Międzynarodowa Służba Poszukiwań (International Tracing Service, ITS) – centrum dokumentacji losów ofiar reżimu narodowosocjalistycznego oraz osób ocalałych. Z ponad 30 milionów dokumentów zgromadzonych w archiwum osoby prześladowane oraz ich potomkowie otrzymują z ITS informacje dotyczące doznanych represji; osadzenia w obozach, deportacji na roboty przymusowe, a także informacje zawarte w dokumentach powstałych po wojnie w ramach programu wsparcia ze strony aliantów. Zasoby archiwum stanowią jednocześnie podstawę do prowadzenia badań naukowych oraz szerzenia edukacji na ten temat. Aby w pełni sprostać powierzonym zadaniom, ITS korzysta z międzynarodowej współpracy z miejscami pamięci, archiwami i innymi instytucjami.

ITS upamiętnia ofiary holocaustu i nazistowskich zbrodni oraz wnosi trwały wkład w kulturę pamięci. Od 2013 roku oryginalne dokumenty archiwum zostały wpisane na Światową Listę Programu UNESCO "Pamięć Świata".

Nadzór nad Międzynarodową Służbą Poszukiwań sprawuje Międzynarodowa Komisja, składająca się z przedstawicieli jedenastu państw: Królestwa Belgii, Republiki Francuskiej, Republiki Federalnej Niemiec, Republiki Greckiej, Państwa Izrael, Republiki Włoskiej, Wielkiego Księstwa Luksemburga, Królestwa Niderlandów, Rzeczypospolitej Polskiej, Zjednoczonego Królestwa Wielkiej Brytanii i Irlandii Północnej oraz Stanów Zjednoczonych. Działalność ITS jest w całości finansowana z budżetu Rzecznika Rządu ds. Kultury i Mediów (Beauftragter der Bundesregierung für Kultur und Medien, BKM).

Partnerem instytucjonalnym ITS jest obecnie Niemieckie Archiwum Federalne (Bundesarchiv).

Cele i zadania ITS

Udzielanie odpowiedzi na otrzymywane wnioski
Wyjaśnianie losów osób prześladowanych przez reżim nazistowski, poszukiwanie zaginionych osób, udzielanie informacji osobom prześladowanym oraz rodzinom ofiar nazistowskich prześladowań, są jednym z najważniejszych zadań działalności ITS. Ponad 70 lat po zakończeniu II wojny światowej, nadal co miesiąc do ITS nadchodzi ponad 1000 wniosków z całego świata. Dziś są to w większości wnioski młodszej generacji, poszukującej informacji na temat losów przodków. Udzielane przez ITS odpowiedzi zawierają, obok informacji o losach wojennych oraz kopii dokumentów, także informacje o charakterze historycznym. Wnioski można wypełniać online na stronie internetowej.

Dzięki aktywnej działalności działu poszukiwawczego ITS, rocznie w 30 przypadkach dochodzi do połączenia rodzin, których członkowie w wyniku deportacji na roboty przymusowe, czy emigracji, nie wiedzieli o swoim istnieniu (dla przykładu przyrodnie rodzeństwo). W prowadzeniu tego rodzaju poszukiwań ITS korzysta ze ścisłej współpracy z międzynarodowymi placówkami Czerwonego Krzyża i Czerwonego Półksiężyca.

ITS udziela informacji o następujących grupach osób prześladowanych przez reżim narodowosocjalistyczny:

 Osób wszystkich narodowości, byłych więźniów obozów koncentracyjnych, gett, obozów pracy i więzień Gestapo w okresie od 1933 do 1945 roku
 Osób przymusowo deportowanych na tereny byłej III Rzeszy, zmuszanych do wykonywania prac na rzecz okupanta
 Displaced Persons (DPs), tzw. osób przesiedlonych, które po wyzwoleniu pozostawały pod opieką międzynarodowych organizacji niesienia pomocy uchodźcom
 Dzieci, które podczas wyzwolenia nie ukończyły jeszcze 18-go roku życia, a należały do wyżej wymienionych grup osób prześladowanych
 Sowieckich jeńców wojennych i włoskich internowanych żołnierzy, a także innych jeńców wojennych osadzonych w obozach koncentracyjnych, bądź też zmuszanych do prac na rzecz okupanta

Dostęp do dokumentów ITS
Od 1998 roku rozpoczął się proces cyfrowego zapisu zasobu Archiwum ITS, który w początkowej fazie miał przyśpieszyć i ułatwić szybsze opracowanie wniosków, a ponadto zabezpieczyć dokumenty przed zniszczeniem (do tej pory posługiwano się oryginalnymi dokumentami). Obecnie znaczna część archiwum jest dostępna w wersji cyfrowej, co pomaga w udostępnianiu zbiorów archiwalnych znacznie większej grupie użytkowników.

 Osoby zainteresowane mogą prowadzić poszukiwania na miejscu w Bad Arolsen, gdzie mają wgląd do cyfrowych kopii materiałów archiwalnych.
 Kopie materiałów archiwalnych i dokumentów Archiwum ITS zostały udostępnione siedmiu państwom członkowskim Międzynarodowej Komisji: Belgijskiemu Archiwum Narodowemu w Brukseli, Francuskiemu Archiwum Narodowemu w Pierrefitte-sur Seine, Londyńskiej Bibliotece im. Alfreda Wienera w Londynie, Jad Waszem, Instytutowi Pamięci Męczenników i Bohaterów Holocaustu w Jerozolimie, Centrum Dokumentacji i Badań Ruchu Oporu w Luksemburgu, Instytutowi Pamięci Narodowej (IPN) w Warszawie, a także US Holocaust Memorial Museum (USHMM) w Waszyngtonie.
 Archiwum cyfrowe ITS powstało w 2015 roku, jego zasoby są nadal sukcesywnie powiększane. Jest ono dostępne wszystkim zainteresowanym online.

Dopiero po otwarciu Archiwum ITS w 2007 roku oraz jego przeistoczeniu z biura poszukiwań w centrum dokumentacji historii ofiar reżimu narodowosocjalistycznego, zgromadzone w nim dokumenty doczekały się opracowania zgodnego z potrzebami badań historycznych i archiwalnych aspektów.

Badania historyczne
ITS wspiera badaczy, organizuje warsztaty, konferencje i dzięki tworzonym projektom, wystawom objazdowym oraz publikacjom naukowym, wskazuje na swój ogromny potencjał badawczy. Zespół pracowników ITS udziela odpowiedzi na zapytania naukowe oraz otacza opieką odwiedzających archiwum badaczy i naukowców. Zapytania naukowe i badawcze można kierować do ITS drogą elektroniczną, wypełniając formularz zgłoszeniowy na stronie.

Nowym ważnym aspektem na kanwie prowadzonych badań naukowych jest ścisła współpraca z instytucjami partnerskimi. Celem tej współpracy jest analiza zasobów cyfrowego archiwum ITS w kontekście wydarzeń historycznych oraz aktualnych zasad cyfryzacji.

Edukacja
ITS podkreśla także swoją rolę jako partnera szkolnej i poza szkolnej edukacji, a także miejsc pamięci i innych organizacji działających na rzecz upamiętniania ofiar reżimu narodowosocjalistycznego. Ważnym elementem edukacji stają się organizowane przez ITS warsztaty dla publicystów i osób zajmujących się propagowaniem historii tego okresu. ITS, wykorzystując własny zasób archiwalny, publikuje także materiały edukacyjne.

Archiwum ITS

Zbiory dokumentów
Archiwum ITS jest największym na świecie zbiorem dokumentów dotyczących cywilnych ofiar nazistowskiej dyktatury, przechowującym w swoim zasobie około 30 milionów dokumentów z okresu od 1933 do 1945 roku, a także pierwszych lat powojennych. Zgromadzone dokumenty są świadectwem rozmiaru dokonanych prześladowań oraz zbrodni popełnionych przez nazistowskie Niemcy, bestialskiej, pozbawionej skrupułów eksploatacji robotników przymusowych oraz konsekwencji wieloletniej deportacji milionów ludzi.

Podstawę zbiorów archiwum ITS stanowią zabezpieczone przez aliantów dokumenty, twór nazistowskiej biurokracji, odnoszące się do masowych mordów, prześladowań oraz holocaustu. Wśród nich są także dokumentacje większej ilości obozów koncentracyjnych, więzień oraz gett.

Struktury funkcjonowania systemu robót przymusowych dokumentują zachowane książeczki pracy, dokumentacje medyczne i ubezpieczeniowe oraz kartoteki meldunkowe, sporządzone przez przedsiębiorstwa, zakłady ubezpieczeń oraz pracodawców zatrudniających robotników przymusowych.

W archiwum ITS zachowały się także akta niemieckiej instytucji Lebensborn (Źródło życia), organizacji Todt, Gestapo i SS. Ponadto znaczną część archiwum stanowi dokładna dokumentacja prowadzonych poszukiwań osób zaginionych oraz dokumentacja związana z programem wsparcia i pomocy udzielanej przez aliantów osobom, które po wojnie znajdowały się poza granicami swojej ojczyzny. Należy do nich także dokumentacja medyczna ocalałych więźniów obozów koncentracyjnych, akta Child Search Branch (Biuro Poszukiwań Dzieci), centralna kartoteka meldunkowa oraz wykazy emigrantów, opuszczających po wojnie Niemcy.

Aby stać się centralnym ośrodkiem przekazu informacji, ITS rozpoczął akcję pozyskiwania nowych dokumentów, które wzbogaciły pierwotne zasoby jego archiwum. Prowadzono poszukiwania w firmach i zakładach niemieckich, zatrudniających w czasie wojny robotników przymusowych. Także pozyskiwanie kopii dokumentów, zachowanych w innych archiwach, było częścią tej akcji. Poza tym, bardzo ważną część zasobu archiwum stanowią dokumenty powstałe w wyniku prowadzonych przez ITS prac poszukiwawczych i dokumentacyjnych. Zaliczamy do nich Centralną Kartotekę Nazwisk, która składa się z ok. 50 milionów kart, zawierających informacje o 17,5 milionach osób, a także trzy miliony nazwisk osób, dla których w poprzednich latach skierowano wnioski do ITS. Z wniosków tych powstały, tzw. akta korespondencyjne, zawierające, między innymi korespondencję prowadzoną przez ITS z ofiarami nazizmu lub ich rodzinami.

Mienie zagrabione więźniom, zespół "Effekten"
Zespół archiwalny "Effekten", to zbiór przedmiotów zagrabionych więźniom w momencie przyjazdu do obozów koncentracyjnych. Wśród nich zachowało się wiele portfeli, dowodów tożsamości, fotografii, listów, metryk, a także w nielicznych przypadkach biżuterii, papierośnic, obrączek, zegarków i piór wiecznych. Pamiątki te, zostały odebrane więźniom deportowanym do obozów koncentracyjnych Neuengamme (2.400) i Dachau (330). Poza tym, nieliczną część zachowanych pamiątek stanowią rzeczy osobiste kilku więźniów osadzonych w więzieniu Gestapo Hamburg, w obozach koncentracyjnych Natzweiler i Bergen-Belsen oraz w obozach przejściowych Amersfoort i Compiègne.

Nadrzędnym celem International Tracing Service jest zwrot zagrabionych przedmiotów właścicielom lub ich bliskim. Każdego roku w kilku przypadkach udaje się zwrócić pamiątki rodzinom prześladowanych. Ilość zwracanych pamiątek wzrosła, od kiedy w 2015 roku indeks nazwisk i fotografii zagrabionego mienia został umieszczony na stronie internetowej ITS digitalcollections.its-arolsen.org. Dzięki temu, osoby zainteresowane na całym świecie mogą prowadzić poszukiwania. Dokładne informacje na temat tego zespołu znajdują się na stronie.

Archiwum cyfrowe
Do zadań stawianych ITS należy także udostępnianie posiadanych zbiorów archiwalnych szerszej publiczności. W 2015 roku rozpoczęto publikację wybranych zbiorów archiwum w internecie. Wybór zbiorów, które jako pierwsze znalazły się na portalu ITS, miał ścisły związek z ich naukowo-badawczym oraz archiwalnym opracowaniem. Dokumenty te, miały wzbudzić zainteresowanie nie tylko badaczy, historyków, czy naukowców (dla przykładu w kontekście prowadzonych projektów szkolnych), ale także osób represjonowanych oraz ich krewnych.

W 2015 roku pierwszymi trzema zespołami udostępnionymi online były: zdjęcia mienia zagrabionego więźniom, tzw. zespół Effekten, zespół akt działu zajmującego się poszukiwaniem zaginionych dzieci oraz dokumentacja dotycząca marszów śmierci, zawierająca system informacji geograficznych. Na powstałej w tym celu mapie, naniesiono nazwy wszystkich miejscowości występujących w dokumentacji o marszach śmierci.

Historia ITS

1943-1951
Jeszcze w trakcie trwania drugiej wojny światowej stało się pewnym, że w konsekwencji polityki prowadzonej przez nazistowskie Niemcy oraz trwających działań wojennych, w Europie powstanie ogromny problem związany z wysiedleniem i deportacją wielu milionów osób. Z uwagi na to w 1943 roku alianci zlecili rozpoczęcie dokładnych badań o sytuacji osób osadzonych w obozach koncentracyjnych, robotników przymusowych i innych deportowanych osób.

Kwatera Główna Aliantów (Supreme Headquarters Allied Expeditionary Force, SHAEF) w lutym 1944 roku powołała do życia Centralne Biuro Poszukiwawcze, którego siedzibę, z uwagi na ówczesną sytuację wojenną, przeniesiono z Londynu do Frankfurtu nad Menem.

Po zakończeniu wojny kierownictwo nad biurem przejęła Administracja Narodów Zjednoczonych do Spraw Pomocy i Odbudowy (United Nations Relief and Rehabilitation Administration, UNRRA), a w 1947 roku Międzynarodowa Organizacja Uchodźców (International Refugee Organization, IRO).

Już w styczniu 1946 roku siedzibą biura zostało małe miasto Arolsen, położone w północnej części kraju związkowego Hesja. Na wybór tego miasta miało ogromny wpływ jego geograficzne położenie. Miasto to, leżało bowiem w centrum ówczesnych stref okupacyjnych i dysponowało dobrą, niezniszczoną działaniami wojennymi, infrastrukturą. Swoją, obowiązującą do dziś nazwę International Tracing Service otrzymało 1 stycznia 1948 roku.

1951-2007
W kwietniu 1951 roku kierownictwo nad ITS przejęła Wysoka Komisja Sojusznicza ds. Niemiec (Allied High Commission for Germany, HICOG). Właśnie wtedy stało się jasnym, że główną działalnością ITS będzie wystawianie zaświadczeń o doznanych represjach, sporządzanie aktów zgonu oraz dokumentacji niezbędnej do otrzymania zadośćuczynienia i odszkodowania przez osoby i rodziny pokrzywdzonych. Nie było jednak wówczas podstaw do podjęcia decyzji o wieloletniej działalności ITS. Dopiero po zakończeniu okupacji alianckiej Niemiec w 1955 roku wytyczono formalny kurs zakresu działań ITS:

Instytucja miała prowadzić swoją działalność pod kierownictwem neutralnej i politycznie niezależnej instytucji, nadzorowanej przez międzynarodową komisję, być finansowaną ze środków pochodzących z budżetu Republiki Federalnej Niemiec. Na prośbę ówczesnego kanclerza Niemiec Konrada Adenauera funkcję kierowniczą ITS objął Międzynarodowy Komitet Czerwonego Krzyża w Genewie (IKRK).

Zapisu prawnego, regulującego zakres obowiązków oraz mandat Służby Poszukiwawczej dokonano w dniu 6 czerwca 1955 roku w porozumieniach zawartych między rządami krajów uczestniczących a IKRK. Dla ważności tych umów, zwanych "Porozumieniem bońskim" przewidziano początkowo pięć lat z możliwością przedłużenia o kolejne pięć. W końcu, w dniu 5 maja 1965 roku uzgodniono nieokreślony czas działalności ITS. We wrześniu 1990 roku rząd Republiki Federalnej Niemiec zobowiązał się do kontynuowania finansowego wsparcia pracy ITS. W okresie wypłat odszkodowań dla wschodnich robotników przymusowych, pomiędzy 2000 a 2007 rokiem wpłynęło do ITS około 950 000 wniosków.

2007 do dziś
Po wieloletnich staraniach społeczeństwa i historyków, w listopadzie 2007 roku Międzynarodowa Komisja postanowiła udostępnić archiwum badaczom i naukowcom. W 2011 roku Międzynarodowa Komisja podpisała dwa nowe porozumienia odnośnie do przyszłości ITS: Konwencję Berlińską oraz Deklarację współpracy z Niemieckim Archiwum Federalnym, jako nowym partnerem instytucjonalnym.

Nowe porozumienia weszły w życie w dniu 1 stycznia 2013 roku i tym samym zastąpiły wcześniejsze porozumienie, sporządzone w Bonn dnia 6 czerwca 1955 roku. IKRK zapowiedział swoje odejście z końcem 2012 roku. Zmiany te, dały początek kompleksowym przekształceniom ITS: reorganizacji strukturalnej, profesjonalizacji archiwum i przejrzystemu opracowywaniu zgłaszanych wniosków, a także rosnącej oferty w dziedzinie badań i edukacji. Centralnym zadaniem ITS jest nadal wyjaśnianie losów ofiar nazistowskich i przekazywanie informacji krewnym poszkodowanych – jednak obecnie coraz częściej na czele działalności ITS stoi edukacja, pamięć i prowadzenie badań naukowych. Od 2013 roku partnerem instytucjonalnym ITS jest Niemieckie Archiwum Federalne (Bundesarchiv). W 2014 roku International Holocaust Remembrance Alliance (IHRA) w Londynie przyjął ITS jako swojego międzynarodowego partnera.

Zasady działania ITS
ITS ma swoją siedzibę w Niemczech, jest jednak międzynarodową instytucją. Pieczę nad nią sprawuje Międzynarodowa Komisja, składająca się z przedstawicieli rządów jedenastu państw (Królestwo Belgii, Republika Francuska, Republika Federalna Niemiec, Republika Grecka, Państwo Izrael, Republika Włoska, Wielkie Księstwo Luksemburga, Królestwo Niderlandów, Rzeczpospolita Polska, Zjednoczone Królestwo Wielkiej Brytanii i Irlandii Północnej oraz Stany Zjednoczone Ameryki), która również udziela wytycznych odnośnie do działań podejmowanych przez ITS oraz kontroluje ich realizację w interesie byłych ofiar nazizmu.

Przewodnictwo w Międzynarodowej Komisji przejmuje rocznie inne państwo członkowskie.

Od stycznia 2016 roku dyrektorem ITS została, pochodząca z Francji Floriane Azoulay, ekspert w zakresie praw człowieka. W 2015 roku Międzynarodowa Komisja powołała ją na to stanowisko, które przejęła z rąk historyczki Rebekki Boehling, pełniącej dotychczas obowiązki dyrektora ITS. Od 2012 roku dyrektor ITS jest powoływany przez Międzynarodową Komisję i działa zgodnie z jej wytycznymi. Dyrektor ITS powoływany jest na okres pięciu lat i może być powołany ponownie tylko raz. Informacje na temat organizacji i pracy ITS oraz coroczne raporty, są dostępne w wersji elektronicznej na stronie internetowej ITS od 2002 roku.

Osiągnięcia i wyróżnienia
Od 16 października 2013 roku oryginalne dokumenty archiwum zostały wpisane na Światową Listę Programu UNESCO "Pamięć Świata".

Fragment przemówienia przedstawicielki UNESCO pani Joie Springer podczas wręczania certyfikatu wpisu na listę programu UNESCO, wygłoszonej w dniu 16 października 2013 roku w Bad Arolsen:

"Archiwum International Tracing Service w Bad Arolsen jest największym zbiorem oryginalnych dokumentów, które mówią o losie pomordowanych i prześladowanych w czasach nazistowskiej dyktatury, a także osób ocalałych. W swoim zasobie obejmuje dokumentację obozów koncentracyjnych i zagłady, gett oraz więzień Gestapo. Ponadto dokumentuje deportację i wykorzystywanie robotników przymusowych oraz losy ocalałych, którzy po wojnie próbowali wyemigrować ze zniszczonej Europy. Przeprowadzone z początkiem tego roku badania wykazały, iż archiwum to ma wyjątkowe znaczenie dla całej ludzkości i tak jak to już wielokrotnie zostało potwierdzone, przyczynia się do pogłębiania wiedzy na temat wpływu wojny na dalsze losy ludzkości. UNESCO ma nadzieję, że dzięki umieszczeniu zasobu archiwum na liście "Pamięć Świata", jego rzeczywista wartość nabierze większego znaczenia."

Przypisy

Bibliografia
 Od 2012 roku w wydawnictwie Wallstein pod tytułem "Freilegungen" (pol. "Ekspozycje") ukazują się Roczniki ITS, które zawierają liczne eseje na temat potencjału badawczego i pracy ITS.
 W serii "Fundstücke" (pol. "Znaleziska") ITS, zwraca uwagę na mniej znane, ale z historycznego punktu widzenia, bardzo istotne dokumenty, znajdujące się w archiwum.
 Suzanne Brown-Fleming, Nazi Persecution and Postwar Repercussions. The International Tracing Service Archive and Holocaust Research, Rowman & Littlefield Publishers 2016
 Jennifer L. Rodgers, "Das Erbe der Menschheit": Der International Tracing Service (ITS) 1942-2008, ITS Jahresbericht 2011
 Bernd Joachim Zimmer, International Tracing Service Arolsen – Von der Vermisstensuche zur Haftbescheinigung. Die Organisationsgeschichte eines "ungewollten Kindes" während der Besatzungszeit, Waldeckischer Geschichtsverein 2011 (pol. – Od poszukiwania osób zaginionych do zaświadczenia o aresztowaniu. Historia organizacji "niechciane dziecko" w czasie okupacji, Towarzystwo Historyczne Regionu Waldeck 2011)
 Elisabeth Schwabauer/Margit Vogt: International Tracing Service (ITS) – Außerschulischer Lernort mit alliierter Gründungsgeschichte, in: Geschichte für Heute. Zeitschrift für historisch-politische Bildung. (pol. Pozaszkolne miejsce edukacji przy wykorzystaniu alianckiej historii tworzenia ITS, w: historia dla teraźniejszości. Czasopismo Stowarzyszenia Niemieckich Nauczycieli Historii, nr 2/2015, s. 61-63).

Linki zewnętrzne
 Lista Światowego Dziedzictwa Kulturowego UNESCO
 Strona internetowa International Tracing Service (ITS)
 Sprawozdania roczne ITS; online pliki PDF od 2002 r.
 Portal online ITS "Digital Collection Online"
 Podstawa prawna ITS; online pliki PDF
 Najczęściej zadawane na stronie internetowej United States Holocaust Memorial Museum pytania dotyczące archiwum ITS

Czerwony Krzyż i Czerwony Półksiężyc
Zagłada Żydów
Praca przymusowa
Archiwa
Obiekty z listy Pamięć Świata

Międzynarodowa Służba Poszukiwań


An Loriculus amabilis in uska species han Aves nga ginhulagway ni Wallace hadton 1862. An Loriculus amabilis in nahilalakip ha genus nga Loriculus, ngan familia nga Psittacidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 L. a. amabilis
 L. a. ruber
 L. a. sclateri

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Loriculus

Loriculus amabilis


Kapljuh je naseljeno mjesto u sastavu općine Bosanski Petrovac, Bosna i Hercegovina.

Geografija
Kapljuh leži u onom dijelu Bravskog polja gdje se pravac polja lomi i prelazi u istočni smjer. Tako je Kapljuh nastavak Smoljane, prostirući se ispod smoljanskih Tavana, dijela Grmeča Taj dio sela se zove Pod Vrhovije. Drugi dio sela je u polju i taj dio se zove Kapljuh. Treći dio je potpuno odvojen, ispod brda Risovača, Bajramovac i Ježevac i zove se Rsovac. Na sredini polja, ispod sela je brežuljak Katina Glavica. Postoji par malih izvora koji daju vodu preko zime.

Na granici prema Bravskom Vagancu, na Miljevića kućerini, nalazi se na 810 m. n/m. jedna jama stupnjevitog tipa. Izgrađena je u krednim krečnjacima. Danas je bez vode.

Historija
U Kapljuhu, na lokacji Mramor pronađen je rimski miljokaz udaljen 6 km od onog u Barama. Jedna gradina se nalazi na Latinskom vrhu, vjerovatno rimska utvrda radi osiguranja ceste. Tu je pronađen rimski materijal.

U selu je rođen Narodni heroj Jugoslavije Pane Đukić Limar.

Stanovništvo

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanični sajt općine Bosanski Petrovac

Kapljuh


An Ophichthus tchangi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Tang ngan Zhang hadton 2002. An Ophichthus tchangi in nahilalakip ha genus nga Ophichthus, ngan familia nga Ophichthidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ophichthus

Ophichthus tchangi


Žapuže (, ) su naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Ajdovščina.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Žapuže su imale 377 stanovnika.

Napomena: U 1948. iskazano pod imenom Zapuže. U 1953. povećano za naselje Kožmani koje je ukinuto, a u 1991. smanjeno za dio naselja pod imenom Kožmani koji je ponovo proglašen za samostalno naselje, za koje sadrži podatke od 1953. do 1991.

Teritorijalna organizacija i pripadnost naselja

Napomena: MNO je skr. za Mjesni narodni odbor.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Goriškoj regiji

Žapuže


An Caiman yacare in uska species han Crocodylia nga ginhulagway ni Daudin hadton 1802. An Caiman yacare in nahilalakip ha genus nga Caiman, ngan familia nga Crocodylidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. y. medemi
 C. y. yacare

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Caiman

Caiman yacare


Leon Victor Lachal (Abbotsford, Melbourne, Austrália, 18 de Maio de 1904 – 12 de Março de 1983, Melbourne, Austrália) foi um oficial da Real Força Aérea Australiana. Chegou ao posto de Comodoro do Ar, e foi condecorado com o grau de Comandante da Ordem do Império Britânico. Combateu na Segunda Guerra Mundial, tendo chefiado várias unidades, entre elas o Esquadrão N.º 10 e a Área de Comando Oriental.

Aviadores da Austrália
Pessoas da Segunda Guerra Mundial (Austrália)

Leon Lachal


Kaliwatan sa insekto ang Psococerastis luzonensis. Una ning gihulagway ni Banks, N. ni adtong 1916. Ang Psococerastis luzonensis sakop sa kahenera nga Psococerastis, ug kabanay nga Psocidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pilipinas

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pilipinas
Psococerastis

Psococerastis luzonensis


Kaliwatan sa ito ang Listrura tetraradiata. Una ning gihulagway ni Landim ug Costa ni adtong 2002. Ang Listrura tetraradiata sakop sa kahenera nga Listrura, ug kabanay nga Trichomycteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Listrura

Listrura tetraradiata


John Blackwood McEwen (født 13. april 1868 i Hawick, Skotland, død 14. juni 1948 i London, England) var en skotsk komponist, rektor, professor, pianist, lærer og forfatter.

McEwen studerede komposition på Det kongelige Musikkonservatorium i London (1898-1924). Her blev han senere rektor, professor og lærer i komposition og klaver, og skolede mange af den kommende generation af engelske komponister som feks William Alwyn og Priaulx Rainier. Han har skrevet fem symfonier, orkesterværker, kammermusik, tre koncerter, suiter, scenemusik, korværker, sange og solostykker for mange instrumenter etc. Han var medstifter af Den Engelske Komponistforening, og han var også leder af Incorporated Society of Musicians. McEwen skrev også to musikalske lærebøger Exercises on Phrasing in Pianoforte Playing og The Principles of Phrasing and Articulation in Music.

Udvalgte værker

 5 Symfonier (1892-1922) (herunder - Symfoni nr. 5 "Solway") - for orkester
 Bratschkoncert (1901) - for bratsch og orkester
 Hills o'Heather (1918) (et tilbageblik) - for cello og orkester
 Prins Charlie (1924, Rev. 1941) (en skotsk rapsodi) - for violin og orkester

Eksterne henvisninger
 om John McEwen på www.musicweb-international.com

Komponister fra Skotland
Professorer
Rektorer
Pianister
Lærere
Forfattere fra Skotland

John Blackwood McEwen


École nationale de la statistique et de l'administration économique (ENSAE) is 'n Franse Grande École wat ingenieurs in die noorde van Frankryk (Palaiseau) gradueer, en wat 'n lid is van die Universiteit Parys-Saclay.

Bekende onderwysers
 Marc Fleurbaey, Franse ekonoom wat spesialiseer in ekonomie van welsyn en normatiewe ekonomie

Verwysings

Eksterne skakels

 ENSAE

Parys
Franse universiteite


Aflandige mangaanknolle is neerslae van metaaloksiede wat op die oseaanvloer aangetref kan word.

Dit is 'n afgemene fenomeen in al die oseane en word ook in die oseane rondom Suid-Afrika gevind, soos in die Kaapkom (WNW van Kaapstad), die Kaapgang (SO Kaapkom, SSW van Kaapstad), die Mosambiekkom (OSO van Gqeberha en suid van die Zambezi-diepseewaaier) en die Mosambiekrif (ONO van Oos-Londen).

In die Kaapkom is tot 18 [kg/m droë gewig vanuit 'n diepte van 5 049 m opgediep. Die samestelling van hierdie knolle kan wissel.

Van hierdie elemente is nikkel, koper en kobalt die waardevolste. Yster en mangaan is mos ook op die land volop. Die waardevolste knolle word in die Sentrale Pasifiese Oseaan gevind. Rondom Suid-Afrika in die Ni+Cu+Co inhoud selde bo 2% en dit word nie as ekonomies haalbaar gesien.

Vorming
Mangaanknolle kan baie oud wees. Die spoed waarmee hulle groei is nie meer as 2 tot 4 milimeter per miljoen jaar. Die meeste het in die Mioseen of Plioseen begin om te groei. Die knol se kern kan 'n stukkie vulkaniese materiaal wees, maar tande van uitgestorwe haaie uit die Mio- of Plioseen word ook gevind.

Verwysings

Geologie

Mangaanknol


An Hymenomima in uska genus han Lepidoptera. An Hymenomima in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

Ilarom nga taxa

 Hymenomima amberia
 Hymenomima anaisaria
 Hymenomima arthura
 Hymenomima camerata
 Hymenomima canidentata
 Hymenomima carneata
 Hymenomima cindica
 Hymenomima cogigaria
 Hymenomima conia
 Hymenomima costilla
 Hymenomima densata
 Hymenomima differens
 Hymenomima dogninana
 Hymenomima exangulata
 Hymenomima extersaria
 Hymenomima frankia
 Hymenomima fumibrunnea
 Hymenomima inceptaria
 Hymenomima infoveata
 Hymenomima luteisella
 Hymenomima macaria
 Hymenomima mediorasa
 Hymenomima memor
 Hymenomima nephalia
 Hymenomima nivacaria
 Hymenomima nortonia
 Hymenomima occidentalis
 Hymenomima occulta
 Hymenomima perfuscimargo
 Hymenomima pristes
 Hymenomima rufata
 Hymenomima russula
 Hymenomima schisticolor
 Hymenomima semialba
 Hymenomima seriata
 Hymenomima sinuosaria
 Hymenomima subnigrata
 Hymenomima subsordida
 Hymenomima tharpa
 Hymenomima tharpoides
 Hymenomima umbelularia

Mga kasarigan

Hymenomima

Hymenomima


Eduard Pentslin (russisk: Эдуард Адольфович Пенцлин) (født den 16. november 1903 i Kharkiv i det Russiske Kejserrige, død den 22. juni 1917 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk filminstruktør og manuskriptforfatter.

Filmografi
 Mystisk ø (Таинственный остров, 1941)

Referencer

Eksterne henvisninger

Filminstruktører fra Sovjetunionen

Eduard Pentslin


Zosteraceae mala porodica cvjetnica  iz  reda     Alismatales, razred Magnoliopsida, divizija Tracheophyta.

Imenovana je po tipskom rodu Zostera, kojem su priključeni i
Heterozostera i Phyllospadix.

Ove cvjetnice koje žive na morskom dnu, a treba ih  razlikovati od roda  Posidonia. U Jadranu su poznate vrste Zostera marina i  Zostera noltii

Prema Katalogu života, Zooostera ima slijedeći širi kladogram:

Reference

Vanjski linkovi

Alismatales
Zosteraceae

Zosteraceae


Ian Reid is an English businessman, formerly a talent manager known for his association with the rock band XTC. He was originally the owner of a Swindon club named The Affair. After becoming XTC's third manager in the mid 1970s, he brokered deals for the group to perform at more popular venues such as the Hammersmith Red Cow, The Nashville Rooms and Islington's Hope And Anchor, which led them to a major label contract with Virgin Records.

He remained XTC's manager until 1982, when it was discovered that he had mishandled their revenue stream. Once it was apparent, a lawsuit was filed by the band, while he counter-sued for "unpaid commission on royalties." For the next decade, the entirety of the group's earnings would be invested in the continued litigation. Despite a gag order that restricts the group from speaking publicly on the alleged improprieties, Andy Partridge's 1984 song "I Bought Myself a Liarbird" was written about Reid. A court settlement was ultimately reached in 1989.

References

External links

XTC
Year of birth missing (living people)
English businesspeople
English music managers
Living people

Ian Reid (manager)


Mary Coyle (born November 5, 1954) is a Canadian politician serving as a senator from Nova Scotia. Coyle was appointed to the Senate on the advice of Prime Minister Justin Trudeau on December 4, 2017, and sits as a member of the Independent Senators Group (ISG).

Early life and education
One of seven children, Coyle was born in Orillia, Ontario. Her family frequently moved around the province as her father was a travelling salesman and her mother a nurse. Coyle took in interest in politics in her youth. She invited Prime Minister Pierre Elliot Trudeau to visit her high school in Ottawa when she was head girl. Upon learning of Trudeau's habit of greeting women with a kiss, she found herself nervous he would kiss her upon his arrival – to her surprise, the prime minister did not kiss her, but she kissed him!

Coyle holds a Bachelor of Arts in Languages and Literature, a Master of Arts in Rural Planning and Development from the University of Guelph, and a diploma in French Language from the Université de Besançon.

Career
After graduating, Coyle and her family moved to Botswana, where she worked in small business development. After returning to Canada, Coyle completed her master's degree, before moving to Indonesia to work as a rural development advisor. Her master's paper on small-scale businesses attracted the attention of Calmeadow, a microfinance firm; Coyle was approached to design a program for Indigenous peoples in Canada, resulting in the establishment of The First People's Fund, which provides microfinance loans to First Nation and Métis communities, and helped create BancoSol in Bolivia, the world's first commercial microfinance bank.

After 10 years with Calmeadow, Coyle moved to Antigonish, Nova Scotia, in 1997 and became the director of the Coady International Institute at St. Francis Xavier University, where she developed First Nation and youth programs and created the Centre for Women's Leadership.

She stepped away from The Coady after 13 years to work in Haiti and Indonesia, but would return to St. Francis Xavier in 2014 as the executive director of the Frank McKenna Centre for Leadership.

Political career
Coyle was appointed to the Senate by Governor General Julie Payette on the advice of Prime Minister Justin Trudeau on December 4, 2017, alongside Mary Jane McCallum of Manitoba.

Personal life
Coyle is married and has a husband and three daughters, Emilie, Lauren and Lindelwa. Her third daughter was born during her time in Botswana.

In 2016, Coyle underwent treatment for stage-three breast cancer.

References

Canadian senators from Nova Scotia
Women members of the Senate of Canada
Independent Canadian senators
Living people
1954 births
21st-century Canadian politicians
21st-century Canadian women politicians
Independent Senators Group

Mary Coyle


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Diatrypa brevis. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 2013. Ang Diatrypa brevis sakop sa kahenera nga Diatrypa, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Peru

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Peru
Diatrypa

Diatrypa brevis


Long Hậu là một xã thuộc huyện Cần Giuộc, tỉnh Long An, Việt Nam.

Địa lý
Xã Long Hậu nằm ở phía đông bắc huyện Cần Giuộc, có vị trí địa lý:
Phía đông và phía bắc giáp Thành phố Hồ Chí Minh
Phía tây giáp thị trấn Cần Giuộc
Phía nam giáp xã Phước Lại.

Xã có diện tích 20,32 km², dân số năm 2022 là 20000 người,mật độ dân số đạt 984 người/km².

Hành chính
Xã được chia thành 5 ấp: 1, 2/5, 2/6, 3, 4.

Chú thích

Tham khảo

Long Hậu, Cần Giuộc


Steinunn Hansdóttir (født 20. marts 1994 i Eskifjörður, Island) er en kvindelig islandsk håndboldspiller, der spiller for Skanderborg Håndbold i den danske Damehåndboldligaen og Islands kvindehåndboldlandshold. Hun har tidligere optrådt for flere danske liga- og divisionsklubber som SønderjyskE Håndbold, Horsens HK, Gudme HK, Vendsyssel Håndbold og Skanderborg Håndbold tre gange. Derudover skiftede hun i 2016 til den islandske ligaklub UMF Selfoss i et halvt år, inden hun vendte tilbage til Danmark.

Hun har desuden også optrådt for det islandske A-landshold, flere gange.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Island
Håndboldspillere fra Vendsyssel Håndbold
Håndboldspillere fra Skanderborg Håndbold
Håndboldspillere fra SønderjyskE Håndbold
Håndboldspillere fra Horsens HK
Håndboldspillere fra Gudme HK

Steinunn Hansdóttir


Theodosia Garrow (, previously Fisher; ca. 1770 – 4 November 1849) was an English contralto singer who performed with her sisters, Harriett, Eliza and Jane Abrams. She was considered, with Margaret Kennedy, the leading female contralto of her time, and abandoned a promising career upon her marriage.

Early life

The daughter of John Braham and Harriet Abrahams, Theodosia Abrams was born into a Jewish family that probably moved to England following an Hanoverian minister to the English court. John Braham with Harriet Abrams and their two daughters, Harriet and Theodosia Abrams, were portrayed in a pencil with watercolour in around 1800s by Richard Cosway. All the family were interested in music and nine siblings were professional musicians. Harriett (ca. 1762–1821), Georgiana (Miss G.), Jane (ca. 1767–1814), Flora and Theodosia were singers, Eliza (born ca. 1777) was a singer and pianist, Charles and William were violinists, and David Abrahams (1775–1837) was a violinist and singer. Other siblings, John, Charlotte (born ca. 1758), who married John Lucas, and Thomas never performed in public.

In 1791 five of the Abrams sisters converted to the Catholic church: Charlotte, Harriett, Jane, Theodosia and Eliza.

Career
Harriett Abrams made her debut on 28 October 1775 at Drury Lane, with a piece written for her by David Garrick and music by Thomas Arne. Her sister Miss G. joined her during the 1778–80 seasons. Harriett Abrams left the stage in 1780 and performed in concert series and festivals in London and the provinces. She appeared as soloist and with one of her sister, probably Georgiana and later Jane, who started her career in 1782.

In 1783 a concert of Ancient Music advertised the singers as Miss Abrams, Miss Abrams Jun. and Miss T. Abrams (probably Theodosia). Theodosia Abrams sang the contralto part in the quintet from Handel's Jephtha. Harriett, as soprano, and Theodosia, as contralto, sang again in 1784 Handel Memorial concerts at Westminster Abbey and the Pantheon. In 1785 Theodosia and Harriett Abrams were listed as main female singers in Charles Burney's An Account of the Musical Performances in Commemoration of Handel. In 1788 Theodosia Abrams was a soloist at the Oxford Music Room and at the Tottenham Street Concert House.

Eliza Abrams started her career as solo pianist in 1788 and from 1790 sang with Harriett and Theodosia.

In 1794 Joseph Doane lists in his Musical directory: Harriett Abrams, singer, Theodosia Abrams, singer, Charles Abrams, cellist, and William Abrams, violinist, all living at 73 Charlotte Street, Rathbone Place.

From 1781 to 1796, Harriett Abrams organised a yearly concert of Ancient Music, first at Tottenham street, then at Hanover Square, and for the last two years at the Opera House, Haymarket. Other than family members, Harriett Abrams employed leading singers and musicians: Joseph Haydn played the piano in 1792, 1794 and 1795. John Baptist Cramer, composer and pianist, was a soloist in 1782, and said that Theodosia Abrams "could pick out a wrong note on any instrument in a full orchestre".

Harriett Abrams was also a composer of glees and ballads like Orphan's Prayer and Crazy Jane, sung by her sister, Theodosia. Theodosia Abrams abandoned a promising career upon her marriage; she was considered, with Margaret Kennedy, the leading female contralto of her time. Harriett Abrams' last song in 1803 was dedicated to Queen Charlotte, "with Her Majesty's most Gracious Permission". The Abrams siblings were friends with brothers and actors John Philip Kemble, Charles Kemble and Sarah Kemble.

After Theodosia's marriage to Joseph Garrow, the family was involved with the St. John's Chapel, Torquay. In the late 1830s Joseph Garrow arranged Sacred Music for four voices, later printed in London with a dedication to John Sheepshanks, Archdeacon of Cornwall and former curate of St John's Chapel, Torquay, who formed the choir. It included music by Beethoven, Mozart, Weber and others, and also eight hymns tunes by Joseph Garrow and tunes or chants by Eliza Abrams, Theodosia Garrow, Theo Garrow (Theodosia and Joseph's daughter) and Harriett Fisher.

Family
On 6 August 1794, at St Maurice, Plympton, Theodosia Abrams married Captain Thomas Fisher (1773 – June 1810) of the Devonshire Militia. He was the son of the rector of Little Torrington, North Devon, from 1773 to 1803. They had two sons, Charles (b. 1806) and Harriett Theodosia, named after Theodosia Abrams' sister. Harriett Theodosia Fisher, baptised at Plympton, Devon on 4 November 1809, died from smallpox in Florence on 12 November 1848, just seven months after she moved there to live with her sister. She is buried with her family at English Cemetery, Florence. Strangely for the time, her maid, Elizabeth Shinner (1811–1852), is buried beside her.

Theodosia Abrams secondly married a much younger man (by at least 19 years), Joseph Garrow, a magistrate in Torquay, on 17 March 1812 at St Margaret, Westminster. Joseph Garrow was born on 29 October 1789 at Fort St George, Madras, the son of Joseph Garrow, a secretary to the Commander-in-Chief for the East India Company, and an Indian woman, Sultana. He was orphaned when he was only three and raised by his father's sister, Eleanora Garrow. His grandfather was Rev. David Garrow, rector of Hadley, Middlesex, a schoolmaster for 50 years. His uncle was William Garrow, the English barrister. Joseph Garrow attended St John's College, Cambridge, and practiced as a lawyer at Lincoln's Inn starting in 1810. They had one daughter, Theodosia Garrow (1816–1865), who married Thomas Adolphus Trollope (1810–1892) in April 1848 in Florence.

Harriett and Eliza Abrams lived with their sister Theodosia at the Braddons, Torquay, while instead Jane Abrams moved from Devon to London, Park Lane.

Theodosia Garrow died on 4 November 1849 in Torquay. Joseph Garrow went back to live in Florence with his daughter Theodosia Trollope, and is buried there with his daughter and stepdaughter.

References

1770 births
1849 deaths
Converts to Roman Catholicism from Judaism
English contraltos
English Jews
Jewish opera singers
Operatic contraltos
18th-century British women opera singers

Theodosia Abrams Fisher


Dukinfield is an electoral ward of Tameside, England. It is represented in Westminster by Andrew Gwynne Labour MP for Denton and Reddish.

Councillors
The ward is represented by three councillors: Jacqueline Lane (Lab), John Taylor (Lab), and Brian Wild (Lab).

 indicates seat up for re-election.

Elections in 2010s

May 2019

May 2018

May 2016

May 2015

May 2014

May 2012

May 2011

May 2010

Elections in 2000s

May 2008

May 2007

May 2006

June 2004

References

Dukinfield
Wards of Tameside

Dukinfield (ward)


Ludwig Georg Winter (Elzach,  – Karlsruhe, ) foi um político do Grão-Ducado de Baden.

Está sepultado no Alter Friedhof Karlsruhe.

Bibliografia

Franz Josef Mone: Lebensbeschreibung des badischen Ministers Ludwig Georg Winter. In: Alemannia, Band 29, 1901, p. 1–22
K. Schenkel: Ludwig Georg Winter. In: Friedrich von Weech (Ed.): Badische Biographien. 2. Theil, Heidelberg 1875, p. 493–510

Ligações externas

Nachlass im Generallandesarchiv Karlsruhe
Nachdruck seiner letzten Rede

Políticos da Alemanha

Ludwig Georg Winter


An Oxychora in uska genus han Lepidoptera. An Oxychora in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Oxychora

Oxychora


Slovenija:

 Gornji Suhor pri Metliki, naselje u općini Metlika, regija Jugoistočna Slovenija
 Gornji Suhor pri Vinici, naselje u općini Črnomelj, regija Jugoistočna Slovenija

Također pogledajte

 Suhor (čvor)

Gornji Suhor


Die Gutshwarivier is 'n sytak van die Nsikazirivier in Mpumalanga-provinsie van Suid-Afrika. Dit vloei ooswaarts verby Gutshwakop in die rigting van die Krugerwildtuin se westegrens.

Ontspring
 Phathwa

Riviere in Mpumalanga

Gutshwarivier


Fantasy Masters' Codex is a 1981 fantasy role-playing game supplement for The Fantasy Trip published by Metagaming Concepts.

Contents
Fantasy Masters' Codex is a supplement which indexes all material published for The Fantasy Trip up through 1980, as well as lists of the talents, spells, magic items, potions and equipment featuring several sorting methods, tables for DX adjustment and saving throws, and also listings of jobs, races and monsters.

Reception
William A. Barton reviewed Fantasy Masters' Codex in The Space Gamer No. 41. Barton commented that "While the index to TFT is quite useful (and should have been released separately at a lower price), what Metagaming seems to have done with The Fantasy Masters' Codex 1981 is too little for too much."

References

Fantasy role-playing game supplements
Role-playing game supplements introduced in 1981

Fantasy Masters' Codex


An Mecistops cataphractus in uska species han Crocodylia nga ginhulagway ni Cuvier hadton 1825. An Mecistops cataphractus in nahilalakip ha genus nga Mecistops, ngan familia nga Crocodylidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Crocodylidae

Mecistops cataphractus


An Labrus viridis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Linnaeus hadton 1758. An Labrus viridis in nahilalakip ha genus nga Labrus, ngan familia nga Labridae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Labrus

Labrus viridis


Nicolas Saint-Ruf (Rouen, 24 de outubro de 1992) é um futebolista profissional francês que atua como defensor. Atualmente joga pelo Orléans, mesmo nascido na França ele joga pela Seleção Guadalupense de Futebol.

Carreira
Natural de Rouen, Nicolas Saint-Ruf estreou no futebol no CMS Oissel antes de ingressar no Racing Club de Lens aos 12 anos. Em 2012, estreou na Ligue 2 pelo clube do norte, depois ingressou no  em 2014. Em janeiro de 2017, foi transferido para o . Após os contratempos do clube, ele foi forçado a deixar Córsega. Ele se inscreveu em julho de 2017 no . No final do contrato no verão de 2019, ingressou no Orléans, clube ao qual já havia sido emprestado durante a temporada 2015-2016.

Carreira internacional
De origem guadalupe, Nicolas Saint-Ruf é convocado pela primeira vez para a seleção guadalupense em março de 2022 em amistosos contra Cabo-Verde e Martinica.

Futebolistas da França
Futebolistas do Sporting Club Bastiais
Futebolistas do Racing Club de Lens
Futebolistas do Montpellier Hérault Sport Club
Futebolistas da Association Sportive Nancy-Lorraine
Futebolistas do Football Bourg-en-Bresse Péronnas 01
Naturais de Ruão

Nicolas Saint-Ruf


Money for Dope è un album di Daniele Luttazzi pubblicato nel 2005.

Descrizione
Il disco è composto da dieci brani scritti da Luttazzi nell'arco di vent'anni e arrangiati dal jazzista e direttore d'orchestra Massimo Nunzi. Il disco narra la storia di un'amica morta per overdose, e alterna momenti sia tragici sia ironici.

Le sonorità di riferimento sono la new wave anni 1970 e il jazz anni 1950. Il disco è cantato in inglese, com'era tradizione nella new wave romagnola degli anni '70.

Il disco ha ricevuto critiche positive da Enrico Rava.

Il video del brano Money for dope è stato realizzato da Giovanni Scarfini.

Tracce

Formazione
 Daniele Luttazzi – voce
 Davide Aru – chitarra elettrica
 Marcello Surace – batteria
 Giampiero Grani – tastiera, pianoforte
 Mario Guarini – basso
 Massimo Cusato – percussioni
 Giovanna Famulari – violoncello
 Giovanni Amato – tromba
 Luca Begonia – trombone
 Max Ionata – sassofono tenore, sassofono soprano
 Mauro Negri – sassofono contralto, clarino

Curiosità
Per l'album Fenomeno (2017) il rapper Fabri Fibra ha composto Money For Dope 2017 su una strumentale che il producer Bassi Maestro ha creato sulla base di un sample proveniente da Money For Dope di Luttazzi.

Note

Collegamenti esterni

Money for Dope


Kaliwatan sa insekto ang Neoperla yaoshana. Una ning gihulagway ni Li, Weihai, H. Wang ug W. Lu ni adtong 2011. Ang Neoperla yaoshana sakop sa kahenera nga Neoperla, ug kabanay nga Perlidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Henan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Henan Sheng
Neoperla

Neoperla yaoshana


Chrysopidia numerosa là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1914.

Chú thích

Tham khảo

Chrysopidia

Chrysopidia numerosa


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xiphidiola aliquantula. Una ning gihulagway ni Karsch ni adtong 1893. Ang Xiphidiola aliquantula sakop sa kahenera nga Xiphidiola, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 X. a. aliquantula
 X. a. nigrospinosa
 X. a. schoutedeni

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Demokratikanhong Republika sa Konggo
Insekto sa Isla de Bioko
Xiphidiola

Xiphidiola aliquantula


Biografia
Dopo una lunga carriera come insegnante, ha potuto dedicare una quantità di tempo sempre maggiore alla produzione culturale, orientata principalmente allo studio delle tradizioni venete.

Nel 1983, è stato tra i fondatori del periodico Quatro Ciacoe (in veneto: "Quattro Chiacchiere").

È del 1987 la pubblicazione del suo primo libro, E règoe del zogo ("Le regole del gioco"), che raccoglie una serie di articoli, comparsi in precedenza sul quotidiano Il Mattino di Padova.

Nel 2009 ha licenziato alle stampe quella che rimane probabilmente la sua opera più ambiziosa, frutto di un lavoro durato più di vent'anni, il Dizionario italiano-veneto, che in sostanza è la traduzione in veneto del Dizionario Zanichelli.

Premi e onorificenze
Nel 1998 è stato nominato Padovano eccellente e nel 1993 ha vinto il premio Ulivo d'Oro di Nanto.

Onorificenze

Opere principali
 1990: Dizionarietto Portellato - Padova, Panda (seconda edizione nel 1993)
 1990: Sette secoli di storia della chiesa detta "dealla Beata Elena" (Quaderni Portellati)
 1992: A ciascuno il suo. Duemila epiteti veneti - Padova, Panda
 1993: Adio bisi! - Montemerlo, Venilia
 1994: Bote da orbi. Catalogo ragionato delle botte venete - Montemerlo, Venilia
 1994: E règoe del zogo, Venilia
 1995: Basta ea salute - Montemerlo, Venilia
 1997: Un borgo chiamato Portello - Padova, Zielo
 1998: Ma quando penso a Padova , Venilia
 2001: El Padovan. Dizionario del padovano cittadino - Padova, Zielo
 2001: Me compare Giacometo, Venilia
 2001: Gramatica veneta problematica - Padova, Scantabauchi
 2004: Parole venete (Quaderni Portellati)
 2009: Dizionario italiano-veneto — A sercar parole - Padova, Editoriale Programma ISBN 9788871231631

Note

Collegamenti esterni

Luigi Nardo


D´Charlotte Helen Geiger-Buchholtz (født 24. november 1877 i Esch-sur-Alzette - død 22. oktober 1953 i Luxembourg by, Luxembourg) var en luxembourgsk komponist og pianist.

Buchholtz lærte musik i en tidlig alder og studerede musik i sin folkeskole, og efterfølgende på en pigekostskole i Longwy, men var primært selvlært. Hun skrev omkring 136 værker, feks. otte orkesterværker, nitten korværker, sange, scenemusik, blæsermusik, harmoniorkestermusik og klaverstykker, hvoraf kun 16 er bevaret, og publiceret i dag. Buchholtz´s nevø havde sørget for at opbevare de 16 værker i sit hjem efter hendes død, så eftertiden kunne for viden om hende, og gavn af dem. Buchholtz er primært kendt for sine klaverstykker og sange, som er indspillet på bl.a. det tyske pladeselskab CPO.

Udvalgte værker

 Barcarolle - for klaver
 Fire menuetter - for klaver
 Ballade - for klaver
 Fire danse - for klaver
 Nocturne- for klaver
 Sonate (i Cis-mol) - for klaver

Eksterne henvisninger
 om Helen Buchholtz

Komponister fra Luxembourg
Pianister fra Luxembourg

Helen Buchholtz


An Niphadoses in uska genus han Lepidoptera. An Niphadoses in nahilalakip ha familia nga Crambidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Niphadoses

Niphadoses


An Graphisurus despectus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Leconte hadton 1850. An Graphisurus despectus in nahilalakip ha genus nga Graphisurus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Graphisurus

Graphisurus despectus


The Secret of Madame Clapain (French: Le secret de Madame Clapain) is a 1943 French crime film directed by André Berthomieu and starring Raymond Rouleau, Line Noro and Michèle Alfa.

The film's sets were designed by the art director Serge Piménoff.

Cast

References

Bibliography
 Rège, Philippe. Encyclopedia of French Film Directors, Volume 1. Scarecrow Press, 2009.

External links

1943 films
French crime films
1943 crime films
1940s French-language films
Films directed by André Berthomieu
French black-and-white films
1940s French films

The Secret of Madame Clapain


Kaliwatan sa alibangbang ang Limnaecia balanochrysa. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1915. Ang Limnaecia balanochrysa sakop sa kahenera nga Limnaecia, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Limnaecia

Limnaecia balanochrysa


An Paraclinus in uska genus han Actinopterygii. An Paraclinus in nahilalakip ha familia nga Labrisomidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Paraclinus

Paraclinus


Dilar pallidus là một loài côn trùng trong họ Dilaridae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Nakahara miêu tả năm 1955.

Chú thích

Tham khảo

Dilar

Dilar pallidus


Fitosociologija je disciplina botanike koja proučava biljne zajednice, na temelju najiscrpnijih florističkih istraživanja. Istovremeno, to je jedna od oblasti proučavanja vegetacije, koja se može zasnivati na drugim aspektima pristupa, kao što su fiziografski, klimatski, ekomorfološki, poljoprivredni, šumarstveni, itd.

Ovaj naziv te nauke se odavno ustalio na zapadnoevropskim jezičkim područjuma, dok je u jugoistoistočnoj Evropi poznatija pod nazivom "fitocenologija".

Ova biološka nauka je sintetička studija spontanog definiranja biljnih zajednica i njihovog klasificiranja prema  florističkim i statističkim kriterijima. Uvažava one koji karakteriziraju njihovu strukturu i organizaciju, porijeklo i razvoj, determinaciju i evoluciju, kao i njihovih staništa

Da bi se opisali prostorni i vremenski odnosi između biljaka, fitosociologija je zainteresirana za ekološko i botaničko funkcioniranje vegetacije na različitim nivoima, od najnižeg do bioma, tj. međusobnog odnosa biljaka i njihovih veza sa okolinom (klima, tlo i dr.) i njihove geografske distribucije. Metode i koncepti su primjenljivi na sve oblike organizama.
 Ustvari, ona sadrži i ekološke i geografske discipline.
Za fitofiziologiju, zajednice  populacija različitih vrsta koje naseljavaju isto prirodno stanište ili biotop predstavljaju lokalnu zajednicu i fitocenozu određenog lokaliteta ili područja. Fitosociologija teži da opiše kompozicije flora,  njenu "arhitekturu", ali i dinamična ekološka istraživanja.

Reference

Također pogledajte
Biocenoza
Životna zajednica
Biološka raznolikost

Grane botanike
Biogeografija
Staništa

Fitosociologija


An Icelinus tenuis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Gilbert hadton 1890. An Icelinus tenuis in nahilalakip ha genus nga Icelinus, ngan familia nga Cottidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Icelinus

Icelinus tenuis


An Acanthoclinus fuscus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Leonard Jenyns hadton 1841. An Acanthoclinus fuscus in nahilalakip ha genus nga Acanthoclinus, ngan familia nga Plesiopidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acanthoclinus

Acanthoclinus fuscus


Kaliwatan sa isda ang Hymenocephalus nesaeae. Una ning gihulagway ni Merrett ug Iwamoto ni adtong 2000. Ang Hymenocephalus nesaeae sakop sa kahenera nga Hymenocephalus, ug kabanay nga Macrouridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Hymenocephalus
Isdangtunay sa Wanatu

Hymenocephalus nesaeae


{{DISPLAYTITLE:C2-Symmetric ligands}}
In homogeneous catalysis, C2-symmetric ligands refer to ligands that lack mirror symmetry but have C2 symmetry (two-fold rotational symmetry). Such ligands are usually bidentate and are valuable in catalysis. The C2 symmetry of ligands limits the number of possible reaction pathways and thereby increases enantioselectivity, relative to asymmetrical analogues. C2-symmetric ligands are a subset of chiral ligands. Chiral ligands, including C2-symmetric ligands, combine with metals or other groups to form chiral catalysts. These catalysts engage in enantioselective chemical synthesis, in which chirality in the catalyst yields chirality in the reaction product.

Examples
An early C2-symmetric ligand, diphosphine catalytic ligand DIPAMP, was developed in 1968 by William S. Knowles and coworkers of Monsanto Company, who shared the 2001 Nobel Prize in Chemistry. This ligand was used in the industrial production of -DOPA.

Some classes of C2-symmetric ligands are called privileged ligands, which are ligands that are broadly applicable to multiple catalytic processes, not only a single reaction type.

Mechanistic concepts
While the presence of any symmetry element within a ligand intended for asymmetric induction might appear counterintuitive, asymmetric induction only requires that the ligand be chiral (i.e. have no improper rotation axis). Asymmetry (i.e. absence of any symmetry elements) is not required. C2 symmetry improves the enantioselectivity of the complex by reducing the number of unique geometries in the transition states. Steric and kinetic factors then usually favor the formation of a single product.

Chiral fence

Chiral ligands work by asymmetric induction somewhere along the reaction coordinate. The image to the right illustrates how a chiral ligand may induce an enantioselective reaction. The ligand (in green) has C2 symmetry with its nitrogen, oxygen or phosphorus atoms hugging a central metal atom (in red). In this particular ligand the right side is sticking out and its left side points away. The substrate in this reduction is acetophenone and the reagent (in blue) a hydride ion. In absence of the metal and the ligand the Re face approach of the hydride ion gives the (S)-enantiomer and the Si face approach the (R)-enantiomer in equal amounts (a racemic mixture like expected). The ligand and metal presence changes all that. The carbonyl group will coordinate with the metal and due to the steric bulk of the phenyl group it will only be able to do so with its Si face exposed to the hydride ion with in the ideal situation exclusive formation of the (R) enantiomer. The re face will simply hit the chiral fence. Note that when the ligand is replaced by its mirror image the other enantiomer will form and that a racemic mixture of ligand will once again yield a racemic product. Also note that if the steric bulk of both carbonyl substituents is very similar the strategy will fail.

Other C2-symmetric complexes
Many C2-symmetric complexes are known.  Some arise not from C2-symmetric ligands, but from the orientation or disposition of high symmetry ligands within the coordination sphere of the metal.  Notably, EDTA and triethylenetetraamine form complexes that are C2-symmetric by virtue of the way the ligands wrap around the metal centers.  Two isomers are possible for (indenyl)2MX2, Cs- and C2-symmetric.  The C2-symmetric complexes are optically stable.

Asymmetric ligands
Ligands containing atomic chirality centers such asymmetric carbon, which usually do not have C2-symmetry, remain important in catalysis.  Examples include cinchona alkaloids and certain phosphoramidites. P-chiral monophosphines have also been investigated.

See also
 Chiral anion catalysis

Further reading

References

Coordination chemistry
Stereochemistry
Organometallic chemistry
Ligands

C2-Symmetric ligands


Cleomaceae (nom. cons.) je  porodica cvjetnica  iz  reda Brassicales, razreda Magnoliopsida, divizija Tracheophyta.

Imenovana je po tipskom rodu Cleome sa čije su 73 vrste rasprostranjene širom svijeta. Ima oko 250 priznatih vrsta u 25 rodova.

Filogenija
Prema Katalogu života dobijen je slijedeći širi kladogram:

Rodovi
Označen je broj priznatih vrsta

Andinocleome • 3
Areocleome • 1
Arivela • 13
Cleome • 73
Cleomella • 23
Cleoserrata • 5
Coalisina • 6
Corynandra • 6
Dactylaena • 5
Dipterygium • 1
Gilgella • 1
Gynandropsis • 1
Hemiscola • 2
Kersia • 8
Melidiscus • 1
Mitostylis • 2
Physostemon • 9
Podandrogyne • 28
Polanisia • 5
Puccionia • 1
Rorida • 12
Sieruela • 36
Stylidocleome • 1
Tarenaya • 10
Thulinella • 1

Reference

Vanjski linkovi

Brassicales

Cleomaceae


An Rheocles pellegrini in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Nichols ngan Francesca LaMonte hadton 1931. An Rheocles pellegrini in nahilalakip ha genus nga Rheocles, ngan familia nga Bedotiidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Rheocles

Rheocles pellegrini


Arnaud Séka (Abomey, 30 de outubro de 1985) é um futebolista beninense que atua como meia.

Carreira
Arnaud Séka representou o elenco da Seleção Beninense de Futebol no Campeonato Africano das Nações de 2010.

Jogadores da Seleção Beninense de Futebol
Jogadores da Copa das Nações Africanas de 2010

Arnaud Séka


An Dyemus undulatolineatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1938. An Dyemus undulatolineatus in nahilalakip ha genus nga Dyemus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dyemus

Dyemus undulatolineatus


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Desutterella manauara. Una ning gihulagway ni Souza-dias, P.G.B., L.D. Campos ug De Mello ni adtong 2017. Ang Desutterella manauara sakop sa kahenera nga Desutterella, ug kabanay nga Phalangopsidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amazonas
 Brasil

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Amazonas
Insekto sa Brasil
Desutterella

Desutterella manauara


Kaliwatan sa alibangbang ang Antispila purplella. Una ning gihulagway ni Hiroshi Kuroko ni adtong 1961. Ang Antispila purplella sakop sa kahenera nga Antispila, ug kabanay nga Heliozelidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Antispila

Antispila purplella


Miagrammopes auriventer là một loài nhện trong họ Uloboridae.

Loài này thuộc chi Miagrammopes. Miagrammopes auriventer được Ehrenfried Schenkel-Haas miêu tả năm 1953.

Chú thích

Tham khảo

Miagrammopes

Miagrammopes auriventer


Palmarès
1998
5ª prova Coppa del mondo, Downhill (Snoqualmie Pass)

1999
1ª prova Coppa del mondo, Downhill (Les Gets)
6ª prova Coppa del mondo, Downhill (Mont-Sainte-Anne)

2000
Campionati europei, Downhill
5ª prova Coppa del mondo, Downhill (Vail)

2001
1ª prova Coppa del mondo, Downhill (Maribor)
2ª prova Coppa del mondo, Downhill (Vars)

2002
3ª prova Coppa del mondo, Downhill (Mont-Sainte-Anne)
4ª prova Coppa del mondo, Downhill (Telluride)
5ª prova Coppa del mondo, Downhill (Les Gets)
Classifica finale Coppa del mondo, Downhill

2003
3ª prova Coppa del mondo, Downhill (Mont-Sainte-Anne)

2004
Campionati europei, Downhill
2ª prova Coppa del mondo, Downhill (Les Deux Alpes)
4ª prova Coppa del mondo, Downhill (Mont-Sainte-Anne)
Classifica finale Coppa del mondo, Downhill

2005
1ª prova Coppa del mondo, Downhill (Vigo)
8ª prova Coppa del mondo, Downhill (Fort William)

2006
3ª prova Coppa del mondo, Downhill (Willingen)
Classifica finale Coppa del mondo, Downhill
Lisboa Downtown

2007
Lisboa Downtown

2008
Lisboa Downtown
Campionati britannici, Downhill

2009
Campionati del mondo, Downhill
2ª prova Coppa del mondo, Downhill (La Bresse)
3ª prova Coppa del mondo, Downhill (Vallnord)
Lisboa Downtown

Piazzamenti

Competizioni mondiali

Coppa del mondo
1997 - Downhill: 8º
1998 - Downhill: 4º
1999 - Downhill: 2º
2000 - Downhill: 2º
2000 - Dual slalom: 7º
2001 - Downhill: 9º
2002 - Downhill: vincitore
2002 - Four-cross: 8º
2002 - Downhill: 9º
2002 - Four-cross: 9º
2004 - Downhill: vincitore
2005 - Downhill: 12º
2006 - Downhill: vincitore
2007 - Downhill: 3º
2008 - Downhill: 4º
2009 - Downhill: 3º
2010 - Downhill: 7º

Campionati del mondo
Château-d'Œx 1997 - Downhill: 2º
Sierra Nevada 2000 - Downhill: 2º
Sierra Nevada 2000 - Dual slalom: 6º
Vail 2001 - Downhill: 2º
Kaprun 2002 - Downhill: 2º
Lugano 2003 - Downhill: 4º
Les Gets 2004 - Downhill: 11º
Livigno 2005 - Downhill: 4º
Rotorua 2006 - Downhill: 4º
Fort William 2007 - Downhill: 67º
Val di Sole 2008 - Downhill: 2º
Canberra 2009 - Downhill: vincitore
Mont-Sainte-Anne 2010 - Downhill: 2º

Altri progetti

Collegamenti esterni

Steve Peat


The Supreme Court of Samoa () is the superior court dealing with the administration of justice in Samoa.

It was established by Part VI of the Constitution of Samoa. It consists of the Chief Justice of Samoa and other judges as appointed by the Head of State on the advice of the Prime Minister of Samoa. Judges serve until they reach the age of 68 years, and can only be removed from office on the address of the Legislative Assembly on grounds of misbehaviour or infirmity; this requires a two-thirds majority of all MPs. Acting Judges may be appointed for a fixed term.

The court has jurisdiction over the interpretation of the constitution, enforcement of fundamental rights, and membership of the Legislative Assembly of Samoa. It also has "such original, appellate and revisional jurisdiction as may be provided by Act". At present this is criminal jurisdiction where there is a statutory maximum sentence of more than seven years and a civil jurisdiction where the amount claimed is more than $20,000. It can hear both civil and criminal appeals from the District Court of Samoa. In 2020 the jurisdiction of the court was amended by the Land and Titles Bill to exclude review of any decision falling within the jurisdiction of the Land and Titles Court of Samoa.

Decisions of the Supreme Court can, with leave of the court, be appealed to the Court of Appeal of Samoa. The Court of Appeal consists of the Chief Justice and the other judges of the Supreme Court, but a judge cannot sit on an appeal from their own decision.

Judges

The court is made up of the following judges:
 Chief Justice Satiu Simativa Perese
 Justice Vui Clarence Nelson
 Justice Mata Tuatagaloa
 Justice Tafaoimalo Leilani Tuala-Warren
 Justice Fepuleai Ameperosa Roma
 Justice Leiataualesa Daryl Clarke

In addition, former Justice Lesatele Rapi Vaai was reappointed for a period of 12 months in November 2020.

On 4 August 2021 five former New Zealand judges were appointed as acting judges for a term of two years:
 Justice Robert Fisher
 Justice Peter Blanchard
 Justice Rhys Harrison
 Justice Rodney Hansen
 Justice Raynor Asher

References

Law of Samoa
Samoa

Supreme Court of Samoa


Helen Moewaka Barnes  is a New Zealand academic. She is Māori, of Te Kapotai (Ngāpuhi) and Ngapuhi-nui-tonu descent, and is currently a full professor at Massey University. In 2021 she was elected as a Fellow of the Royal Society Te Apārangi.

Academic career

After a 2008 PhD thesis titled Arguing for the spirit in the language of the mind: a Māori practitioner's view of research and science, Moewaka Barnes joined Massey University staff, becoming a full professor in 2013.

In 2010, 2011, 2012 and 2013, she received four separate grants from the Health Research Council, and a 2012 Marsden Fund award (funding for 2013–17).

Moewaka Barnes is part of the New Zealand Arrestee Drug Use Monitoring project, which surveys arrestees in the criminal justice system to compile statistics on drug use.

Moewaka Barnes' work looks at health from a kaupapa Māori perspective.

Awards
In March 2021, Helen Moewaka Barnes was elected as a Fellow of the Royal Society Te Apārangi, recognising her "significant international impact in the field of Indigenous peoples' health and wellbeing".

Selected works

 Helen Moewaka Barnes (2000). "Collaboration in community action: a successful partnership between indigenous communities and researchers." Health Promotion International. 15 (1): 17–25.
 Tim McCreanor; Alison Greenaway; Helen Moewaka Barnes; Suaree Borell; Amanda Gregory (2005). "Youth identity formation and contemporary alcohol marketing." Critical Public Health. 15 (3): 251–262.

References

External links
 ResearchGate - Helen Moewaka Barnes's research
 Massey University - staff profile for Helen Moewaka Barnes
 SHORE & Whariki Research Centre - profile page for Helen Moewaka Barnes
 Ngā Pae o te Māramatanga - profile page for Helen Moewaka Barnes

Living people
Year of birth missing (living people)
New Zealand women academics
New Zealand Māori academics
Academic staff of Massey University
Massey University alumni
New Zealand Māori women academics
New Zealand women writers
Fellows of the Royal Society of New Zealand

Helen Moewaka Barnes


Kaliwatan sa uhipan ang Trachypauropus britannicus. Una ning gihulagway ni Ulf Scheller ni adtong 1990. Ang Trachypauropus britannicus sakop sa kahenera nga Trachypauropus, ug kabanay nga Eurypauropodidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Inglatera

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Daghagtiil
Daghagtiil sa Inglatera
Trachypauropus

Trachypauropus britannicus


Kaliwatan sa insekto ang Liothrips tabascensis. Una ning gihulagway ni Johansen ni adtong 1976. Ang Liothrips tabascensis sakop sa kahenera nga Liothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Mehiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Mehiko
Liothrips

Liothrips tabascensis


Youngs Crossing is a hamlet located in the Town of Columbia in Herkimer County, New York, United States.

References

Hamlets in Herkimer County, New York
Hamlets in New York (state)

Youngs Crossing, New York


Leśna là một thị trấn thuộc huyện Lubański, tỉnh Dolnośląskie ở miền tây nam Ba Lan. Thị trấn có diện tích 8 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 4562 người và mật độ 533 người/km².

Tham khảo

Thành phố và thị trấn ở Dolnośląskie
Thành phố ở Silesia

Leśna


Archibald Everett Spriggs (December 2, 1866 – July 18, 1921) was an American politician and businessman. Affiliated with the People's Party, he served as the lieutenant governor of Montana from 1897 to 1901. After his political career, he embarked on a business career, mostly in the mining industry in Montana.

Early life
Spriggs's father, Jabez (1838–1926), came to Wisconsin as a boy from Northamptonshire in England and became a farmer in Kansasville, in the Town of Dover, Racine County, Wisconsin. He and his wife Isabella had two children, Archibald and Harvey (1868–1959), who stayed on the family farm. Archibald Spriggs arrived in Montana in 1888 and taught school in the mining camp of Confederate Gulch for several years. He later became a store clerk in Townsend and then a store manager in nearby Winston.

Political career
He served in the Montana House of Representatives from 1895 to 1896, representing Meagher County. A resident of Townsend, Spriggs lobbied for Broadwater County to be created from parts of Meagher and Jefferson counties, with Townsend as the county seat; this was done during Spriggs's term as lieutenant governor (1897–1901).

In May, 1900 William A. Clark was on the verge of being expelled from the U. S. Senate because of evidence that he had bribed the Montana legislature to appoint him. Spriggs, a friend of Clark, participated in an elaborate scheme to attempt to return Clark to the Senate. Governor Robert Burns Smith, an opponent of Clark, was lured out of the state to view a mining concession in California, and Spriggs made an unexpected return from a Populist convention, summoned by a telegram reading, "Weather fine, cattle doing well." Clark submitted a letter of resignation, leaving the senate seat empty, and Spriggs promptly reappointed him. However, the governor submitted a competing appointment of Martin Maginnis on his return, and the Senate refused to seat either man.

Business career
After his term as lieutenant governor, Spriggs became a business manager for Montana businessman Henry Frank. He made several trips to France to negotiate a sale of some of Frank's mining interests. After Frank's death in 1908, Spriggs worked with New York politician and businessman William Sulzer, serving as president of his Alaska Industrial Company, which operated the "Jumbo" copper mine in Alaska. Spriggs and Sulzer used the connections he had acquired with French capitalists to try to obtain and exploit mining rights in Guatemala. Their Guatemala Mining and Development Company, backed by French capital, obtained broad rights from Guatemalan president Manuel Estrada Cabrera in 1911, but the project was halted by the advent of World War I.

Spriggs was also involved in Montana mines. He was a director for many years of the Boston & Alta Copper Company, which operated the Alta copper mine in Corbin. In 1920 he was the president of the Jib Mining Company, which reopened and worked gold mines near Basin, and also of the Montana Radersburg Mining Co., which owned additional claims in Broadwater County.

From 1915 until his death Spriggs served as the first chairman of the Industrial Accident Board established by the Montana Workmen's Compensation Act of 1915.

Personal life
Spriggs married Josephine Marie Leighton in 1911. He is buried in Forestvale Cemetery in Helena.

References

1866 births
1921 deaths
People from Dover, Racine County, Wisconsin
People from Townsend, Montana
Members of the Montana House of Representatives
19th-century American politicians
Lieutenant Governors of Montana
Montana Populists
American mining businesspeople
Mining in Guatemala

Archibald E. Spriggs


Kaliwatan sa karpa ang Neobola bottegoi. Una ning gihulagway ni Decio Vinciguerra ni adtong 1895. Ang Neobola bottegoi sakop sa kahenera nga Neobola, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kapos sa datos. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Aprika
Neobola

Neobola bottegoi


Nafiseh Kohnavard () is a multilingual correspondent who is focused on Middle East issues for BBC World Service/ BBC Persian.

She has covered the fight against Islamic State in Iraq and Syria, the siege of Sinjar, Iraq, where the terrorist group massacred thousands of people from the Yazidi, religious minority, and the battle between Islamic State and the Kurdish Peshmerga for Kobane in Syria. Kohnavard has been based in Turkey, Lebanon, Iraq, as well as the UK and spent most of her time for some years on the front lines against Islamic State militants with the Kurdish Peshmarga, Iraqi, and US army forces.

Kohnavard was born in Urmia, Iran. She started her career in Tehran and was sacked by hardline President Mahmoud Ahmadinejad from the Persian daily Hamshahri after she asked outgoing president Khatami a few questions in her interview about the "parallel Intelligence services" and Kayhan published articles accusing her of being a spy.
Kohnavard's work has included human interest stories of people affected by conflicts. Kohnavard told the story of Yazidi women who had children fathered by their ISIS captors in a documentary for BBC Persian and World Service's OUR WORLD program called "Yazidis Secret Children", produced and directed by Katie Arnold. In 2020 the film won the One World Media Award's best TV documentary. The documentary is about Yazidi women who had been taken by IS, forced into sexual slavery, and gave birth to children born of rape but for returning to their community, they faced a heartbreaking choice: Leaving IS-fathered children behind and going back home or keeping their children and leave Yazidi community

References

Living people
BBC people
Year of birth missing (living people)

Nafiseh Kohnavard


Marki – część wsi Muchy w Polsce położona w województwie wielkopolskim, w powiecie ostrzeszowskim, w gminie Czajków.

W latach 1975–1998 Marki administracyjnie należały do województwa kaliskiego.

Przypisy

Muchy (województwo wielkopolskie)

Marki (Muchy)


The 2018 Polish Basketball Cup () was the 54th edition of Poland's national cup competition for men basketball teams. It was managed by the Polish Basketball League (PLK) and was held in Warsaw, in the Arena Ursynów in February 2018. Polski Cukier Toruń won its first-ever Cup title in club history.

Qualified teams
The eight first qualified after the first half of the 2017–18 PLK season qualified to the tournament. The highest placed four teams would play the lowest seeded teams in the quarter-finals. Legia Warsaw qualified as host of the tournament, and gained automatic qualification.

Draw
Matches were drawn on 11 January 2018.

Bracket

Final

See also
2017–18 PLK season

References

Polish Basketball Cup
Cup

2018 Polish Basketball Cup


{{Info/Artista marcial
| nome             = Nicco Montaño
| imagem           = Nicco Montano.jpg
| img-tam          =
| img-des          =
| outros nomes     =
| nome_completo    =
| nascimento_data  =
| nascimento_local = Lukachukai, Arizona, Estados Unidos
| nacionalidade    =
| altura           = 1,65 m
| peso             = 57 kg
| classe de peso   = Peso-mosca (atualmente)Peso-galo
| posição          = Southpaw
| luta por         = Las Vegas, Nevada
| equipe           = Syndicate MMA
| graduação        =  Faixa roxa em jiu-jítsu brasileiro sob Chris Jones
| anos ativo       = 2013–presente
| ammtotal         = 7
| ammvitórias      = 4
| ammvitóriasko    = 2
| ammfinvitórias   =
| ammdecvitórias   = 2
| ammderrotas      = 3
| ammderrotasko    =
| ammfinderrotas   =
| ammdecderrotas   = 3
| amempates        =
| amsemresultado   =
| website          =
| sherdog          = 138319
| atualizado       = 19 de maio de 2021
}}
Nicco Montaño (Lukachukai, ) é uma lutadora de artes marciais mistas estadunidense descendente de índios Navajos, que atualmente compete na categoria peso-mosca-feminino do Ultimate Fighting Championship.

Background
Montaño começou a treinar boxe ainda jovem. Depois, partiu para o jiu-jitsu, e fez a transição para o MMA em 2013.

Carreira no MMA
Depois da carreira amadora, na qual produziu um cartel de 5-0, Montaño fez sua estreia profissional no MMA em novembro de 2015. Composta principalmente pelo King of the Cage, onde ganhou o Cinturão Peso-Mosca-Feminino do KOTC, Montaño compilou um cartel de 3-2, antes de se juntar ao elenco do The Ultimate Fighter 26, em meados de 2017.

The Ultimate Fighter
Em agosto de 2017, foi anunciado que Montaño fora uma das lutadoras selecionadas para participar do The Ultimate Fighter: A New World Champion''.

Em sua primeira luta no reality show, Montaño enfrentou a veterana do UFC, Lauren Murphy. Ela ganhou a luta por decisão unânime após dois rounds.

Nas quartas de final, Montaño enfrentou Montana Stewart. Ela ganhou a luta por decisão unânime após dois rounds.

Nas semifinais, Montaño enfrentou a ex-Campeã Peso Mosca do Invicta FC, Barb Honchak. Ela ganhou a luta por decisão unânime após três rounds.

Ultimate Fighting Championship
Montaño lutou pelo Cinturão Peso-Mosca-Feminino Inaugural do UFC, no The Ultimate Fighter 26 Finale, em 1 de dezembro de 2017.. E se sagrou campeã após derrotar  Roxanne Modafferi por decisão unanime

Cartel no MMA

|Derrota
|align=center|4-3
| Julianna Peña
|Decisão (unânime)
|UFC Fight Night: de Randamie vs. Ladd
|13/07/2019
|align=center|3
|align=center|5:00
| Sacramento, Califórnia
|
|-
|Vitória
|align=center|4-2
| Roxanne Modafferi
|Decisão (unânime)
|The Ultimate Fighter: A New World Champion Finale
|01/12/2017
|align=center|5
|align=center|5:00
| Las Vegas, Nevada
|
|-
|Derrota
|align=center | 3-2
| Julia Avila
|Decisão (unânime)
|HD MMA 7: Avila vs. Montaño
|07/01/2017
|align=center | 5
|align=center | 5:00
| Oklahoma City, Oklahoma
|
|-
| Vitória
| align=center | 3-1
|  Jamie Milanowski
| Nocaute Técnico (socos)
| KOTC: Social Disorder
| 08/10/2016
| align=center | 4
| align=center | 4:34
|  Sloan, Iowa
|
|-
|Vitória
|align=center|2-1
| Shana Dobson
|Decisão (unânime)
|KOTC: Will Power
|13/08/2016
|align=center|3
|align=center|5:00
| Albuquerque, New Mexico
|
|-
|Derrota
|align=center | 1-1
| Pam Sorenson
|Decisão (dividida)
|KOTC: Frozen War
|20/02/2016
|align=center | 3
|align=center | 5:00
| Walker, Minnesota
|
|-
|Vitória
|align=center | 1-0
| Stacey Sigala
|Nocaute Técnico (socos)
|KOTC: Evolution
|20/11/2015
|align=center| 1
|align=center| 4:15
| Albuquerque, New Mexico
|
|-

Cartel no TUF 26

|-
| Vitória
| align=center | 3-0
|  Barb Honchak
| Decisão (unânime)
| The Ultimate Fighter: A New World Champion
| 22/11/2017 (exibição)
| align=Center | 3
| align=center  | 5:00
|  Las Vegas, Nevada
|
|-
|-
| Vitória
| align=center | 2-0
|  Montana Stewart
| Decisão (unânime)
| The Ultimate Fighter: A New World Champion
| 15/11/2017 (exibição)
| align=Center | 2
| align=center  | 5:00
|  Las Vegas, Nevada
|
|-
| Vitória
| align=center | 1-0
|  Lauren Murphy
| Decisão (unânime)
| The Ultimate Fighter: A New World Champion
| 20/09/2017 (exibição)
| align=center | 2
| align=center | 5:00
|  Las Vegas, Nevada
|

Ligações externas
 Nicco Montaño no Awakening

Lutadoras de MMA dos Estados Unidos
Naturais do Arizona
Lutadores de jiu-jitsu dos Estados Unidos

Nicco Montaño


LOratorio di San Francesco è un luogo di culto cattolico di Bibbiena, situato nel centro storico, in via Berni.

Storia
Nel 1580 la locale Compagnia delle Sacre Stimmate decise di acquisire una casa di proprietà dei camaldolesi al fine di costruire un proprio oratorio da dedicarsi a san Francesco d'Assisi. La realizzazione dell'edificio, tuttavia, si prolungò per quasi due secoli, tanto che ancora nel 1650 la chiesa non era utilizzabile. La vera e propria costruzione dell'oratorio non ebbe inizio che nel 1736, mentre quasi subito si procedette alla contestuale realizzazione dell'apparato decorativo. Il soffitto e la cantoria, acquistata poco prima insieme all'organo, risultano completati già nel 1742. Nel 1755 si decide di rinnovare ed arricchire il precedente, più semplice, altare e di ornare l'oratorio con stucchi, commissionati al luganese Francesco Rusca, coadiuvato dai suoi familiari. Nel 1756 risultano completati gli stucchi dell'altare, mentre gli altri saranno completati nel 1770, mentre la loro doratura viene iniziata nel 1772 ad opera di un "Frate Bernardino da Siena". Nello stesso 1756 viene anche montata un'impalcatura per effettuare l'affresco della cupola, ma del suo autore Giuseppe Parenti, e degli altri affreschi si ha successivamente notizia solo nel 1770 quando in una visita pastorale si dice che il pittore sta affrescando il coro. L'esecuzione degli affreschi si protrasse almeno fino al 1773 quando il pittore riceve dei pagamenti per essi. L'oratorio dovrebbe essere stato completato nel 1782, anno della sua consacrazione, solo tre anni prima delle soppressioni leopoldine delle compagnie religiose che però, fortunatamente, non portarono alla sconsacrazione dell'oratorio, che fu affidato alla propositura.

Successivamente l'oratorio fu completato all'esterno solo nel 1829, quando venne completata la facciata in stile neoclassico su progetto di Niccolò Matas.

Descrizione
La facciata rigorosamente neoclassica mostra una fronte templare inscritta in un rettangolo, scandita da quattro semicolonne su alto basamento che reggono un architrave contenente un'iscrizione con la dedica al santo di Assisi e la data 1829 in numeri romani. Tra le due colonne centrali il portale e, ai lati di esse, sono nicchie rettangolari e al di sopra finestre termali.
L'interno è un raro esempio, non solo in Casentino, di stile rococò, realizzato secondo un gusto moderno, aggiornato e scenografico, che ha fatto pensare ad un consiglio o un suggerimento di Antonio Galli da Bibbiena per la città d'origine della sua famiglia, che proprio in quegli anni, era attivo nella trasformazione del teatro della Pergola di Firenze. I documenti che si sono ritrovati sulle vicende dell'oratorio non danno però credito a questa ipotesi, non trovandosi in essi alcuna menzione del Galli.

L'unica aula, coperta da un soffitto forse risalente al Seicento ma di aspetto ancora cinquecentesco, termina in una serliana di effetto teatrale, che fa pensare ad un boccascena, la quale introduce al piccolo coro, è ornato dalla decorazione in stucco dorato eseguita da Francesco Rusca tra 1755 e 1770, che consiste in motivi perlopiù fitomorfi ma comprende anche riquadri con angioletti. La doratura è realizzata seguendo sia la tecnica a missione, con un effetto satinato, sia quella guazzo, per effetti più brillanti, e talvolta le due tecniche sono mescolate per ottenere l'impressione di superfici diverse. Gli stucchi rappresentano anche il raccordo tra l'architettura e la sua decorazione dipinta: le pareti laterali della navata sono divise da modanature orizzontali in uno zoccolo sormontato da una fascia più alta e sono anche spartite verticalmente in tre settori da lesene. All'interno della fascia centrale più ampia di ogni parete sono due riquadri con cornici dorate mistilinee in stucco. All'interno di essi sono affreschi eseguiti con tutta probabilità contestualmente agli stucchi o progettati insieme ad essi, tra 1770 e 1773 circa da Giuseppe Parenti, allievo di Sebastiano Conca a Roma, e di Vincenzo Meucci a Firenze, autore anche di quelli nel coro e nella cupola. Essi raffigurano Storie dell'Antico Testamento alla parete laterale destra con Il Re Melchisedec offre pane e vino ad Abramo e Il Sacrificio di Isacco, e Storie del Nuovo Testamento in quella sinistra con L'incontro di Cristo con il centurione e la Cena di Emmaus. Entrambe le coppie di affreschi sono precedute da due figure a grisaille entrambe impreziosite da un dettaglio in rilievo realizzato in stucco: nel Mosè a destra le Tavole della Legge, nel San Giovanni Evangelista a sinistra l'aquila. Nella parete di fondo del coro è dipinto un affresco con San Francesco e San Girolamo in adorazione della Madonna in gloria. Nella cupola sopra di esso è la Gloria di San Francesco tra le tre virtù teologali e la Fortezza (che stranamente, invece, è una virtù cardinale).

Organo a canne
Sulla cantoria in controfacciata si trova un organo a canne settecentesco di scuola toscana, restaurato dalla ditta Fratelli Marin nel 2011. Lo strumento a trasmissione integralmente meccanica è racchiuso all'interno di una cassa lignea riccamente decorata, con mostra composta da canne di principale disposte in tre cuspidi. La consolle è a finestra e dispone di un'unica tastiera di 45 note con prima ottava scavezza e pedaliera a leggio scavezza di 8 note e pedale aggiuntivo per il Rollante, priva di registri propri e costantemente unita al manuale; i registri sono azionati da manette a scorrimento verticale poste alla destra della tastiera.

Note

Bibliografia

 Bibbiena, un museo dentro le mura, a cura di Eugenio Baldari, catalogo di mostra, Stia, 1994, pagg. 43-64.
 Laura Speranza, L'oratorio di San Francesco a Bibbiena, un gioiello del rococò toscano dopo il restauro, Firenze, 1995.
 Il Casentino, a cura di Giovanni Cherubini, Firenze, 2000.
 Laura Speranza, L'oratorio di San Francesco a Bibbiena, in Il Seicento in Casentino. Dalla Controriforma al Tardo Barocco, catalogo di mostra, Firenze, 2001, pagg. 189-192.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Francesco
Bibbiena

Oratorio di San Francesco (Bibbiena)


Dotalabrus aurantiacus, Castelnau's wrasse, is a species of wrasses native to the Indian Ocean coasts of Australia. It is the type species of its genus. The type locality is Adelaide, St. Vincent Gulf, South Australia.

See also
 List of marine animals of Australia (temperate waters)

References

aurantiacus
Fish described in 1872
Taxa named by François-Louis Laporte, comte de Castelnau

Dotalabrus aurantiacus


Because of a Woman er en amerikansk stumfilm fra 1917 af Jack Conway.

Medvirkende
 Jack Livingston som Noel Clavering.
 Belle Bennett som Valerie.
 George Chesebro som Allan Barrett.
 Louella Maxam som Muriel Gwynne.
 Lillian Langdon som Luela Malvern.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1917
Dramafilm fra USA

Because of a Woman


Angel of the Winds may refer to:

 Angel of the Winds Casino Resort, an Indian casino near Arlington, Washington, US
 Angel of the Winds Arena, an indoor arena in Everett, Washington, US

Angel of the Winds


Giulio Ciccone (føddur 20. desember 1994) er ein italskur súkklari ið súkklar fyri UCI Professionella Kontinentala liðið Bardiani-CSF í 2016. Hann luttók fyri fyrstu ferð í einari Grand Tour kapping í 2016, tá ið hann luttók á Giro d'Italia, har hann vann 10. teinin.

Keldur

Føðingar í 1994
Italskir súkklarar

Giulio Ciccone


O Prêmio da Música Latino-Americana (do inglês Latin American Music Awards - Latin AMA) é a versão latino-americana do American Music Awards (AMA), uma premiação anual da música americana, exibida na rede Telemundo e produzido por Dick Clark.

Assim como no Music Awards, a versão latina é determinada por uma votação do público e consumidores de música. O primeiro Latin AMA foi exibido em 8 de outubro de 2015 e apresentado por Lucero.

Ligações externas

Programas da Telemundo
American Music Awards

Latin American Music Awards


Portunion bourdoni là một loài chân đều trong họ Entoniscidae. Loài này được Chaix & Veillet miêu tả khoa học năm 1981.

Chú thích

Tham khảo

Portunion

Portunion bourdoni


The 1972 Air Force Falcons football team represented the United States Air Force Academy as an independent during the 1971 NCAA University Division football season. Led by 15th-year head coach Ben Martin, the Falcons compiled a record of 6–4 and outscored their opponents 303–183. Air Force played their home games at Falcon Stadium in Colorado Springs, Colorado.

This was first season of competition for the Commander-in-Chief's Trophy, which matched the three military academies annually. The Falcons lost both games, and Army beat Navy in December to take the first title. Previously, Air Force played Navy in even years and Army in odd years.

Schedule

Personnel

Awards and honors
 Orderia Mitchell, 2nd Team All-American (AP)

References

Air Force
Air Force Falcons football seasons
Air Force Falcons football

1972 Air Force Falcons football team


An Praolia yakushimana in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Hayashi hadton 1976. An Praolia yakushimana in nahilalakip ha genus nga Praolia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Praolia

Praolia yakushimana


Kaliwatan sa isda ang Oligosarcus platensis. Una ning gihulagway ni Messner ni adtong 1962. Ang Oligosarcus platensis sakop sa kahenera nga Oligosarcus, ug kabanay nga Characidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Oligosarcus
Isdangtunay sa Urugway

Oligosarcus platensis


An Chriolepis benthonis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Isaac Ginsburg hadton 1953. An Chriolepis benthonis in nahilalakip ha genus nga Chriolepis, ngan familia nga Gobiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Chriolepis

Chriolepis benthonis


Mustafa Ould Salek (, nascido em Kiffa em 1936 e falecido em 18 de dezembro de 2012 em Paris) foi um político mauritano e chefe de Estado (presidente do Comitê Militar de Salvação Nacional) da República Islâmica da Mauritânia de 10 de julho de 1978 a 3 de junho de 1979.

Presidentes da Mauritânia
Militares da Mauritânia
Governantes que tomaram o poder por golpe de Estado

Mustafa Ould Salek


Pyreneurnar eru ein fjallarøð í Suðurvestur-Evropa sum skilur Iberisku hálvoynna frá meginlandinum og myndar náttúrligt landamark millum Spania og Frakland. Lítla landið Andorra liggur eisini innibyrgt ímillum hesi bæði lond í fjallarøðini, sum er 430 km long og røkkur frá Biscayaflógvanum til Miðjarðarhavið.

Fjøll

Pyreneurnar


Eva Ngui Nchama (nascida em 9 de junho de 1985) é uma atleta paralímpica espanhola que compete sobretudo em provas de velocidade da classe T12. Conquistou duas medalhas de bronze nos Jogos Paralímpicos de Verão de 2008, realizados em Pequim, sendo uma nos 100 metros e outra nos 200 metros. Em 2011, faturou o bronze nos 100 metros do .

Atletas paralímpicos da Espanha
Naturais de Malabo

Eva Ngui


NYO – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Nyköping Skavsta (Svezia)

Nyo


Kaliwatan sa alibangbang ang Westermannia roseitincta. Una ning gihulagway ni Elliot C.G. Pinhey ni adtong 1968. Ang Westermannia roseitincta sakop sa kahenera nga Westermannia, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Westermannia

Westermannia roseitincta


Namulnik brzegowy (Limosella aquatica L.) – gatunek rośliny z rodziny trędownikowatych. Występuje w Eurazji, Afryce Północnej, Ameryce Północnej i Południowej.
W Polsce jest gatunkiem nieczęstym; rośnie w rozproszeniu na terenie całego kraju.

Morfologia
 Łodyga  Naga, 3–5 cm wysokości.
 Liście  Tworzą różyczkę liściową. Liście podługowato łopatkowate, całobrzegie, długoogonkowe.
 Kwiaty  Szypułki kwiatowe o długości 2–5 cm wyrastają z pachwin liści. Kielich dzwonkowaty, o pięciu zaostrzonych ząbkach. Korona kwiatu biaława lub bladolila, o długości 2-3 mm, o pięciu prawie jednakowych łatkach. Cztery pręciki.
 Owoc  Torebka.

Biologia i ekologia
Roślina jednoroczna. Kwitnie od maja do października. Rośnie na piaszczystych brzegach cieków i zbiorników wodnych i namuliskach. Liczba chromosomów 2n =40. Gatunek charakterystyczny związku Elatini-Eleocharition ovatae.

Zagrożenia i ochrona
Roślina umieszczona na polskiej czerwonej liście w kategorii NT (bliski zagrożenia). Znajduje się także w czerwonej księdze gatunków zagrożonych w kategorii LC (najmniejszej troski).

Przypisy

Trędownikowate

Namulnik brzegowy


Puer maculatus là một loài côn trùng trong họ Ascalaphidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Olivier miêu tả năm 1790.

Chú thích

Tham khảo

Puer

Puer maculatus


An Oligodon waandersi in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1860. An Oligodon waandersi in nahilalakip ha genus nga Oligodon, ngan familia nga Colubridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Oligodon

Oligodon waandersi


Kahenera sa mga isda ang Nannocharax. Ang Nannocharax sakop sa kabanay nga Distichodontidae.

Matang nga nahiubos

 Nannocharax altus
 Nannocharax angolensis
 Nannocharax ansorgii
 Nannocharax brevis
 Nannocharax dageti
 Nannocharax elongatus
 Nannocharax fasciatus
 Nannocharax fasciolaris
 Nannocharax gracilis
 Nannocharax hastatus
 Nannocharax hollyi
 Nannocharax intermedius
 Nannocharax latifasciatus
 Nannocharax lineomaculatus
 Nannocharax lineostriatus
 Nannocharax luapulae
 Nannocharax machadoi
 Nannocharax macropterus
 Nannocharax maculicauda
 Nannocharax micros
 Nannocharax minutus
 Nannocharax monardi
 Nannocharax multifasciatus
 Nannocharax niloticus
 Nannocharax occidentalis
 Nannocharax ocellicauda
 Nannocharax ogoensis
 Nannocharax parvus
 Nannocharax procatopus
 Nannocharax pteron
 Nannocharax reidi
 Nannocharax rubensteini
 Nannocharax rubrolabiatus
 Nannocharax schoutedeni
 Nannocharax signifer
 Nannocharax taenia
 Nannocharax uniocellatus
 Nannocharax usongo
 Nannocharax wittei
 Nannocharax zebra

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Nannocharax

Nannocharax


Melikgazi là một huyện thuộc tỉnh Kayseri, Thổ Nhĩ Kỳ. Trước năm 2012, Melikgazi từng là thành phố tỉnh lỵ (merkez ilçesi) của tỉnh Kayseri. Huyện có diện tích 454 km² và dân số thời điểm năm 2007 là 425.092 người, mật độ 936 người/km². Năm 1988, vùng đô thị Kayseri được thành lập trên cơ sở thành phố Melikgazi và các huyện lân cận. Năm 2012, Thổ Nhĩ Kỳ thông qua luật công nhận các tỉnh có dân số trên 750.000 người là những thành phố tự quản (büyükşehir belediyeleri). Với luật này, thành phố Melikgazi được chuyển thành huyện hành chính Melikgazi.

Chú thích

Tham khảo

Xem thêm

Huyện thuộc tỉnh Kayseri

Melikgazi


Um sinal de exportação nuclear (ou NES do inglês Nuclear Export Signal) é uma curta sequência de aminoácidos de 4 resíduos hidrofóbicos que se encontra em determinadas proteínas e que marca essa proteína para ser exportada desde o núcleo celular até ao citoplasma, atravessando os complexos dos poros nucleares através do transporte nuclear. Este sinal apresenta efeitos opostos aos do sinal de localização nuclear, que marca uma proteína para o seu transporte desde o citoplasma até ao núcleo. O sinal de exportação nuclear é reconhecido por exportinas, que se ligam a ele. Em análises computacionais de NESs conhecidos verificou-se que o espaçamento mais comum de resíduos hidrofóbicos é LxxxLxxLxL, onde "L" é um resíduo hidrofóbico (geralmente leucina) e "x" é qualquer outro aminoácido; o espaçamento destes resíduos hidrofóbicos pode ser explicado ao examinar-se estruturas conhecidas que contenham um NES, como os resíduos fundamentais que normalmente se encontram no mesmo lado de estruturas secundárias adjacentes duma proteína, o que lhes permite interagir com a exportina.

Como os ácidos ribonucleicos (ARN) são compostos por nucleótidos e não por aminoácidos, carecem do sinal de exportação nuclear que sirva para levá-los para fora do núcleo, assim muitas formas de ARN se unem-se a proteínas formando um complexo ribonucleoproteico para então serem exportados para fora do núcleo. A cauda poli-A dos ARNs é muito importante para a ligação de proteínas exportadoras.

O sinal NES foi descoberto na proteína Rev do vírus VIH-1 e no inibidor da proteína quinase dependente de AMP cíclico (PKI). Identificou-se o receptor de carioferina CRM1 como o receptor de exportação para os NES ricos em leucina em vários organismos, e é uma proteína conservada evolutivamente. A exportação mediada por CRM1 pode ser inibida pelo fungicida leptomicina B (LMB), o que proporciona uma excelente forma para a verificação experimental desta via.

Nem todos os substratos com NES são exportados constitutivamente a partir do núcleo, o que significa que a exportação mediada por CRM1 é um processo regulado. Foram descobertas várias vias para a regulação da exportação dependente de NES, entre as quais está o mascaramento/desmascaramento da NES, a fosforização e a formação de pontes dissulfeto como resultado de oxidações.

A exportação nuclear inicia-se com a ligação de Ran-GTP (uma proteína G) à exportina. Isto origina uma alteração de forma na exportina, que aumenta a sua afinidade pelo carregamento que tem que ser exportado. Assim que se liga o carregamento, o complexo Ran-exportina-carregamento sai fora do núcleo através dos poros nucleares. As proteínas activadoras da GTPase (GAPs) hidrolisam posteriormente o Ran-GTP para Ran-GDP, e isto causa uma alteração conformacional e a sua libertação da exportina. Dado que já não se encontra unida à Ran, a molécula de exportina perde também afinidade pelo carregamento nuclear, e o complexo separa-se. A exportina e a Ran-GDP são recicladas e voltam ao núcleo separadamente, e o factor de troca de guanina (GEF) no núcleo troca o GDP por GTP na Ran.

NESbase
A NESbase é uma base de dados de proteínas com sinais de exportação nuclear (NES) ricas em leucina, autentificadas experimentalmente. Investigações realizadas na Universidade Técnica de Dinamarca e na Universidade de Copenhague validaram a versão NESbase 1.0. Cada entrada desta base de dados contém informação sobre se o sinal de exportação nuclear é suficiente para a exportação ou se é só um transporte mediado pelo receptor de exportação CRM1.

Ligações externas
 Eukaryotic Linear Motif resource motif class TRG_NES_CRM1_1

Biologia celular
Sinalização celular
Genética molecular

Sinal de exportação nuclear


Demi Schuurs (født 1. august 1993 i Nieuwstadt, Holland) er en professionel tennisspiller fra Holland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Tennisspillere fra Holland

Demi Schuurs