Benzil grupa ili benzil je supstituent ili molekulski fragment koji ima strukturu C6H5CH2–. Benzilska svojstva benzenskog prstena vezana su za CH2 grupu.

Nomenklatura
U IUPAC nomenklaturi prefiks benzil odnosi se na  C6H5CH2 supstituent, naprimjer  benzil hlorid ili benzil benzoat. Benzil  ne treba brkati sa  fenil  sa formulom  C6H5.
Naziv benzilski je upotrijebljen za opis položaja prvog ugljika koji je vezan za benzen ili drugi aromatski prsten. Naprimjer, molekula koja se ponaša kao "benzilski" karbokation. Benzilski slobodni  radikal ima formulu . Benzilski karbokation ima formulu , a karbanion: . Nijedna od ovih vrsta ne može nastati u značajnoj količini pod normalnim okolnostima, ali su upotrebljivi u diskusiji o mehanizmima reakcije.

Skraćenice
Skraćenica "Bn" se često upotrebljava za označavanje benzil groupa u nomenklaturi i prikazima strukture hemijskih spojeva. Naprimjer, benzil alkohol može biti predstavljen kao BnOH. Ova skraćenica se ne treba miješati sa "Bz", koja se odnosi n benzoil grupu C6H5C(O)– ili fenil grupu C6H5, skraćeno "Ph".

Reaktivnost benzilskih centara
Poboljšana reaktivnost benzilskih mjesta pripisuje se niskoj energiji razlaganja veze za benzilsku C-H vezu. Naime, veza C6H5CH2−H  je oko 10-15% slabija u odnosu na druge vrste C-H veza. Susjedni aromatski prsten stabilizuje benzil radikale. U sljedećoj tabeli su upoređeni podaci o benzilskim C-H vezama u odnosu na njihovu snagu.

Najslabija od C−H veza odražava stabilnost benzilnih radikala. Iz povezanih razloga, benzilski supstituenti ispoljavaju poboljšanu reaktivnost kao u oksidaciji, halogenaciji slobodnih radikala ili hidrogenolizi. Kao praktičan primjer može biti kada, u prisutnosti odgovarajućih katalizatora, P-ksilen oksidira isključivo na benzilnim mjestima i daje  tereftalnu kiselinu:
CH3C6H4CH3 + 3 O2 → HO2CC6H4CO2H + 2 H2O.
Ovom metodom, godišnje se proizvedu milioni tona tereftalne kiseline.

Kao zaštitna grupa

Zaštita alkohola

Benzil, skraćeno kao Bn, obično se upotrebljava u organskoj sintezi robusne zaštitne grupe za alkohole i karboksilne kiseline.

Najčešće metode zaštite
 Tretman alkohola jakom bazom, kao što su one u prahu poput: kalij-hidroksid, natrij-hidrid, benzil halid ( BnCl i BnBr).

 Monobenzilacija diola može se postići upotrebom Ag2O u dimetilformamidu (DMF) u uslovima povišenih temperatura.
 Primarni alkoholi mogu se selektivno benzilirati u prisustvu fenolnih funkcijskih grupa, upotrebom Cu(acac)2

Najčešći metodi otklanjanja zaštite
Benzil etri mogu se ukloniti pod redukcijskim i oksidacijskim uslovima, kao i upotrebom Lewisovih kiselina.

 Redukcijski uslovi
 Za otklanjanje se upotrebljava hidrogenoliza.

 Jednostruki elektronski proces sa Na/NH3 ili Li/NH3

 Oksidacijski uslovi
 Benzilske zaštitne grupe mogu se ukloniti upotrebom širokog izbora oksidacijskih agensa, uključujući:
 CrO3/acetatna kiselina na sobnoj temperaturi;
 Ozon;
 N-Bromosukcinimid (NBS);
 N-Jodosukcinimid (NIS);

 Na bazi Lewisove kiseline
 Trimetilsilil jodid (Me3SiI) u dihlorometanu na sobnoj temperaturi (selektivnost se postiže pod posebnim uslovima);

 Zaštitna p-metoksibenzil grupa p-Metoksibenzil (PMB) se upotrebljava kao zaštitna grupa za alkohole u organskoj sintezi.

 Najčešće zaštitne metode
 Jake baze, kao što su ojačani natrij-hidroksid ili kalij-hidrid i p-metoksibenzil halid (hlorid ili bromid);
 4-metoksibenzil-2,2,2-trihloroacetimidat može se upotrijebiti za instaliranje grupe PMB u prisustvu:
 Scandiij (III) triflata (Sc(OTf)3) u toluenu na 0 °C;
 Trifluorometanesulfonatna kiseliina (TfOH) u dihlorometanu na 0 °C.

 Najčešće metode uklanjanja zaštite
 2,3-Dihloro-5,6-dicijano-p''-benzokvinon (DDQ);

 Uslovi za uklanjanje zaštite benzil grupe su primjenljivi razlaganjem zaštitne grupe PMB.

Zaštita amina

Benzil grupa se dosta primjenjuje kao zaštitna grupa za amine, u organskoj sintezi.

Najčešće metode zaštite amina
 Vodeni kalij-karbonat i benzil halid (BnCl, BnBr) u metanolu;

 Benzaldehid, 6 M HCl i NaBH3CN u metanolu.

Najčešće metode uklanjanja zaštite amina
 Hidrogenacija u prisustvu katalizatora paladija

Također pogledajte
Benzen

 Benzilamin

Reference

Vanjski  linkovi

Aril grupe
Zaštitne grupe

Benzil grupa


Esta é uma lista de pinturas de Augustin Salinas y Teruel. O artista nasceu na cidade de Saragoça, na Espanha, durante a década de 1860, e faleceu em Roma, no ano de 1923. É conhecido por produzir obras no gênero paisagem.

Augustin começou seus estudos na Espanha e, depois de receber um prêmio do governo de sua cidade, mudou-se para Roma, em 1889. No local, o artista produziu quadros que retratavam paisagens e costumes italianos. Já no século XX visitou o Brasil, onde participou de exposições e pintou cenários brasileiros, principalmente do Rio de Janeiro. Em São Paulo, representou a fachada e os jardins do Museu Paulista na obra Festa escolar no Ipiranga, de 1912.

Lista de pinturas

Listas de pintura do Brasil
Listas de pinturas no Museu Paulista da Universidade de São Paulo

Lista de pinturas de Augustin Salinas y Teruel


Il rifugio città di Chivasso è un rifugio situato nel comune di Valsavarenche (AO), in Valsavarenche, nelle Alpi Graie, a  2.604 m s.l.m.

Storia
Costruito per uso militare nel 1938, il rifugio passa sotto la gestione del CAI dal 1950 al 2010. Dal 2010 è di proprietà del comune di Valsavarenche.

Caratteristiche e informazioni
Si trova all'interno del parco nazionale del Gran Paradiso, nei pressi del Colle del Nivolet, colle che separa la Valle dell'Orco in Piemonte dalla Valsavarenche in Valle d'Aosta.

Accessi
In auto, solo nei periodi estivi o quando l'innevamento permetta l'apertura della strada, da Ceresole Reale lungo la strada che conduce al Colle del Nivolet. A piedi dalla frazione Pont in Valsavarenche (AO) in 2,30-3,00 ore oppure da Ceresole Reale, seguendo il sentiero "Renato Chabod".

Ascensioni
 Gran Vaudala - 3.272 m
 Punta Basei - 3.338 m
 Punta di Galisia - 3.346 m
 Punta Fourà - 3.411 m
 Cima di Entrelor - 3.430 m
 Mont Taou Blanc - 3.438 m
 Cima dell'Aouillé - 3.445 m
 Punta Violetta - 3.031 m
 Punta Leynir - 3.238 m

Traversate
 Rifugio Vittorio Emanuele II - 2.732 m
 Rifugio Federico Chabod - 2.750 m
 Bivacco Ivrea - 2.770 m

Curiosità
Benché il rifugio si trovi a nord dello spartiacque montano, quindi fisicamente e amministrativamente in Valle d'Aosta, il collegamento con la rete telefonica avviene dal lato piemontese, per cui il prefisso del suo numero telefonico è 0124, facente riferimento al distretto di Rivarolo Canavese, quando i prefissi assegnati alla Vallée sono 0125 (parzialmente), 0165 e 0166.

Voci correlate
 Parco nazionale del Gran Paradiso

Altri progetti

Collegamenti esterni

Chivasso
Città di Chivasso
Città di Chivasso
Città di Chivasso

Rifugio città di Chivasso


Theretra is 'n genus van pylsterte.

Spesies
Daar is vier spesies in Suider-Afrika:
 Theretra cajus -- die Karkloof-varkblompylstert
 Theretra capensis -- die Druiwepylstert
 Theretra monteironis
 Theretra orpheus

Verwysings

Theretra


Lieto (Lundo in svedese) – comune finlandese
 Lundo – frazione del comune di Comano Terme in provincia autonoma di Trento

Lundo


Sylwester, imię świeckie Ołeksandr Michajłowycz Stojczew (ur. 30 maja 1980 w Odessie) – biskup Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego.

Życiorys
Pochodzi z rodziny robotniczej z Odessy, tam też uzyskał średnie wykształcenie, zaś w 2002 r. ukończył odeskie seminarium duchowne. W 2005 r. rozpoczął studia na Moskiewskiej Akademii Duchownej, które ukończył pięć lat później, broniąc pracę kandydacką poświęconą myśli religijnej i filozoficznej Michaiła Tariejewa. Będąc studentem prowadził równocześnie zajęcia z różnych dyscyplin teologicznych na wydziale psychologii Rosyjskiego Uniwersytetu Prawosławnego im. Apostoła i Ewangelisty Jana Teologa. 2 kwietnia 2009 r. złożył wieczyste śluby mnisze przed arcybiskupem boryspolskim Antonim, przyjmując imię zakonne Sylwester na cześć świętego papieża Sylwestra. 11 kwietnia tego samego roku został wyświęcony na hierodiakona przez metropolitę kijowskiego i całej Ukrainy Włodzimierza, zaś 21 maja 2009 r. arcybiskup boryspolski Antoni udzielił mu święceń kapłańskich. W tym samym roku otrzymał godność ihumena, zaś w 2013 – archimandryty.

Po powrocie do Kijowa był wykładowcą kijowskiego seminarium duchownego i Kijowskiej Akademii Duchownej. W 2017 r. został prorektorem zespołu szkół ds. dydaktycznych i metodycznych. 21 grudnia tego samego roku Święty Synod Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego mianował go rektorem seminarium i Akademii w Kijowie, a także nominował na biskupa biłhorodzkiego, wikariusza eparchii kijowskiej. Jego chirotonia biskupia odbyła się 24 grudnia 2017 r. w cerkwi Świętych Antoniego i Teodozjusza Pieczerskich w kompleksie ławry Peczerskiej, pod przewodnictwem metropolity kijowskiego i całej Ukrainy Onufrego.

17 sierpnia 2022 r. została mu nadana godność arcybiskupa.

Przypisy

Eparchia kijowska (Patriarchat Moskiewski)
Biskupi Ukraińskiego Kościoła Prawosławnego Patriarchatu Moskiewskiego
Absolwenci Moskiewskiej Akademii Duchownej
Ludzie urodzeni w Odessie
Urodzeni w 1980

Sylwester (Stojczew)


Czwarty rząd Felipe Gonzáleza – rząd Królestwa Hiszpanii funkcjonujący od lipca 1993 do maja 1996.

Gabinet zastąpił trzeci rząd tego samego premiera. Powstał po wyborach w 1993, które po raz kolejny wygrała Hiszpańska Socjalistyczna Partia Robotnicza (PSOE), uzyskując 159 mandatów w 350-osobowym Kongresie Deputowanych. Felipe González został zatwierdzony na urzędzie premiera, za jego powołaniem zagłosowali również posłowie Konwergencji i Unii oraz Nacjonalistycznej Partii Basków. Wycofanie poparcia dla gabinetu przez ugrupowanie katalońskie doprowadziło do przedterminowych wyborów w 1996, w których zwycięstwo odniosła opozycyjna Partia Ludowa. W maju 1996 rząd został zastąpiony przez gabinet José Maríi Aznara.

Skład rządu
 Premier: Felipe González
 Wicepremier: Narcís Serra (do 1995)
 Minister ds. prezydencji, rzecznik prasowy rządu: Alfredo Pérez Rubalcaba
 Minister spraw zagranicznych: Javier Solana (do 1995), Carlos Westendorp (od 1995)
 Minister sprawiedliwości: Juan Alberto Belloch
 Minister spraw wewnętrznych: José Luis Corcuera (do 1993), Antoni Asunción (od 1993 do 1994), Juan Alberto Belloch (od 1994)
 Minister obrony: Julián García Vargas (do 1995), Gustavo Suárez Pertierra (od 1995)
 Minister gospodarki i finansów: Pedro Solbes
 Minister robót publicznych, transportu i ochrony środowiska: Josep Borrell
 Minister edukacji i nauki: Gustavo Suárez Pertierra (do 1995), Jerónimo Saavedra Acevedo (od 1995)
 Minister kultury: Carmen Alborch
 Minister pracy i ochrony socjalnej: José Antonio Griñán
 Minister spraw społecznych: Cristina Alberdi
 Minister przemysłu i energii: Juan Manuel Eguiagaray
 Minister handlu i turystyki: Javier Gómez-Navarro
 Minister rolnictwa, rybołówstwa i żywności: Vicente Albero (do 1994), Luis María Atienza (od 1994)
 Minister administracji publicznej: Jerónimo Saavedra Acevedo (do 1995), Joan Lerma (od 1995)
 Minister zdrowia i konsumentów: Ángeles Amador

Przypisy

Bibliografia

Polityka Hiszpanii

Czwarty rząd Felipe Gonzáleza


Bis(benzonitrile)palladium dichloride is the coordination complex with the formula PdCl2(NCC6H5)2.  It is the adduct of two benzonitrile (PhCN) ligands with palladium(II) chloride.  It is a yellow-brown solid that is soluble in organic solvents.  The compound is a reagent and a precatalyst for reactions that require soluble Pd(II).  A closely related compound is bis(acetonitrile)palladium dichloride.

The complex is prepared by dissolving PdCl2 in warm benzonitrile. The PhCN ligands are labile, and the complex reverts to PdCl2 in noncoordinating solvents.  According to X-ray crystallography, the two PhCN ligands are mutually trans.

References

Palladium compounds
Homogeneous catalysis
Coordination complexes
Chloro complexes
Benzonitriles

Bis(benzonitrile)palladium dichloride


Berotha zhejiangana là một loài côn trùng trong họ Berothidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được C.-k. Yang et al. miêu tả năm 1995.

Chú thích

Tham khảo

Berotha

Berotha zhejiangana


An Pygarrhichas albogularis in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni King hadton 1831. An Pygarrhichas albogularis in nahilalakip ha genus nga Pygarrhichas, ngan familia nga Furnariidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pygarrhichas

Pygarrhichas albogularis


Kaliwatan sa alibangbang ang Euproctis epaxia. Una ning gihulagway ni Turner ni adtong 1906. Ang Euproctis epaxia sakop sa kahenera nga Euproctis, ug kabanay nga Lymantriidae. Usa ka matang nga nahiubos niini atong makita E. e. epicharita.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Euproctis

Euproctis epaxia


Boudouaou là một đô thị thuộc tỉnh Boumerdès, Algérie. Dân số thời điểm năm 2002 là 54.401 người.

Tham khảo

Xem thêm

Đô thị của Algérie
Khu dân cư ở tỉnh Boumerdès

Boudouaou


Kalynivka (, ; ; , ) er en by i det vestlige Ukraine. Byen ligger  24 km nord for byen Vinnitsja ved floden Zjerd. Den har  indbyggere og ligger i Khilmnyk rajon i Vinnytska oblast.

Referencer

Eksterne henvisninger

Byer i Vinnytska oblast

Kalynivka


A Misplaced Foot er en amerikansk stumfilm fra 1914 af Wilfred Lucas.

Medvirkende
 Roscoe 'Fatty' Arbuckle
 Minta Durfee
 Hank Mann
 Mabel Normand
 Ford Sterling

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1914

A Misplaced Foot


Eastbrook (also East Brook) is an unincorporated community in Hickory Township, Lawrence County, Pennsylvania, United States.

Notable person

Calvin Willard Gilfillan (1832-1901), Pennsylvania politician and lawyer, was born near East Brook, in Lawrence County.

Notes

Unincorporated communities in Lawrence County, Pennsylvania
Unincorporated communities in Pennsylvania

Eastbrook, Pennsylvania


The 2017 6 Hours of Shanghai was an endurance sports car racing event held at the Shanghai International Circuit, Shanghai, China on 3—5 November 2017, and served as the eighth race of the 2017 FIA World Endurance Championship. Toyota's Anthony Davidson, Sébastien Buemi and Kazuki Nakajima won the race driving the No. 8 Toyota TS050 Hybrid.

Qualifying

Qualifying result

Race

Race result

Class winners are denoted with a yellow background.

References

External links

6 Hours of Shanghai
Shanghai
Shanghai
6 Hours of Shanghai

2017 6 Hours of Shanghai


Jillian Harris (Peace River, 30 de dezembro de 1979) é uma personalidade de televisão e designer de interiores canadense. Ela é mais conhecida por aparecer nas séries de televisão The Bachelor, The Bachelorette e Love It or List It Vancouver. Harris também apareceu em Extreme Makeover: Home Edition, Canada's Handyman Challenge e The Bachelorette Canada.

Carreira
Harris começou sua carreira de designer de interiores enquanto trabalhava na Caban, uma loja de bens de interior, o que a inspirou a começar a dar consultas de design. Ela foi contratada por Scott Morrison, o co-fundador da cadeia de canadense Cactus Club Cafe, para projetar seus restaurantes. Em 2006, formalizou suas credenciais de interior com um certificado em design de interiores pela British Columbia Institute of Technology. Ela foi novamente contratada por Morison como designer da Browns Socialhouse, sua nova cadeia de restaurantes.

No início de 2009, Harris foi uma concorrente na décima terceira temporada do programa de televisão americano The Bachelor, onde competiu contra outras vinte e quatro mulheres para conquistar o coração de Jason Mesnick e terminou com a segunda posição. Em meados de 2009, ela foi selecionada para ser a estrela da quinta temporada do seriado The Bachelorette, fazendo história como a primeira estrela canadense da franquia.

Em 2010, ela foi uma designer em Extreme Makeover: Home Edition. No ano seguinte, ela encabeçou as casas de Calgary e design show como parte do suporte da rede HGTV. Além de apresentar a primeira temporada do programa de televisão Canada's Handyman Challenge.

Desde 2013, Harris apresenta a série de televisão canadense Love It or List It Vancouver, que é transmitida pela W Network no Canadá e na HGTV nos Estados Unidos sob o título Love It or List It Too. Harris é a designer do programa e compete com o agente imobiliário Todd Talbot ao redesenhar a casa existente da família na esperança de que eles decidam ficar na casa em vez de escolher vendê-la.

Harris dirige sua própria marca de produtos de decoração de interiores, e em 8 de julho de 2013, ela lançou sua loja virtual de e-vintage, Charlie Ford Vintage

Vida pessoal
Harris nasceu em Peace River, no Canadá, mas residiu por um longo tempo em Vancouver antes de se mudar para sua atual residência em Kelowna.

Em 4 de março de 2016, Harris anunciou que estava esperando seu primeiro filho com o namorado Justin Pasutto. Em 5 de agosto de 2016 às 6:02 da manhã, ela deu à luz seu primeiro filho, batizando o bebê de Leo. No natal de 2016, Jillian anunciou seu compromisso com Justin Pasutto através das mídias sociais.

Ligações externas

Naturais de Alberta
Apresentadores de televisão do Canadá

Jillian Harris


An Macrocamptus andamanicus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Gardner hadton 1930. An Macrocamptus andamanicus in nahilalakip ha genus nga Macrocamptus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Macrocamptus

Macrocamptus andamanicus


Adrianna Płaczek (født 10. december 1993) er en polsk håndboldspiller, som spiller i Nantes Loire Atlantique Handball og Polens kvindehåndboldlandshold.

Referencer

Håndboldspillere fra Polen
Håndboldspillere fra Nantes Atlantique Handball

Adrianna Płaczek


An Puntioplites bulu in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1851. An Puntioplites bulu in nahilalakip ha genus nga Puntioplites, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Puntioplites

Puntioplites bulu


Vive e lavora a Milano.

Biografia
Dopo studi di Antropologia Culturale all'Università "La Sapienza" di Roma, inizia la sua attività fotografica nel 1975. Uno dei suoi lavori più importanti è Geografia privata, fotografie a colori di interni domestici realizzate fra il 1975 e il 1982.

Nel 1976 compie un viaggio attraverso il sud degli Stati Uniti, dove realizza, insieme a Lucio Maniscalchi, il film in 16mm Hammie Nixon's People, imperniato sui colori e sui suoni della società afroamericana: uno squarcio di vita di una famiglia di bluesman. Girato intenzionalmente in un home-made style e della durata di 38 minuti il video-documentario è stato montato a Cinecittà nel 1979. Nel 2000 è stato presentato all'interno della rassegna "Film Interrupted" presso il cinema "De Balie" di Amsterdam.

Dal 1980 espone i suoi lavori in Europa e negli Stati Uniti. Nel 1991 pubblica il progetto Zone (fotografie dal 1983 al 1990). Nel 1997 comincia a lavorare all'opera Città Nomadi, sulle città occidentali contemporanee. I suoi lavori sono conservati nei maggiori archivi e collezioni pubbliche e private. Espone alla Biennale di Venezia e alla Triennale di Milano.
Dal 1994 lavora al progetto "Buildings", ritratti urbani scattati da posizioni molto elevate, ma mai aeree.
Collabora con la galleria di Pasquale Leccese "Le Case d'Arte" di Milano e la "Paul Andriesse Galerie" di Amsterdam.

Musica
Come chitarrista partecipa nel 1974 al disco di Alan Sorrenti Alan Sorrenti n°3, che contiene un'interpretazione della canzone tradizionale napoletana Dicitencello vuje, che riscosse all'epoca un discreto successo.

Vincenzo Castella


Die Suomi KP/-31 ( Fins : Suomi-konepistooli m/31, EngelsːFinland-submachine gun mod. 1931) is 'n submasjiengeweer (SMG) van Finse ontwerp wat hoofsaaklik tydens die Tweede Wêreldoorlog gebruik is. Dit is 'n afstammeling van die M-22-prototipe en die KP/-26-produksiemodel, wat in 1925 aan die publiek bekendgestel is. Dit is in 1931 in Finland in gebruik geneem en tot in die 1980's in gebruik gebly.

Die Suomi KP/-31 word deur baie as een van die suksesvolste masjiengewere van die Tweede Wêreldoorlog beskou. Dit het ook 'n diepgaande uitwerking op die konflik buite Finland gehad, aangesien die Sowjet-owerhede, wat afwysend oor submasjiengewere  was, deur die Finse magte in die Winteroorlog van 1939–1940 oortuig van hul noodlottige doeltreffendheid. Sy 71-rondte drommagasyn is later gekopieer en deur die Sowjette aangeneem vir hul PPD-40 en PPSh-41. Alhoewel dit 'n relatief vroeë ontwerp was, was die Suomi 'n formidabele wapen: hoogs beheerbaar en met akkuraatheid beter as dié van die massavervaardigde PPSh-41. Dit is swaarder as die PPSh wat die terugslag goed absorbeer, en het ook dieselfde buitengewone hoë vuurtempo sowel as 'n ewe groot magasynkapasiteit. Die een groot nadeel daarvan was sy hoë produksiekoste, wat gelei het tot die latere bekendstelling van die KP/-44, 'n getroue kopie van die Sowjet PPS-43 maar met die gebruik van die bestaande magasyne en drommagasyne vir die KP/-31.

Die M-22 en KP/-26 is vervaardig deur Konepistooli Oy, gestig deur Meester Pantserman Aimo Lahti, kaptein V. Korpela, luitenant Y. Koskinen en luitenant L. Boyer-Spoof. Die Suomi KP/-31 is ontwerp deur Koskinen en Lahti.

Verwysings

Vuurwapens
Tweede Wêreldoorlog
Geskiedenis van Finland

Suomi KP/-31


O Prêmio ABL de História e Ciências Sociais é um prêmio de literatura brasileiro, oferecido pela Academia Brasileira de Letras (ABL) aos autores dos melhores livros de História e Ciências Sociais, desde 2006.

Existiram, anteriormente, até 1994, o Prémio Silvio Romero (crítica e história literária) e o Prémio Joaquim Nabuco (história social).

Premiados
 2015 - Bolívar Lamounier pela obra Tribunos, profetas e sacerdotes – intelectuais e ideologias no século XX.
 2014 - Lília Moritz Schwarcz pela obra Batalha do Avaí
 2013 - Sidney Chalhoub pela obra A força da escravidão
 2012 - Caio César Boschi pela obra Exercícios de pesquisa histórica
 2011 - Maurício de Almeida Abreu pela obra Geografia História do Rio de Janeiro
 2010 - Vidal Luna pela obra Escavismo em São Paulo
 2010 - Iraci Del Nero da Costa e Herbert S. Klein pela obra Escavismo em São Paulo
 2009 - Gisele Sanglard pela obra Entre salões e o laboratório: Guilherme Guinler a saúde e a ciência no Rio de Janeiro 1920-1940
 2007 - Laura de Mello e Souza pela obra O sol e a sombra
 2006 - Luís Henrique Dias Tavares pela obra Independência do Brasil na Bahia

Prêmios literários do Brasil
Literatura do Brasil
Prêmios estabelecidos em 2006
Prémios de literatura


Muhr und Bender KG er en tysk underleverandør til bilindustrien med hovedkvarter i Attendorn. De er verdensførende i produktion af letvægtsfjederkomponenter. De har 14.000 ansatte på 48 lokaliteter og i 2020 var deres omsætning på 2,08 mia. euro.

Referencer

Virksomheder fra Tyskland

Muhr und Bender


Yamia muta là một loài nhện trong họ Theraphosidae.

Loài này thuộc chi Yamia. Yamia muta được miêu tả năm 1935 bởi Giltay.

Chú thích

Tham khảo

Yamia

Yamia muta


An Hilaroleopsis obesa in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Bates hadton 1881. An Hilaroleopsis obesa in nahilalakip ha genus nga Hilaroleopsis, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Guatemala.
 Honduras.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hilaroleopsis

Hilaroleopsis obesa


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Bolivaritettix menglaensis. Una ning gihulagway ni Zheng, Z. ni adtong 2006. Ang Bolivaritettix menglaensis sakop sa kahenera nga Bolivaritettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Yunnan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Yunnan Sheng
Bolivaritettix

Bolivaritettix menglaensis


Trimerotropis fontana is a grasshopper in the subfamily Oedipodinae ("band-winged grasshoppers"), in the family Acrididae ("short-horned grasshoppers"). A common name for Trimerotropis fontana is "fontana grasshopper".
Trimerotropis fontana is found in North America.

References

Further reading
 American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico, Ross H. Arnett. 2000. CRC Press.
 Field Guide To Grasshoppers, Katydids, And Crickets Of The United States, Capinera, Scott, Walker. 2004. Cornell University Press.
 Otte, Daniel (1995). Grasshoppers [Acridomorpha] D. Orthoptera Species File 5, 630.

External links

Oedipodinae

Trimerotropis fontana


Kraina lodu. Przygoda Olafa (ang. Olaf's Frozen Adventure) – amerykański film animowany z 2017 w reżyserii Kevina Detersa i Steviego Wermersa, wyprodukowany przez wytwórnię Walt Disney Studios Motion Pictures. Film wykonany techniką trójwymiarową.

Premiera średniometrażowego filmu odbyła się 22 listopada 2017 przed najnowszym filmem Coco wytwórni Pixar. Trzy tygodnie później, 14 grudnia, film pojawił się na amerykańskim kanale ABC. W Polsce premiera filmu odbyła się 24 listopada 2017, a 16 grudnia pojawił się w Polsacie przed filmem Kraina lodu.

Fabuła
Zbliżają się święta Bożego Narodzenia. Po raz pierwszy od ponownego otwarcia bramy dwie siostry – Anna i Elsa postanowiły urządzić uroczystości świąteczne dla mieszkańców królestwa Arendelle. Gdy goście niespodziewanie przychodzą wcześniej, aby cieszyć się nadchodzącymi świętami, Anna i Elsa zdają sobie sprawę braku rodzinnych tradycji. Bałwanek Olaf postanawia odwiedzić każdego w królestwie, aby przywieźć do domu najlepsze tradycje i ocalić pierwsze Boże Narodzenie dla przyjaciół.

Obsada

Przypisy

Bibliografia

Amerykańskie filmy animowane
Animowane filmy krótkometrażowe Disneya
Amerykańskie filmy z 2017 roku
Filmy bożonarodzeniowe
Filmy 3D z lat 2010–2019

Kraina lodu. Przygoda Olafa


Redningstjenesten er en dansk dokumentarfilm fra 1964 instrueret af Frank Paulsen efter eget manuskript.

Handling
Redningstjenesten hos DSB i tilfælde af krig.

Medvirkende

 Carl Ottosen

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1964

Redningstjenesten


An Gymnopithys in uska genus han Aves. An Gymnopithys in nahilalakip ha familia nga Thamnophilidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gymnopithys

Gymnopithys


Kaliwatan sa murag-anay ang Pilotermes langi. Una ning gihulagway ni Emerson ni adtong 1960. Ang Pilotermes langi sakop sa kahenera nga Pilotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Pilotermes

Pilotermes langi


Miss Venus (tysk: Miß Venus) er en tysk stumfilm fra 1921 instrueret af Ludwig Czerny. Filmen er en "filmoperette".

Handling
Reporteren Bobby Parker er attraktiv og elegant og betragtes som charmør blandt New Yorks journalister og journalister. Han ved, hvordan man sælger hver eneste nyhed som en sensation, uanset om den er sand eller ej. Med sit useriøse syn på sit erhverv kommer han ofte i konflikt med frøken Hucklebey, en hærdet politibetjent, der siden indførelsen af spiritusforbuddet har sat sig som mål selv at ødelægge enhver forsyning af alkohol i byen. Det faktum, at Bobby blev forlovet med Hucklebeys niece, gør ikke det hele lettere. En dag opdager Bobby, at en vovet ung forkælet datter af en milliardær, Maud Goggodan, har sat plakater op over det meste af byen, hvor hun meddeler, at hun er på udkig efter 2000 mænd, blandt hvem hun håber at finde den "rigtige".

Da Maud ser den "rigtige", nemlig Bobby, er det sket for hende. Selvom Bobby har følelser overfor Maud, ønsker han ikke at finde sin kommende hustru på den måde, og han foregiver, at han slet ikke har nogen interesse i hende, hverken i den smukke unge kvinde eller i hendes fars milliarder. Snart fortryder Bobby sin beslutning. En aften, da Bobby overværer en vaudevilleforestilling på La Scala, bliver han forbløffet over de dansende mellemspil fra den optrædende Miss Venus. Han aner ikke, at dette er Maud Goggodan. Men så går tingene deres gang: Snart får Maud byens reklamepladser klistret over med bogstaverne "Miss Goggodan har besluttet sig" og hun gifter sig med sin Bobby. Så kommer musikken og dansen for alvor i gang, og alle er tilfredse.

Medvirkende
 Ada Svedin som Maud Goodin
 Manny Ziener som Thompson
 Charles Willy Kayser som Bobby Parker
 Johanna Ewald som Huckelbery
 Felicitas Scholz
 Mary Cepalek
 Friedrich Berger
 Herta Bibo
 Ingo Brandt
 Willy Fritsch

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Tyskland
Tyske film fra 1921

Miss Venus


Polens Socialdemokratiske Parti (Polsk: Socjaldemokracja Polska) er et politisk, socialdemokratisk parti i Polen.

Valgresultater

Sejm

Senatet

Præsidentsvalg

Europa-Parlamentet

Referencer

Socialdemokratiske Parti
Etableret i 2004
Socialdemokratiske partier

Polens Socialdemokratiske Parti


Da Luật Phổ Tốc Hoàn (), em gái của Liêu Nhân Tôn Da Luật Di Liệt, là người thống trị thứ tư của Tây Liêu. Khi Liêu Nhân Tông mất năm 1163, do con trai còn nhỏ tuổi, đã di chiếu lại cho muội là Da Luật Phổ Tốc Hoàn quyền quản lý quốc sự, cải nguyên thành Sùng Phúc (崇福), hiệu là Thừa Thiên Thái hậu.

Chồng của bà là Tiêu Đóa Lỗ Bất (蕭朵魯不), bà cùng em trai của chồng là Phác Cổ Chỉ Sa Lý tư thông, để chồng làm Đông Bình vương, sau đó giết chết ông ta. Năm Sùng Phúc thứ 14 (1177), cha của Tiêu Đóa Lỗ Bất là Phụ Oát Lý Lạt đem binh bao vây cung, bắt chết Phổ Tốc Hoàn và Phác Cổ Chỉ Sa Lý. Con trai của Liêu Nhân Tông là Da Luật Trực Lỗ Cổ kế vị, tức Tây Liêu Mạt Đế, cải nguyên thành Thiên Hi.

Tham khảo

Liêu sử-quyển 30

Tây Liêu
Mất năm 1177
Nữ hoàng Trung Quốc
Hoàng hậu nhà Liêu

Gia Luật Phổ Tốc Hoàn


Bungtod ang Pasir Munggangpare sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Jawa Barat, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa habagatan-sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Pasir Munggangpare, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Pasir Munggangpare patag sa amihang-sidlakan, apan sa habagatang-kasadpan nga kini mao ang kabungtoran. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa kasadpan sa Pasir Munggangpare. Ang kinadul-ang mas dakong lungsod mao ang Sidareja,  km sa sidlakan sa Pasir Munggangpare.

Hapit nalukop sa kaumahan ang palibot sa Pasir Munggangpare. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Pasir Munggangpare nga hilabihan populasyon.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Disyembre, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Jawa Barat

Pasir Munggangpare


John Peter Callahan (ur. 23 grudnia 1953 w Nowym Jorku, zm. 28 marca 2020 w Rancho Mirage) – amerykański aktor.

Życiorys

Urodził się na nowojorskim Brooklynie. Dorastał w Baldwin w hrabstwie Nassau. Był studentem prawa na Uniwersytecie Kalifornijskim w Berkeley, zanim rozpoczął karierę aktorską.

Po raz pierwszy trafił na mały ekran w roli dziennikarza w jednym z odcinków serialu przygodowego CBS Siedem narzeczonych dla siedmiu braci (Seven Brides for Seven Brothers, 1982) z Riverem Phoenixem. Grał postać Craiga Hunta w operze mydlanej NBC Santa Barbara (1992), zanim w 1992 dołączył do opery mydlanej ABC Wszystkie moje dzieci (All My Children) w roli Edmunda Greya, za którą w 1998 otrzymał nagrodę Soap Opera Digest Award.

Był sędzią konkursu piękności Miss USA 1986.

7 sierpnia 1982 zawarł związek małżeński z Lindą Freeman. W 1995 doszło do rozwodu. 30 listopada 1996 ożenił się z aktorką Evą LaRue, z którą miał córkę Kayę (ur. 6 grudnia 2001). W 2005 rozwiedli się.

Zmarł 28 marca 2020 w wieku 66 lat w Rancho Mirage w Kalifornii w wyniku udaru mózgu.

Wybrana filmografia
 1984–85: Szpital miejski (General Hospital) jako Leo Russell
 1986: Falcon Crest jako Eric Stavros
 1987: Napisała: Morderstwo (Murder, She Wrote) odc. Śmierć z widokiem (Doom With A View) jako Gary Harper
 1989: Napisała: Morderstwo (Murder, She Wrote) odc. Test of Wills jako Preston Howard
 1992: Santa Barbara jako Craig Hunt
 1992–2005: Wszystkie moje dzieci (All My Children) jako Edmund Gresham Grey
 2006: Gotowe na wszystko (Desperate Housewives) jako Stan
 2008: Dowody zbrodni (Cold Case) jako Bruce Donnelly
 2009–2010: Dni naszego życia (Days of our Lives) jako dr Richard Baker

Przypisy

Bibliografia

Absolwenci Uniwersytetu Kalifornijskiego w Berkeley
Amerykańscy aktorzy filmowi
Amerykańscy aktorzy telewizyjni
Ludzie urodzeni w Nowym Jorku
Urodzeni w 1953
Zmarli w 2020

John Callahan


A Woman's Fool er en amerikansk stumfilm fra 1918 af John Ford.

Medvirkende
 Harry Carey - Lin McLean
 Betty Schade - Katie Lusk
 Molly Malone - Jessamine Buckner
 Millard K. Wilson
 Ed Jones - 'Honey' Wiggin
 Vester Pegg - Tommy Lusk
 William A. Carroll - Lusk
 Roy Clark - Billy
 Sam De Grasse

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1918

A Woman's Fool


An Sormida in uska genus han Coleoptera. An Sormida in nahilalakip ha familia nga Cerambycidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Sormida

Sormida


Kaliwatan sa insekto ang Thyrsopsocus pretiosus. Una ning gihulagway ni Banks, N. ni adtong 1930. Ang Thyrsopsocus pretiosus sakop sa kahenera nga Thyrsopsocus, ug kabanay nga Psocidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Panama

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Panama
Thyrsopsocus

Thyrsopsocus pretiosus


Kaliwatan sa insekto ang Desmothrips darwini. Una ning gihulagway ni Laurence A. Mound ug Marullo ni adtong 1998. Ang Desmothrips darwini sakop sa kahenera nga Desmothrips, ug kabanay nga Aeolothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ostralya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Ostralya
Desmothrips

Desmothrips darwini


I Belanova  sono stati un gruppo synthpop messicano della città di Guadalajara, Jalisco. I membri del gruppo sono Denisse Guerrero (voce), Edgar Huerta (programmazione e sintetizzatore), e Ricardo "Richie" Arriola (basso e chitarra). Hanno duettato con Lena Katina (ex componente del gruppo t.A.T.u.) per la canzone Tic-Toc.

Discografia
 Cocktail (2003)
 Dulce beat (2005)
 Dulce Beat Live (2006)
 Fantasía pop (2007)
 Tour Fantasía pop (2008)
 Sueño electro I (2010)
 Sueño electro II (2011)
 Canciones para la luna - Sinfónico en vivo (2013)

Altri progetti

Collegamenti esterni

Belanova


Samiuela ʻAkilisi Pōhiva (Fakakai, distrito de Ha'ano, 7 de abril de 1941 — Auckland, 12 de setembro de 2019) foi um político tonganês. Pōhiva foi ministro da saúde durante um período de 9 dias e, posteriormente, primeiro-ministro do país de dezembro de 2014 até à sua morte em 2019.

Pōhiva foi casado com Neomai Pōhiva, que morreu em 2018. Pōhiva morreu no hospital de Auckland, na Nova Zelândia, em 12 de setembro de 2019, aos 78 anos de idade, depois de sofrer complicações por pneumonia e doença hepática.

Ligações externas

Mortes por pneumonia
Naturais de Ha'ano
Primeiros-ministros de Tonga
Nascidos em 1941
Mortos em 2019

ʻAkilisi Pōhiva


Kaliwatan sa alibangbang ang Chamaesphecia djakonovi. Una ning gihulagway ni Popescu-gorj ug Josif Capuse ni adtong 1966. Ang Chamaesphecia djakonovi sakop sa kahenera nga Chamaesphecia, ug kabanay nga Sesiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Chamaesphecia

Chamaesphecia djakonovi


Filip 2. af Savoyen (kendt som Filip uden land) (5. februar 1438 i Chambéry – 7. november 1497 i Chambéry) var kortvarig hertug af Savoyen fra 1496 og indtil sin død i 1497.

Filip 2. blev forfader til Sardiniens konger i 1730–1861 og til Italiens konger i 1861–1946.

Forfædre
Han var søn af Ludvig 1. af Savoyen og Anne af Cypern (1418–1462) samt sønnesøn af Modpave Felix 5..

Filip 2. var oldesøn af Filip den Dristige, hertug af Burgund, Margarete 3. af Flandern og Jean 1. af Bourbon-La Marche samt tipoldesøn af Bonne af Bourbon, grevinde af Savoyen, Johan af Berry, kong Johan 2. af Frankrig, Bonne af Luxemburg og Jakob 1. af Bourbon-La Marche.

Filip uden land
Filip 2. var en yngre søn. Ved forældrenes død fordelte de ældre søskende (og nogle af deres efterkommere) forældrenes besiddelser imellem sig.

Filip fik kun tildelt et lille område nær Bourg-en-Bresse, men dette område var i det meste af tiden besat af franske vasaller (Dauphiné og Burgund).

Indtil kort tid før sin død var Filip derfor uden land.

Familie
Filip 2. var gift to gange.

Filips første gemalinde var Margarete af Bourbon (1438–1483).  Hun var datterdatter af Johan den Uforfærdede, hertug af Burgund og Margareta af Bayern-Straubing samt oldedatter af Louis 2. af Bourbon, Johan af Berry, Filip den Dristige, hertug af Burgund, Margarete 3. af Flandern.

Louise af Savoyen var deres ældste barn. Hun blev gift med Karl af Angoulême. Louise var Frankrigs regent i 1515, 1525-1526 og i 1529.

Karl og Louise fik børnene:
 Margrete d'Angoulême (1492 – 1549), der blev dronning af Navarra og mormor til kong Henrik 4. af Frankrig.
 François d'Angoulême (1494 – 1547), der blev kong Frans 1. af Frankrig.

Frans 1. blev far til Margarete af Valois-Angoulême, hertuginde af Berry (1523–1574), der var gift med sin slægtning hertug Emanuele Filiberto af Savoyen.

Filip 2. og Margarete af Bourbon blev også forældre til Filiberto 2., der var hertug af Savoyen fra 1497 til 1504.

Filips anden gemalinde var Claudine de Brosse (1450–1513). De fik seks børn. Karl 3. af Savoyen var den ældste, og han blev hertug fra 1504 til 1553.

Referencer

Huset Savoyen
Hertuger af Savoyen

Filip 2. af Savoyen


Stanley S. Love (født 9. april 1949) er en tidligere professionel basketballspiller som spillede 4 år i NBA mellem 1971-75.

Stan Love er far til den nuværende NBA spiller Kevin Love, og lillebror til Mike Love, som er kendt for at være forsanger i The Beach Boys.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Stan Loves side på NBA.com

Basketballspillere fra USA

Stan Love


Harry Howard Wachtel (26 March 1917 – 3 February 1997) was a New York lawyer and businessman who worked closely with Martin Luther King Jr., Clarence Benjamin Jones, and others within the Civil Rights Movement. Wachtel founded the Research Committee, an influential group within King's inner circle that advised King on political and social issues, and helped provide King and the movement with legal and financial connections.

Early and personal life

Wachtel was born in New York City on 26 March 1917. He was active as a student radical in the 1930s, and received his law degree from Columbia University in 1940. Wachtel served in the US Army in Europe during World War II. After the war and for the duration of his life, Wachtel would practice law in New York, representing the McCrory Corporation, the Rapid American Corporation, and the Lerner Stores Corporation. In 1940 he married Leonora (Lucy) Golden Wachtel; the couple had three children: Alan, William and Susan Wachtel.

Contact with the Civil Rights Movement

Wachtel came into contact with the inner circle of the Civil Rights Movement after being contacted by lawyer, activist and King confidant Clarence Jones, in 1961. Jones requested that Wachtel work to desegregate the operations of the lunch counter service Wachtel represented, a part of the McCrory Corporation. Wachtel offered his legal services to King personally, and after correspondence, the two met in 1962.

Wachtel was an important contact for King because of his connections beyond the leftist and labor movements, and over a wide geographic area. Wachtel was acquainted with Washington DC lawyer Abe Fortas, whom Lyndon Johnson would name to the US Supreme Court. These contacts allowed King access to contacts and donors at high levels of Wall Street, law and politics throughout the United States.

Gandhi Society and Research Committee

In 1962, with King's support, Wachtel established the Gandhi Society, to provide legal and financial support for the Civil Rights Movement. Notwithstanding that Wachtel established the Gandhi Society, he was not committed to nonviolence let alone a pacifist. Wachtel was aided by Jones and by New York Civil Rights attorneys Stanley Levison, Theodore W. Kheel and William Kunstler. The society was a nonprofit and important funding source for King's efforts.

In 1963, Wachtel and Jones defended Ralph Abernathy and other Civil Rights ministers from the charge of libel in New York Times Co. v. Sullivan(Wachtel & Michaelson did not represent the New York Times; the law firm represented four SCLC reverends in Abernathy et al. v. Sullivan, the underlying case that was joined with NYT v. Sullivan], and Wachtel quickly became a part of King's inner circle. Wachtel recruited William P. Rogers, who had been Eisenhower's second attorney general, to make oral arguments before the Supreme Court on King's behalf. Wachtel encouraged King's legal team to prepare an aggressive and vigorous defense, arguing that the more timid defense undertaken by Wachtel's former legal professor, Herbert Wechsler, provided the court multiple avenues to rule against King's associates and the New York Times.

Among King's close associates, Wachtel was often humorously compared to Levison, another Jewish lawyer from New York City who played a major role in the Civil Rights Movement. Wachtel formed an advisory group for King called the Research Committee, which included Jones, union activist Ralph Helstein, labor organizer Cleveland Robinson, historian Lawrence D. Reddick, and civil rights activist and socialist Bayard Rustin who placed the offending advertisement in the New York Times on behalf of but without the knowledge of the SCLC reverends who would ultimately become the defendants in the underlying suit; the civil rights issues in that suit were never addressed]]. Wachtel felt that King's connections and political knowledge were lacking, and used the Research Committee, which met every 2–3 weeks in New York, to strengthen King's command of policy and world affairs.

The FBI attempted and failed to acquire information on the committee's first meeting in Wachtel's law offices, hoping to spend $50 to bribe someone with office access to help install bugging equipment. In the committee, Wachtel particularly admired Rustin, whom he defended when Rustin came under attack because of his leftwing connections. After political divisions within King's inner circle — exacerbated by the FBI — led King to distance himself from Levison, in 1965 Wachtel helped the two reconcile.

The committee would influence King's political positions and speeches for many years.

Civil Rights struggles

In 1964 Wachtel and his wife accompanied the Kings to Oslo, Norway when King was awarded the Nobel Peace Prize. The prize increased FBI director J. Edgar Hoover's animus towards King, who told Wachtel of his fears that Hoover would expose his sexual affairs to the public. Wachtel supported King in his antipoverty offensive, along with Jones sending King statistics on poverty, and recommending that King broaden his campaign to include many poor, rural whites.

In the face of opposition from governor Wallace and the police, Wachtel helped King plan the 1965 Selma to Montgomery marches. Following clashes in Selma, he was instrumental in helping to arrange meetings between King and the Vice President and President, Hubert Humphrey and Lyndon B. Johnson, in 1965–66. At King's arrest, Wachtel and Jones placed a full-page advertisement in the New York Times titled "Letter from the Selma Jail," in which King wrote,

Wachtel and Jones were unaware that King had been released from prison by the time the letter appeared, and that King was therefore open to public criticism. To address this dilemma, Wachtel and Jones announced that King had been released from prison in order to meet with President Johnson at the White House, taking Johnson by surprise. Using his White House contact Lee White as an intermediary, Wachtel desperately tried to organize the meeting, while Johnson was furious at what he regarded as King's self-invitation. The FBI, who were wiretapping Jones, attempted to disrupt the meeting by identifying Wachtel as a Communist Party member to the President. Like Levinson, Wachtel had been a member of the Communist Party of the United States of America.  Johnson, under powerful pressure to enact Civil Rights reforms, announced that he would recommend that Congress pass a voting rights act, and that Vice President Humphrey and Attorney General Katzenbach would meet with King. Through White, Johnson informed Wachtel that if King maintained total secrecy, Johnson would meet with King during his meetings with Humphrey and Katzenbach.

Wachtel handled King's estate after his assassination, became Coretta Scott King's personal lawyer, and helped her negotiate a book contract to publish remembrances of her husband. He served as vice president and legal counsel for the Martin Luther King Jr. Center for Nonviolent Social Change from 1969 until 1982. At different times he served as vice president for the American Foundation for Nonviolence, and as a trustee for the Southern Christian Leadership Conference.

FBI surveillance

As a result of his Civil Rights work, Wachtel was targeted by the FBI, thereby being subjected to break-ins and document collections. In preparation for the 1964 eighth annual SCLC conference in Savannah, the FBI increased its surveillance of Wachtel, noting that he was reported to have been, in 1949, "an active member of the National Lawyers['] Guild," a left wing organization, and that his wife, according to one claim, "was listed as an officer of the Bath Beach Club of the King County Communist Party in 1944."  Wachtel was an active member of the National Lawyers Guild. Learning from surveillance of Wachtel that New York governor Nelson Rockefeller planned to donate $250,000 to King's cause, Hoover requested that a police and FBI contact close to Rockefeller brief him on King's FBI files.

Later life and death

Towards the end of his life, Wachtel remained a legal specialist in domestic and international business and litigation. In 1984, Wachtel founded the law firm Gold and Wachtel.

Wachtel became ill with Parkinson's disease and died at his home in Roslyn Heights, Long Island on February 3, 1997.

Harry Wachtel papers
Harry Wachtel's papers were donated by his wife Lucy Wachtel and Hofstra University trustee Bernard Fixler to the Hofstra University Archives. The papers include 15 cubic feet of papers, 12 cubic feet of printed documents, and are arranged into 17 series.

External links
Harry Wachtel Archives maintained by the Digital Research Center at Hofstra University.

References

1917 births
1997 deaths
Jewish American attorneys
Activists for African-American civil rights
American Jewish anti-racism activists
20th-century American businesspeople
20th-century American lawyers
20th-century American Jews
Lawyers from New York City

Harry H. Wachtel


An Spiladarcha in uska genus han Lepidoptera. An Spiladarcha in nahilalakip ha familia nga Urodidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Spiladarcha

Spiladarcha


Ang Royan ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Rōyān, suba nga anhianhi, Wardak,

Pransiya

 Royan (lungsod), Poitou-Charentes, Département de la Charente-Maritime,
 Royan (munisipyo), Poitou-Charentes, Département de la Charente-Maritime,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Pransiya

Royan (pagklaro)


De engelske dronninger og prinsgemaler var ægtefæller til de regerende monarker i Kongeriget England, der ikke selv regerede England: ægtefæller til nogle engelske monarker, der selv var engelske monarker, er ikke opført, det omfatter Maria 1. og Filip, der regerede sammen i 1500-tallet og Vilhelm 3. og Maria 2., der regerede sammen i 1600-tallet.

Der var fleste dronninger, og de nød titler og hæder, der vedrører en ikke-regerende; nogle få var mænd, hvis titler ikke var ensartede, afhængigt af omstændighederne i deres ægtefælles regeringstid. Kongeriget England fusionerede med Kongeriget Skotland i 1707 og dannede Kongeriget Storbritannien. Der har således ikke været nogen dronning eller prinsgemal i England siden denne dato.

Huset Wessex, 927–1013

Jellingdynastiet, 1013–1014

Huset Wessex (genindsat, første gang), 1014-1016

Jellingdynastiet (genindsat), 1016–1042

Huset Wessex (genindsat, anden gang), 1042–1066

Huset Normandiet, 1066–1135, & 1141
I 1066 dræbte Hertugen af Normandiet, Wilhelm, Kong Harald 2. af England i Slaget ved Hastings og styrtede den engelske elite. Han etablerede sig som konge, hans kone Matilde som dronning og præmierede sine trofaste vasaller fra kontinentet. Hans dynasti kom dog ikke til at overleve hans børn og uddøde hans yngste søn Henrik 1. i 1135.

Huset Blois, 1135–1154
I 1135 bemægtigede Stefan af Blois, søn af Henrik 1.'s søster Adela, sig den engelske trone, idet hans kusinde Matildes arvekrav på tronen blev ignoreret af de normanniske baroner. Hans kone, Matilde af Boulogne, blev hans dronning, men deres ældste søn døde, og Stefan blev tvunget til at udpege Matildes søn til sin efterfølger.

Huset Plantagenet, 1154–1485

Huset Lancaster, 1399–1461, 1470–1471

Huset York, 1461–1470, 1471–1485

Huset Tudor, 1485-1603

Odiskuteret prinsgemal
Da Lady Jane Gray kortvarigt de facto var dronning , er hendes mand inkluderet her. De blev begge henrettet for forræderi.

Huset Stuart, 1603-1707
Efter Elizabeth 1.''s død overgik Englands krone til hendes fætter og nærmeste arving, Jakob 6. af Skotland, der blev Jakob 1. af England . Hans dynasti kom til at regere - afbrudt af Interregnummet mellem 1649 og 1660 - indtil 1714. Kongeriget England blev imidlertid fusioneret med Kongeriget Skotland i 1707 for at danne et nyt kongerige, Kongeriget Storbritannien, hvorefter der ophørte med at være monarker og dronninger og prinsgemaler af England.

Fortsættelse af listen (britiske dronninger og prinsgemaler)
Denne liste fortsætter i Storbritanniens dronninger og prinsgemaler.

Se også

 Engelske regenter

Noter

Dronninger af England
Lister over personer

Englands dronninger og prinsgemaler


Argeș () je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se u južnom centralnom dijelu države, unutar historijske regije Muntenije.
Prostire se na površini od 6.862 km2 i 10. je okrug po veličini. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine imao je 612.431 stanovnika.

Glavni i najveći grad je Pitești.

Geografija

Po vrsti reljefa Okrug se može podijeliti na tri karakteristična dijela. Na sjeveru preovladava planinski reljef s planinama iz grupe Južni Karpati: planina Făgăraș s vrhom Moldoveanu (2.544 m), vrh Negoiu (2.535 m) i vrh Vânătoarea lui Buteanu (2.508 m), dok se na sjeverostočnom dijelu nalazi planina Leaota. Između njih se nalazi prevoj Rucăr-Bran koji vodi ka gradu Brașovu. Nadmorska visina se smanjuju prema jugu a u centru okruga su podkarpatska brda, visine oko 800 m, ispresjecana s vrlo dubokim dolinama. Na jugu se nalazi sjeverni dio Vlaške ravnice.

Glavna rijeka koja protiče ovim područjem je rijeka Argeș u koju se slijevaju gotovo sve ostale rijeke koje dolaze iz planina. Na jugu su glavne rijeke Vedea i Teleorman.

Graniči sa sljedećim okruzima: Dâmbovița na istoku, Vâlcea i Olt na zapadu, Sibiu i Brașov na sjeveru i okrugom Teleorman na jugu.

Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo  612.431 stanovnika što je prosječna gustina od 89 stanovnika po km.2

Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
 Rumuni - 97%
 Romi i ostali.

Reference

Vanjski linkovi
Službena stranica okruga

Argeș
Argeș (okrug)

Argeș (okrug)


Veksin je protein koji je kod ljudi kodiran genom  VXN. Visoko je eksprimiran u  regijama mozga i kičmene moždine.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je  207 aminokiselina, а molekulska težina  22.584  Da..

Gen

Lokacija
 VXN  se nalazi duž plus lanca hromosoma 8. The entire gene is 58,522 bp long.  VXN  je okružen genima za  alkoholnu dehidrogenazu sa gvožđem 1 i myb protoonkogenoliki protenin 1.

iRNK

Prerađene varijante
VXN  nema nijednu alternativno prerađenu varijantu iRNK. Zrela iRNK je duga približno 3.741 parova baza i sadrži šest egzona.

Protein

Opća svojstva

Veksin ima 207 aminokiselina, što odgovara molekulskoj težini od 22,6 kdal. Izoelektrična tačka proteina je 10,42, što ukazuje da mu  je pH bazni. Veksin sadrži domen nepoznate funkcije (DUF4648) i dio je porodice domena SH3, za koju se zna da se veže za ligande bogate prolinom. Sekundarna i tercijarna struktura ovog proteina nije dobro poznata.

Kompozicija
Smatra se da je veksin bogat argininom, a siromašan fenilalaninom, u poređenju sa sastavom prosječnog ljudskog proteina. Veksin sadrži nekoliko regija pozitivno nabijenih puteva i ima visoku koncentraciju esencijalnih aminokiselina.

Post-translacijske modifikacije
Predviđa se da veksin ima nekoliko tipova posttranslacijskih modifikacija. S visokim stupnjem sigurnosti, predviđa je veksin podvrgnut  glikacijama lizina, O-glikozilaciji serina, treonina i tirozina, fosforilacijama, sumolizaciji i acetilaciji početnog metionina.

Subćelijska lokacija
 Predviđa se da je veksin jedarni protein, s obzirom na klasični signal jedarne lokalizacije, koji se nalazi na aminokiselinama Lys191 do Lys193. Veksin ne sadrži transmembranske domene ili signalne peptide, što upućuje da je riječ o unutarćelijskom proteinu.

Ekspresija

VX  je pokazao sveprisutnu ekspresiju u tijelu. Gen se eksprimira u 13 različitih tipova tkiva u cijelom tijelu, pri čemu mozak, kičmena moždina i živci pokazuju povišenu ekspresiju gena. Konkretno, područja izokorteksa i hipokampusne formacije mozga pokazuju visok nivo ekspresije. Osim u zdravom tkivu, veksin se nalazi i u nekoliko bolesnih stanja. Ova stanja uključuju hondrosarkom, gliom, tumore bubrega, tumore jetre i zametnih ćelija.  VXN  se ekspimira samo kod dojenčadi i odraslih.

Regulacija ekpresije

Promotor
promotorska regija "'VXN"', GXP_80707, je duga približno 1.044 bp. Promotorska sekvenca počinje pri bp 66,492.708 i završava pri 66,493.751 bp. Postoji nekoliko važnih transkripcijskih faktora za koje se predviđa da se vežu za promotorsku sekvencu VXN. Najčešći transkripcijski faktori uključuju: protein 1 koji sadrži HMG-kutiju, represivni glukokortikoidni receptor, vezujući protein koji reaguje na cAMP i faktor domena homeo Pbx-1.

Homologija

Paralozi
Nisu identifikovani ljudski paralozi za VXN.

Ortolozi

Veksin se nalazi u svim klasama kičmenjaka, uključujući sisare, ptice, ribe, vodozemce i gmizavce. Najdalji ortolog  VXN  je u australijske duh-ajkule, koji je divergirao od ljudske verzije gena prije otprilike 482,9 miliona godina. Ovaj gen nije nađen ni kod jedne biljke, gljive ili jrdnoćelijskih organizama.

Homologni domeni
N i C-kraj su visoko konzervirana područja na udaljenim i bliskim ortolozima. Svi ortolozi veksina pokazuju porodice konzerviranih proteinskih domena SH3, kao i domena nepoznate funkcije (DUF4648).

Klinički značaj
 VXN  je povezan s rakom dojke kod ljudi. Gen je istražen u vezi s pojačivačem estrogenih receptora 1 (ESR1), čija ekspresija određuje da li pacijentica s rakom dojke prima endokrinu terapiju. Predviđa se da VXN ima regije za pojačavanje ESR1, koje postaju hipermetilirane i podstiču stečenu endokrinu rezistenciju kod raka dojke.

Reference

Dopunska literatura

Nekarakterizirani proteini
Geni na hromosomu 8
Ljudski proteini
Proteomika

VXN


Filogeneza (grč. φυλογένεση, složenica od φῦλον – fýlon = koljeno, rod, + γéνeσiς – jénnissi = rođenje, nastajanje) je proces (biološke evolucije) određene skupine organizama svih razina biosistematske klasifikacije. To je, dakle proces tog postanka, a nauka koja ga proučava je filogenija. Može biti zanimljivo da je nedopustivo mnogo primjera, pa čak i mnoštvu univerzitetsku udžbenika, u kojima se ova dva pojma (pogrešno) poistovjećuju. Jedno je proces, a drugo je nauka koja ga proučava i objašnjava njegov izvor, faktore, tok i moguću budućnost u historiji života na Zemlji.
Oba pojma se također brkaju sa pojmom filogenetika, koji se afirmirao tek nakon uvođenja molekulsko-analitičkih metoda u objašnjenje filogeneze, tj. u filogenijska  istraživanja.

Reference

Također pogledajte
Filogenija
Filogenetika
Ontogeneza
Ontogenija
Evolucija
Biosistematika

Filogenetika

Filogeneza


An Hirtaeschopalaea in uska genus han Coleoptera. An Hirtaeschopalaea in nahilalakip ha familia nga Cerambycidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hirtaeschopalaea

Hirtaeschopalaea


An Cuicirama spectabilis in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Blanchard hadton 1843. An Cuicirama spectabilis in nahilalakip ha genus nga Cuicirama, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cuicirama

Cuicirama spectabilis


Ang Arroyo del Pantanoso ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Arroyo del Pantanoso (suba sa Arhentina), Provincia de Santa Fe,

Uruguay

 Arroyo del Pantanoso (suba sa Uruguay, Departamento de Flores),
 Arroyo del Pantanoso (suba sa Uruguay, Departamento de Soriano),
 Arroyo del Pantanoso (suba sa Uruguay, Departamento de Durazno),
 Arroyo Pantanoso (suba sa Uruguay, Departamento de Montevideo),
 Arroyo Pantanoso (suba sa Uruguay, Departamento de Colonia),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Uruguay

Arroyo del Pantanoso


Trichoniscus hoctuni là một loài chân đều trong họ Trichoniscidae. Loài này được Mulaik miêu tả khoa học năm 1960.

Chú thích

Tham khảo

Trichoniscus

Trichoniscus hoctuni


Bukid ang Tubu Sesnufu sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatan-sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Tubu Sesnufu.

Ang yuta palibot sa Tubu Sesnufu kasagaran medyo kabukiran. Kinahabogang dapit sa palibot ang Nuaf Nefonaijadi,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa amihanan-sidlakan sa Tubu Sesnufu. Ang kinadul-ang mas dakong lungsod mao ang Soe,  km sa habagatan-sidlakan sa Tubu Sesnufu.

Hapit nalukop sa durowan ug kabugangan ang palibot sa Tubu Sesnufu. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Tubu Sesnufu medyo gamay nga populasyon.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Nusa Tenggara Timur
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 500 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Tubu Sesnufu


Annie Thérèse Blanche Ernaux ( rođena Duchesne ; rođena 1. septembra 1940) je francuska spisateljica, profesorica književnosti i nobelovka. Njen književni rad, uglavnom autobiografski, održava bliske veze sa sociologijom.  Ernaux je dobila Nobelovu nagradu za književnost 2022. "za hrabrost i kliničku oštrinu s kojom otkriva korijene, otuđenja i kolektivna ograničenja ličnog sjećanja".

Ernaux je rođena u Lillebonneu u Normandiji, a odrasla je u obližnjem Yvetotu, gdje su njeni roditelji držali kafić i namirnice u radničkom dijelu grada.  Godine 1960. otputovala je u London gdje je radila kao au pair, iskustvo koje će kasnije ispričati u Mémoire de fille (Djevojačka priča ) iz 2016. godine.  Po povratku u Francusku, studirala je na univerzitetima u Ruanu, a potom u Bordou, kvalifikovala se kao učiteljica i stekla višu diplomu iz moderne književnosti 1971. Neko vrijeme radila je na projektu teze, nedovršenoj, o Pierreu de Marivauxu.

Početkom 1970-ih, Ernaux je predavala u liceju u Bonnevilleu, Haute-Savoie,  na koledžu Évire u Annecy-le- Vieuxu, zatim u Pontoiseu, prije nego što se pridružila Nacionalnom centru za obrazovanje na daljinu,  gdje je bila zaposlena 23 godine.

Ernaux je započela svoju književnu karijeru 1974. godine sa Les Armoires vides (Očišćeno), autobiografskim romanom. Godine 1984. osvojila je Renaudot nagradu za još jedno svoje djelo La Place (Mjesto muškarca), autobiografski narativ koji se fokusira na njen odnos s ocem i njena iskustva odrastanja u malom gradu u Francuskoj, i njen kasniji proces useljenja u odrasloj dobi i daleko od mjesta porijekla njenih roditelja.

Dana 6. oktobra 2022. godine objavljeno je da će Ernaux biti nagrađena Nobelovom nagradom za književnost 2022.  "za hrabrost i kliničku oštrinu s kojom otkriva korijene, otuđenja i kolektivna ograničenja ličnog sjećanja". Ernaux je 16. francuski pisac i prva Francuskinja koja je dobila nagradu za književnost.  Čestitajući joj, predsjednik Francuske Emmanuel Macron rekao je da je ona glas "slobode žena i zaboravljenih".

Reference

Dobitnici Nobelove nagrade za književnost
Živi ljudi
Rođeni 1940.

Annie Ernaux


Kang là một huyện thuộc tỉnh Nimruz, Afghanistan. Dân số thời điểm năm 1999 là 23,955 người.

Tham khảo

Xem thêm

Huyện của Afghanistan
Huyện của tỉnh Nimruz

Kang (huyện)


Italian Rotors Industries Srl (IRI) was an Italian aircraft manufacturer based in Aprilia, Lazio. The company specialized in the design and manufacture of helicopters in the form ready-to-fly aircraft.

The firm was a società a responsabilità limitata, an Italian limited liability company.

The company seems to have been founded about 2013 and went out of business in June 2016.

The organization produced three helicopter models, all based upon the same general design. The IRI T22B is powered by an American-made four-cylinder, air-cooled, four stroke  Lycoming O-320-B2C aircraft engine. The IRI T23B employs the  Lycoming O-360-A2J powerplant. The IRI T250A is powered by a  PBS TS 100 turboshaft engine made by PBS Velká Bíteš of the Czech Republic.

Reviewer Werner Pfaendler, described the company's helicopter designs as "elegant".

Aircraft
Summary of aircraft built by IRI:
IRI T22B
IRI T23B
IRI T250A

References

External links

Company website archives on Archive.org

Defunct aircraft manufacturers of Italy
Companies based in Lazio
Helicopters
Manufacturing companies established in 2013
Italian companies established in 2013
2016 disestablishments in Italy

Italian Rotors Industries


Ang Kohe Sangaṟ ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Sangar (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Ghōr, lat 34,16, long 64,62),
 Kōh-e Sangar (bukid sa Apganistan, Herāt),
 Kōh-e Sangar (bukid sa Apganistan, Helmand, lat 32,30, long 63,93),
 Kōh-e Sangar (bungtod sa Apganistan, Wilāyat-e Ghaznī),
 Kōh-e Sangar (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Bāmyān),
 Kōh-e Sangar (bukid sa Apganistan, Helmand, lat 32,59, long 64,33),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kohe Sangaṟ


Frederikke Dahl Hansen (født 26. marts 1994) er en dansk tv- og filmskuespillerinde, der er mest kendt for sin rolle i filmen Copenhagen, som Effy.

Eksterne henvisninger

Filmskuespillere fra Danmark
Tv-skuespillere fra Danmark
Bodilprisen for bedste kvindelige birolle

Frederikke Dahl Hansen


Amini obuhvataju  grupu organskih spojeva koji u molekulama sadrže najmanje jednu ili više baznih dušikovih atoma. Amini se smatraju izvedenicama amonijaka, a i strukturno su mu sliči. Jedan ili više vodikovih atoma u njima je zamijenjen jednom ili više alkilnih ili arilnih organskih grupa. Najznačajniji amini su: aminokiseline, trimetilamini, i anilini. Neorganski derivati amonijaka se također označavaju kao amini (hloramin (NClH2 i dr.).

Aminima su slični amidi, ali oni su izvedenice karboksilnih kiselina i imaju karbonilnu grupu koja je vezana na amino grupu, kao naprimjer: RC(O)NR2. Amidi i amini imaju različitu strukturu i svojstva, zbog čega  je razlikovanje pojmova u nazivima veoma važno.

Alifatski amini

Prema broju ugljikovodikovih veza koje su vezane za dušikov atom, umjesto vodika, razlikuju se tri vrste amina: primarni, sekundarni i tercijarni. Slovom  R se  označava organska (ugljikovodikova) grupa.

Aromatski amini

Aromatski amini na dušičnom atomu imaju vezan aromatski prsten, a obično se zovu anilini, čiji je primjer fenilamin.

U industrijskoj sintezi boja, anilin i njegovi derivati su polazni hemijski spojevi.

Aromatski prsten snižava bazna svojstva amina, ovisno o zamjeni, a prisustvo amino grupe povećava reaktivnost aromatskog prstena, zbog donor elektrona.

Jedna od reakcija aromatskog prstena je Goldbergova reakcija.

Nomenklatura amina
 prefiks N označava supstituciju na atomu dušika (npr.: N,N-dimetiletilamin)
 kao prefiks: "amino-"
 kao sufiks: "-amin"

Kod nižih amina koristi se sufiks –amin, a kod viših: prefiks amino–.

 Primarni amini:
 Metilamin
 Etanolamin ili 2-aminoetanol
 Sekundarni amini:
 Dimetilamin
 Metiletanolamin ili 2-(metilamino)etanol
 Tercijarni amini:
 Trimetilamin
 Dimetiletanolamin ili 2-(dimetilamin)etanol

Fizička svojstva
 Na svojstva amina, značajno utječe njihova vodikova veza, zbog toga im je tačka ključanja viša nego u sličnih alkana, a niža od sličnih alkohola. Zbog veće elektronegativnosti kisika od dušika, amini su više bazni od alkohola i alkala koji su time kiseliji.
 Amini manjih relativnih molekulskih masa (metil–, dimetil–, trimetil– i etilamin), na sobnoj temperaturi su u gasovitom stanju. Amini veće molekulske mase su tečnosti ili čvrste materije (dietilamin ili trietilamin).
 Gasoviti amini imaju neugodan miris, sličan amonijaku, dok tečni imaju miris pokvarene ribe.
 Amini s manjim brojem ugljikovih atoma su dobro rastvorljivi u vodi, stvarajući vodikove veze, a rastvorljivost se smanjuje s povećanjem njihove molekulske mase, odnosno hidrofobnog dijela molekula.
 Alifatski amini dobro su topivi u organskim rastvaračima, posebno s polarnim. Primarni amini reagiraju sa ketonima kao što je aceton.

Neki od amina

Alkaloidi

Alkaloidi su prirodni amini, osobito u biljnom svijetu. Pretežno nastaju od aminokiselina. Znatan broj alkaloida je otrovan i  gorak, s vrlo jakim farmakološkim djelovanjem.

Primjeri alkaloida:
 Kofein – nalazi se u kahvi, čaju, bezalkoholnim pićima; smrtonosna doza kofeina je 10 grama;
 Nikotina ima u lišću duhana, a smrtna doza u krvotoku mu je 500 miligrama;
 Morfin se nalazi u opijumu, osušenom soku iz maka.

Triptamini

Triptamini su alkaloidni monoamini. Stvaraju se oko indolnog prstena, a odgovaraju aminokiselini triptofan.

Neki su aktivni kao neurotransmiteri, a neki kao halucinogeni (psihoaktivne droge, psihodelične droge)

Primjeri triptamina:

 Serotonin
 Melatonin
 DMT
 Psilocin

Ostale  vrste triptamina su u porodici (TiHKAL).

Feniletilamini

Feniletilamini su alkaloidni monoamini. Odgovaraju aminokiselini fenilalaninu. Supstituirani feniletilamini su spojevi sa mnoštvom funkcija: neurotransmiteri, hormoni, stimulansi, halucinogeni, antidepresivi. Primjeri feniletilamina su:

Ostali feniletilamini su klasificirani u familiju (PiHKAL).

Sinteza

Alkilacija
Većina industrijski značajnih amina se pripremaju iz amonijaka, putem alkilacije sa alkoholima:
ROH + NH3 → RNH2 + H2O
Te reakcije zahtijevaju katalizatore, specijalizirane aparate i dodatne mjere za pročišćavanje, pa selektivnost može biti problematična. I amini se isto može pripremiti tretmanom haloalkana sa amonijakom i aminima:
RX + 2 R′NH2 → RR′NH + [RR′NH2]X
Takve reakcije, koje su najprikladnije za alkil iodide i bromide, rijetko se primjenjuju, zbog toga što je teško kontrolisati stepen alkilacije. Selektivnost može biti dokazana preko delepinske reakcije, iako se to rijetko primjenjuje na industrijskom nivou.

Redukcijski putevi
Preko procesa hidrogenacije, nitrili se svode na amine, pomoću vodika u prisustvu niklalskog katalizatora. Reakcije su osjetljive na kisele ili alkalne uslove, što može dovesti do hidrolize -CN grupe. LiAlH4 se češće koriste za redukciju nitrila u laboratorijskoj primjeni. Slično tome, LiAlH4 reducira amide u amine. Mnogi amini se proizvode od aldehida i ketona redukcijskom aminacijom, sa nastavkom koji može biti katalitski ili stoihiometrijski. LiAlH44 reducira amide do amina.

Anilin (C6H5NH2) i njegovi derivativi se dobijaju redukcijom nitroaromatičnih spojeva. U industriji,  kao reducent više se koristi vodik, dok se u laboratorijama češće koriste kalaj i željezo.

Specijalizirani  postupci
Danas postoje mnoge laboratorijske metode za dobijanje amina, od kojih su mnogi dosta specijalizirani.

Također pogledajte
 Triptamin
 Feniletilamin
 Neurotransmiteri

Reference

Vanjski linkovi

Aminokiseline

Amin (hemija)


An Discogobio longibarbatus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Wu hadton 1977. An Discogobio longibarbatus in nahilalakip ha genus nga Discogobio, ngan familia nga cyprinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Discogobio

Discogobio longibarbatus


Haris Duljević (ur. 16 listopada 1993 w Sarajewie) – bośniacki piłkarz występujący na pozycji pomocnika. Od 2014 roku jest zawodnikiem FK Sarajevo.

Wcześniej występował w Čeliku Zenica i Olimpiku Sarajewo. W 2016 roku zadebiutował w reprezentacji Bośni i Hercegowiny.

Bibliografia

Reprezentanci Bośni i Hercegowiny w piłce nożnej
Piłkarze NK Čelik Zenica
Piłkarze FK Sarajevo
Urodzeni w 1993
Ludzie urodzeni w Sarajewie
Bośniaccy Boszniacy
Reprezentanci Bośni i Hercegowiny U-21 w piłce nożnej

Haris Duljević


Huyện Krasnogorodsky () là một huyện hành chính tự quản (raion), của Tỉnh Pskov, Nga. Huyện có diện tích 1349 kilômét vuông, dân số thời điểm ngày 1 tháng 1 năm 2000 là 10900 người. Trung tâm của huyện đóng ở Krasnogorodskoye.

Tham khảo

Huyện của Tỉnh Pskov
Huyện của Nga

Krasnogorodsky (huyện)


O Townsville Fire é um time de basquete feminino que joga na Women's National Basketball League. Baseado em Townsville, Queensland, é a única equipe esportiva profissional feminina de qualquer disciplina no norte da Austrália. A equipe foi fundada em 2001 e tem 2 títulos da WNBL em 2015 e 2016.

Notáveis jogadoras
 Gina Stevens, (2002–2004)
 Natalie Porter, (2004–2006)
 Rachael McCully, (2004–2007, 2008–2015)
 Rohanee Cox, (2005–2010)
 Jennifer Crouse, (2005–2009)
 Kelly Wilson, (2005–2008)
 Aneka Kerr, (2008–2010)
 Jo Hill, (2009–2011)
 Nadeen Payne, (2010–2012)
 Shanavia Dowdell, (2011–2012)
 Jessica Foley, (2011–2013)

Ligações externas

 Site oficial
 Townsville Fire no Facebook

Basquetebol da Austrália
Equipes de basquetebol
Times da Women's National Basketball League

Townsville Fire


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Roppacris. Ang Roppacris sakop sa kabanay nga Acrididae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Roppacris

Roppacris


A Copa RS de Futebol Americano de 2016 foi a primeira edição desta competição de Futebol Americano envolvendo equipes do estado do Rio Grande do Sul, que não disputam competições nacionais ou regionais no segundo semestre da temporada. Além disso a competição oportunizou a entrada do time B de equipes mais experientes, dando ritmo para atletas mais jovens. Curiosamente a final da competição foi disputada por duas equipes alternativas: o Santa Maria Soldiers e o Bento Gonçalves Snakes, que dividiam suas atenções também com a Liga Nacional. A equipe de Santa Maria venceu com facilidade a partida final, disputada no Estádio Cristo Rei em São Leopoldo, por 43 a 06.

Participantes

Fórmula de Disputa
Cada equipe realizou quatro partidas no total, sendo três na temporada regular e mais a disputa do título ou terceira posição. A fórmula adotada segue os moldes das competições realizadas em São Paulo pela FeFASP: rodadas duplas com sedes únicas. Os times organizaram uma data como sede e realizaram três jogos como visitantes. Os dois melhores times na fase regular disputaram a final e os demais o terceiro colocado. A Primeira rodada foi disputada em Venâncio Aires, a Segunda rodada em Santa Maria e a Terceira rodada em Bento Gonçalves. As partidas finais (Disputa de Terceiro Lugar e Final) ocorreram na cidade restante, São Leopoldo.

Classificação Final
<div style="float:left;">

Jogos da Temporada Regular
A Equipe mandante da Etapa está destacada em negrito

Jogos da Fase Final

Campeão

Ver também
 Superliga Nacional de Futebol Americano de 2016
 Liga Nacional de Futebol Americano de 2016
 Campeonato Gaúcho de Futebol Americano de 2016

2016
Futebol americano de 2016 no Brasil
2016 no Rio Grande do Sul

Copa RS de Futebol Americano de 2016


Anatoliy Solovianenko (25. september 1932 - 29. juli 1999) var tenorsangari.

Ukrainar
Ukrainskir sangarar
Føðingar í 1932
Andlát í 1999

Anatoliy Solovianenko


Kaliwatan sa insekto ang Aduncothrips asiaticus. Una ning gihulagway ni Ramakrishna ug Margabandhu ni adtong 1931. Ang Aduncothrips asiaticus sakop sa kahenera nga Aduncothrips, ug kabanay nga Aeolothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Indya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Aduncothrips
Insekto sa Indiya

Aduncothrips asiaticus


Kaliwatan sa alibangbang ang Ethmia fumidella. Una ning gihulagway ni Maximilian Ferdinand Wocke ni adtong 1849. Ang Ethmia fumidella sakop sa kahenera nga Ethmia, ug kabanay nga Ethmiidae. Usa ka matang nga nahiubos niini atong makita E. f. delattini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ethmia

Ethmia fumidella


An Capito auratus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Dumont hadton 1816. An Capito auratus in nahilalakip ha genus nga Capito, ngan familia nga Ramphastidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. a. amazonicus
 C. a. aurantiicinctus
 C. a. auratus
 C. a. bolivianus
 C. a. hypochondriacus
 C. a. nitidior
 C. a. orosae
 C. a. punctatus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Capito

Capito auratus


Vạn Thắng là một xã thuộc huyện Ba Vì, thành phố Hà Nội, Việt Nam.

Xã Vạn Thắng có diện tích  9,99 km², dân số năm 2017 là 16.000 người, mật độ dân số đạt 1601 người/km².

Vạn Thắng có ranh giới phía tây giáp xã Phú Đông, phía tây bắc là xã Cổ Đô, phía đông bắc giáp xã Phú Cường, phía đông tiếp giáp xã Tản Hồng.

Vạn Thắng xưa là đất thuộc tổng Thanh Mai. Đầu thế kỷ 19, tổng Thanh Mai huyện Tiên Phong phủ Quảng Oai, trấn Sơn Tây gồm các làng xãː Thanh Mai (kẻ Mơ), Trạch Mi, Trạch Mi Trù, Cổ Pháp (kẻ Pháp), Tuấn Xuyên, Vân Hội (kẻ Đối). Đến đầu thế kỷ 20, theo Ngô Vi Liễn, tổng Thanh Mai phủ Quảng Oai tỉnh Sơn Tây gồm các xãː Cổ Pháp, Hậu Trạch (tức Trạch Mi), Mai Trại (tức Thanh Mai), Nhuận Trạch (tức Trạch Mi Trù), La Xuyên, Tuấn Xuyên, Vân Hội, Quang Ngọc. Ngày nay, các làng Cổ Pháp (nay đổi là Tân Phong), Tuấn Xuyên, Vân Hội (Phong Vân, Ba Vì), nằm ở phần phía tây tổng Thanh Mai xưa, hiện thuộc xã Phú Đông, Ba Vì và xã Phong Vân huyện Ba Vì. Còn các làng Hậu Trạch, Mai Trại, Nhuận Trạch, La Xuyên nay thuộc xã Vạn Thắng huyện Ba Vì. Đầu thế kỷ 15, trên vùng đất tổng Thanh Mai, nhà Hồ cho xây dựng tòa thành Đa Bang căn cứ phòng thủ trọng yếu chống nhà Minh

Làng chèo Hậu Trạch
Làng chèo Hậu Trạch, xã Vạn Thắng, huyện Ba Vì (Hà Nội) là một làng quê từ lâu đã nổi tiếng là một trong những chiếu chèo tiêu biểu của xứ Đoài. Làng Hậu Trạch không lớn, chỉ có gần 2.000 người dân song hầu như gia đình nào cũng có người biết hát ít nhất là một vài làn điệu chèo truyền thống. Người Hậu Trạch đi đến đâu cũng tự hào bởi món đặc sản văn hóa tinh thần nổi tiếng khắp vùng đất Xứ Đoài. Nhiều năm liền chiếu chèo Hậu Trạch tham gia các Hội thi nghệ thuật sân khấu không chuyên của tỉnh Hà Tây cũ và Hà Nội hiện nay. Không chỉ tập luyện và biểu diễn, Câu lạc bộ chèo Hậu Trạch còn thường xuyên mở lớp dạy hát chèo cho thanh, thiếu niên trong làng, trong xã.

Thôn Mai Trai
Thôn Mai Trai nằm ở trung tâm xã Vạn Thắng,giáp các thôn Quang Ngọc,Chợ Mơ và Hậu Trạch.Thôn Mai Trai có diện tích 3,63 ki lô mét vuông.Thôn Mai Trai có nhiều nhân tài đã cống hiến nhiều cho đất nước.

Chú thích

Tham khảo

Vạn Thắng, Ba Vì


A Netinera é uma companhia ferroviária que opera na Alemanha.
Actualmente a companhia é detida pela Ferrovie dello Stato e o fundo de investimento luxemburguês Cube.

Atalhos externos
 site oficila da Netinera

Fundações na Alemanha em 2003
Empresas ferroviárias da Alemanha

Netinera


Dilleniaceae je porodica cvjetnica iz monotipskog reda Dilleniales, razreda Magnoliopsida, divizija Tracheophyta, carstvo Plantae.
Imenovana je po tipskom rodu zimzelenih stablašica Dillenia iz suptropskih i tropskih krajeva Azije, Australazije i otoka u Indijskom okeanu.

Cronquistov sistem  je u red Dilleniales smjestio u podrazred  Dilleniidae sa porodicama Dilleniaceae i Paeoniaceae, dok je Tahtadžjanov sistem u ovaj red uključuje samo porodicu Dilleniaceae.

Rodovi
 Acrotrema Jack, 1820
Curatella Loefl., 1759
Davilla Vand., 1788
 Didesmandra Stapf, 1900
Dillenia L., 1753
Doliocarpus Rol., 1756
Hibbertia Andrews, 1800
 Neodillenia Aymard, 1997
Pinzona Mart. & Zucc., 1832
Schumacheria Vahl, 1810
Tetracera L., 1753

Ugrožene vrste
 Dillenia triquetra  (Rottb.) Gilg, kritično ugrožena,  Šri Lanka
 Hibbertia bouletii  J.M. Veillon kritično ugrožena, Nova Kaledonija
 Hibbertia favieri  J.M. Veillon, kritično ugrožena, Nova Kaledonija
 Hibbertia margaretiae J.M. Veillon, ugrožena, Nova Kaledonija, status nepoznat
 Hibbertia tontoutensis Guillaumin, ugrožena, Nova Kaledonija
 Schumacheria alnifolia Hook. fil. & Thoms. ugrožena, Šri Lanka

Filogenija
Prema Katalogi života,  porodica ima 496 priznatih vrsta.
Isti izvor omogućava  konstrukciju slijedećeg kladograma:

Reference

Vanjski linkovi

Flowering Plant Gateway

Magnoliopsida
Dilleniales

Dilleniaceae


An Citharichthys stampflii in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Franz Steindachner hadton 1894. An Citharichthys stampflii in nahilalakip ha genus nga Citharichthys, ngan familia nga Paralichthyidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Citharichthys

Citharichthys stampflii


Fatty's New Role er en amerikansk stumfilm fra 1915 af Fatty Arbuckle.

Medvirkende
 Roscoe 'Fatty' Arbuckle som Hobo
 Mack Swain som Ambrose Schnitz
 Joe Bordeaux
 Glen Cavender
 Bobby Dunn

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1915

Fatty's New Role


Kaliwatan sa isda ang Triglops murrayi. Una ning gihulagway ni Albert Günther ni adtong 1888. Ang Triglops murrayi sakop sa kahenera nga Triglops, ug kabanay nga Cottidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
amihanang Kadagatang Atlantiko
 Grenland
 Islandya
 Atlantic coast of northern Europe

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Isdangtunay sa Grenland
Isdangtunay sa Islandya
Triglops

Triglops murrayi


Scytodes altamira là một loài nhện trong họ Scytodidae.

Loài này thuộc chi Scytodes. Scytodes altamira được miêu tả năm 2000 bởi Rheims & Antonio D. Brescovit.

Chú thích

Tham khảo

Scytodes

Scytodes altamira


An Diadelia obenbergeri in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1943. An Diadelia obenbergeri in nahilalakip ha genus nga Diadelia, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Madagascar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Diadelia

Diadelia obenbergeri


Lo speroniere di Malacca (Polyplectron malacense ()) è un uccello galliforme della famiglia dei Fasianidi.

Descrizione

Dimensioni
Il maschio misura circa 50-53 cm di lunghezza (di cui 24-25 costituiti dalla sola coda) per 581-680 g di peso; la femmina 40-45 cm (di cui 18-19 di coda) per 455-540 g.

Aspetto
Il maschio si distingue dalle altre specie di Polyplectron a causa della faccia arancio e della cresta blu-verde più lunga. L'intero piumaggio che contorna gli ocelli sulla mantellina e sulle ali è camoscio chiaro. La coda è costituita in tutto da venti rettrici, ciascuna delle quali marcata da due ocelli blu-verde metallico. Le femmine presentano una cresta meno vistosa di quella dei maschi. I loro ocelli sono di dimensioni più modeste, pur essendo anch'essi contornati di camoscio.

Biologia
Anche se le femmine sono considerate più mobili rispetto ai maschi, la specie è prevalentemente sedentaria.

Alimentazione
Le informazioni inerenti alla dieta di questa specie sono scarse e frammentarie, ma è noto che la tecnica abituale con cui va in cerca di cibo consiste nel grattare il suolo con le unghie o con gli speroni. Da ciò si è concluso che probabilmente dissotterri invertebrati e, forse, semi. L'esame delle deiezioni ha rivelato il consumo di chiocciole terrestri e di insetti in differenti stadi di sviluppo (larve, ninfe). La frequenza delle raschiature sul terreno risulta addirittura più elevata dove la quantità di invertebrati è maggiore. Il rendimento sessuale dei due partner è particolarmente influenzato da eventuali deficit delle risorse alimentari.

Riproduzione
La poligamia sembra essere la modalità di riproduzione più probabile o quantomeno più comune. Non ne abbiamo la certezza assoluta, ma l'esistenza di arene nuziali create dal continuo raschiare lo strato superficiale del terreno da parte di più maschi riuniti insieme sembra avvalorare questa ipotesi. I rari resoconti in nostro possesso riguardo alla frequentazione da parte delle femmine di queste arene nuziali tendono a provare che le raschiature del terreno e le continue produzioni vocali del maschio fanno parte del rituale di corteggiamento. Il periodo di interazione tra i due sessi sembra essere generalmente breve e ha luogo quasi sempre su queste arene nuziali o nei loro pressi. Il fatto che ogni tanto alcune coppie si incontrino al di fuori di queste arene nuziali lascia suggerire che vi sia un'altra strategia riproduttiva, durante cui avvengano rapporti un po' più approfonditi tra le coppie. Anche se non è certo che i richiami emessi dai maschi e la riproduzione siano correlati tra loro, si è concluso che ogni anno hanno luogo due periodi di nidificazione, tra marzo ed agosto. Il nido è situato sul terreno in una semplice cavità foderata con foglie o al riparo di un tronco caduto di recente. La covata consiste in un unico uovo. L'incubazione dura apparentemente 22-23 giorni; in ogni caso, non è mai superiore a 25 giorni. In cattività, un giovane maschio comincia ad acquisire il suo piumaggio sei giorni dopo la schiusa e può volare nel giro di 23 giorni.

Distribuzione ed habitat
La specie è stata definita come propria dei bassopiani, con una distribuzione che non si estende mai al di là degli scoscendimenti di terreno che costituiscono il piede delle pendici dei monti. Si incontra quasi esclusivamente al disotto dei 300 metri (e forse dei 150) in Malaysia, ma la sua presenza è stata talvolta segnalata in zone di basse colline. Lo studio di 37 siti nella penisola malese mostra chiaramente che la distribuzione di questo fagiano è limitata al livello del mare o alle zone in leggera pendenza, e che i siti più scoscesi che tende a frequentare sembrano essere le strette vallate tra le colline piuttosto che le colline stesse. Lo speroniere di Malacca mostra una forte preferenza per le antiche foreste primarie, i boschi secondari su terreno pianeggiante a bassa altitudine e le zone umide, escluse le torbiere; la vicinanza dei fiumi non sembra essere un carattere indispensabile per la sua presenza. All'interno di queste foreste, frequenta gli strati vegetali con presenza di palme o di marantacee a foglie larghe e vigorose. È da notare che il tasso di occupazione è quasi maggiore nelle foreste soggette a sfruttamento da parte dell'uomo che nei boschi esenti da qualsiasi tipo di attività umana.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Polyplectron malacense on ARKive.

Phasianidae
Taxa classificati da Giovanni Antonio Scopoli

Polyplectron malacense


Il Museo dell'Opera del Duomo di Prato è stato fondato nel 1967 in alcuni ambienti del Palazzo Vescovile ed ampliato in più tempi per ospitare opere provenienti dalla Cattedrale di Santo Stefano e dal territorio diocesano. L'ingresso è ubicato in piazza duomo alla base del campanile.

Storia
Il Museo sorse nel 1967 in due sale (le ultime descritte) tra il palazzo Vescovile e la cattedrale; fu poi ampliato nel 1976 con altri ambienti prospicienti il chiostro romanico della cattedrale per ospitare opere provenienti dall'intera diocesi e i prestigiosi rilievi del pulpito di Donatello, tolti dall'esterno della chiesa nel 1970. Nel 1980 vennero collegate al museo le Volte sotto il transetto della cattedrale, e altri ambienti si aggiunsero nel 1993-1996, avviando anche i lavori per ricollegare le varie sezioni in un unico percorso che dal campanile della cattedrale scende alla zona sepolcrale sotto le cappelle del transetto della stessa chiesa, e attraversa varie sale dell'antico Palazzo dei Proposti, intorno all'armonioso chiostro romanico. La raccolta si configura come Museo diocesano.

Fino al 2013 l'ingresso del museo era dal cortiletto di fianco alla facciata del Duomo di Prato; dopo questa data, avendo collegato la visita del museo a quella degli affreschi di Filippo Lippi in cattedrale (con un unico biglietto), il nuovo ingresso è stato posto sotto il campanile duecentesco del Duomo di Prato.

Percorso espositivo e opere
L'itinerario espositivo del Museo Diocesano si sviluppa in sette sale, oltre alla sezione archeologica, al chiostro romanico, all'Antiquarium e alle "Volte".

"Volte", Cappella di Santo Stefano e Antiquarium

L'ingresso del Museo dal campanile conduce nelle cosiddette "Volte", vasto ambiente seminterrato coperto da volte a crociera sotto le cinque cappelle del transetto della cattedrale, realizzate nel 1320-1326 come area sepolcrale. Restano molti stemmi scolpiti e insegne dipinte, del XIV-XVIII secolo. Tra le opere più significative:
 sepoltura dei Guizzelmi, ornata da affreschi di Girolamo Ristori e Tommaso di Piero Trombetto, del 1508-1510, con la Crocifissione (derivata da un dipinto del Perugino), un Cristo risorto e il Noli me tangere;
 Cristo nel sepolcro, fra la Vergine e san Giovanni, e la figura del defunto (1340 circa), affresco di Bonaccorso di Cino, allievo diMaso di Banco;
 Buon pastore tra san Niccolò e san Francesco (1385 circa), affresco staccato nel 1871 dalla cappella Vinaccesi in cattedrale. Il dipinto è nella zona centrale delle "Volte", nella quale sono visibili anche le fondazioni dell'abside duecentesco della chiesa.

Sul fondo delle "Volte", nell'area sottostante la sacrestia della cattedrale, è la Cappella di Santo Stefano, della prima metà del Trecento, ornata sulle volte con Evangelisti e santi, opera di un anonimo pittore del tardo Trecento-inizi Quattrocento, e sulle pareti da affreschi di Pietro e Antonio di Miniato, eseguiti intorno al 1420:
 sulla parete di fondo Madonna col Bambino tra i santi Stefano e Lorenzo, Lapidazione di santo Stefano (a monocromo);
 sui fianchi Ultima cena e Orazione nell'orto degli ulivi, monocromi in terra verde.

Un moderno corridoio ottenuto con lo scavo dell'area sottostante il transetto ricollega la parte finale delle "Volte" all'Antiquarium, dove sono esposti frammenti dal periodo romano al Medioevo trovati negli scavi del 1970 tra cattedrale e palazzo Vescovile, e alla cappella sepolcrale dei Migliorati (XII secolo).

Chiostro romanico

Dalla Sepoltura Migliorati, al termine del corridoio collegato alle "Volte", si accede al suggestivo chiostro romanico (1165 circa), in marmo bianco e serpentino verde, arricchito da tarsie marmoree, caratterizzato da originali capitelli zoomorfi - presso il varco centrale - attribuiti al Maestro di Cabestany. Del chiostro, che in origine circondava i quattro lati del cortile di fianco alla cattedrale, resta solo il lato orientale; il secondo ordine, con colonnine ottagonali e capitelli a "foglie d'acqua", fu rifatto nel 1428.

Sala del Seicento

Sotto il chiostro romanico è l'accesso alla sala successiva del museo, che mostra resti della struttura medievale, dove sono collocati interessanti dipinti su tela e supplettile liturgica, databili dal XVII al XIX secolo. Di rilievo:
 un Crocifisso da altare, in bronzo, realizzato da Antonio Susini, allievo del Giambologna;
 Santa Cecilia (1615-1620), dipinta da Matteo Rosselli;
 Maria Vergine che porge il Bambino a san Francesco d'Assisi (1619 circa), di Jacopo Chimenti detto l'Empoli, bozzetto per il soffitto del Duomo di Livorno;
 Angelo custode (1670-1675), capolavoro di Carlo Dolci, uno dei maggiori maestri del Seicento fiorentino, proveniente dal transetto della cattedrale, come le due successive pale:
 San Pietro d'Alcantara che comunica santa Teresa d'Avila (1683), del fiammingo Livio Mehus;
 Martirio di san Lorenzo (1665-1670), iniziato da Mario Balassi e completato da Carlo Dolci;
 un Crocifisso da altare (fine del XVII secolo), in bronzo, di ambito dell'Algardi;
 un ostensorio (1729-1730), eseguito da Lorenzo Loi, proveniente dal Duomo;
 un originalissimo Calice di Cosimo Merlini (1635 circa);
 Trasporto della salma di santo Stefano (1865), originalissima composizione del pittore pratese Alessandro Franchi.

Sala del Cinquecento

Utilizzata anche per esposizioni temporanee, la sala ospita dipinti di piccolo-medio formato, da devozione privata, tra i quali:
 due dipinti su tavola con la Madonna e il Bambino (1560-1565), di Maso da San Friano;
 una Madonna col Bambino di Francesco Brina;
 un Battesimo di Cristo di Francesco Curradi.

Sala del Pulpito di Donatello

La sala, ristrutturata nel Quattrocento, prende nome dal celebre Pulpito realizzato da Donatello e Michelozzo sull'angolo esterno della facciata della cattedrale per le ostensioni solenni della reliquia della Sacra Cintola. Le opere esposte nell'ambiente sono:
 il parapetto del pulpito esterno della cattedrale (1434-1438), realizzato da Donatello e dalla sua bottega. Nel 1970 i rilievi vennero tolti dall'ubicazione originale per le cattive condizioni di conservazione, sostituendoli con calchi in resina. Dopo un laborioso restauro col laser a infrarossi (completato nel 1999), curato dall'Opificio delle pietre dure di Firenze, il complesso ha recuperato leggibilità e unità. Il parapetto, di grande suggestione, ripropone le forme di un tempietto circolare su pilastrini scanalati che lo dividono in sette riquadri, all'interno dei quali si intreccia la danza dal ritmo incalzante (una Farandola) di gruppi angelici festanti, resi pittoricamente grazie allo "stiacciato", ai complessi scorci prospettici e al mosaico dei fondi;
 il capitello in bronzo sottostante il Pulpito (sostituito da una copia sulla facciata della cattedrale), splendida composizione ispirata ai capitelli romani del periodo imperiale, arricchita da puttini, volute, forme vegetali, fuso nel 1433 da Michelozzo e Maso di Bartolomeo, su disegno di Donatello;
 la Capsella della Sacra Cintola (1446-1448), in rame dorato, osso e corno, che fino al 1633 conservò la reliquia, rielabora il motivo donatelliano della danza dei putti tra le colonne di un tempietto. Fu realizzata da Maso di Bartolomeo, allievo di Donatello;
 una lunetta di Andrea della Robbia con San Ludovico tra due angeli (1480 circa) e il coevo Stemma Bocchineri (un gallo), eseguiti per la facciata dell'Oratorio di San Ludovico a Prato (Via Garibaldi), dove saranno sostituiti da copie;
 un busto di San Lorenzo, opera della metà del Quattrocento di scuola donatelliana, proveniente da Pizzidimonte;
 il Gesù bambino benedicente (1486) di Francesco di Simone Ferrucci, ispirato a un prototipo di Desiderio da Settignano

Sala del Rinascimento

L'ambiente, di struttura medievale ma con volta quattrocentesca, conserva opere del XV-XVI secolo. Di particolare interesse:
 Trinità (1435-1440), tavola cuspidata a fondo oro, attribuita ad Apollonio di Giovanni;
 Beato Iacopo da Todi (1434 circa), di Paolo Uccello, affresco staccato dalla Cappella dell'Assunta in cattedrale;
 Pala d'altare con Sacra Conversazione raffigurante la Madonna col Bambino tra san Giusto e san Clemente (1449), dipinta dal cosiddetto Maestro della Natività di Castello, stretto collaboratore di Filippo Lippi;
 Pala d'altare con le Esequie di san Girolamo (1455 circa), capolavoro di Filippo Lippi, commissionata dal proposto Geminiano Inghirami per la cattedrale;
 San Nicola e san Giusto (1460 circa), frammento di pala da altare dipinta da Domenico di Michelino
 Crocifisso (1490 circa), dipinto sulle due facce di una tavola sagomata, opera di Sandro Botticelli;
 Santa Lucia (1480 circa), opera di pittore fiorentino;
 Annunciazione (1470 circa), di bottega lippesca;
 Annunciazione (1509), vetrata, di fra Paolo di Mariotto da Gambassi;
 Pala con la Immacolata concezione (1567), del veronese Sebastiano Vini.

Area di scavo - Sezione archeologica

Dalla Sala del Rinascimento si scende nella zona seminterrata, con l'area archeologica, realizzata per collegare due sezioni del Museo. Lo scavo ha consentito il recupero di vari reperti che attestano la frequentazione della zona dal periodo etrusco alla formazione del nucleo abitato longobardo. La parete nord dell'ambiente è un tratto delle mura urbane di Prato, del XII secolo. Interessanti, per la storia della città, vari reperti:
 frammenti ceramici di una Kelebe etrusca (IV secolo a.C.), resti di vetri romani, frammenti di olle, catini e boccali medievali;
 sepoltura femminile (IX secolo);
 resti di due fornacette, probabilmente da metalli (IX-X secolo).

Sala della Sacra Cintola

Dall'area di scavo si risale a un ambiente, antico loggiato trecentesco, dedicato al culto della Sacra Cintola, preziosa reliquia mariana venerata a Prato, secondo antiche tradizioni, fino dal XII secolo (sicuramente presente nella chiesa dalla prima metà del Duecento):
 Maria Vergine assunta in cielo dona la cintola a san Tommaso e San Tommaso che consegna la cintola ad un sacerdote (1358-1360), lastre marmoree ad altorilievo per un pulpito esterno (precedente a quello di Donatello), opera del senese Niccolò di Cecco del Mercia;
 Teca della Sacra Cintola (1638), realizzata in oro, argento dorato, cristallo di rocca e smalti da un orafo milanese; fu utilizzata fino al 2008;
 Contenitore in argento per la teca della Sacra Cintola, XVII secolo;
 abiti per la statua della Madonna della Cintola (XVII-XX secolo), utilizzati per ornare la Madonna di Giovanni Pisano sull'altare della Cintola in Cattedrale;
 suppellettili sacre (XVII - XVIII secolo), in argento, appartenenti al corredo della Cappella della Cintola;
 Dormitio Virginis (1983), modello in gesso del paliotto di Emilio Greco per l'altare della Cintola, realizzato dopo il furto (1980) del paliotto settecentesco.

Sala dei Corali e dei Parati

Contigua alla precedente è una sala di struttura tre-quattrocentesca dove si conservano:
 quattro graduali miniati provenienti dalla cattedrale: il Corale D (1429-1430) presenta decorazioni, eseguite da Rossello di Jacopo Franchi e Matteo Torelli; il Corale C (1435) miniato da Meo di Frosino; i Corali B e A (1501) opera di Attavante Attavanti;
 Parato di santo Stefano (1590 circa), in velluto rosso controtagliato arricchito con ricami figurati su fondo in teletta d'oro, donato alla chiesa pratese dal proposto, il cardinale Alessandro de' Medici (poi papa Leone XI); il parato è composto da piviale e pianeta, con preziosi ricami ad or nué, e paliotto con ricami in applicazione, su probabile disegno di Giovanni Maria Butteri;
 lavabo (1487), in pietra serena, di Lorenzo di Salvadore (forse su disegno di Giuliano da Sangallo), proveniente dalla sacrestia della cappella della Cintola;
 Braciere rinascimentale in ferro battuto, della bottega di Maso di Bartolomeo;
 ostensorio (inizio del XVIII secolo), opera di Bernardo Holzmann, commissionato dai conti Bardi di Vernio;
 Pace del XVI secolo, attribuita a Danese Cattaneo;
 Suppellettile sacra in argento del XVII-XVIII secolo.

Sala del Duecento e Trecento

Al termine del percorso museale, la sala ospita importanti sculture e dipinti (soprattutto parti di polittici) dal XIII agli inizi del XV secolo, di provenienza pratese, e suppellettile sacra coeva:
 Testa di Cristo (1220-1230), parte di un imponente Crocifisso, in legno policromo, di anonimo scultore aretino;
 Madonna del latte (1250 circa), affresco staccato proveniente da un portale laterale della cattedrale;
 Madonna in trono fra i santi Michele arcangelo, Pietro e Paolo, con il committente abate Benvenuto (1262 circa), altorilievo in arenaria, di Giroldo da Como, proveniente dalla Badia di Montepiano;
 Antifonario miniato (1270-1280);
 Madonna col Bambino (1330 circa), scultura lignea, opera di un anonimo artista toscano;
 Madonna del Parto (1320 circa), tavola, attribuita al Maestro di Mezzana, proveniente dalla Pieve di Santo Stefano;
 Madonna col Bambino (1360 circa) di ambito orcagnesco (attribuita al Maestro di San Lucchese), proveniente da San Paolo a Carteano;
 due pannelli cuspidati di polittico con San Giacomo e San Giovanni Battista (1365 circa) di Giovanni Bonsi, provenienti dal Duomo;
 Annunciazione (1410 circa), attribuita a Lorenzo di Niccolò, proveniente da Pizzidimonte;
 due pannelli di polittico con coppie di santi (San Matteo e san Giovanni, San Giacomo e sant'Antonio abate), dipinti su tavola del 1415 circa, opera di Giovanni Toscani: si ritiene che la parte centrale sia oggi conservata al Museum of Art di Philadelphia (USA) e raffigura una Madonna col Bambino; provengono dal convento di San Bartolomeo del Carmine;
 Crocifissione (1410 circa), tempera su tavola cuspidata attribuita a Cenni di Francesco di ser Cenni, proveniente da San Biagio a Cantagallo;
 calici e croci astili (XIV - XV secolo), in rame dorato.

Note

Bibliografia
 Claudio Cerretelli, Musei diocesani Prato - Museo dell'Opera del Duomo, Prato 2012
 Erminia Giacomini Miari, Paola Mariani, Musei religiosi in Italia, Milano 2005, pp. 277–278
 Stefano Zuffi, I Musei Diocesani in Italia. Secondo volume, Palazzolo sull'Oglio (BS) 2003, pp. 40–49

Voci correlate
Diocesi di Prato
Museo di pittura murale di Prato
Duomo di Prato
Musei diocesani italiani

Altri progetti

Collegamenti esterni

Opera del Duomo Prato
Prato
Musei di scultura d'Italia
Musei di arte applicata d'Italia
Duomo di Prato
Diocesi di Prato
Opera del Duomo Prato

Museo dell'Opera del Duomo (Prato)


Øldir: 15. øld - 16. øld - 17. øld

Áratíggju: 1500-árini 1510-árini 1520-árini 1530-árini 1540-árini - 1550-árini - 1560-árini 1570-árini 1580-árini 1590-árini 1600-árini

Árstal: 1546 1547 1548 1549 1550 - 1551 - 1552 1553 1554 1555 1556

Hendingar

Føðingar

Andlát

1550-árini

1551


Deinbollia oblongifolia is 'n struik of klein boompie in die Sapindaceae familie. Dit kom voor in kusplantegroei vanaf die Oos-Kaap van Suid-Afrika, deur KwaZulu-Natal tot suidelike Mosambiek en Eswatini. Dit is vernoem na Peter Vogelius Deinboll (1783–1876), 'n Deense botanis en plant versamelaar.

Die boom se FSA-nommer is 430.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Verwysings

Deinbollia
Flora van Mosambiek
Flora van Suid-Afrika
Flora van Eswatini

Deinbollia oblongifolia


Huyện Marakwet là một huyện thuộc tỉnh Rift Valley ở Kenya. Theo điều tra dân số ngày 24 tháng 8 năm 1999, huyện này có dân số 140629 người. Huyện Marakwet có diện tích 1588 km². Huyện lỵ đóng tại .

Tham khảo

Huyện cũ của Kenya

Marakwet (huyện)