou um novo sentimento de patriotismo no norte do país, pois havia um grande número de voluntários que foram rapidamente treinados e alistados no exército mexicano temendo um forte contra-ataque de Pershing.

História do México

Batalha de El Carrizal


En química, la topología proporciona una manera adecuada de describir y predecir la estructura molecular de algunas sustancias químicas, debido a las limitaciones que impone la distribución de los átomos en el espacio de tres dimensiones (3-D). Teniendo en cuenta los condicionantes del tipo de enlace químico y las propiedades químicas de los átomos, la topología proporciona un modelo para explicar cómo las funciones de onda de los átomos que forman la molécula deben ajustarse en conjunto,debido a sus interacciones mutuas.

La topología molecular es una parte de la química matemática y trata de la descripción algebraica de los compuestos químicos, permitiendo una caracterización única y fácil de los mismos.

La topología no es sensible a los detalles de un campo escalar, y con frecuencia se puede determinar mediante cálculos simplificados. Los campos escalares como la densidad de electrones, el campo de Madelung, el campo covalente y el potencial electrostático se pueden utilizar para establecer el modelo de topología.

Cada campo escalar tiene su topología propia y distintiva, y cada uno proporciona diferente información sobre la naturaleza del enlace químico y la estructura molecular. El análisis de estas topologías, cuando se combina con la teoría electrostática simple y algunas observaciones empíricas, conducen a un modelo cuantitativo de los enlaces químicos localizados. En el proceso, el análisis proporciona información detallada sobre la naturaleza del enlace químico.

La topología aplicada explica cómo las moléculas grandes alcanzan su forma final y cómo las moléculas biológicas logran su actividad.

Índices topológicos
Es posible establecer las ecuaciones de correlación directa de las relaciones cuantitativas estructura-actividad con las propiedades experimentales, conocidas normalmente como índices topológicos (IT). Los índices topológicos se utilizan en el desarrollo de las relaciones cuantitativas estructura-actividad (QSAR, en inglés) en las que la actividad biológica u otras propiedades de las moléculas están relacionadas con su estructura química.

Referencias

 Francl, Michelle; Stretching topology Nature Chemistry 1, 334–335 (2009) doi:10.1038/nchem.302
  Molecular topology
 Rouvray, D. H.; A rationale for the topological approach to chemistry; Journal of Molecular Structure: THEOCHEM Volume 336, Issues 2–3, 30 June 1995, pages 101–114

Véase también
 Química teórica
 Geometría molecular
 Modelado molecular
 Cristalografía de rayos X

Geometría molecular
Química matemática
Química supramolecular
Quimioinformática
Topología

Topología (química)


Jakobov ljiljan (sprekelija, lat. Sprekelia), maleni biljni rod od dviju vrsta trajnica iz porodice zvanikovki. Obje vrste rastu u Meksiku, a u Europu je S. formosissima unešena krajem 16. stoljeća.

Ime roda došlo je po njemačkom botaničaru Johannu Heinrichu von Spreckelsenu.

Vrste
 Sprekelia formosissima (L.) Herb.
 Sprekelia howardii Lehmiller

Vanjske poveznice

Izvori

Amaryllidoideae

Jakobov ljiljan


تكون لغة معزولة، أيما لغة طبيعية ليست لها أية قرابة أو نسب إلى غيرها من اللغات، أي كل واحدة لم تثبت صلتها بأحد أصول اللغات المعروفة.

قائمة اللغات المعزولة حسب القارات

آسيا

أوروبا

المراجع

لغة معزولة


Himlen på jorden (originaltitel: Days of Heaven) er en amerikansk romantisk drama film fra 1978, som er skrevet og instrueret af Terrence Malick. Filmen var Malicks anden efter den kritikerroste Badlands (1973).

Handling

Året er 1916 og pengene er meget små for Bill (Gere) og hans kæreste Abby (Adams), da de ankommer til Texas fra Chicago. Parret får arbejde i markerne for en rig landmand (Shepard), der snart for et godt øje til Abby. Landmanden er syg, og udsigten til en snarlig arv får Bill til at opfordre Abby til at gifte sig. Men ægteskabet viser sig desværre at have helbredende virkning, og snart er Bill ved at koge over af jalousi.

Modtagelse
Himlen på jorden fik positive anmeldelser ved sin udgivelse. Specielt dets fotografering blev hyldet, og den vandt desuden en Oscar for bedste fotografering. Terrence Malick vandt også prisen "Prix de la mise en scène" (Bedste Instruktør) ved den prestige fyldte Filmfestival i Cannes.

I 2007 blev filmen valgt til bevaring i det amerikanske National Film Registry af Library of Congress.

Filmen er også placeret, som nr. 49 på en liste over bedste amerikanske film nogensinde af BBC.

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1978
Dramafilm fra USA

Himlen på jorden


Biserica de lemn "Sfântul Mare Mucenic Gheorghe" din Voiteștii din Vale, comuna Bălănești, județul Gorj, a fost construită în anul 1832. Biserica se află pe lista monumentelor istorice sub codul LMI: .

Istoric și trăsături
Biserica este clădită din bârne de lemn, netencuită, pe o temelie de piatră; are formă de navă, cu un turn-clopotniță deasupra pronaosului și absida altarului decroșată, poligonală, cu cinci laturi. Anul construcției este 1832, istoricul acestei biserici putând fi dedus și din pisania, cu litere chirilice, înscrisă pe o scândură deasupra ușilor împărătești: "Această Sfântă și Dumnezeiască Biserică s-a ridicat în zilele prea luminatului și prea înălțatului nostru împărat N. Pavlovici I, cu blagoslovenia preasfințitului părintelui nostru Neofit. Au ajutorat popa Dinu Tacșău T1.100, au mai ajutorat Pătru Niculescu T1.100; au mai ajutorat dl.Iancu Poenaru, cu lemnele jumătate ale bisericii, Matei Drăgoescu cu T1.30, Pătru lui Sin cu T1.30 prestotu, Ștefan Brebu cu T1.20, Radu Tașcău cu T1.30, Nicolae Sfenea cu T1.30, Pătru Ponea cu T1.30, Măriuța Dometie Promonahu, Petru Rebedea T1.50, Pătru Bărbuț, Mihai Tașcău, Dumitru Șerban, Dinu Bărbuț T1.20". A avut plantat în dosul altarului un brad falnic, care era o adevărată podoabă a locului, dar care a fost rupt de o furtună în anul 1951. Era cunoscută în împrejurimi sub numele de "Biserica de la brad".

A fost jefuită de trupele de ocupație în anul 1916. În anul 2004, a fost acoperită cu tablă.

Note

Bibliografie
Studii regionale

Vezi și
 Voiteștii din Vale, Gorj

Legături externe
 CIMEC Fișă de monument
Monumente istorice din România Fișă de monument

Imagini din exterior

Imagini din interior

Voiteștii din Vale II
Monumente istorice din județul Gorj
Biserici din secolul al XIX-lea din România
Biserici cu hramul Sfântul Gheorghe

Biserica de lemn Sfântul Gheorghe din Voiteștii din Vale


Le  est une église située à Asuncion au Paraguay, à laquelle l'Église catholique donne les statuts d'église paroissiale et de sanctuaire national. Il est rattaché à l'archidiocèse d'Asuncion, et administré par les Rédemptoristes, qui y vénèrent Notre-Dame du Perpétuel Secours.

Historique
Les Rédemptoristes s'implantent à Asuncion en 1944 ; la paroisse est érigée le . La construction de l'église paroissiale débute le , et elle est consacrée le .

Le , elle est déclarée sanctuaire national .

Depuis 2017, le sanctuaire dispose d'une chapelle de l'Adoration-Perpétuelle, où les fidèles peuvent se recueillir nuit et jour.

Célébrations
La principale célébration est le , date de la vénération à Notre-Dame du Perpétuel Secours. Plusieurs messes sont alors données, et une procession organisée.

Références

Lieu de pèlerinage catholique
Catholicisme au Paraguay
Monument au Paraguay

Sanctuaire Notre-Dame-du-Perpétuel-Secours d'Asuncion


Batán je rijeka u Kolumbiji, pritoka rijeke Guavio. Pripada porječju rijeke Magdalene.

Izvori

Rand McNally, The New International Atlas, 1993.

Rijeke u Kolumbiji
Porječje Sumapaza

Batán


Pasul Neteda (sau Pasul Strâmbului) este o trecătoare situată în Carpații Orientali la altitudinea de 1072 m (1058 m după alte surse), între Munții Gutâi (aflați la vest) și Munții Lăpușului (aflați la est). Pasul face legătura dintre Depresiunea Maramureșului situată la nord și Depresiunea Baia Mare, situată la sud-vest, mai precis între subcomponentele acestora: Depresiunea Mara-Budești și Depresiunea Cavnic.

Elemente de geologie
Conform lui Grigore Posea, apariția înșeuării Neteda ar putea fi efectul existenței în trecut a unui râu maramureșean care curgea spre sud, mai înainte de a se fi înălțat lanțul muntos și de a se fi format Depresiunea Maramureș.

Date geografice
Trecătoarea este străbătută de DJ109F pe porțiunea dintre Budești (aflat la nord) și Cavnic (aflat la sud). Se află între vârful Dealului (1111 m) – situat la vest și un alt vârf montan de 1092 m – situat la est. Ascensiunea se face dinspre sud și sud-vest de pe valea Cavnic și de la nord de pe valea Șteda.

În apropiere se află trecătorile Cavnic (Rotunda) la sud, Gutâi la vest-nord-vest și Botiza la est.

Oportunități turistice de vecinătate
Stâncile "Trei Apostoli" – spre vârful Gutinul Mic
Panta "antigravitațională" Cavnic-Budești – iluzie optică asociată cu faptul că obiectele par a se mișca antigravitațional, spre Budești (spre care însă coboară panta reală)
Ruinele de la Logolda – ruine ale unei topitorii pentru aur, deschise în 1862 de către o societate engleză
Cascada Izvor (Piciorul Calului) –  situată în zona minei și topitoriei de aur Logolda, pe cursul unui pârâu care izvorăște dintr-o fostă galerie minieră

Referințe

Bibliografie
 Istvan, Dumitru & Popescu, Stelian & Pop, Ioan; Gutâi; Colecția Munții Noștri, Nr. 45; Editura Sport-Turism; București; 1990; ISBN 973-41-0066-1

Legături externe
 Tudose, Ionuț; Fenomenul Gravity hill în România ("Mașina care urcă singură dealul"); geografilia.blogspot.com
 Pe urmele aurului din Cavnic - Ruinele de la Logolda, zigzagprinromania.com
 Cascada Calului - O minune ascunsă a naturii, zigzagprinromania.com

Carpații Orientali
Neteda

Pasul Neteda


Un hula hoop este un cerc de jucarie, care se învârte în jurul taliei, membrelor sau a gâtului.
Hula hoop-ul modern a fost inventat în 1958 de către Arthur K. "Spud" Melin și Richard Knerr, dar copiii și adulții din întreaga lume s-au jucat cu cercuri, rotindu-le și aruncându-le de-a lungul istoriei. Cercurile Hula hoop pentru copii măsoară în general aproximativ 71 cm în diametru, iar cele pentru adulți în jurul 1,02 metri. În trecut, cercurile erau deseori făcute din salcie, rattan, viță de vie si ierburi tari. Astăzi, ele sunt de obicei realizate din tuburi de plastic.

Istoria modernă
Hula hoop a câștigat popularitate internațională la sfârșitul anilor 1950, când o versiune din plastic a fost comercializată cu succes de către compania de jucării Wham-O din California. În 1957, Richard Knerr și Arthur "Spud" Melin au fabricat cercuri de 1,06 metri cu plastic Marlex. Cu promoții și promovare la nivel mondial, popularitatea hula hoop-ului a crescut puternic începând cu iulie 1958; cu douăzeci și cinci de milioane de cercuri de plastic fiind vândute în mai puțin de patru luni, și peste 100 de milioane de unități în primii doi ani. Carlon Produse Corporation a fost unul dintre primii producatori de hula hoop. În timpul anilor 1950, când nebunia hula hoop, Carlon producea mai mult de 50.000 de cercuri hula pe zi. Cercul a fost introdus în National Toy Hall of Fame în Rochester, New York, în noiembrie 1999.

Recorduri mondiale

Durată
Cea mai mare perioadă înregistrată de rotire continuă a hula hoopului îi aparține lui Aaron Hibbs din Columbus, Ohio, care a învârtit un cerc timp de 74 de ore și 54 minute între 22 și 25 octombrie 2009.

Număr
Recordul pentru cele mai multe cercuri hula hoop învârtite în același timp este de 160, deținut de Uimitoarea Marawa.

Note

Lectură suplimentară

Legături externe

 Wham-O Hula Hoop
 Comunitatea Hula Hoop

Jucării

Hula hoop


Elizabeth Tulloch (San Diego, California; 19 de enero de 1981) más conocida como Bitsie Tulloch, es una actriz estadounidense.

Biografía

La actriz Elizabeth Tulloch nació el 19 de enero de 1981 en la ciudad de San Diego, California, Estados Unidos; su madre es de origen español, mientras que su padre, de origen escocés, trabajó en bancos latinoamericanos y europeos por lo que Bitsie pasó gran parte de su infancia en España, Uruguay y Argentina.

De regreso en los Estados Unidos hizo sus estudios secundarios en la ciudad de Bedford, Nueva York; a continuación asistió a la Universidad de Harvard, donde se graduó magna cum laude en las carreras de Literatura y Estudios Visuales y Ambientales.

Su primer trabajo ante las cámaras fue en el año 2001, en el cortometraje producido por George Lucas R2-D2: Beneath the Dome que contaba la ficticia historia del famoso robot R2-D2; un año más tarde volvió a trabajar con Lucas, esta vez detrás de cámaras, buscando localizaciones para la grabación de la película Star Wars: Episodio II - El ataque de los clones (2002).

Sus comienzos televisivos fueron en series como  El ala oeste de la Casa Blanca (The West Wing), Cold Case o Moonlight; en el año 2007 participó en 15 episodios de la serie emitida por internet "Lonelygirl15" y, un año más tarde, protagonizó su primera serie televisiva, Quarterlife, de la que sólo se emitieron seis episodios.

Después de trabajar como artista invitada en las series Dr. House,  Outlaw y Tyranny, y protagonizar dos pilotos televisivos ("Washingtonienne" y "Most Likely to Succeed"), Bitsie obtuvo el rol protagonista de Juliette Silverton y, luego, el de Eve,  que actualmente se encuentra interpretando en la serie de corte sobrenatural
Grimm, que se emite por la cadena NBC de televisión.

Su primer largometraje data del año 2008, cuando integró el elenco de la película Uncross the Stars, cuyo elenco encabezaron Daniel Gillies, Barbara Hershey y Ron Perlman. Sus créditos continuaron en las películas Lakeview Terrace (2008), thriller protagonizado por Samuel L. Jackson; Alpha and Omega (2010), película animada a la que prestaron sus voces Hayden Panettiere y Christina Ricci para los roles principales; Losing Control (2011) y The Artist (2011).

Recientemente Bitsie también ha completado la filmación del drama Caroline and Jackie (2012) del cual es además  productora y que coprotagoniza junto a su coestrella en la serie Grimm, David Giuntoli

Tulloch trabaja activamente en varias organizaciones benéficas; como miembro de la fundación Corazón de Vida, visita asiduamente orfanatos en la ciudad de Tijuana, México; además suele acompañar ancianos en distintas casas de retiro de Los Ángeles.

El 14 de septiembre de 2018, se anunció que interpretaría a Lois Lane en el Arrowverso.

Vida personal
Está casada con David Giuntoli desde junio de 2017. Anunciaron que estaban esperando un hijo en octubre de 2018, una niña, Vivian, quien nació en febrero de 2019.

Filmografía

Referencias

Enlaces externos

 http://www.deadline.com/2011/02/nbcs-grimm-and-smash-add-to-casts//

Actrices de cine de Estados Unidos
Actrices de televisión de Estados Unidos
Actrices de voz de Estados Unidos
Productores de cine de Estados Unidos
Protestantes de Estados Unidos
Alumnado de la Universidad de Harvard
Reparto de Grimm
Actrices de San Diego

Bitsie Tulloch


වැලිවේරිය බෝම්බ ප්‍රහාරය යනු ක්‍රි.ව. 2008 වසරේ අප්‍රියෙල් 6 වන දින, දෙමළ කොටි ත්‍රස්තවාදියෙකු විසින් ශ්‍රී ලංකාවේ, වැලිවේරිය තුල පුපුරුවා හරින ලද මරාගෙන මැරෙන බෝම්බ ප්‍රහාරයකි. එම වසරේ සිංහල දෙමළ අළුත් අවුරුද්ද වෙනුවෙන් වැලිවේරියේ සංවිධානය කල අළුත් අවුරුදු මැරතන් තරඟයේ සමාරම්භක අවස්ථාව සනිටුහන් කල අවස්ථාවේදී, පුපුරුවා හරිනු ලැබූ මෙම බෝම්බයෙන් පුද්ගලයෝ 15 දෙනෙකු ජීවිතක්ෂයට පත්වූහ. මිය ගිය අය අතර ශ්‍රී ලංකාවේ ජාතික මළල ක්‍රීඩා පුහුණුකරු ලක්ෂ්මන් ද අල්විස්, දේශපාලඥ ජෙයරාජ් ප්‍රනාන්දුපුල්ලේ, හිටපු ඔලිම්පික් තරඟකරු කුරුප්පු කරුණාරත්න සහ හමුදා නිලදාරී කර්නල් උදයධීර යන අය වූහ. ප්‍රහාරයෙන් තවත් 90 දෙනෙක් පමණ තුවාල ලැබූහ. ශ්‍රී ලංකා රජය මෙම ප්‍රහාරය සිදුකිරීම සම්බන්ධයෙන් දෙමළ කොටි සංවිධානයට චෝදනා එල්ල කරන ලදී.

මේවාද බලන්න
 දෙමළ ඊලාම් විමුක්ති කොටි ත්‍රස්තවාදීන් සිවිල් වැසියන්ට එල්ල කල ප්‍රහාර ලයිස්තුව
Explosion caught on tape

මූලාශ්‍ර

එල්.ටී.ටී.ඊ. ත්‍රස්තවාදීන් සිවිල් වැසියන්ට එල්ලකල ප්‍රහාර

වැලිවේරිය බෝම්බ ප්‍රහාරය


VK, Vk or vk may refer to:

 VK (company), a Russian internet company
 VK (service), a Russian social network
 VK Mobile, a Korean mobile phone manufacturer
 Akai VK, a portable helical scan EIA video VTR
 Holden VK Commodore, a model of GM Holden's Commodore car, produced from 1984 to 1986
 Vasant Kunj, an upmarket residential colony in South West Delhi, India
 Virat Kohli, an Indian cricketer born 1988
 Virgin Nigeria Airways (IATA airline designator VK, 2004-2012)
 Level Europe (IATA airline designator VK since 2018)
 Visual kei, a movement among Japanese musicians featuring eccentric, sometimes flamboyant looks
 VK (drink), an alcopop sold in the UK
 Voight-Kampff machine, in the science fiction film Blade Runner
 Cirrus VK-30, an American homebuilt aircraft
 de Volkskrant, a Dutch daily newspaper
 Vedanta Kesari, an English-language monthly magazine in India
 Versuchskampffahrzeug, a German abbreviation, meaning research/experimental fighting vehicle. Used in the names of some German tanks
 Vertical Kilometer, a one km uphill running time trial / race
 The prefix of callsigns allocated to Australian Amateur Radio operators
 Vulkan

See also

 VKS (disambiguation)

VK


මීරිමා සුල්තාන් (ඕටමන් තුර්කි|مهرماه سلطان, "ඉර සහ හඳ"; 1522 – 1578 ජනවාරි 25) යනු ඔටෝමාන් කුමරියකි. ඇය ඔටෝමාන් සුල්තාන් සුලෙයිමාන් I සහ ඔහුගේ බිරිඳ හුරෙම් සුල්තාන් ගේ දියණියයි. ඇය ඔටෝමාන් ඉතිහාසයේ බලවත්ම අධිරාජ්‍ය කුමරිය වූ අතර ඇය කාන්තා සුල්තාන් රජ්‍යයේ කැපී පෙනෙන චරිතයක් විය.

මීරිමා සුල්තාන් (සුලෙයිමාන් I ගේ දියණිය)


Ola Brunkert (Örebro, Švedska, 15. rujna 1946. – Mallorca, Španjolska 16. ožujka 2008.) je bio jedan od glavnih bubnjara sastava ABBA. Brunkert i basist Rutger Gunnarsson su jedini dodatni glazbenici koji se pojavljuju na svakom ABBA-inom albumu.

Rođen u Örebrou, Švedska, Brunkert bio je bubnjar za Slim's Blues Gang, prije nego što se pridružio pop grupi Science Poption. Kasnije je osnovao jazz rock sastav Opus III zajedno s gitaristom Janneom Schafferom. Godine 1970. postao je jedan od najznačajnijih bubnjara u Stockholmu.

Bio je jedan od četvero članova ABBE čija se lica nisu prikazivala na omotima albuma - Agnetha Fältskog, Björn Ulvaeus, Benny Andersson i Anni-Frid Lyngstad, ali je od početka svirao u sastavu. Brunkert je svirao bubnjeve na ABBINOJ prvoj pjesmi "People Need Love", zatim na Eurosong hitu "Waterloo" pa tako na gotovo svakoj pjesmi, sve do raspada sastava. Članovi ABBE obećali su mu "da će se jednoga dana čuti njegov glas u njihovim pjesmama", što se i dogodilo na albumu Arrival iz 1975., gdje je pjevao prateće vokale. Zadnju izvedbu s ABBOM imao je u listopadu 1981. godine, gdje je svirao za singl "One of Us".

Uživo se pojavljivao s ABBOM na Eurosongu 1974. godine, a zatim na ostalim koncertima u Europi i Australiji 1977. godine pa ponovo u Sjevernoj Americi i Japanu 1980. godine.

Godine 1980., kupio je zemljište u Mallorci, Španjolska gdje je živio do kraja života. Na tom zemljištu, u kući Ola je preminuo, kao i njegova žena, Inger, 2007. godine.

Brunkert je umro nakon što je slučajno pao u 61. godini. Pronađen je s ogrebotinama u vratu, što se smatrao kao glavni uzrok smrti. U stvari, Brunkert je udario u staklena vrata nakon čega je staklo puklo te su mu komadi stakla razrezali vrat. Nekako je uspio zaustaviti krvarenje te je krenuo prema bolnici, ali se srušio već u vrtu.

Izvori

Pop glazbenici
Švedski bubnjari
ABBA

Ola Brunkert