Čulo vida je jedno od pet čula kičmenjaka, uključujući i čovjeka. Pomoću njega primjećujemo i razaznajemo svjetlo, boje, oblike i međusobne udaljenosti.

Glavni dijelovi očnog aparata su očna jabučica i očni nerv. U očnoj jabučici se nalazi i mrežnjača, koju čine fotoreceptori, sinoptično povezani u niti očnog živca. Kada svjetlost prolazi kroz leću i zjenicu, dolazi do mrežnice koja reflektira obrnutu sliku onog čega gledamo. Mrežnicu čine štapići, koji su osjetljivi na intezitet svjetlosti, i čunjići koji su osjetljivi na tri osnovne boje: crvenu, zelenu i modru. Ti čunjići mogu biti podraženi u različitom broju odnosa, pa tako možemo vidjeti i ostale boje. Kada svjetlosne zrake pokrenu biohemijske reakcije u štapićima i čunjićima, stvaraju se receptorski potencijali koji živčanim vlaknima i vidnim živcima se prenose u vidno područje mozga koje interpretira primljene živčane impulse.

Funkcioniranje čula vida
U održavanju biološke postojanosti svake individue posebnu ulogu i značaj ima stalni priliv informacija o najbitnijim ogranicavajućim okolinskim činiocima preživljavanja. U tom procesu samoobavještavanja i neprekidnog podešavanja odnosa ljudskog organizma sa trajno promjenljivom životnom i radnom sredinom, posebno je naglašena uloga fotoreceptora, budući da čak oko 5/6 ukupnih spoznaja o okolnom svijetu i vlastitim stanjima stječemo putem čula vida.

Čulni (fotoreceptorski) dio oka jest mrežnjača – unutrašnji sloj očne jabučice, u kojem se nalaze specijalne ćelije čula vida. To su, ustvari, posebno podešene nervne ćelije, koje se po karakterističnom obliku označavaju kao štapići i čepići (čunjići). Normalno ljudsko oko obično ima čak do 125 miliona štapića i oko 7 miliona čepića (omjer 18:1), pri čemu gustina štapića po jedinici površine raste ka periferiji, a čunjića ka središnjem dijelu mrežnjače. Najuže centralno polje mrežnjače (oko 1 mm2) malo je udubljeno i sadrži samo čunjiće – to je žuta mrlja. Nekoliko milimetara dalje od nje, na mjestu gdje vlakna očnog živca ulaze u oko, nalazi se slijepa mrlja, u kojoj uopće nema fotoreceptora.

Mrežnjača sadrži četiri tipa molekula bjelančevine opsina, koja ulazi u sastav svjetlosno osjetljivih pigmenata: rodopsina ili vidnog purpura i tri varijante jodopsina (crveni, zeleni i plavi), koji omogućavaju viđenje odgovarajucih boja. Rodopsin se nalazi u štapićima, a jodopsini u čepićima. Kada svjetlost, kroz rožnjaču, sočivo i staklasto tijelo dospije na fotoreceptore, vidni pigmenti se mijenjaju i razlažu na sastavne komponente. Tom prilikom nastaje nadražaj koji se u obliku bioelektrične struje putem očnog nerva prenosi u odgovarajući moždani centar za "obradu" prispjelih podataka. Pritom štapići reagiraju na svjetlost slabijeg intenziteta, a čunjići na jače osvjetljenje. U tami, odnosno u odsustvu svjetlosnih draži struktura vidnih pigmenata ponovo se obnavlja, a za sintezu vidnog purpura neophodna je dovoljna količina vitamina A.

Ljudsko oko raspoznaje samo usko područje elektromagnetnog spektra (vidljivi dio spektra sunčeve svjetlosti), talasne duzine od 400 do 760 mm. Različiti čunjići su osjetljivi na svjetlost njima prepoznatljivih talasnih dužina, što predstavlja osnovu za stvaranje utiska o boji posmatranog predmeta. Sve moguće nijanse spektra mogu se dobiti "miješanjem" osnovnih boja: crvene, zelene i plave.

Glavno funkcijsko svojstvo štapica je uočavanje predmeta, uz nejasno viđenje njihovih obrisa, dok čunjići "izoštravaju" sliku i prepoznaju boje. Čunjići (čepići) omogućuju precizniji vid pri dnevnom svjetlu, ali su u sumraku veoma slabo aktivni. Primljene svjetlosne informacije, fotoreceptori nervnim putevima prosljeđuju do odgovarajuceg centra u potiljačnom regionu kore velikog mozga. Nadražaji iz desne strane vidnog polja svakog oka putuju ka lijevoj moždanoj hemisferi i obratno, što je omogućeno djelimičnim ukrštavanjem vlakana očnih živaca, neposredno iza očiju. Tako se u desnoj hemisferi stječu informacije iz desne strane svakog oka, što odgovara lijevoj strani vidnog polja, tj. lijeva hemisfera prima impulse s lijeve strane oba oka i vidi desnu stranu vidnog polja.

Talasne dužine vidljivog dijela svjetlosnog spektra

Vid, dakle, nastaje stimulacijom nervnih ćelija mrežnjače, koje u mozak šalju podatke o intenzitetu, boji i drugim svojstvima primljenih svjetlosnih draži. Ove informacije mozak zatim "čita", "sređuje", "tumači" i "vidi" kao detalje slike u vidnom polju. Zato se može reći da ustvari, oko samo gleda, a mozak konačno vidi i doživljava promatrane objekte i pojave.

Oko je veoma složen organski aparat. Normalno funkcioniranje fotoreceptora zavisi i od stanja optičkog sistema oka, koji čine rožnjača, tečnost prednje očne komore, sočivo i staklasto tijelo, svojstava ostatka očne jabučice te zaštitnih i pomoćnih dijelova oka.

Glavne funkcije čula vida
Sposobnosti čula vida, od prvostepenog su značaja za odvijanje svakodnevnih životnih i radnih aktivnosti, u najrazličitijim uvjetima prijema svjetlosnih draži. U tom pogledu posebno su značajni:
oštrina vida,
adaptacija na tamu,
viđenje boja,
akomodacija i konvergencija, te
stereoskopski vid.

Ova svojstva pojedinačno se ispituju različitim metodima i instrumentima, a najkompletniji zbirni podaci o svim ovim svojstvirna funkcije vida dobijaju se pomoću aparata koji se zove ortorater.

Oštrina vida je glavno svojstvo funkcije oka. To je njegova sposobnost da dvije posmatrane bliskosusjedne tačke vidi odvojeno. Veličina viđene slike zavisi od veličine i udaljenosti predmeta u vidnom polju, a oštrina vida je utoliko veća ukoliko se jasnije raspoznaju što sitniji detalji. Osnovna mjera oštrine vida je veličina najmanjeg ugla pod kojim se dvije bliske tačke još uvijek vide odvojeno. Vidni ugao zatvaraju dvije svjetlosne zrake koje dodiruju krajnje tačke posmatranog objekta i susreću se u čvorištu oka (vrh ugla). U fiziologiji rada, gdje su česta masovna mjerenja, vidni ugao (x) obično se određuje na osnovu obrasca:
 = , gdje je:
 = veličina promatranog predmeta (u mm) i
 = udaljenost tog predmeta od ispitanikovog oka. Normalna veličina tog ugla je 30", sto odgovara širini od 1,5 mm, udaljenoj 10 m od posmatrača. Oštrina vida zavisi i od stepena osvijetljenosti posmatranog predmeta i njegove pozadine, kao i od vrste i izvora svjetlosti.

Adaptacija na tamu je takoder veoma značajna za profesionalnu orijentaciju i ocjenu radnih sposobnosti, odnosno za ispitivanje mogućnosti prilagodbe čula vida za normalno funkcioniranje pri smanjenim intenzitetima osvjetljenja. Sprovedena istraživanja pokazala su da se u normalnoj ljudskoj populaciji susreće oko 1% osoba s ozbiljnim oštećenjem ove funkcije, a čak 6% ima nedovoljnu sposobnost adaptacije na tamu. Potpuna nesposobnost viđenja u sutonu, zvana "kokošije sljepilo", može biti posljedica oštećenja štapića ili nedostatka vitamina A.

Videnje boja i ispitivanje kolornog vida posebno su značajni za radnu sposobnost u profesijama u kojirna je normalno razlikovanje boja i njihovih nijansi jedan od osnovnih uvjeta za kvalitetno i sigurno obavljanje određenih poslova, kao u industriji boja i lakova, tekstilnom dizajniranju, prometu i trgovini, djelatnostima s kolornim signalnim uredajima itd. Za ispitivanje ove funkcije vida primjenjuju se specijalne test-tablice. Defektno videnje boja obuhvata tri osnovne kategorije:
 anomalni trihromati (smanjena sposobnost nijansiranja jedne od osnovnih boja:
– crvene, zelene i plave)
 dihromati (razlikovanje samo dviju osnovnih boja, odnosno sljepilo za crvenu ill zelenu ill plavu)
 monohromati (totalna sljepoća za boje, tj. raspoznavanje samo nijansi u rasponu crno–bijelo).

Ukupna učestalost svih ovih defekata u svjetskoj populaciji iznosi kod muškaraca oko 8%, a kod žena oko 0,5%, dok u Bosni i Hercegovini te frekvencije iznose oko 6% (muškarci) i 0,8% (žene). Svi navedeni poremećaji normalnog viđenja boja nasljedni su, a njihovi se geni nalaze na hromosomu X (spolno vezano nasljeđivanje).

Akomodacija i konvergencija očiju ispituju se specijalnim testovima. Akomodacija je sposobnost oka da svoj optički aparat prilagodi udaljenosti posmatranog objekta kako bi njegova slika na mrežnjači bila potpuno izoštrena.

Obim akomodacije je udaljenost između najbliže i najudaljenije tačke jasnog viđenja. Amplituda akomodacije predstavlja razliku u prelamanju svjetlosnih zraka između mirujućeg oka (bez ikakve akomodacije) i maksimalno akomodiranog oka. Jačina akomodacije izražava se u dioptrijama (D), kao jedinicama mjerenja snage svake leće, odnosno lomne jakosti očnog optičkog aparata. Ovo "izoštravanje" slike je automatsko i ne zavisi samo od sposobnosti prelamanja svjetlosnih zraka već i od životne dobi ispitanika s obzirom na to da je proces starenja praćen progresivnim smanjenjem elastičnosti očnog sočiva.

Konvergencija se odnosi na pojavu usmjeravanja oba oka u istu tačku posmatranja, pri čemu je ugao konvergencije svakog oka ustvari zamišljeni prostor izmedu linije fiksacije u datom času i linije fiksacije kad oko gleda pravo naprijed, paralelno s centralnom linijom. Mjerenje ove sposobnosti obavlja se određivanjem najbliže tačke u kojoj se sitni osvijetljeni objekt, koji se približava oku, još uvijek vidi jednostruko.

Širina vidnog polja, odnosno samo vidno polje, ustvari, obuhvata skup tačaka u prostoru koje posmatrač može vidjeti bez pomjeranja očne jabučice. Kod čovjeka je znatno šire nego kod većine optičkih aparata i iznosi oko 180°. Od posebnog je interesa pokretljivost vratnog dijela kičme i tijela u cjelini jer su ti faktori veoma bitni za dinamiku oštrine vida. Polje fiksacije (ustaljenosti) pogleda čini zbir tačaka koje oko može u slijedu fiksirati, uz mirovanje glave. Granice vidnog polja utvrđuju se tako što se sa svake strane oka ka periferiji ovog polja pomjera svijetla tačka do pozicije u kojoj se ona prvi put uočava.

Stereoskopski vid ispituje se različitim testovima i instrumentima (orto-rater i drugi), pri čemu je neophodno razlikovati stereoskopski, tj. prostorno-dubinski ili trodimenzionalni vid od prostorne percepcije ili osjećanja prostora. Stereoskopski vid normalno je moguć samo do razdaljine od 6 m i usko je povezan sa dobrim binokularnim vidom. Iako se od svakog posmatranog objekta formiraju po dva lika (u svakom oku po jedan), binokularni vid omogućuje da se od dvije "gledane" slike iz mrežnjače u mozgu "vidi" i doživljava jedinstvena cjelina idealno poklopljenih slika, kao predmeta i njegovog lika u ogledalu. Prostorna percepcija isključiva je funkcija moždane kore, pa postoji i kod osoba s jednim funkcionalnim okom.

Značaj funkcije vida u različitim uvjetima
Značaj funkcionalnosti vida u određenim uvjetima života i rada veoma je različit, zavisno od poslova koje mogu obavljati i potpuno slijepe osobe do profesija koje zahtijevaju specijalne sposobnosti svih ili pojedinih funkcija čula vida. U savremenoj eri automatizacije, računarskog programiranja i kontrole proizvodnih i drugih radnih procesa ubrzano raste obim rada u dometu ispruženih ruku. Uspješnost i bezbjednost obavljanja sve većeg broja radnih operacija i ljudskih djelatnosti sve više zavisi od funkcionalne sposobnosti viđenja na blizinu. Zato moderna fiziologija rada napušta klasičnu podjelu ljudskih zanimanja i "radnih mjesta", a izdvaja, proučava i sistematizira njihove najbitnije operacije, koje podrazumijevaju određene funkcijske sposobnosti čula vida. Za normalan vid na blizinu posebno su značajni veličina predmeta i njegova udaljenost od očiju posmatrača.

Ostali promjenjivi uvjeti radnog položaja i okruženja, od kojih zavise potrebe za oštrinom vida, mogu se, na odgovarajući način, prilagođavati optimalnim rješenjima (osvijetljenost, položaj predmeta i glave operatora i slično).

Radno mjesto treba biti osvijetljeno tako da svjetlost dolazi slijeva. Najpovoljnije je difuzno svjetlo koje pada s tavanice, i to ono koje je po boji i intenzitetu najbliže dnevnom. Za percepciju svjetlosnih draži naročito su značajni intenzitet i dužina djelovanja. Čak je i visoka osvijetljenost neke pogonske prostorije neznatna u odnosu na optimalne prirodne uvjete. Tako, npr., intenzitet svjetla vedrog ljetnog dana iznosi oko 100.000 luksa (lx), ljeti u sjenci oko 20.000 lx, a u blizini prozora tek oko 2.000 lx. Kao i u fotografskoj tehnici, za formiranje kvalitetne slike vidnog polja u kraćem intervalu osvjetljenja neophodan je veći intenzitet svjetla.

Predmeti u pokretu trebaju biti jače osvijetljeni od mirujućih. Brzina prijema opažanja ili percepcije svjetlosnih draži kreće se od 1/100 do 3/10 sekunde. Pri gledanju u vertikalnom smjeru vrijeme percepcije duže je nego u slučaju pomjeranja pogleda u horizontalnom pravcu. Za fiziologiju rada posebno je značajno da interval između dva nadražaja, ako želimo da oba budu registrirana, traje najmanje 0,2 sekunde. Dužina opuštanja akomodacije oka pri radu na blizinu veća je nego kod akomodacije na daljinu. Prosječna akomodacija traje 0,4 do 0,5 sekundi, zamor je produžuje, ali ne utječe na njeno opuštanje.

Vrijeme reakcije takoder zavisi od odnosa osvijetljenosti (sjaja) posmatranog predmeta ili signala i njegove pozadine, te položaja u vidnom polju. Nepovoljan kontrast između predmeta i pozadine, kao i slabo osvjetljenje, traže približavanja predmeta oku, što prouzrokuje zamor akomodacije i konvergencije. Zato je izvor svjetla neophodno podesiti tako da se odnos između osvijetljenosti posmatranog objekta i pozadine kreće od 3:1 do 5:1, da odnos sjajnosti neposredne okoline fokusiranog predmeta i šireg vidnog polja bude oko 20:1 do 30:1, te da najosvjetljeniji dio radnog prostora ne bude više od 80 puta (80:1) svjetliji od najtamnijeg.

Različite smetnje u funkcioniranju čula vida mogu nastati usljed suviše jakog intenziteta svjetla (bljeska) i kontrasta u vidnom polju. Prema trajanju, blještanje može biti kratko ili diskontinuirano, trenutno i dugo ili kontinuirano. U vidnom polju bljesak može biti centralni – u fiksacionoj tački – i periferni. Intenzivno i naglo blještanje obično izaziva zablještenje, praćeno neprijatnim osjećanjem bljeska, pa čak i bola, uz grčenje zjenice i smetnje u viđenju. Posljedice zablještenja ne zavise samo od intenziteta nego i od stanja prethodne adaptacije, odnosno od razlika u intenzitetu prethodnog i novonastalog osvjetljenja. Zablještenja s veoma visokim intenzitetima svjetla mogu dovesti do pojave smetnji vida, zasljepljenja s ograničenim ispadima i prazninama u vidnom polju. Ti poremećaji mogu biti apsolutni – uz odsustvo osjećaja vida u određenoj oblasti vidnog polja – ili relativni, kod kojih postoji djelomičan ili slabiji osjećaj vida, posebno za neke boje. Usljed direktnog draženja mrežnjače mogu se javiti i subjektivno viđenje svjetlosnih pojava, fotopsije (svjetlucanje i sijevanje) ili eritropsije (posmatrana slika čini se crvenom).

Poremećaji vida

Mozak iz oba oka dobija obrnutu sliku nego što ona zapravo jest, pa je on usklađuje u sliku kakva je u stvarnosti. Poremećaji vida ispoljavaju se u mnoštvu oblika, kao što su:
 kratkovidnost (miopija)
 dalekovidnost (hiperopija)
 astigmatizam – refrakcijska vidna amomalija, ametropija uslovljena razlikama u zaobljenosti refraktornih površina, a njena posljedica je loše fokusiranje slike na mrežnici.
 sljepilo za boje (daltonizam)
 ambliopija (slabovidnost)
 smanjena oštrina vida
 gubitak centralnog vida, koji stvara zamućenje ili slijepu tačku, ali periferni vid ostaje netaknut. To čini poteškoće u čitanju, prepoznavanju lica i razlikovanju većine detalja u daljini. Međutim, kretanje je obično očuvano zato što je periferni vid očuvan.
 gubitak perifernog vida – za njega je tipična nemogućnost razlikovanja bilo čega s jedne ili s obje strane ili iznad ili ispod nivoa oka. Centralni vid ostaje, ali moguće je gledati samo pravo. Tipično, gubitak perifernog vida može utjecati na kretanje i, ako je težak, može usporiti brzinu čitanja kao rezultat viđenja samo nekoliko riječi odjednom. Za ovo se katkad kaže da je kao gledanje kroz cijev.
 zamućen vid uzrokuje da se bliske i daleke stvari čine nefokusirane, čak i s najboljim mogućim konvencionalnim korekcijama slike.
 generalizirana izmaglica uzrokuje osjećaj blještanja, koji se može proširiti preko cijelog vidnog polja.
 ekstremna osjetljivost na svjetlo postoji kad standardni nivoi osvjetljenja preplave vidni sistem (stvaranje blijedih slika ili onesposobljenost blještavilom). Osobe s ekstremnom osjetljivošću na svjetlo mogu zapravo osjećati bol ili neugodu kod relativno normalnog osvjetljenja.
 noćno sljepilo rezultira nemogućnošću gledanja po noći osvijetljenoj zvijezdama ili Mjesecom ili u slabo osvijetljenim prostorima, kao što su kina ili restorani.

Reference

Vanjski linkovi

 http://www.aber.ac.uk/media/Modules/MC10220/visper03.html
 http://demonstrations.wolfram.com/EffectOfDetailOnVisualPerception/

Čula
Čulo vida

Čulo vida


An Coelorinchus doryssus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Gilbert hadton 1905. An Coelorinchus doryssus in nahilalakip ha genus nga Coelorinchus, ngan familia nga Macrouridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Coelorinchus

Coelorinchus doryssus


Utrke u disciplini sprint na Svjetskom prvenstvu u nordijskom skijanju 2015. u ženskoj konkurenciji, održane su 19. februara 2015. godine. U trci su učestvovale 94 skijašice iz 37 zemalja.

Rezultati

Kvalifikacije
Kvalifikacijske utrke održane su sa početkom u 13:00.

Četvrtfinale
Utrke četvrtfinala počele su u 15:15.

Četvrtfinale 1

Četvrtfinale 2

Četvrtfinale 3

Četvrtfinale 4

Četvrtfinale 5

Polufinale
Polufinala su počela u 16:25.

Polufinale 1

Polufinale 2

Finale
Finalna utrka počela je u 17:00.

Reference

Svjetsko prvenstvo u nordijskom skijanju 2015.

Svjetsko prvenstvo u nordijskom skijanju 2015 – sprint (žene)


ワレリー・ウラジミロヴィチ・ブレ(, 1974年6月13日 - )は、ロシアの元アイスホッケー選手。ポジションは右ウィング。

経歴
モスクワ出身(出生時はソビエト連邦)。父はミュンヘン五輪競泳ソ連代表でメダリストのウラジミール・ブレ、兄はNHLのスーパースターだったパーヴェル・ブレ。

兄とともにロシア代表としてオリンピックに2回出場、1998年長野オリンピックでは銀メダル、2002年ソルトレークシティオリンピックでは銅メダルを獲得した。

1992年のNHLドラフトでドラフト2巡全体33位でモントリオール・カナディアンズに指名された。1994年にNHLの試合にカナディアンズからデビュー、その後カルガリー・フレームス、フロリダ・パンサーズなどでプレイした。2005年8月12日にロサンゼルス・キングスと契約したが手術を行い試合に出場することはなかった。

1996年に女優のキャンディス・キャメロンと結婚。『フルハウス』でキャメロンと共演したデイブ・クーリエによる紹介であった。夫妻はクーリエをホッケーのゲームに招待したことがある。2001年12月にアメリカ合衆国に帰化した。3人の子供がいる。

ドリュー・マーシャルのラジオショーに出演した際に、ホッケーに復帰するつもりはなく、今後家族と過ごす時間を多く持ちたいと語っている。ブレはフロリダ州ペンブロークパインズに"The Milk and Honey Café" と呼ばれるレストランをオープンしたが、カリフォルニア州に移る際に閉鎖。現在はナパバレーでワイナリーを経営している。

所属チーム

1990-1991 CSKAモスクワ
1991-1994 スポケーン・チーフス
1994-1998 モントリオール・カナディアンズ
1998-2001 カルガリー・フレームス
2001-2003 フロリダ・パンサーズ
2002-2003 セントルイス・ブルース
2003-2004 フロリダ・パンサーズ
2003-2004 ダラス・スターズ

詳細情報

代表歴
 1998年オリンピック男子アイスホッケーロシア代表
 2002年オリンピック男子アイスホッケーロシア代表

出典

関連項目
 NHL選手
 NHLの親子選手、兄弟選手

外部リンク

INTERNET HOCKEY DATABASE
Valeri Bure(ESPNによるプロフィール)
シーズンごとの成績(スポーツイラストレイテッド)

ロシアのアイスホッケー選手
在カナダ・ロシア人のアイスホッケー選手
HC CSKAモスクワの選手
モントリオール・カナディアンズの選手
カルガリー・フレームスの選手
フロリダ・パンサーズの選手
セントルイス・ブルースの選手
ダラス・スターズの選手
オリンピックアイスホッケーロシア代表選手
ロシアのオリンピック銀メダリスト
ロシアのオリンピック銅メダリスト
アイスホッケーのオリンピックメダリスト
アメリカ合衆国の実業家
帰化したアイスホッケー選手
帰化アメリカ人のスポーツ選手
フランス系ロシア人
スイス系ロシア人
ロシア系アメリカ人
モスクワ出身の人物
1974年生
存命人物

ワレリー・ブレ


Kaliwatan sa alibangbang ang Iphierga stasiodes. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1893. Ang Iphierga stasiodes sakop sa kahenera nga Iphierga, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Iphierga

Iphierga stasiodes


Kaliwatan sa insekto ang Pectinopygus maritimus. Una ning gihulagway ni Clay, T. ni adtong 1973. Ang Pectinopygus maritimus sakop sa kahenera nga Pectinopygus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pectinopygus

Pectinopygus maritimus


Kaliwatan sa alibangbang ang Homochira rendalli. Una ning gihulagway ni William Lucas Distant ni adtong 1897. Ang Homochira rendalli sakop sa kahenera nga Homochira, ug kabanay nga Lymantriidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Homochira

Homochira rendalli


Tayanç Ayaydın (gebore 7 Augustus 1979) is 'n Turkse akteur.

Lewe en loopbaan
Ayaydın is in 1979 in Istanbul gebore. Hy het sy opleiding by die Privaat Doğa College se laerskool begin. Hy het sy hoërskoolopleiding aan die Hoërskool Tercüman en Hoërskool İstek Foundation voltooi. Hy het uiteindelik aan die Mimar Sinan Universiteit gegradueer met 'n graad in teaterstudies.

Hy het eers prominent geword met sy rol in die trefferreeks Aliye as Doctor Kahraman. Vir sy rol in Ben Hopkins se 2008-fliek Pazar-Bir Ticaret Masalı het hy die prys vir beste akteur by die Locarno-rolprentfees gewen. In 2009 is hy in die militêre reeks Sakarya Fırat gegooi, waarin hy die rol van 'n gendarme-amptenaar genaamd Osman Kanat vir 151 episodes vertolk het. In 2016 het hy in 'n herhalende rol in die Kanal D- dramareeks Hayat Şarkısı verskyn en die karakter van Hüseyin Cevher vertolk. Die volgende jaar het hy by die rolverdeling van die tienerdrama Kırgın Çiçekler aangesluit. Hy het in sportreekse "Tek Yürek" en webreekse "İlk ve Son" gespeel. Hy het uitgebeeld as Nikos Sampson in die historiese reeks "Bir Zamanlar Kıbrıs/Kıbrıs: Zafere Doğru".

Filmografie

Toekennings
 2008 Antalya Golden Orange Film Festival - Beste Akteur (Pazar - Bir Ticaret Masalı)
 2008 Locarno Film Festival - Beste Akteur ( 'Pazar - Bir Ticaret Masalı'')

Verwysings

Eksterne skakels

Lewende mense
Geboortes in 1979

Tayanç Ayaydın


Gruppe B ved EM i fodbold for kvinder 2022 bestod af Danmark, Tyskland, Spanien og Finland. Kampene blev afviklet fra den 7. til den 16. juli 2022.

Hold

Tabeloversigt

Kampe

Spanien – Finland

Tyskland – Danmark

Danmark – Finland

Tyskland – Spanien

Finland – Tyskland

Danmark – Spanien

Referencer

Eksterne henvisninger

Gruppe B

EM i fodbold for kvinder 2022 - Gruppe B


Makrelur (frøðiheiti Scomber scombrus) er ein pelagiskur fiskur. Makrelur er skyldur við tunfisk, og makrelur er uppsjóvar- og torvafiskur, og kann liva í stórum torvum. Ein makreltorva kann vera 100 metrar djúp og 200 metrar breið, so har kunnu vera fleiri hundraðtúsund fiskar í einari torvu. Makrel hava føroyingar veitt í nógv ár, tó uttan at hann hevur verið nýttur til matna hjá okkum. Mesta av veiðuni er farið til útflutning. Hann hevur verið nógv nýttur sum agn. Seinastu árini hevur tað verið væl meira til av makreli í føroyskum sjóøki, og er fiskaríið 20 faldað í føroyskum sjóøki síðan 2010.

Makrelurin er sera eyðkendur. Hann er tjúkkastur um miðjuna og verður spískari út í endarnar. Makrelurin er serliga eyðkendur við rípunum á bakinum. Hann hevur bláligt yvirbrá um bakið. Umleið 30 – 35 myrkt bláligar, næstan svartar, tvørrípur eru allan vegin aftur eftir bakinum, og ljósari bláligt ella grønligt er ímillum rípurnar. Blankur um síðurnar við einum farra av purpurliti. Undir bakinum er hann hvítur. Makrelurin kann vera upp í 66 cm langur, men valig longd er 30 – 40 cm. Makrelur kann blíva 66 cm langur og viga upp til 3,5 kg. Makrelur yvir 2 kg er tó sjáldsamur. Kroppurin er fastur og vøddamikil.

Makrelur inniheldur nógvar vitaminir: A, D, B12 og Omega 3. Makrelur er sunnur fiskur og kemst hetta av, at hann hevur í sær nógvar B12 vitaminir og Omega-3 feittsýrur (tvær ferðir so nógv sum í laksi).

Makrelur er trý ár, tá hann er kynsbúgvin. Á vári frá mars/apríl til juli er gýtingartíð. Hann gýtur um 500.000 til 1 millión rogn, sum flóta í vatnskorpuni, har tey blandast saman við silinum. Umleið 6 dagar seinni verður ynglið, sum er um 4 mm til longdar, klakt. Makrelur veksur skjótt fyrstu tíðina, og tá hann er ársgamal er hann um 20 cm langur. Makrelur hevur ikki sundmaga og má tí svimja alla tíðina fyri ikki at søkka niður.

Tíðliga um summarið etur hann mest reyðæti, seinni um summarið etur hann veingjasniglar og krill. Tá ætið er burtur í sjónum tíðliga um heystið etur hann nebbasild, brisling o.a.

Útbreiðsla
Makrelur er víða um í føroyskum sjógvi um summarið. Hann slæðist til Íslands, Svalbarðs, Murmansk og inn í Eystursalt. Hann er annars í Norðsjónum, runt Bretsku Oyggjarnar og suður til Marokko, í Miðjarahavinum og Svartahavinum. Í vestara Atlanshavinum er hann frá Labrador til Massachusetts. Um veturin heldur hann til á djúpum vatni norðarlaga í Norðsjónum rundan um Hetland og vestanfyri Bretsku oyggjarnar, og hesa tíðina etur hann lítið og einki.

Fiskar undir Føroyum

Makrelur


Kaliwatan sa murag-anay ang Neotermes koshunensis. Una ning gihulagway ni Tokuichi Shiraki ni adtong 1909. Ang Neotermes koshunensis sakop sa kahenera nga Neotermes, ug kabanay nga Kalotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Neotermes

Neotermes koshunensis


Colossal Cave Adventure (inne tytuły to Adventure, Colossal Cave lub Advent) – tekstowa gra przygodowa napisana przez Willa Crowthera w 1972 na mainframe PDP-10 firmy DEC. Dotarła do szerszej publiczności w 1976 dzięki Donowi Woodsowi, który ją rozbudował. Istotna dla historii gier komputerowych – jako pierwsza tekstowa gra przygodowa i gra z gatunku fikcji interaktywnej wprowadziła takie elementy typowe dla gatunku, jak poruszanie się komendami tekstowymi pochodzącymi od stron świata czy dwuwyrazowe komendy składające się z czasownika i rzeczownika (np.  "podnieś topór", "zabij smoka").

Historia

Will Crowther był programistą w bostońskiej firmie Bolt, Beranek, and Newman, gdzie zajmował się programowaniem routerów używanych w ARPAnecie. Jako zapalony alpinista jaskiniowy postanowił stworzyć jako prezent dla swoich córek komputerową symulację jaskiń, w których się wspinał. Wzorował się przy tym także na sesjach gry fabularnej Dungeons & Dragons, w których brał udział. Pierwszym tytułem gry było ADVENT, gdyż system plików PDP-10 obsługiwał maksymalnie sześcioliterowe nazwy plików. Pierwotna wersja składała się z około 1400 linii kodu w języku Fortran, z czego połowę stanowiły dane. Ta wersja zawierała 78 lokacji i 193 słowa kluczowe, z których można było składać komendy.

Wersja oryginalna była symulacją części Jaskini Mamuciej z dodanymi elementami fantastycznymi. Po miesiącu prac Crowther umieścił ją w ARPAnecie, gdzie zauważył ją Don Woods, programista pracujący w Laboratorium Sztucznej Inteligencji Uniwersytetu Stanforda, który, za zgodą autora, zdebugował ją, rozbudował i opublikował w sieci akademickiej. Rozbudowana wersja zawierała więcej elementów high fantasy, inspirowanych prozą Tolkiena, i zwiększyła liczbę lokacji do 140, a słów kluczowych do 293.

Rozgrywka

Rozgrywka polega na przemierzaniu niebezpiecznej jaskini, w której mają być ukryte rozmaite bogactwa. Gracz porusza się po świecie i wykonuje różne akcje za pomocą jedno- i dwuwyrazowych komend. W oryginalnej wersji długość wyrazu ograniczona była do pięciu znaków, co powodowało problemy z odróżnianiem poleceń takich, jak np. north (ang. północ) i northeast (ang. północny wschód). Gra przekazuje za pomocą tekstu, co postać widzi i czym zaskutkowały jej działania.

Przykładowo postać na początku gry znajduje się w lesie, przed ceglanym młynem. Może do niego wejść i zabrać kilka przedmiotów przydatnych w dalszej drodze: klucze, lampę, butelkę wody i jedzenie:

You are standing at the end of a road before a small brick
building.  Around you is a forest.  A small stream flows out
of the building and down a gully.

> enter building

You are inside a building, a well house for a large spring.
There are some keys on the ground here.
There is a shiny brass lamp nearby.
There is tasty food here.
There is a bottle of water here.

> eat food

Thank you.  It was delicious!

Odbiór
Na początku 1977 roku Adventure stało się znane w środowisku akademickim. Na Massachusetts Institute of Technology powstały wyliczenia mówiące, że próby przejścia gry, zakończone sukcesem pod koniec maja 1977 roku, opóźniły rozwój informatyki o dwa tygodnie.

Gra zapoczątkowała popularność tytułów z gatunku interaktywnej fikcji w latach 70., kiedy to komputery zazwyczaj nie miały możliwości wyświetlania grafiki. Zainspirowani Adventure studenci MIT: Dave Lebling, Marc Blank, Albert Vezza i Joel Berez założyli firmę Infocom, największą w historii firmę produkującą gry tego typu, z których pierwszą był Zork.

Założyciele firmy Sierra Entertainment, Ken i Roberta Williams, mieli zagrać w Adventure i zdecydować się założyć własną firmę produkującą tego typu gry, ale z grafiką. Kod występujący w Adventure, xyzzy, jest stosowany jako easter egg w wielu współczesnych tytułach, takich jak Deus Ex, Diablo II, czy też starszych wersjach Sapera dla systemu Microsoft Windows.

Uwagi

Przypisy

Linki zewnętrzne

 Adventure w The Interactive Fiction Database

1976 w grach komputerowych
Interaktywna fikcja
Gry na komputerach uniwersyteckich
Gry komputerowe wyprodukowane w Stanach Zjednoczonych

Colossal Cave Adventure


Mondure is a rural town and locality in the South Burnett Region, Queensland, Australia. In the , Mondure had a population of 100 people.

History
The town takes its name from the Mondrure pastoral run taken up in 1844 by Richard Jones, which used a Waka language word, mondhur meaning small ant.

Land was open for selection on 17 April 1877;  were available in Mondure and  in Mondure back run.

Circa 1900s, 78 farming blocks in the Mondure Estate were advertised to be sold. The map advertisement states that the blocks were 6 miles from Wondai railway station and 4 miles from Murgon railway station.

Mondure North Provisional School opened in January 1905. On 1 Jan 1909, it became Mondure North State School. It closed in October 1922.

On Saturday 11 March 1911, 120 town lots were auctioned in the Township of Mondure.

On Sunday 19 May 1912, St Johann's Lutheran Church (also known as St John's) was officially opened by Pastor Otto Thiele in the presence of 250 people. It was , made of hardwood, and cost £140. In 1964, it was relocated to become the church hall for St John-Trinity Lutheran Church in Wondai.

Redeemer Lutheran Church was built from timber in 1916. It was extended in 1941. It was subsequently closed and converted into a house. It is at 411 Mondure Marshlands Rd ().

On 23 February 1917, the Queensland Railways Department decided to call the town's railway station Kooblinga but this was changed on 11 January 1918 to be Mondure at the request of the Mondure Branch of the Queensland Farmers Union.

St Faith's Anglican Church was dedicated on Monday 12 October 1912 by Archbishop of Brisbane St Clair Donaldson. It was a timber church which could seat 100 people. It was built from timber.

A Methodist Church, later Uniting Church was removed to Mondure from Leafdale and functioned for approximately 60 years before being sold to become a private residence.

Mondure Township State School opened on 24 January 1921. In 1938 it was renamed Mondure State School. It closed on 31 December 1998. It was at 741 Kawl Kawl Road (). It was converted into a private residence.

In June 1928, Mondure had a butcher shop, general store (Mondure Stores Company), post office and telephone exchange, Refreshments room, Railway Station and associated depots and a large sale yards belonging to Bacon & Co. Kingaroy.

In the , Mondure had a population of 100 people.

Education
There are no schools in Mondure. The nearest primary school (Prep-6) is Wheatlands State School in Wheatlands to the east. The nearest secondary schooling is available at Wondai State School (to Year 9) in Wondai to the south, Proston State School (to Year 10) in Proston to the west, and Murgon State High School (to Year 12) in Murgon to the south-east.

Amenities
St Faith's Anglican Church is at 741 Kawl Kawl Road ().

References

Towns in Queensland
South Burnett Region
Localities in Queensland

Mondure


The Garden of Resurrection er en britisk stumfilm fra 1919 af Arthur Rooke.

Medvirkende
 Guy Newall som A. H. Bellairs
 Ivy Duke som Clarissa
 Franklin Dyall som Cruickshank
 Mary Dibley som Bellwattle
 Douglas Munro som Moxon

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Storbritannien
Britiske film fra 1919
Dramafilm fra Storbritannien

The Garden of Resurrection


The Royal Palace or Dar al-Makhzen (; ) is the palace of the King of Morocco in the city of Fez, Morocco. Its original foundation dates back to the foundation of Fes el-Jdid ("New Fez"), the royal citadel of the Marinid dynasty, in 1276 CE. Most of the palace today dates from the 'Alawi era (17th-20th centuries). The vast grounds are home to multiple private structures, patios, and gardens, but historically also included administrative offices and government tribunals. Today, the most publicly visible parts of the palace are its main entrances at the Old Mechouar (to the northeast) and the highly ornate 20th-century gates at Place des Alaouites, near the Mellah (to the southwest).

History

Marinid foundation (13th century and after)
The palace was founded and initially built, along with the rest of Fes el-Jdid, by the Marinid sultan Abu Yusuf Ya'qub in 1276. It served as the new royal residence and center of government for Morocco under Marinid rule. Before this, the main center of power and government in Fes had been the Kasbah Bou Jeloud on the western edge of the old city (at the location of the still extant Bou Jeloud Mosque). The decision to create a new and highly fortified citadel separate from the old city (Fes el-Bali) may have reflected a continuous wariness of Moroccan rulers towards the highly independent and sometimes restive population of Fes. The Grand Mosque of Fes el-Jdid, adjacent to the palace grounds, was also founded at the same time as the new city in 1276 and was connected by a private passage directly to the palace, allowing the sultan to come and go for prayers.

Although the original layout of the palace cannot be fully reconstructed due to centuries of subsequent expansion and modification, it was most likely concentrated further southwest within the current palace grounds. What is now the Old Mechouar (a large walled courtyard preceding the main public entrance to the palace) was at that time a fortified bridge over the Oued Fes (Fes River) at the northern entrance to the city, and was most likely not directly connected to the palace itself. In addition to the main palace structures at the center of the city, the palace was also flanked by a large park or garden area to the west which was characterized by elevated terraces and pavilions, most likely corresponding to the site of the present-day Lalla Mina Gardens in the current palace. These first gardens were known as the "Agdal" (not to be confused with the current Agdal Gardens further west) and followed a tradition already established in Almoravid and Almohad times, as exemplified by the older Agdal Gardens of Marrakesh. The western edge of these gardens was in turn bounded by the western walls of the city. A gate known as Bab Agdal still stands here today and preserves its old Marinid-era layout.

Abu Yusuf Ya'qub had also wished to create a vast pleasure garden outside the palace, perhaps in emulation of those he might have admired in Granada (such as the Generalife); however, he died in 1286 before this could be accomplished. His son and successor, Abu Ya'qub Yusuf, carried out the work instead in 1287, creating the vast Mosara Garden to the north of Fes el-Jdid. This garden was supplied with water from the Oued Fes via an aqueduct fed by an enormous noria (waterwheel) near Bab Dekkakin. Both the gardens and the noria fell into disuse after the Marinid period and eventually disappeared, leaving only traces.

'Alawi period (17th century and after)

Following years of neglect, the original Marinid constructions mostly fell into disrepair and were only restored, rebuilt, or replaced when the 'Alawi sultans re-invested in Fes and made it the capital of Morocco again (with the exception of certain periods). As a result, the current structures in the palace mainly date from the 'Alawi period, from the 17th century and after. Sultan Moulay Rashid, the first 'Alawi sultan to unify Morocco, captured Fez in 1666. In 1671, he ordered the creation of a vast rectangular courtyard in the eastern part of the palace. The courtyard, still extant today, was adorned with green zellij tiles and centered around a large rectangular water basin. This addition extended the Dar al-Makhzen grounds up to the edge of the Lalla ez-Zhar Mosque, which had previously stood in the middle of a residential neighbourhood, and cutting off one of the local streets. This was one of several occasions where the expansion of the palace cut into the general residential areas of Fes el-Jdid. Moulay Rashid also built the vast Kasbah Cherarda north of Fes el-Jdid in order to house his tribal troops. The housing of troops here also liberated new space in Fes el-Jdid itself, including the northwestern area which became the new Moulay Abdallah neighbourhood from the early 18th century onwards. This is where Sultan Moulay Abdallah (ruled between 1729 and 1757) erected a large mosque and royal necropolis for the 'Alawi dynasty. Abdallah's successor, Sultan Mohammed ben Abdallah (ruled 1748 and 1757–1790), was responsible, according to some sources, for establishing the New Mechouar and the Old Mechouar. However, other studies and later authors attribute this arrangement to Moulay Hassan I's reign a century later (see below). Mohammed ben Abdallah also built the Dar Ayad al-Kebira, one of the more imposing structures inside the palace grounds.

Major expansions and modifications continued throughout the 19th century. Under sultan Moulay Abd al-Rahman (ruled 1822–1859) the Bab Bou Jat Mechouar or Grand Mechouar was created to the west of the Moulay Abdallah quarter, providing the palace grounds with another ceremonial entrance to the northwest. Moulay Abd al-Rahman also revived the gardens of the palace to the west, up to the old western Marinid walls of the city, by creating the Lalla Mina or Lalla Amina Gardens (on the site of earlier Marinid-era gardens) and building the adjoining Lalla Mina Mosque. West of these, beyond the old walls, an even larger walled garden known today as the Agdal was established by Sultan Moulay Hassan I (ruled 1873–1894). (According to one author, the Lalla Mina Mosque is also attributed to Moulay Hassan.)

It also seems to have been under Moulay Hassan that the Dar al-Makhzen grounds were extended northwards up to the south gate of the Old Mechouar, thus turning the latter into the main entrance of the palace instead of the main entrance of the city. This forced the diversion of the northern end of Fes el-Jdid's main street so that it now enters the Old Mechouar from the side. The new expansion included a vast rectangular courtyard to serve as an "inner mechouar", followed by several other courtyards extending up to the Old Mechouar's gate. This inner mechouar was lined by arcades and housed a number of public and administrative functions like the mahkama (courthouse). This mechouar also lay between the Grand Mosque of Fes el-Jdid and its former madrasa (the Madrasa of Fes el-Jdid or Madrasa Dar al-Makhzen), cutting them off from each other and resulting in the madrasa being integrated into the palace. According to scholars it was Moulay Hassan who then built what is now known as the New Mechouar on the north side Bab Dekkakin and of the Old Mechouar. Next to this he also built the Dar al-Makina factory on the west side of the new square in 1886. Lastly, Moulay Hassan also connected Fes el-Jdid and Fes el-Bali (the old city) for the first time with a large corridor of walls. Inside this space he commissioned a number of royal gardens (such as Jnan Sbil) and summer palaces (such as Dar Batha), which were separate but associated or connected with the palace.

Historically, members of the public and government officials only had access to the first few courtyards of the Dar al-Makhzen, from the Old Mechouar to the "Inner Mechouar", due to public government institutions and tribunals being housed here. The Old Mechouar and the adjoining courtyards were thus a reception and waiting area for those who had business inside the palace. The rest of the palace further west, on the other hand, made up the sultan's private residence and was not accessible to anyone but the sultan, his family, and his inner circle.

From 20th century to present day

After Moulay Hassan, his son and successor Moulay Abd al-Aziz (ruled 1894–1908) constructed a palace pavilion, known as Dar al-Fassiya, on the western edge of the central palace structures, on the north side of the Lalla Mina Gardens. It was adjoined by a marble-paved courtyard and some of its rooms had ceilings gilded with gold leaf, but it was later abandoned and even partly looted. His successor, Moulay Abd al-Hafid (ruled 1908–1912), began in turn the construction of a large multi-story pavilion which was the include the first elevators in the palace, but its construction was not completed and it stood unfinished for many years.

Following the advent of French colonial rule in 1912, the capital of Morocco was moved to Rabat and never returned to Fes. Some of the outlying branches of the palace, such as the Dar Batha and Dar el-Beida near Fes el-Bali, were occupied by the offices of the French authorities and of the French resident-general. In the 1960s King Hassan II reoriented the entrance of the palace complex from the Old Mechouar in the north to a new southern approach facing the modern Ville Nouvelle ("New City") of Fes. A new grand square, Place des Alaouites (''Alawi Square'), was laid out and new ornate gates to the palace were built between 1969 and 1971. Although no longer the royal palace of the capital, the main palace complex in Fes is still regularly used by the King of Morocco today. The palace is thus not open to the public.

Description

The palace is located in Fes el-Jdid ("New Fes"), the fortified royal district founded by the Marinid sultans in 1276. Today it covers 80 hectares, taking up much of the city's area. Inside, the vast palace grounds are taken up by numerous courtyards, residential pavilions, gardens, and fountains. Its complicated and irregular layout is the result of repeated modifications, reconstructions, and expansions over the centuries, much of it now dating to the 'Alawi period (17th-20th centuries).

The mechouars
In the context of palace architecture, the term "mechouar" (from the French transliteration, méchouar, of Arabic , also transliterated as  or  in English) generally refers to an official square or courtyard at the entrance of the royal palace. Such squares were used for various open-air ceremonies, the reception of ambassadors, and as waiting areas for those entering the palace. They were often also part of the setting for the dispensation of justice or the receiving of petitions to the ruler. For example, the main qadi (judge) of Fes Jdid held his tribunal near the entrance of the palace, located just inside the entrance from the Old Mechouar. There are at least three historical mechouars attached the royal palace of Fes.

Old Mechouar (Vieux Méchouar)

The smallest of the mechouars of Fes, this courtyard immediately precedes the official entrance to the Dar al-Makhzen. The mechouar is enclosed by ramparts on all sides and dates to the Marinid period. It appears that it was originally a fortified bridge over the Oued Fes (Fez River), with fortified gates at either end. The river still passes underneath the square, reemerging via four semi-circular openings at the eastern base of its walls on the edge of the Jnan Sbil Gardens.

On the southern side of the square today is the gate to the Dar al-Makhzen; until the creation of the new palace gates in the southwest, this was the main entrance to the palace. However, this was originally occupied by a gate called Bab al-Qantara ("Gate of the Bridge") or Bab el-Oued ("Gate of the River") which had been the northern entrance to the whole city before the palace grounds were expanded and it became the gate to the Dar al-Makhzen itself. On the square's northern side is Bab Dekkakin (originally called Bab es-Sebaa), the monumental gate leading to and from the New Mechouar (see below). To the west, an opening in the walls leads to the Moulay Abdallah residential district of Fes el-Jdid. On the square's east side are two other openings in the wall. The southern one leads to the Grande Rue (main street) of Fes el-Jdid (which leads to Bab Semmarine and the Jewish Mellah beyond), while the northern opening gives access to the road leading towards Place Bou Jeloud and the entrance to Fes el Bali. Because of this crossroads, the mechouar is one of the busiest squares in Fes el-Jdid today.

New Mechouar (Nouveau Méchouar)

To the north of the Old Mechouar, through the monumental Bab Dekkakin ("Gate of the Benches"; also known as Bab es-Sebaa, "Gate of the Lion"), lies the larger New Mechouar. According to scholars, it was created by Sultan Moulay Hassan in the late 19th century.

On the western side of the square is a gateway in the Italianate architectural style which belongs to the Makina (Dar al-Makina), a former arms factory (also called Dar al-Silah) established by Moulay Hassan in 1886 with the help of Italian officers. Originally, though, this western wall was actually a large Marinid aqueduct built in 1286 to carry water to the Mosara Garden in the north; the faint outline of its arches can still be seen today within the structure of the wall. The northern gate of the New Mechouar, known as Bab Kbibat es-Smen ("Gate of the Butter Niche"), also dates from the 1886 construction, though another gate called Bab Segma (formerly part of the Marinid gardens) also lends its name to the area.

Bab Bou Jat Mechouar

Also known as the "Grand Mechouar", this vast irregular quadrilateral space of 4 hectares occupied the northwestern corner of Fes el Jdid in an angle between the walls of the palace grounds to the south and the Moulay Abdallah district to the east. The military square was laid out in the mid-19th century by Abd al-Rahman de Saulty, a Muslim convert and officer in the military engineers corps under Sultan Moulay Abd al-Rahman (ruled 1822–1859). The creation of the mechouar required a minor diversion of the Oued Fes river at the time. Bab Bou Jat, the main western gate of the Moulday Abdallah quarter, once opened through here but was closed off in the 20th century. On the south side of the square is a menzeh, an elevated pavilion from which the sultan could observe ceremonies taking place in the square, which was built by Sultan Abdelaziz (ruled 1894–1908).

Place des Alaouites
In the 1960s a new grand square, Place des Alaouites, was laid out on the southwestern side of the palace, near the former Mellah. New ornate gates were constructed here between 1969 and 1971. The gates are considered an excellent piece of modern Moroccan craftsmanship and are lavishly decorated with elaborate mosaic tilework, carved cedar wood, and doors of gilt bronze covered in geometric patterns. These gates, along with the gate at the Old Mechouar, are the closest that most members of the public can get to the palace grounds.

The grounds of the Royal Palace
While today the main front entrance of the palace are its famous gates to the southwest, historically the palace's main public entrance was from the Old Mechouar to the northeast. Upon entering the palace from here, one passed through several courtyards until reaching the "Inner" Mechouar created under Sultan Moulay Hassan. This large rectangular courtyard is paved with marble and lined with arcades. Historically it housed a number of public and administrative functions like the mahkama (courthouse). On the southeast side of the courtyard is a mosque which is in fact the former Marinid Madrasa of Fes el-Jdid, modified and provided with a minaret when Moulay Hassan created this mechouar. The Grand Mosque of Fes el-Jdid, to which it was originally associated, is adjoined to the north side of this courtyard, just outside the royal palace grounds. Traditionally, the sultan was able to travel directly between the mosque and the palace via a connecting passage.

To the west and south of these mechouars was the area which was historically the private residence of the sultan. It consists of a number of patio courtyards, inner gardens, residential pavilions, and other structures. One of the largest elements is the Patio of Moulay Rashid, created in the 17th century, covering a large rectangular area on the east side of the palace. The courtyard is arranged around a rectangular water basin at its middle, and at its southeastern end is a small pavilion chamber preceded by a portico supported by white marble columns topped with elegant capitals. It was cited by a couple of outside visitors in the early 20th century as one of the more beautiful spaces of the palace, with one visitor claiming that Sultan Moulay Abd al-Hafid once had a small boat set to float around its central pool. The same sultan also began construction of a tall building in the courtyard's northwestern corner with the intention of installing the palace's first elevators in it, but the structure was left unfinished for many years after his reign. The Dar al-Makhzen also had its own library, located near the Bab Bou Jat Mechouar, which was created by Sultan Moulay Abd ar-Rahman and further developed by Sultan Moulay Hassan.

Further southwest from these central structures is a large park or garden known as the Lalla Mina Gardens. The gardens, along with the Lalla Mina Mosque near its northeastern corner (not far from the present-day palace gates and marked with a minaret), were created by Sultan Moulay Abd ar-Rahman in the 19th century on the site of the former "Agdal" gardens of the Marinid period. On the northeastern side of the gardens, next to the mosque, is another large courtyard and a palace pavilion at its northwestern end which were created by Moulay Abdelaziz (1894–1908). Near the eastern corner of the gardens, on the south side of the mosque, is a large square courtyard which was once the menagerie of the palace, holding lions and other wild animals, but is now adjoined by the new main gates of the palace. Along the western edge of the gardens runs a set of double fortified walls which were the original Marinid western walls of Fes el-Jdid, as well as the original western gate known as Bab Agdal. Beyond these, further west and covering an even larger area, are the current Agdal Gardens which were originally established by Sultan Moulay Hassan.

See also

 Fortifications of Fez
 List of Moroccan royal residences

Notes

References

External links

 "Sultan's Palace" at ArchNet (includes historic photographs of some parts of the palace)

Royal residences in Morocco
Palaces in Fez, Morocco
'Alawi architecture

Royal Palace of Fez


Obergröningen è un comune tedesco di  abitanti  situato nel land del Baden-Württemberg.

Note

Altri progetti

Comuni del circondario di Ostalb

Obergröningen


The discography of American country artist Wilma Burgess consists of seven studio albums, one compilation album, twenty eight singles, and one other charted song. Graduating college in 1960, Burgess moved to Nashville, Tennessee to pursue a singing career. She cut her first single with United Artists Records in 1962 which had little success. Producer Owen Bradley was impressed by Burgess's vocals, signing her to a recording contract with Decca Records. In 1965, the Ray Griff-penned composition "Baby" became Burgess's breakthrough single, reaching the top ten on the Hot Country Singles chart. It was followed by a cover of Jeannie Seely's "Don't Touch Me", which reached the top twenty of the country chart. Her debut album which was also entitled Don't Touch Me (1965) and reached number three on the Billboard Top Country Albums chart.

It was Burgess's next single release "Misty Blue" that would become her biggest success and signature song. It reached the top five of the country songs chart in 1966 and would later be covered by Eddy Arnold and Dorothy Moore respectively. Her second studio album Wilma Burgess Sings Misty Blue (1966) would also peak in the top ten of the country albums chart. Burgess had her final top-twenty hit in 1967 with "Tear Time", but continued releasing albums with Decca Records until 1969. A close of friend of Jim Reeves's wife, Burgess would sign a recording contract with Reeves's Shannon label in the early 1970s. Her duet with Buddy Logan entitled "Wake Me Into Love" (1974) would reach the top twenty of the Billboard country chart. In 1977, she released two singles with RCA Records. She released her final studio album in 1982 with Could I Have This Dance and retired shortly afterward.

Albums

Studio albums

Compilation albums

Singles

Other charted songs

Notes

References

Discographies of American artists

Wilma Burgess discography


An Gnoma zonaria in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Linne hadton 1758. An Gnoma zonaria in nahilalakip ha genus nga Gnoma, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gnoma

Gnoma zonaria


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Mabacris guillaumeti. Una ning gihulagway ni Donskoff ni adtong 1985. Ang Mabacris guillaumeti sakop sa kahenera nga Mabacris, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kotidaybor

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Kotidaybor
Mabacris

Mabacris guillaumeti


Olsen-banden ser rødt é um filme de drama dinamarquês de 1976 dirigido e escrito por Erik Balling e Henning Bahs. Foi selecionado como representante da Dinamarca à edição do Oscar 1977, organizada pela Academia de Artes e Ciências Cinematográficas.

Elenco
 Ove Sprogøe - Egon Olsen
 Morten Grunwald - Benny Frandsen
 Poul Bundgaard - Kjeld Jensen
 Kirsten Walther - Yvonne Jensen
 Jes Holtsø - Børge Jensen
 Lene Brøndum - Fie

Filmes em língua dinamarquesa
Filmes da Dinamarca de 1976
Filmes de drama da Dinamarca
Filmes dirigidos por Erik Balling

Olsen-banden ser rødt


Međunarodna standardna klasifikacija zanimanja ( ISCO ) je klasifikacijska struktura Međunarodne organizacije rada (ILO) za organizovanje informacija o radu i poslovima. To je dio međunarodne porodice ekonomskih i društvenih klasifikacija Ujedinjenih nacija. Trenutna verzija, poznata kao ISCO-08, objavljena je 2008. godine i četvrta je iteracija, nakon ISCO-58, ISCO-68 i ISCO-88.

ILO opisuje svrhu ISCO klasifikacije kao:alat za organizovanje poslova u jasno definisan skup grupa prema zadacima i dužnostima koje se obavljaju na poslu. Namijenjen je za upotrebu u statističkim aplikacijama i u različitim klijentskim aplikacijama. Prijave orijentirane na klijente uključuju usklađivanje tražitelja posla sa slobodnim radnim mjestima, upravljanje kratkoročnim ili dugoročnim migracijama radnika između zemalja i razvoj programa stručne obuke i usmjeravanja.ISCO je osnova za mnoge nacionalne klasifikacije zanimanja, kao i primjene u specifičnim domenima kao što su izvještavanje o nastavnim, poljoprivrednim i zdravstvenim informacijama o radnoj snazi. Očekuje se da će revizija ISCO-08 biti standard za informacije o radu širom svijeta u narednoj deceniji, na primjer kada se primjenjuje na dolazne podatke iz Globalnog kruga nacionalnih popisa stanovništva 2010. godine.

Struktura ISCO-08
ISCO-08 dijeli poslove u 10 glavnih grupa:

 Menadžeri,
  Stručnjaci,
 Tehničari i stručni saradnici,
 Činovnički pomoćni radnici,
 Servisni i prodajni radnici,
 Kvalificirani radnici u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu,
 Zanatski radnici,
 Rukovaoci postrojenja i mašina, kao i montažeri,
 Osnovna zanimanja, i
 Oružane snage.

Svaka veća grupa je dalje organizovana u podglavne, manje i jedinične grupe. Osnovni kriterijumi koji se koriste za definisanje sistema su nivo vještina i specijalizacija potrebni za kompetentno obavljanje zadataka i dužnosti u zanimanjima.

Glavna grupa 1
Menadžeri:

 11 Izvršni direktori, visoki zvaničnici i zakonodavci
 111 Zakonodavci i visoki zvaničnici
 112 Generalni direktori i izvršni direktori
 12 Administrativnih i komercijalnih menadžera
 121 Menadžeri za poslovne usluge i administraciju
 122 Menadžeri prodaje, marketinga i razvoja
 13 Menadžeri proizvodnje i specijalizovanih usluga
 131 Rukovodioci proizvodnje u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu
 132 Rukovodioci proizvodnje, rudarstva, izgradnje i distribucije
 133 Menadžeri usluga informacijske i komunikacijske tehnologije
 134 Menadžeri profesionalnih usluga
 14 Menadžeri ugostiteljstva, maloprodaje i ostalih usluga
 141 Menadžeri hotela i restorana
 142 Menadžeri trgovine na malo i veliko
 143 Menadžeri ostalih usluga

Glavna grupa 2
Stručnjaci:

 21 Stručnjaci za nauku i inženjerstvo
 211 Stručnjaci fizike i nauke o Zemlji
 212 Matematičari, aktuari i statističari
 213 Stručnjaci za prirodne nauke
 214 inženjerski stručnjaci (osim elektrotehnologije)
 215 Inženjeri elektrotehnologije
 216 Arhitekti, projektanti, geodeti i dizajneri
 22 Zdravstveni radnici
 221 doktori medicine
 222 Stručne medicinske sestre i babice
 223 Stručnjaci tradicionalne i komplementarne medicine
 224 Paramedicinski praktičari
 225 Veterinari
 226 Ostali zdravstveni radnici
 227 medicinski asistenti stručnjaka
 23 Stručnjaci za nastavu
 231 Univerzitetski i visokoškolski nastavnici
 232 Nastavnici stručnog obrazovanja
 233 Nastavnici srednjeg obrazovanja
 234 Učitelji u osnovnim školama i u ranom djetinjstvu
 235 Ostali stručnjaci u nastavi
 24 Poslovni i administrativni stručnjaci
 241 Finansijski stručnjaci
 242 Stručnjaci za administraciju
 243 Stručnjaci za prodaju, marketing i odnose s javnošću
 25 Stručnjaci za informacione i komunikacione tehnologije
 251 Programeri i analitičari softvera i aplikacija
 252 Stručnjaci za baze podataka i mreže
 26 Pravni, društveni i kulturni stručnjaci
 261 Pravni stručnjaci
 262 Bibliotekari, arhivisti i kustosi
 263 Društveni i vjerski stručnjaci
 264 Autori, novinari i lingvisti
 265 Kreativni i izvođački umjetnici

Glavna grupa 3
Tehničari i stručni saradnici:

 31 Stručni saradnik za nauku i inženjerstvo
 311 Tehničari za fizičke i tehničke nauke
 312 Nadzornici rudarstva, proizvodnje i izgradnje
 313 Tehničari za kontrolu procesa
 314 Tehničari prirodnih nauka i srodni stručni saradnici
 315 Kontrolori i tehničari brodova i aviona
 32 Zdravstveni saradnici
 321 Medicinski i farmaceutski tehničari
 322 Saradnici stručnih medicinskih sestara i babica
 323 Saradnici tradicionalne i komplementarne medicine
 324 Veterinarski tehničari i pomoćnici
 325 Drugi zdravstveni saradnici
 33 Poslovni i administrativni saradnici
 331 Finansijski i matematički stručni saradnik
 332 Agenti za prodaju i nabavku i brokeri
 333 Agenti poslovnih usluga
 334 Administrativni i stručni sekretari
 335 Saradnici regulatornih državnih stručnjaka
 34 Pravni, društveni, kulturni i srodni stručni saradnici
 341 Pravni, društveni i vjerski saradnici
 342 Sportski i fitnes radnici
 343 Umjetnički, kulturni i kulinarski saradnici
 35 Tehničari za informiranje i komunikacije
 351 Operacije informacionih i komunikacijskih tehnologija i tehničari za korisničku podršku
 352 Tehničari za telekomunikacije i radiodifuziju

Glavna grupa 4
Činovnički pomoćni radnici:

 41 Generalni i tastaturistički službenici
 411 Generalni službenici
 412 Sekretari (generalni)
 413 Operateri na tastaturi
 42 Službenici korisničke službe
 421 Blagajnici, sakupljači novca i srodni službenici
 422 Radnici za informiranje o klijentima
 43 Službenici za evidenciju brojeva i materijala
 431 Brojčani službenici
 432 Službenici za evidenciju i transport materijala
 44 Ostali službenici za pomoć
 441 Ostali službenici za pomoć

Glavna grupa 5
Servisni i prodajni radnici:

 51 Lični uslužni radnici
 511 Putnici, kondukteri i vodiči
 512 Kuhari
 513 Konobari i barmeni
 514 Frizeri, kozmetičari i srodni radnici
 515 Nadzornici zgrada i domaćinstva
 516 Ostali radnici u ličnim uslugama
 52 Radnici u prodaji
 521 Ulični prodavači i prodavači na pijaci
 522 Prodavači u prodavnicama
 523 Blagajnici i blagajnici
 524 Ostali radnici u prodaji
 53 Radnici za ličnu njegu
 531 Radnici za brigu o djeci i pomoćnici nastavnika
 532 Radnici lične njege u zdravstvenim službama
 54 Radnici zaštitnih službi
 541 Radnici zaštitnih službi

Glavna grupa 6
Kvalificirani radnici u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu:

 61 Tržišno orijentisani kvalifikovani poljoprivredni radnici
 611 Vrtlari i uzgajivači usjeva
 612 Proizvođači životinja
 613 Proizvođači mješovitih usjeva i životinja
 62 Tržišno orijentisani kvalifikovani radnici u šumarstvu, ribarstvu i lovu
 621 Šumarstvo i srodni radnici
 622 Ribarski radnici i lovci
 63 Samostalni poljoprivrednici, ribari, lovci i sakupljači
 631 Poljoprivrednici za samostalne usjeve
 632 Uzgajivači stoke
 633 Uzgajivači mješovitih usjeva i stoke
 634 Samostalni ribolovci, lovci, lovci i sakupljači

Glavna grupa 7
Zanatski i srodni radnici:

 71 Radnici u građevinarstvu i srodnim zanatima, isključujući električare
 711 Građevinarstvo i srodni radnici
 712 Završaci zgrada i srodni radnici
 713 Moleri, čistači građevinskih konstrukcija i srodni radnici
 72 Radnici u metalu, mašinama i srodnim zanatima
 721 Radnici lima i konstrukcija, kalupari i zavarivači i srodni radnici
 722 Kovači, alatničari i srodni radnici
 723 Mehaničari i serviseri mašina
 73 Zanatski i štamparski radnici
 731 Zanatlija
 732 Radnici u štampariji
 74 Elektrotehničari i elektroničari
 741 Instalateri i serviseri električne opreme
 742 Instalateri i serviseri elektronike i telekomunikacija
 75 Radnici u prehrambenoj, drvoprerađivačkoj, konfekciji i drugim zanatskim i srodnim zanatima
 751 Radnici u prehrambenoj industriji i srodnim zanatima
 752 Obrađivači drveta, stolari i srodni radnici
 753 Radnici u odjeći i srodnim zanatima
 754 Ostali zanatski i srodni radnici

Glavna grupa 8
Rukovaoci postrojenja i mašina i montažeri:

 81 Stacionarni operateri postrojenja i mašina
 811 Operateri postrojenja za rudarstvo i preradu minerala
 812 Operateri postrojenja za obradu i završnu obradu metala
 813 Rukovaoci postrojenja i mašina za hemijske i fotografske proizvode
 814 Rukovaoci mašinama za proizvode od gume, plastike i papira
 815 Rukovaoci mašinama za tekstil, krzno i proizvode od kože
 816 Rukovaoci mašinama za hranu i srodne proizvode
 817 Operateri postrojenja za preradu drveta i papira
 818 Ostali operateri stacionarnih postrojenja i mašina
 82 Asembleri
 821 Asembleri
 83 Vozači i operateri mobilnih postrojenja
 831 Mašinovođe lokomotiva i srodni radnici
 832 Vozači automobila, kombija i motocikala
 833 Vozači teških kamiona i autobusa
 834 Operateri mobilnih postrojenja
 835 Brodska palubna posada i srodni radnici

Glavna grupa 9
Osnovna zanimanja:

 91 Čistači i pomoćnici
 911 Čistači i pomoćnici u domaćinstvu, hotelima i uredima
 912 Radnici koji čiste vozila, prozore, vešeraj i slično
 92 Radnici u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu
 921 Radnici u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu
 93 Radnici u rudarstvu, građevinarstvu, proizvodnji i transportu
 931 Radnici u rudarstvu i građevinarstvu
 932 Radnici u proizvodnji
 933 Radnici u transportu i skladištenju
 94 Pomoćnici za pripremu hrane
 941 Pomoćnici u pripremi hrane
 95 Ulični i srodni radnici u prodaji i servisu
 951 Ulični i srodni radnici
 952 Ulični prodavači (osim hrane)
 96 Radnici sa otpadom i drugi osnovni radnici
 961 Radnici za otpad
 962 Ostali osnovni radnici

Glavna grupa 10
Oružane snage:

 101 Dežurni oficir oružanih snaga
 1011 Oficir oružanih snaga
 102 Podoficir oružanih snaga
 1021 Podoficiri oružanih snaga
 103 Ostala zanimanja u Oružanim snagama, ostali činovi
 1031 Ostala zanimanja i činovi

Također pogledajte

 HISCO
 Međunarodna standardna industrijska klasifikacija – Međunarodna referentna klasifikacija produktivnih aktivnosti
 Međunarodna statistička klasifikacija bolesti i srodnih zdravstvenih problema – Međunarodni standardni dijagnostički alat za epidemiologiju, zdravstveni menadžment i kliničke svrhe
 Međunarodna standardna klasifikacija obrazovanja – Nivoi obrazovanja
 Inflacija radnih mjesta – Fenomen sve grandioznijih naziva poslova u organizacijama

Reference

Literatura

 Hoffmann E. 1999. Međunarodna statistička poređenja profesionalnih i društvenih struktura: problemi, mogućnosti i uloga ISCO-88.

Vanjski linkovi

 ISCO službena web stranica ILO-a.

Zanimanja
Spisak zanimanja
Međunarodna organizacija rada


Jóel Sigurðsson (5 November 1924 – 28 November 2003) was an Icelandic athlete. He competed in the men's javelin throw at the 1948 Summer Olympics.

References

1924 births
2003 deaths
Athletes (track and field) at the 1948 Summer Olympics
Jóel Sigurdsson
Jóel Sigurdsson
Jóel Sigurdsson

Jóel Sigurðsson


O Eastern Open Invitational, disputado pela primeira vez sob o nome Eastern Open, foi um torneio de golfe do PGA Tour, que decorreu em Marilândia na década de 1950 e início da década de 1960. As nove primeiras edições foram realizadas no Mt. Pleasant Municipal Golf Club de Baltimore, um campo de golfe público de 18 buracos e par 71, projetado por Gus Hook e inaugurado em 1933. Para os próximos três anos, começando na temporada de 1959, o torneio se mudou para o novo Campo de Golfe Pine Ridge, em Lutherville, três milhas ao norte do centro de Towson. Este campo, que negligencia o Loch Raven Reservoir, foi construído por Gus Hook em 1958. Após a edição de 1961, o torneio voltou a ser disputado no Mt. Pleasant.

Campeões
Eastern Open Invitational
1962 Doug Ford
1961 Doug Sanders
1960 Gene Littler
1959 Dave Ragan
1958 Art Wall Jr.
1957 Tommy Bolt
Eastern Open
1956 Arnold Palmer
1955 Frank Stranahan
1954 Bob Toski
1953 Dick Mayer
1952 Sam Snead
1951 Cary Middlecoff
1950 Lloyd Mangrum

Competições de golfe
Antigos eventos do PGA Tour

Eastern Open Invitational


Vincitore del Premio Palazzo al Bosco 2003 con il thriller Soluzione Finale.

Biografia
Nel 2005 ha pubblicato per la casa editrice Marsilio il suo primo libro, Soluzione finale, scritto a quattro mani con Andrea Novelli, che ha vinto il prestigioso premio Palazzo al Bosco per inediti nel 2003.

Nel 2005 si è aggiudicato un riconoscimento al Premio Jacques Prevert con la raccolta di racconti Gli insoliti casi del professor Augusto Salbertrand. Sempre nello stesso anno, Soluzione Finale si è aggiudicato anche il primo premio a Un libro per l'estate, nella sezione Opera Prima.

Nel 2008 ha pubblicato per la casa editrice Marsilio il suo secondo romanzo, Per esclusione, sempre scritto con Andrea Novelli, e un suo racconto, American Istanbul, è entrato nell'antologia Anime nere reloaded, curata da Alan D. Altieri per gli Oscar Mondadori.

Nel 2010 ha partecipato, con il racconto Le sette porte contenuto nell'antologia 365 Storie Cattive, all'iniziativa benefica promossa e curata da Paolo Franchini, il cui ricavato è andato interamente all'associazione no profit Aisea (Associazione Italiana Emiplegia Alternante), che da anni è vicina ai malati di questa rara malattia neurologica.

Sempre nello stesso anno, il racconto Dalia è stato inserito nell'antologia 365 Racconti erotici per un anno - Delos Book, curata da Franco Forte.

Nel 2011 per Marsilio è uscito nelle librerie l'adrenalinico medical-action thriller Il paziente zero, sotto l'egida del famoso scrittore statunitense Douglas Preston: "Il paziente zero è un romanzo fantastico, che avvince dalla prima all'ultima pagina. Caldamente raccomandato!".

Per esclusione è stato rieditato per Il Giallo Mondadori in due uscite mensili consecutive (N°3024 – Il rimorso uccide e N°3025 – La mente della morte).

Sempre nel 2011 sono usciti:
 il racconto La mosca nell'antologia 365 Racconti horror per un anno - Delos Books, curata da Franco Forte.
 il racconto Concordia nell'antologia Nero Liguria - Giulio Perrone Editore, curata da Daniele Cambiaso.
 il racconto Il tesoro di Garibaldi nell'antologia Ribelli edita da Robin Edizioni e curata da Angelo Marenzana e Enzo Macrì.
 il racconto Santa Claus is coming to town pubblicato da Chichilli nel canale digitale e-books.
 il racconto This is the end nella raccolta 365 Racconti sulla fine del mondo curata da Franco Forte.
 il racconto Una notte da incubo nell'antologia Le Nereidi, Booksprint, curato da Il Circolo della Trama.

Nel 2012 è uscito per Fratelli Frilli Editore il romanzo Acque torbide per l'investigatore Astengo.

Il racconto Fino all'ultimo respiro è stato pubblicato da Chichili nel canale digitale e-books.

Tratto da un libro inedito, Il volto della mente, il copione teatrale omonimo, ottiene il terzo posto nel Premio Passione Drammaturgia 2012 e viene inserito nellAntologia Italiana di Teatro Contemporaneo (2013) curata da Sergio Bevilacqua e edita dalla casa editrice Ibuc.

Il racconto Pensieri sull'acqua è edito nella raccolta Nessuna Più – Elliot (2013), curata da Marilù Oliva, con la prefazione di Roberta Bruzzone, i cui proventi sono destinati interamente al Telefono Rosa.

Nel 2013 la serie di racconti Gli insoliti casi del professor Augusto Salbertrand è stata editata in cartaceo da Araba fenice.

Nel 2015 è uscita per Feltrinelli la trilogia thriller Manticora che Alan D.Altieri ha definito: "…un eccezionale conspiracy thriller che ridefinisce, letteralmente ridefinisce, i parametri stessi del genere."

Opere
Romanzi
 Soluzione finale - Marsilio (2005)
 Per esclusione - Marsilio (2008)
 Il paziente zero - Marsilio (2011)
 Per esclusione - Il Giallo Mondadori (2011)
 Acque torbide per l'investigatore Astengo - Fratelli Frilli Editore (2012)
 Gli insoliti casi del professor Augusto Salbertrand – Araba fenice (2013)
 Manticora – Feltrinelli (2015)
Racconti
 American Istanbul in Anime nere reloaded - Oscar Mondadori (2008)
 American Istanbul in Anime nere reloaded - Supergiallo Mondadori (2008)
 Memories of a killer in Medicina Oscura - Giallo Mondadori (2009)
 Melissa Project in Bad Prisma -  Epix Mondadori (2009)
 Le sette porte in 365 Storie Cattive (2010)
 Dalia in 365 Racconti erotici per un anno - Delos Book (2010)
 La mosca in 365 Racconti horror per un anno - Delos Book (2011)
 Concordia in Nero Liguria - Giulio Perrone Editore (2011)
 Il tesoro di Garibaldi in Ribelli - Robin Edizioni (2011)
 Santa Claus is coming to town - Chichili (2011)
 This is the end in 365 Racconti sulla fine del mondo - Delos Book (2012)
 Una notte da incubo in Le Nereidi – Booksprint (2012)
 Gli insoliti casi del professor Augusto Salbertrand – ebook Chichili (2012)
 Fino all'ultimo respiro - Chichili (2012)
 Il volto della mente (copione) in Antologia di teatro italiano contemporaneo - Ibuc (2013)
 Pensieri sull'acqua - Elliot Edizioni (2013)

Riconoscimenti
 Premio Palazzo al Bosco con il romanzo Soluzione finale, scritto a quattro mani con Andrea Novelli nel 2003.
 Riconoscimento al Premio Jacques Prevert nel 2005 con la raccolta di racconti Gli insoliti casi del professor Augusto Salbertrand.
 Nel 2005 Soluzione Finale si è aggiudicato il primo premio a Un libro per l'estate, nella sezione Opera Prima.
 Il copione teatrale Il volto della mente ottiene il terzo posto nel Premio Passione Drammaturgia 2012.

Note

Collegamenti esterni

Gianpaolo Zarini


A Casa do Cível, composta por um governador, ouvidores ou sobrejuízes, era um dos tribunais superiores do Reino de Portugal.

No reinado de D. João I, foi criado o cargo de regedor e governador da Casa do Cível de Lisboa.

Cabia-lhe julgar os crimes mais graves e apreciar as apelações de sentenças de tribunais inferiores. Partilhava estas competências com a Casa da Suplicação.

Os casos eram distribuídos pelos dois órgãos de acordo com o local onde ocorriam.

Por carta régia de 27 de Julho de 1582, Filipe I extinguiu este organismo e deu regimento interno à referida Casa da Suplicação, que fixou na capital, tendo ficado com as competências que anteriormente pertenciam à Casa do Cível.

Ver também
Cúria Régia

Casa do Cível
Extinções em Portugal em 1582

Casa do Cível


Keep the Faith é uma canção da cantora Tamara Gachechiladze. Ela irá representar a Geórgia no Festival Eurovisão da Canção 2017.

Ver também
 "We Don't Wanna Put In"

Ligações externas

Canções do Festival Eurovisão da Canção
Canções de 2017

Keep the Faith (canção de Tamara Gachechiladze)


Kaliwatan sa alibangbang ang Manoba obliquilinea. Una ning gihulagway ni George Francis Hampson ni adtong 1900. Ang Manoba obliquilinea sakop sa kahenera nga Manoba, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Manoba

Manoba obliquilinea


Francesco Sannino (født 9. februar 1968) er en italiensk teoretisk fysiker og professor ved Syddansk Universitet. Han forsker i emner relateret til effektive feltteorier og deres anvendelse i relaterede forskningsområdersom såsom kvantekromodynamik. Han forsker også i standardmodellen og kvantefeltteori.

Efter at have studeret på universitetet i Napoli i 1992, læste han en ph.d. på Syracuse University og universitetet i Napoli. Han færdiggjorde sin grad i 1997. Han blev herefter forskingsassistent på Yale University, og i 2000 flyttede han til NORDITA. Han blev ansat som lektor på Niels Bohr Instituttet ved Københavns Universitet i Danmark. Han var også tilknytte CERN i 2007 og blev ansat som professor på Syddansk Universitet.

I 2009 blev forskningscentret CP3-Origins etableret af Danmarks Grundforskningsfond på Syddansk Universitet under ledelse af Sannino.
I 2010 modtog han EliteForsk-prisen af Forskningsministeriet.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger
 Scientific publications of Francesco Sannino  on INSPIRE-HEP

Fysikere fra Italien
Modtagere af EliteForsk-prisen
Professorer fra Syddansk Universitet

Francesco Sannino


Biografia

Era figlia del tenente colonnello dei paracadutisti Alberto Bechi Luserna, comandante del IV battaglione del 187º Reggimento paracadutisti "Folgore", e della nobildonna Paola dei conti Antonelli.

Nata a Roma da una famiglia di origine toscana, fu successivamente adottata dal secondo marito della madre, l'industriale produttore dello scooter Vespa, Enrico Piaggio, e nel 1959 sposò l'industriale Umberto Agnelli, dal quale ebbe due gemelli (Alberto ed Enrico), nati nel 1962 e morti pochissimi giorni dopo la nascita e un figlio, Giovanni Alberto Agnelli, nato nel 1964; detto Giovannino e annunciato dallo zio Gianni Agnelli come erede prescelto per guidare l'azienda di famiglia, e morto di cancro nel 1997 a soli 33 anni.

Antonella Bechi Piaggio divorziò da Umberto Agnelli nel 1974 e si risposò lo stesso anno con il duca Uberto Visconti di Modrone, dal quale ebbe una figlia, Chiara. In quegli stessi anni si trasferì negli Stati Uniti d'America con la famiglia, tra cui Giovannino, ad Atlanta, in Georgia.

Poco dopo la morte del figlio Giovannino le venne proposto l'incarico di consigliere di amministrazione della Piaggio, che lei accettò, viaggiando spesso tra gli Stati Uniti e l'Italia. Tra gli obiettivi portati a termine da Antonella Piaggio c'è l'apertura del Museo Piaggio.

Affetta da una grave forma di cardiopatia, morì nel 1999 all'età di 60 anni, negli Stati Uniti.

Archivio storico
L'archivio storico "Antonella Bechi Piaggio" presso il Museo Piaggio Giovanni Alberto Agnelli a Pontedera contiene oltre 150.000 documenti tra fotografie, audiovisivi, pubblicità d'epoca in diversi formati incluso il vasto fondo del personale dagli inizi dell'azienda fino agli anni settanta.

Nel 2003 il Museo ha vinto il Premio Impresa e Cultura come miglior museo e archivio d'impresa in Italia.

Cultura popolare
Antonella Bechi Piaggio è tra i personaggi principali di Enrico Piaggio. Un sogno italiano, serie televisiva prodotta dalla Rai nel 2019 con Umberto Marino alla regia, che racconta la storia dell'inventore della Vespa e della sua famiglia.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Antonella Bechi Piaggio
Persone legate alla Piaggio

Antonella Bechi Piaggio


Cruel Youth é uma banda de electropop inglesa, liderada pela vocalista Teddy Sinclair, que anteriormente gravou dois álbuns solo sob o nome Natalia Kills. Em 2016, Sinclair deu início à banda junto ao seu marido Willy Moon e a duas outras integrantes. O primeiro EP do grupo, +30mg,  foi lançado em setembro de 2016.

História

Formação e carreira
Sinclair obteve uma carreira solo de êxito médio sob o nome Natalia Kills. Durante este tempo, sua imagem e carreira foram geridas pela gravadora Cherrytree Records e foram gravados dois álbuns através da Interscope Geffen A&M Records. Em 2015, Sinclair e seu esposo Willy Moon ficaram encarregados de ocupar os assentos como juízes e mentores na segunda temporada da versão neozelandesa do The X Factor. Eles eram mentores das categorias de Garotos e Bandas, respectivamente. Durante a primeira apresentação ao vivo, em um escândalo altamente divulgado, os dois fizeram observações cruéis e sarcásticas contra o concorrente Joe Irvine.  No dia que se seguiu, o par de mentores foi imediatamente afastado do programa. Ambos retornaram para a casa em Nova York, onde Sinclair escreveu para artistas como Madonna e Rihanna. Ao decorrer dos períodos, ambos formaram uma banda e de forma discreta ressurgiram como Cruel Youth em fevereiro de 2016.

Discografia

Extended plays

Singles
Como artista principal

Como participação especial

Bandas da Inglaterra

Cruel Youth


Puzzle is a 2018 American drama film directed by Marc Turtletaub and written by Oren Moverman and Polly Mann, based on the 2010 Argentine film of the same name. It stars Kelly Macdonald, Irrfan Khan (in his final English-language role before his death on April 29, 2020), David Denman, Bubba Weiler, Austin Abrams, Liv Hewson, and follows a stay-at-home mother who enters a puzzle building competition. The film premiered at the 2018 Sundance Film Festival. Sony Pictures Classics then acquired the worldwide rights to the film, and released it on July 27, 2018.

Plot
Agnes is a middle-class suburban homemaker and mother of two grown sons, Ziggy and Gabe, who seems stuck with her husband Louie in a monotonous routine. She serves her family devotedly and without argument. After baking her own cake, and serving and cleaning up after her own birthday party, she finds herself drawn to a 1000 piece jigsaw puzzle among all the gifts she received. She likes it so much she travels to New York City to visit a shop where she can find more complex puzzles.

At the shop Agnes notices an advertisement which leads her to Robert, a former puzzle tournament champion who is looking for a new partner to compete in a championship tournament the following month. Robert is a wealthy and reclusive inventor whose wife (who was also his puzzle partner) has recently left him. Agnes is intrigued by their differences whereas Robert is surprised by Agnes' unorthodox approach for solving puzzles and considers her as a Godsend. Robert asks her to meet him twice a week in order to prepare for the national tournament.

Agnes tells her family she needs to help an aunt who has broken her leg, lying every day while trying to help her eldest son discern what kind of life he really wants. She is frustrated by her husband's resistance and shocks her family as she begins to assert herself, declaring that she is going to the tournament. She keeps her relationship with Robert secret as she falls in love with him.

On the last day of practice, Agnes and Robert end up in bed together. As a result, she is late returning home and, on her arrival, Louie finally confronts her asking whether she's having an affair. Agnes confesses she had sex with her puzzle partner (Robert). The next day, the day of the tournament, Ziggy cooks breakfast for her. Agnes and Robert win the national tournament. Agnes breaks the news of her success to her sons but doesn't tell them she has to leave for Brussels soon to compete in the World Jigsaw Puzzle Tournament.

Agnes, along with both her sons and Nicki, goes to the family's old vacation home, which Louie has agreed to sell so the boys can pursue their dreams. There, Agnes calls Robert. Robert reminds her of the flight for Brussels they have to catch. Agnes informs Robert that she is not coming to the international championship. Instead, she boards a train to Montreal, going her own way.

Cast
 Kelly Macdonald as Agnes, Louie's wife and mother to Ziggy and Gabe
 Irrfan Khan as Robert, Agnes' puzzle partner
 David Denman as Louie, Agnes' husband and Ziggy and Gabe's father
 Bubba Weiler as Ziggy, Agnes and Louie's older son and Gabe's brother
 Austin Abrams as Gabe, Agnes and Louie's younger son and Ziggy's brother and Nicki's boyfriend
 Liv Hewson as Nicki, Gabe's girlfriend

Release
The film had its world premiere at the Sundance Film Festival on January 23, 2018, and was released in the United States on July 27, 2018. Its release for Blu-ray and DVD sales took place on November 13, 2018, by Sony Pictures Home Entertainment.

Reception

Box office
Puzzle grossed $2 million in the United States and Canada and $235,611 in other territories for a worldwide total of $2.3 million, in addition to $19,979 from home video sales.

Critical response
On review aggregator Rotten Tomatoes, the film holds an approval rating of  based on  reviews, with an average rating of . The website's critical consensus reads: "Puzzle transcends its quirky premise with honest emotion – and Kelly Macdonald, whose nicely understated performance proves she's too often underutilized." On Metacritic, it holds a weighted average score of 66 out of 100, based on 36 critics, indicating "generally favorable reviews".

Peter Debruge from Variety described the remake of the well-liked Argentine film as a way for "Kelly Macdonald to shine amid the yawn-inducing world of competitive jigsaw puzzling". Kate Erbland from IndieWire gave film a grade of "B+" and said that Macdonald "excels in the rare drama that follows a woman's own journey to self-actualization", and that the film "toes a tough line, managing to stay relentlessly good-hearted and deeply humane, even as Agnes herself plunges into deeper, more dramatic waters".

Jordan Ruimy from The Playlist said that the film takes its time "to let its characters breathe, building up a beautiful atmosphere filled with richly lit, eye-melting shots" by Norr. He noted that the script is eventually complicated by "a struggle to tie things up, if they should be tied-up at all".

References

External links

Audience overview on Shadowgrapher

2018 films
2018 independent films
Sony Pictures Classics films
Big Beach (company) films
American remakes of Argentine films
American drama films
Midlife crisis films
Films set in Connecticut
Films scored by Dustin O'Halloran
2010s English-language films
2010s American films

Puzzle (2018 film)


Ang Kūh-e Bād ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Bād (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Ghaznī),
 Kōh-e Bād (bukid sa Apganistan, Daykundi Province),
 Kōh-e Bāḏō, bukid, Wilāyat-e Bāmyān,
 Kōh-e Bād (tagaytay), Nangarhār,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kūh-e Bād


Kaliwatan sa isda ang Paraliparis carlbondi. Una ning gihulagway ni Stein ni adtong 2005. Ang Paraliparis carlbondi sakop sa kahenera nga Paraliparis, ug kabanay nga Liparidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
habagatan-sidlakang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Paraliparis

Paraliparis carlbondi


Slovenija:

 Podlipa (Krško), naselje u općini Krško, regija Posavska
 Podlipa (Vrhnika), naselje u općini Vrhnika, regija Srednja Slovenija
 Podlipa (Žužemberk), naselje u općini Žužemberk, regija Jugoistočna Slovenija

Podlipa


Gullappet honningæder (Anthochaera paradoxa) er en fugl af honningæderfamilien Meliphagidae. På engelsk hedder den yellow wattlebird, men bliver også kaldt long wattlebird og Tasmanian wattlebird. Den findes kun i Tasmanien.

Taksonomi
Den franske zoolog François Marie Daudin beskrev den gullappede honningæder i 1800 og gav den det latinske navn Corvus paradoxus.

Slægtsnavnet Anthochaera er afledt fra det oldgræske anthos 'blomst' og khairō 'at være glad'. Artsbetegnelsen paradoxa er afledt at det oldgræske paradoxos, som betyder 'mærkelig, extraordinær'.

Beskrivelse
Gullappet honningæder er den største af honningæderne. Den er typisk 37,5-45 centimeter lang. Hannen vejer i gennemsnit 168 g og hunnen i gennemsnit 123 g, men de største hanner kan veje op til 260 g. Den har navnet efter de gul-orange lapper, som hænger fra kinderne. Lapperne blive lysere i ynglesæsonen. Den gullappede honningæder er en slank fugl med et kort, stærkt næb. Den har et hvidt ansigt med en sortstribet isse, mørke vinger og en gul bug. Brystet er gråt til mørkebrunt. Ungfuglen har meget mindre lapper, et lysere hoved og en mere brun underbug end den voksne fugl.

Gullappet honningæder ligner buskhonningæder og rødlappet honningæder.

Udbredelse
Den gullappede honningæder er almindelig i Tasmanien, især de østlige og centrale dele af øen. Den er sjælden på King Island, og to mulige observationer på den sydlige Mornington Peninsula i Victoria er tvivlsomme.

Levestederne omfatter både tørre og fugtige skove. Den findes også i buskadser i bjergene og i åbne skovområder, især hvor Banksia er dominerende. Den ses også på golfbaner, i frugtplantager og i haver.

Adfærd
Den gullappede honningæder er en aktiv og akrobatisk fugl og en god flyver. Den er ret tillidsfuld og søger gerne mad i haver.

Fuglens kald er ofte blevet sammenlignet med en person, der hoster eller bøvser, med en gurglende growk eller en gentagen klok lyd.

Den gule honningæder spiser primært nektar fra eukalyptus og banksia men også frugt, insekter (også honningbier i flugt), edderkopper, honningdug og manna (størknet plantesaft). Den søger føde på jorden såvel som i trætoppene.

Da eukalyptustræer blomstrer uregelmæssigt i både tid og sted, betyder det også, at der er stor variation fra år til år i udbredelsen af ynglende par af den gullappede honningæder. Den største trussel mod fuglen er formentligt også usædvanlige klimabetingelser, som pludseligt kan begrænse adgangen til føde. Den gullappede honningæder kan bestøve eukalyptustræer ved at have pollen i næbbet eller i fjerene på hovedet.

Yngleforhold
Gullappet honningæder yngler i par og forsvarer aggressivt sit territorium mod andre fugle. Hunnen er alene om at bygge reden, som er stor, åben og tallerkenformet, lavet af kviste og bark, som er tætnet med uld. Indersiden af reden er foret med uld og græs. Reden kan blive op til 13 centimeter høj og findes i træer og buskads. Den gullappede honningæder lægger 2–3 æg, som er lakserøde med rødbrune, lillarøde og gråblå pletter. Begge køn ruger og fodrer ungerne.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Recordings of yellow wattlebird fra Cornell Laboratory of Ornithology's Macaulay Library

 Recordings of yellow wattlebird fra Xeno-canto lydarkiv

 Images of yellow wattlebird fra Graeme Chapmans fotobibliotek

Fugle fra Tasmanien

Gullappet honningæder


Bicket Gunj is a market and union council in Mardan District of Khyber Pakhtunkhwa.

References

Union councils of Mardan District
Populated places in Mardan District

Bicket Gunj


Gallus (z łac. "Kogut") – historyczny gwiazdozbiór leżący w północnej części obecnej konstelacji Rufy. Gwiazdozbiór ten stworzył Petrus Plancius i umieścił na swoim globusie niebieskim w 1612 roku. Na mapie nieba po raz pierwszy przedstawił go Jacob Bartsch w 1624 roku, przy czym nie wiedział on, że pomysłodawcą jest Plancius, i przypisał stworzenie gwiazdozbioru Isaacowi Habrechtowi, twórcy znanego mu globusu z 1621 roku, na którym widniał Kogut. Według Bartscha gwiazdozbiór miał reprezentować koguta, który zapiał, gdy Piotr Apostoł trzykrotnie zaparł się Jezusa. Późniejsi astronomowie tacy jak Jan Heweliusz przywrócili gwiazdy tworzące Koguta do konstelacji Okrętu Argo. Gwiazdozbiór zniknął z większości map nieba około połowy XVIII wieku.

Przypisy

Gwiazdozbiory historyczne

Gallus (gwiazdozbiór)


Luís Viana um político e magistrado brasileiro
Luís Viana (hóquei) um avançado de hóquei em patins português
Luís Viana Filho um advogado, professor, historiador e político brasileiro, governou o estado da Bahia
Luís Viana Neto um advogado empresário e político brasileiro que foi deputado federal, senador e vice-governador da Bahia
Ou ainda:
Avenida Luís Viana importante via pública da cidade de Salvador, Bahia

Desambiguação

Luís Viana (desambiguação)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Stizoscepa severini. Una ning gihulagway ni Griffini ni adtong 1908. Ang Stizoscepa severini sakop sa kahenera nga Stizoscepa, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kamerun

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Kamerun
Stizoscepa

Stizoscepa severini


An Rhamdioglanis in uska genus han Actinopterygii. An Rhamdioglanis in nahilalakip ha familia nga Heptapteridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Rhamdioglanis

Rhamdioglanis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Riatina nangkita. Una ning gihulagway ni Otte, D. ug R.D. Alexander ni adtong 1983. Ang Riatina nangkita sakop sa kahenera nga Riatina, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Queensland

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Queensland
Riatina

Riatina nangkita


Rastros e Trilha é o segundo EP da dupla de indie folk Os Arrais, lançado pela Sony Music Brasil em junho de 2017.

O projeto foi produzido após a notoriedade que André e Tiago Arrais alcançaram com os discos anteriores e parte do repertório foi escrito com as mudanças vividas pelos integrantes. O disco reúne canções inéditas, incluindo o single "Deserto", já apresentado ao público em shows e "Oásis", composição em parceria com Gladir Cabral.

Faixas

Ficha técnica
Tiago Arrais – vocais, produção musical, arranjos
André Arrais – vocais, produção musical, arranjos
Andy Gullahorn – produção musical, violão
Ben Shive – piano
David Henry – arranjo de cordas
Matt Pierson – baixo
Steve Mason – guitarras
Ken Lewis – percussão
Jill Phillips – vocal em "Jardim"
Equipe técnica
Shane D. Wilson – mixagem
Tony Cousins – masterização
Projeto gráfico
Paula Arrais – fotografias
Pedro Caron – design
Leonardo Gonçalves – revisão de letras

EP de 2017
Álbuns lançados pela Sony Music Brasil
Álbuns de Os Arrais

Rastros e Trilha


Kaliwatan sa murag-anay ang Mirocapritermes jiangchengensis. Una ning gihulagway ni Yang, Zhu ug Huang ni adtong 1995. Ang Mirocapritermes jiangchengensis sakop sa kahenera nga Mirocapritermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Mirocapritermes

Mirocapritermes jiangchengensis


An Hyphessobrycon itaparicensis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Lima ngan Costa hadton 2001. An Hyphessobrycon itaparicensis in nahilalakip ha genus nga Hyphessobrycon, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hyphessobrycon

Hyphessobrycon itaparicensis


Trinidad Morgades Besari (24 de abril de 1931 — 10 de outubro de 2019) foi uma escritora, linguista, acadêmica e diplomata da Guiné Equatorial. Foi uma da maiores estudiosas da variante espanhola da Guiné Equatorial, bem como das demais línguas nativas do país.

Biografia
Morgades Besari nasceu em Malabo (antiga Santa Isabel) em 24 de abril de 1931. Mudou ainda criança com seus pais para as Ilhas Canárias, onde frequentou a escola primária em Tenerife; já em Barcelona, na Espanha, concluiu seus estudos secundários. Graduou-se na Universidade de Barcelona, em 1958, em filosofia e letras, tornando-se a primeira mulher guinéu-equatoriana a receber um diploma universitário.

Carreira

Em 1959, Morgades Besari tornou-se professora de Linguagem e Literatura na Instituto de Ensino Médio de Santa Isabel, em Malabo. Ela participou da Conferência da OMS em Adis Abeba em 1964 e foi nomeada eiretora do Instituto de Bacharelado Cardenal Cisneros da Universidade de Alcalá, em 1965.

Após a independência da Guiné Equatorial, Morgades Besari foi nomeada Primeira Secretária na embaixada da Guiné Equatorial em Lagos, Nigéria, em 1968, sendo transferida, em 1971, como adida cultural para a embaixada em Addis Abeba.

Morgades Besari retornou à Espanha, em 1973, e foi nomeada pelo governo como professora de literatura no Colégio Missionário Franciscano em Tetuão, Marrocos. Tornou-se Catedrática em Inglês e Literatura no Instituto Reyes Catolicos em Vélez-Málaga em 1975. Besari retornou à Guiné Equatorial em 1986, e foi nomeada Secretária-Geral do polo da Guiné Equatorial da Universidade Nacional de Educação à Distância. Foi nomeada ainda como Ministra de Investigação Científica da Guiné Equatorial, em 1988, e Diretora da Escola Nacional de Agricultura em 1992.

Morgades Besari tornou-se diretora do jornal El Correo Guineoecuatoriano, em 2000, e foi eleita presidente da Associação de Imprensa da Guiné Equatorial em 2003.

Em 2005, foi nomeada vice-reitora da Universidade Nacional da Guiné Equatorial. Ela deixou suas funções em 2010, quando foi nomeada Correspondente Acadêmica da Real Academia Espanhola, participando da estruturação da Academia Equato-guineana da Língua Espanhola , tornando-se sua patrona número um. Colaborou com a ONG Macoelanba para oferecer bolsas de estudo para estudantes do sexo feminino.

Em 2010 ganhou o Prêmio Internacional Dom Quixote de la Mancha, por sua obra Antígona.

Morreu de causas naturais em sua casa em 10 de outubro de 2019.

Vida pessoal

Besari foi casada com o embaixador Samuel Ebuka entre 1965 e 2019 (até seu falecimento), com quem teve um filho, de nome Samuel Ebuka Morgades.

Obras literárias
 Antígona (1991)
 La puesta en escena de Antigona (2004)
 El español en Guiné Equatorial (2004)
 Los criollos de Guinea Ecuatorial (2007)
 Diccionario Español-Fang (2014).
Introducción al pidgin de Guinea Ecuatorial (2016).

Naturais de Malabo
Escritores da Guiné Equatorial
Mulheres linguistas
Professores da Universidade de Alcalá
Alunos da Universidade de Barcelona

Trinidad Morgades Besari


Kaliwatan sa ito ang Pseudopimelodus bufonius. Una ning gihulagway ni Achille Valenciennes ni adtong 1840. Ang Pseudopimelodus bufonius sakop sa kahenera nga Pseudopimelodus, ug kabanay nga Pseudopimelodidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Pseudopimelodus

Pseudopimelodus bufonius


"Hold On, We're Going Home" é uma canção do artista canadense Drake, com a participação do grupo de R&B Majid Jordan. A canção foi produzida pelo Majid Jordan, da OVO Sound, Nineteen85 e Noah "40" Shebib. Este é o segundo single do terceiro álbum de estúdio de Drake, Nothing Was the Same, e foi disponibilizado para download digital em 7 de agosto de 2013, após o OVO Fest de 2013. Posteriormente, em 13 de agosto de 2013, a canção foi enviada às rádios mainstream e rhythmic.

A canção alcançou a posição de número quatro na parada americana Billboard Hot 100 e na britânica UK Singles Chart, além de chegar à quinta colocação na parada de singles de sua terra natal, o Canadá. A canção recebeu críticas positivas dos críticos de música e foi eleita a melhor canção de 2013 pela revista digital Pitchfork, além de ter ficado na posição de número 10 em sua lista "Melhores faixas da década", em uma lista elaborada em 2014, a meio da década de 2010.

Canções gravadas por Drake
Canções de 2013

Hold On, We're Going Home


General Câmara là một đô thị thuộc bang Rio Grande do Sul, Brasil. Đô thị này có diện tích 494,025 km², dân số năm 2007 là 8804 người, mật độ 17,82 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Rio Grande do Sul

General Câmara


Barro Preto là một đô thị thuộc bang Bahia, Brasil. Đô thị này có diện tích 120,57 km², dân số năm 2007 là 6762 người, mật độ 56,08 người/km².

Ghi chú

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Bahia

Barro Preto


An Ploceus in uska genus han Aves. An Ploceus in nahilalakip ha familia nga Ploceidae.

Ilarom nga taxa

 Ploceus albinucha
 Ploceus alienus
 Ploceus angolensis
 Ploceus aurantius
 Ploceus aureonucha
 Ploceus badius
 Ploceus baglafecht
 Ploceus bannermani
 Ploceus batesi
 Ploceus benghalensis
 Ploceus bertrandi
 Ploceus bicolor
 Ploceus bojeri
 Ploceus burnieri
 Ploceus capensis
 Ploceus castaneiceps
 Ploceus castanops
 Ploceus cucullatus
 Ploceus dicrocephalus
 Ploceus dorsomaculatus
 Ploceus galbula
 Ploceus golandi
 Ploceus grandis
 Ploceus heuglini
 Ploceus hypoxanthus
 Ploceus insignis
 Ploceus intermedius
 Ploceus jacksoni
 Ploceus katangae
 Ploceus luteolus
 Ploceus manyar
 Ploceus megarhynchus
 Ploceus melanocephalus
 Ploceus melanogaster
 Ploceus nelicourvi
 Ploceus nicolli
 Ploceus nigerrimus
 Ploceus nigricollis
 Ploceus nigrimentum
 Ploceus ocularis
 Ploceus olivaceiceps
 Ploceus pelzelni
 Ploceus philippinus
 Ploceus preussi
 Ploceus princeps
 Ploceus reichardi
 Ploceus rubiginosus
 Ploceus ruweti
 Ploceus sakalava
 Ploceus sanctithomae
 Ploceus spekei
 Ploceus spekeoides
 Ploceus subaureus
 Ploceus subpersonatus
 Ploceus taeniopterus
 Ploceus temporalis
 Ploceus tricolor
 Ploceus velatus
 Ploceus weynsi
 Ploceus victoriae
 Ploceus vitellinus
 Ploceus xanthops
 Ploceus xanthopterus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Ploceus

Ploceus


La lao jia er lu (vecchia struttura, seconda forma), nota anche come lao jia pao chui (vecchia struttura, pugno cannone), è una delle molteplici forme dell'arte marziale taoista dello taijiquan stile Chen.

È caratterizzata da un ritmo di esecuzione veloce e da un gran numero di movimenti di fajin. Per una sua corretta esecuzione, occorre che lo studente abbia già sviluppato un buon livello di comprensione della disciplina, altrimenti i movimenti sono eseguiti in modo rigido ed "esterno".

Voci correlate
 Lao Jia Yi Lu
 Xin Jia Er Lu
 Forme del taijiquan
 Glossario del taijiquan

Collegamenti esterni
Esempi di esecuzione su YouTube

Forme del taijiquan

Forma Chen Lao Jia Er Lu


Kaliwatan sa alibangbang ang Blenina lichenopa. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1897. Ang Blenina lichenopa sakop sa kahenera nga Blenina, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Blenina

Blenina lichenopa


Sigle
 Comics Buyer's Guide – rivista statunitense sui fumetti
  Corticosteroid Binding Globulin (Transcortina) – proteina plasmatica legante ormone steroidei
 Croce bianca genovese – pubblica assistenza genovese fondata nel 1905

Codici
 CBG – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Cambridge (Regno Unito)
 cbg – codice ISO 639-3 della lingua chimila

Cbg


Kaliwatan sa isda ang Eustomias ioani. Una ning gihulagway ni Nikolai V. Parin ug Pokhil'skaya ni adtong 1974. Ang Eustomias ioani sakop sa kahenera nga Eustomias, ug kabanay nga Stomiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hapon

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Hapon
Eustomias

Eustomias ioani