Visakhapatnam Metropolitan Region is the metropolitan area covered by the city of Visakhapatnam in the Indian state of Andhra Pradesh. The entire region is spread over the districts of Visakhapatnam, Vizianagaram and Anakapalli. Under the jurisdiction of Visakhapatnam Metropolitan Region Development Authority, it covers an area of  and has a population over of 40.7 lakhs according to 2011 census.

History
Prior to VUDA, the Town Planning Trust had existed since 1962 that implemented developmental activities in and around Visakhapatnam. The TPT was upgraded and Visakhapatnam Urban Development Authority was constituted in 1978 with its jurisdiction extending over Visakhapatnam Municipal Corporation and four municipal towns namely Vizianagaram, Bheemunipatnam, Gajuwaka and Anakapalli, comprising an area of 1,721 sq km. Later, the jurisdiction of VUDA had been increased from  to  area in 2008.

Due to the rapid increase in urbanization the existing VUDA was upgraded to VMRDA by expanding its jurisdiction from  to . Spread over four districts including Srikakulam, Vizianagaram, Visakhapatnam and East Godavari. But due to the dissent from the local people's representatives of East Godavari, the state government excluded East Godavari from the VMRDA and officially notified the development area as  in September, 2018. On 13 February 2019, the Government of Andhra Pradesh constituted Srikakulam Urban Development Authority. So, the VMRDA loses  of Srikakulam district to new urban development body. Then again the development area was restricted to . Later, with the inclusion of Merakamudidam mandal of Vizianagaram district in VMRDA, the range was increased to .

On 23 February 2021, VMRDA has taken the remaining 13 non-Agency mandals under its jurisdiction, taking its total to 52 mandals. This decision comes in light of the rapid urbanisation towards the western corridors of Visakhapatnam city. As per sources, this inclusion of mandals is expected to reduce pressure on the urban infrastructure of the city, ensuring planned development in the fringe areas. With this new inclusion, the jurisdiction of VMRDA has extended to a total of .

Jurisdiction
Under the jurisdiction of VMRDA, the Visakhapatnam Metropolitan Region (VMR), comprises, Visakhapatnam city and the districts Anakapalli, Vizianagaram and Visakhapatnam. It is spread over an area of  and has a population of .

The below table list the urban areas of VMR:

The below table lists the mandals of VMR:

See also
List of metropolitan areas in India

References

Metropolitan areas of India
Geography of Andhra Pradesh

Visakhapatnam Metropolitan Region


Darrel Norman Eaton (c. 1927 – 22 January 2007) was a former Australian rules footballer who played for various senior clubs in Tasmania between 1947 and 1957 and also represented the state at three successive national carnivals.

Eaton began his senior career with North Hobart in the Tasmanian Football League early in the 1947 season. He was so successful that later in the year he was chosen in the squad chosen to represent the state at the 1947 Hobart Carnival

Eaton continued over the next few years to make his mark in the TFL with North Hobart and was chosen to represent the state at the 1950 Brisbane Carnival

In late 1951 it was announced that Eaton would move to the North West Football Union having been appointed coach of Wynyard. Immediately successful, he led the team to the 1952 premiership, and was re-appointed coach.

His career continued to prosper and for the third time Eaton was chosen in the squad to represent the state on the national stage, this time at the 1953 Adelaide Carnival

He was inducted into the Tasmanian Football Hall of Fame in 2005.

References

1920s births
2007 deaths
Tasmanian Football Hall of Fame inductees
North Hobart Football Club players
Wynyard Football Club players
Devonport Football Club players
Australian rules footballers from Tasmania

Darrell Eaton


Bandelnielsenia – wymarły rodzaj pluskwiaków z rodziny Dysmorphoptilidae, obejmujący tylko jeden znany gatunek: Bandelnielsenia chilena.

Gatunek i rodzaj zostały opisane w 2003 roku przez Rafaela G. Martinsa-Neto i Oscara F. Gallego na podstawie skamieniałości skrzydła, którą odkryto w formacji Santa Juana, w południowym Chile. Pochodzi ona z triasu późnego.

Owad ten miał przednie skrzydło długości 4 mm, o pomarszczonej powierzchni, z zaczątkami wklęśniętego rejonu dystalnego na krawędzi kostalnej i brakiem takowego na krawędzi analnej. Wierzchołkowa krawędź skrzydła była zaokrąglona, dość krótka i szeroka. Żyłka radialna i przednia medialna zlewały się ze sobą za wysokością podgięcia krawędzi kostalnej skrzydła. Tylna żyłka medialna miała 3 odgałęzienia. Oba odgałęzienia przedniej żyłki kubitalnej były takiej samej długości.

Przypisy

Dysmorphoptilidae
Stawonogi triasu
Wymarłe owady Ameryki Południowej
Rodzaje i podrodzaje zwierząt nazwane w 2003 roku

Bandelnielsenia


An Scorpaena uncinata in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni De Buen hadton 1961. An Scorpaena uncinata in nahilalakip ha genus nga Scorpaena, ngan familia nga Scorpaenidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scorpaena

Scorpaena uncinata


An Anomalochromis thomasi in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni George Albert Boulenger hadton 1915. An Anomalochromis thomasi in nahilalakip ha genus nga Anomalochromis, ngan familia nga Cichlidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Anomalochromis

Anomalochromis thomasi


Il termine indeiscenza è usato soprattutto in botanica per descrivere il fenomeno riguardante quegli organi che, giunti a maturità, non si aprono per lasciare uscire il proprio contenuto.

Un frutto indeiscente, ad esempio, è quello che una volta maturo non si apre spontaneamente per rilasciare il seme. Esempi di indeiscenza sono il frutto del girasole e quello del papavero da oppio.

Il fenomeno opposto a quello della indeiscenza è la deiscenza.

Collegamenti esterni

Fisiologia vegetale

Indeiscenza


An Sciadia tenebraria in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Eugen Johann Christoph Esper hadton 1806. An Sciadia tenebraria in nahilalakip ha genus nga Sciadia, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sciadia

Sciadia tenebraria


Huyện Satna là một huyện thuộc bang Madhya Pradesh, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Satna đóng ở Satna. Huyện Satna có diện tích 7502 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Satna có dân số 1868648 người.

Tham khảo

Madhya Pradesh
Huyện của Ấn Độ

en:Satna District

Satna (huyện)


Kaliwatan sa alibangbang ang Synanthedon kathyae. Una ning gihulagway ni W. Donald Duckworth ug Thomas Drake Eichlin ni adtong 1977. Ang Synanthedon kathyae sakop sa kahenera nga Synanthedon, ug kabanay nga Sesiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Synanthedon

Synanthedon kathyae


An Polyzonus schmidti in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Schwarzer hadton 1926. An Polyzonus schmidti in nahilalakip ha genus nga Polyzonus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Philippines. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Polyzonus

Polyzonus schmidti


Priekopa – część miasta Martin na Słowacji
 Priekopa – potok, dopływ Hruštínki na Słowacji
 Priekopa – wieś na Słowacji w kraju koszyckim, powiecie Sobrańce

Priekopa


Hylocurus is a genus of typical bark beetles in the family Curculionidae. There are about a dozen described species in Hylocurus.

Species
 Hylocurus biconcavus Blackman, 1943
 Hylocurus binodatus Wood, 1974
 Hylocurus carinifrons Atkinson, 1989
 Hylocurus femineus Wood, 1959
 Hylocurus flaglerensis Blackman, 1943
 Hylocurus floridensis Atkinson, 1989
 Hylocurus hirtellus Wood & Bright, 1992
 Hylocurus langstoni Blackman, 1920a
 Hylocurus parkinsoniae Blackman, 1922
 Hylocurus rudis Wood & Bright, 1992
 Hylocurus schwarzi Blackman, 1928
 Hylocurus spadix Blackman, 1928

References

 Poole, Robert W., and Patricia Gentili, eds. (1996). "Coleoptera". Nomina Insecta Nearctica: A Check List of the Insects of North America, vol. 1: Coleoptera, Strepsiptera, 41-820.

Further reading

 NCBI Taxonomy Browser, Hylocurus
 Arnett, R. H. Jr., M. C. Thomas, P. E. Skelley and J. H. Frank. (eds.). (21 June 2002). American Beetles, Volume II: Polyphaga: Scarabaeoidea through Curculionoidea. CRC Press LLC, Boca Raton, Florida .

 Richard E. White. (1983). Peterson Field Guides: Beetles. Houghton Mifflin Company.

Scolytinae

Hylocurus


This is a list of yearly Michigan Intercollegiate Athletic Association football standings.

MIAA standings

References

Michigan Intercollegiate Athletic Association
Standings
Michigan Intercollegiate Athletic Association football standings

List of Michigan Intercollegiate Athletic Association football standings


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xiphophyllum pallidenotatum. Una ning gihulagway ni Brunner von Wattenwyl ni adtong 1895. Ang Xiphophyllum pallidenotatum sakop sa kahenera nga Xiphophyllum, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Peru

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Peru
Xiphophyllum

Xiphophyllum pallidenotatum


An Anolis etheridgei in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Williams hadton 1962. An Anolis etheridgei in nahilalakip ha genus nga Anolis, ngan familia nga Polychrotidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anolis

Anolis etheridgei


é um vulcão complexo ativo no centro de Honshū, a principal ilha do Japão. O vulcão é o mais ativo da região. A Agência Meteorológica do Japão classifica o Monte Asama como classificação A. Atinge a altitude de  metros ( pés) e situa-se na fronteira entre as prefeituras de Gunma e Nagano. Está incluído entre as 100 montanhas célebres do Japão.

Geologia
O Monte Asama fica na conjunção do Arco Izu-Bonin-Mariana e do Arco Nordeste do Japão. A montanha é construída a partir de rochas vulcânicas máficas e piroclásticas não alcalinas que datam do Pleistoceno Superior ao Holoceno. Os principais tipos de rocha são o andesito e o dacito.

Cientistas da Universidade de Tóquio e da Universidade de Nagoya concluíram seu primeiro experimento de imagem bem-sucedido do interior do vulcão em abril de 2007. Ao detectar partículas subatômicas chamadas múons enquanto passavam pelo vulcão depois de chegarem do espaço, os cientistas foram capazes de gradualmente construir uma imagem do interior, criando imagens de cavidades por onde a lava passava no fundo do vulcão.

Um observatório de vulcões da Universidade de Tóquio está localizado na encosta leste da montanha. As emissões de gases vulcânicos deste vulcão são medidas por um Sistema Analisador de Gás Multi-Componente, que detecta a desgaseificação pré-eruptiva de magmas ascendentes, melhorando a previsão da atividade vulcânica.

Há também outra montanha chamada Asama (朝熊山, Asama-yama) de apenas 555 metros na província de Mie.

Erupções
As erupções do Monte Asama marcam o período da história registrada do Japão, incluindo: 2019, 2009, 2008, 2004, 2003, 1995, 1990, 1983, 1982, 1973, 1965, 1961, 1958–59, 1953–55, 1952, 1952, 1950–51, 1949, 1947, 1946, 1944–45, 1938–42, 1935–37, 1934, 1934, 1933, 1931–32, 1930, 1929, 1929, 1927–28, 1924, 1922, 1920–21, 1919, 1918?, 1917, 1916, 1915, 1914, 1909–14, 1908, 1908, 1907, 1907, 1906, 1905?, 1904, 1903, 1902, 1902, 1900–01, 189 9, 1899, 1894, 1889, 1879, 1878?, 1875, 1869, 1815, 1803, 1803, 1783, 1779?, 1777, 1776, 1769, 1762, 1755, 1754, 1733, 1732, 1731, 1729, 1729, 1728, 1723, 1723, 1722, 1721, 1720, 1719, 1718, 1717, 1711, 1710, 1708– 09, 1706, 1704, 1703, 1669, 1661, 1661, 1660, 1659, 1658, 1657, 1656, 1655, 1653, 1652, 1651, 1650?, 1649, 1648, 1648, 16 47, 1645, 1644, 1609, 1605, 1604, 1600, 1598, 1597, 1596, 1596, 1595?, 1591, 1590, 1532, 1528, 1527, 1518, 1427?, 1281, 1108, 887, 685.

Ver também
Lista de erupções vulcânicas por número de vítimas fatais

Ligações externas

Vulcões do Japão
Vulcões ativos

Monte Asama


Strmačka je naseljeno mjesto u sastavu općine Cetingrad, Karlovačka županija, Republika Hrvatska.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Slunj. Kao samostalno naseljeno mjesto, Strmačka postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Cetinski Varoš.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Strmačka je imala 23 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Cetinski Varoš.

Napomena: U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Cetinski Varoš. Kao dio naselja iskazivano od 1953. Od 1857. do 1948. te u 1981. i 1991. podaci sadržani u naselju Cetinski Varoš.

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Karlovačkoj županiji

Strmačka


Bradysia unguicauda là một ruồi trong họ Sciaridae, thuộc chi Bradysia. Loài này được Malloch miêu tả khoa học đầu tiên năm 1923.

Chú thích

Tham khảo

Bradysia

Bradysia unguicauda


.kh er eitt alnets-tjóðarøkisnavn, sum er bílagt til Kambodja.

Økisnavn

.kh


Sofiya Kabanova (born 29 May 1970) is a Uzbekistani athlete. She competed in the women's heptathlon at the 2000 Summer Olympics.

References

1970 births
Living people
Athletes (track and field) at the 2000 Summer Olympics
Uzbekistani heptathletes
Olympic athletes for Uzbekistan
Place of birth missing (living people)

Sofiya Kabanova


An Stibara lateralis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Thomson hadton 1865. An Stibara lateralis in nahilalakip ha genus nga Stibara, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stibara

Stibara lateralis


Kaliwatan sa ito ang Plectrochilus wieneri. Una ning gihulagway ni Pellegrin ni adtong 1909. Ang Plectrochilus wieneri sakop sa kahenera nga Plectrochilus, ug kabanay nga Trichomycteridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Plectrochilus

Plectrochilus wieneri


An Saperda candida in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Fabricius hadton 1787. An Saperda candida in nahilalakip ha genus nga Saperda, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Saperda

Saperda candida


In a Heartbeat to amerykański animowany film krótkometrażowy z 2017 roku, którego reżyserami, scenarzystami i producentami są Esteban Bravo oraz Beth David. Bohaterem filmu jest chłopiec, który podkochuje się w koledze ze szkoły. Jego serce nabiera cech antropomorfizacyjnych i próbuje pomóc uczniowi w wyznaniu miłości. Projekt powstał dzięki wsparciu crowdfundingowej witryny internetowej Kickstarter. In a Heartbeat jest jednym z pierwszych filmów animowanych ze znaczącym wątkiem LGBT w fabule. Obraz nominowany został do Studenckiej Nagrody Akademii Filmowej w kategorii najlepsza animacja, a także do kilku innych nagród. Uzyskał również prenominację do Oscara.

Opis fabuły
Sherwin, nieśmiały rudzielec, przygląda się, jak jego ukochany Jonathan spaceruje z książką w dłoniach. Chłopak nie jest w stanie wyznać koledze ze szkoły, że jest w nim zakochany. W pewnym momencie serce Sherwina ulega antropomorfizacji i zaczyna gnać w kierunku Jonathana. Sherwin nie chce, by inni − w tym Jonathan − dowiedzieli się o jego uczuciach. Ostatecznie kochające serce łączy obu chłopców, a miłosne uczucia ogarniają też drugiego z nich.

Obsada
 Nicholas J. Ainsworth (role głosowe)
 Kelly Donohue (role głosowe)

Produkcja i wydanie filmu
Produkcja filmu ruszyła w styczniu 2016 roku. To wówczas do duetu reżysersko-scenopisarskiego, Estebana Bravo i Beth David, zgłosił się przyjaciel. Trio wpadło na pomysł realizacji filmu krótkometrażowego, którego bohater zmaga się z trudnym uczuciem miłości. Początkowo historia miała dotyczyć chłopca i dziewczynki, ostatecznie jednak scenariusz przepisano, by nadać mu personalny wydźwięk, a postaciami uczyniono parę osób tej samej płci. W listopadzie 2016 utworzono crowdfundingową kampanię na Kickstarterze, by wzbogacić budżet filmu. Bravo i David chcieli uzbierać budżet wynoszący szacunkowo trzy tysiące dolarów; ostatecznie zebrali 14 191 USD. Udział w kampanii miało czterystu szesnastu sponsorów (użytkowników Kickstartera). Film powstawał jako praca dyplomowa Bravo i Davida, studentów animacji komputerowej uczelni wyższej Ringling College of Art + Design. Światowa premiera In a Heartbeat odbyła się 1 czerwca 2017 roku w Sarasocie. W ciągu kilku zaledwie pięciu dni od swojej premiery internetowej w serwisie YouTube film został odtworzony niemal dwadzieścia milionów razy.

Odbiór
Film zebrał pozytywne recenzje.

Nagrody i wyróżnienia
 2017, Studencka Nagroda Akademii Filmowej:
 nominacja do nagrody przyznawanej za najlepszy film animowany
 2017, Hollywood Music In Media Awards (HMMA):
 nominacja do nagrody Hollywood Music In Media w kategorii najlepsza ścieżka dźwiękowa w filmie animowanym (wyróżniony: Arturo Cardelús)
 2017, Oniros Film Awards:
 nagroda July Monthly Editon w kategorii najlepszy film animowany
 2017, Lake View International Film Festival:
 nagroda przyznana za najlepszy film LGBT
 2017, Hollywood International Moving Pictures Film Festival (HIMPFF):
 nagroda HIMPFF w kategorii krótkometrażowy, studencki film animowany
 2017, North Carolina Gay & Lesbian Film Festival:
 Nagroda Jurorów w kategorii najlepszy film krótkometrażowy o tematyce gejowskiej
 2017, Trinity Film Festival:
 Nagroda Absolwentów
 2017, HollyShorts Film Festival:
 nagroda przyznana za najlepszy film LGBT

Oficjalne selekcje festiwalowe

Przypisy

Linki zewnętrzne

 Oficjalna strona internetowa filmu
 Strona In a Heartbeat w serwisie Kickstarter

Amerykańskie filmy animowane
Amerykańskie filmy krótkometrażowe
Amerykańskie filmy o tematyce LGBT
Amerykańskie filmy romantyczne
Amerykańskie filmy z 2017 roku
Filmy 3D z lat 2010–2019

In a Heartbeat (film)


Kaliwatan sa murag-anay ang Microcerotermes distans. Una ning gihulagway ni George Darby Haviland ni adtong 1898. Ang Microcerotermes distans sakop sa kahenera nga Microcerotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Microcerotermes

Microcerotermes distans


Kaliwatan sa insekto ang Dolichothrips fialae. Una ning gihulagway ni Laurence A. Mound ug Shûji Okajima ni adtong 2015. Ang Dolichothrips fialae sakop sa kahenera nga Dolichothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Brunei
 Sarawak
 Sabah (estado)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sarawak
Insekto sa Sabah (estado)
Dolichothrips
Insekto sa Burnay

Dolichothrips fialae


Pereiaslave (), antes chamada Pereaslávia (; ), é uma cidade da Ucrânia situada no oblast de Quieve. Possui 31,5 quilômetros quadrados e segundo censo de 2019, havia  habitantes.

Bibliografia

Pereiaslav

Pereiaslave


An Serixia apicenigra in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1958. An Serixia apicenigra in nahilalakip ha genus nga Serixia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Serixia

Serixia apicenigra


Yamanevler is an underground station of the M5 line of the Istanbul Metro in Üsküdar. It is located beneath Alemdağ Avenue in the Atatkent neighborhood of Ümraniye. Connection to IETT city buses is available from at street level. From its opening in December 2017 until October 2018, Yamanevler station was the eastern terminus of the M5 until the line was extended further to Çekmeköy.

The station consists of an island platform with two tracks. Since the M5 is an ATO line, protective gates on each side of the platform open only when a train is in the station. Yamanevler station was opened on 15 December 2017, together with eight other stations from Üsküdar.

Station layout

References

Railway stations opened in 2017
Istanbul metro stations
Üsküdar
2017 establishments in Turkey
Railway stations in Turkey opened in the 2010s

Yamanevler (Istanbul Metro)


Henry Ellenson (nascido em 13 de janeiro de 1997) é um jogador norte-americano de basquete profissional que atualmente joga pelo Toronto Raptors da National Basketball Association (NBA), em um contrato de mão dupla com o Raptors 905 da G League.

Carreira no ensino médio
Ellenson jogou basquete na Rice Lake High School, onde também competiu no atletismo (salto em altura e Lançamento de disco).

Em agosto de 2014, ele foi membro da Seleção Americana de Basquetebol que foi medalha de ouro no Campeonato Mundial Sub-17 da FIBA em Dubai.

Como calouro na temporada 2011-12, Ellenson obteve uma média de 12,0 pontos, 7,0 rebotes, 1,5 assistências e 1,5 bloqueios por jogo. Em seu segundo ano, Ellenson obteve uma média de 21,5 pontos, 11,8 rebotes, 3,5 assistências e 1,8 bloqueios por jogo.

Carreira na faculdade
Durante sua única temporada em Marquette, Ellenson teve uma média de 17 pontos e 9,7 rebotes por jogo, com 1,8 assistências e 1,5 bloqueios em 33,5 minutos de ação em 33 jogos. Como resultado, ele foi eleito para a Primeira-Equipe da Big East, para a Equipe de Novatos da Big East e o Novato do Ano da Big East.

Em 5 de abril de 2016, Ellenson declarou-se para o Draft da NBA, abandonando seus últimos três anos de elegibilidade na faculdade.

Carreira profissional

Detroit Pistons (2016–2019)
Em 23 de junho de 2016, Ellenson foi selecionado pelo Detroit Pistons com a 18ª escolha geral no Draft da NBA de 2016.

Em 26 de outubro, ele estreou profissionalmente em uma derrota por 109-91 para o Toronto Raptors, registrando dois rebotes em dois minutos.

Durante sua temporada de estréia, Ellenson jogou vários jogos no Grand Rapids Drive, afiliada dos Pistons na D-League.

Em 9 de fevereiro de 2019, Ellenson foi dispensado pelos Pistons.

New York Knicks (2019)
Em 20 de fevereiro de 2019, Ellenson assinou um contrato de 10 dias com o New York Knicks. Após vários jogos produtivos, Ellenson assinou um contrato padrão com os Knicks em 2 de março.

Brooklyn Nets (2019 – Presente)
Em 17 de julho de 2019, Ellenson assinou um contrato de mão dupla com o Brooklyn Nets.

Vida pessoal
Filho de John e Holly Ellenson, ele tem dois irmãos e uma irmã. Seu pai jogou duas temporadas (1986-88) de basquete em Marquette e seu irmão Wally também foi um membro das equipes masculinas de basquete e atletismo da universidade.

Estatísticas

NBA

Temporada regular

Universidade

Fonte:

Basquetebolistas dos Estados Unidos
Basquetebolistas do Detroit Pistons
Naturais de Rice Lake (Wisconsin)

Henry Ellenson


Borki – część wsi Gałęzice położona w Polsce, w województwie świętokrzyskim, w powiecie kieleckim, w gminie Piekoszów.

W latach 1975–1998 Borki należały administracyjnie do województwa kieleckiego.

Przypisy

Gałęzice

Borki (Gałęzice)


An Oncideres mirim in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Martins ngan Maria Helena M. Galileo hadton 1996. An Oncideres mirim in nahilalakip ha genus nga Oncideres, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oncideres

Oncideres mirim


Kuchnia ormiańska (orm. Հայկական խոհանոց) – sztuka kulinarna wywodząca się z Armenii i praktykowana przez Ormian. Wpisuje się w tradycję kuchni azjatyckiej i liczy ponad trzy tysiące lat.

Charakterystyka
Przygotowanie większości potraw wymaga dużo wysiłku. Wiele dań mięsnych, warzywnych i rybnych wymaga przygotowania farszu, napowietrzania, tłuczenia. Podstawowymi składnikami wykorzystywanymi w tej kuchni są jagnięcina, bakłażany i chleb (lawasz). Ormianie tradycyjnie w swojej kuchni wolą używać kaszy bulgur od kukurydzy i ryżu. Używa się małej ilości przypraw, a smak opiera się na świeżych produktach dobrej jakości.

W dużej ilości używa się świeżych ziół, zarówno jako dodatku do jedzenia jak i przypraw. W zimie używa się suszonych ziół. Pszenica jest najpopularniejszym zbożem i spożywa się ją w postaci różnych rodzajów kaszy, w tym charakterystycznej dla regionu kaszy bulgur i kaszy manny, semoliny oraz mąki. Ryż jest tradycyjnie wykorzystywany w miastach i w regionach, w których się go uprawia (na przykład obszar okalający Erywań). Używa się wielu roślin strączkowych, z których najpopularniejsze to ciecierzyca, soczewica i fasola. Orzechów używa się, by nadać konsystencji jedzeniu, a także w trakcie Wielkiego Postu, by dodać pożywności jedzeniu. Najważniejszymi orzechami są orzechy włoskie, migdały i orzeszki piniowe, nieco mniej popularne są orzechy laskowe i pistacje.

Świeże i suszone owoce są wykorzystywane jako główne składniki dań i do zakwaszania potraw. Jako składniki wykorzystuje się głównie morele, pigwy i melony, a do zakwaszania sumak, winogrona, granaty, morele, wiśnie, czereśnie.

Dania narodowe
Najbardziej typowe dania dla kuchni:
 harissa (kuchnia ormiańska) (orm. հարիսա) – gulasz z pszenicy i mięsa gotowanych razem przez dłuższy czas. Tradycyjnie wykorzystywało się do gotowania tonir, a obecnie gotuje się na kuchence. Tradycyjnie harisę podaje się podczas świąt we wspólnych dla ucztujących garnkach.
 chasz (potrawa) (orm. խաշ) – tradycyjnie potrawa biedoty, składa się z wołowiny lub z nóg jagnięcych gotowanych przez noc na wodzie. Podaje się ją na śniadanie z suszonym, pokruszonym lawaszem, pokruszonym czosnkiem i wódką. Chasz jest potrawą zimową. W regionie Wan oprócz nóg dodaje się także podroby, np. serca czy języki, a także ciecierzycę i inne rośliny strączkowe. W wersji wegetariańskiej tego dania mięso zastępuje się soczewicą.
 dolma (orm. տոլմա) – tradycyjne danie z mięsa mielonego owiniętego w liście winogron. W innej wersji są to warzywa, takie jak bakłażany, pomidory i papryka, nadziewane ryżem z mięsem.

Napoje
Armenia jest znana głównie z brandy, kawy i wody źródlanej. Produkuje się także herbatki ziołowe, głównie z tymianku, oraz wina. Charakterystycznym napojem podawanym do potraw jest tan (orm. թան).

Alkohole
Armenia jest znanym producentem brandy i wina, a piwo staje się coraz bardziej popularne. Armeńska branża alkoholowa przeżyła kryzys w latach 80., kiedy prezydent Michaił Gorbaczow rozpoczął kampanię przeciwko sprzedaży alkoholu, a także na początku lat 90., gdy ze względu na blokadę handlową nie można było eksportować alkoholu do krajów Wspólnoty Niepodległych Państw.

 Brandy (koniak, orm. կոնյակ konyak) – najpopularniejszy eksportowy napój alkoholowy Armenii. Miał to być ulubiony napój Winstona Churchilla i najpopularniejszy napój na konferencji jałtańskiej.
 Wódka (orm. օղի ogi) – napój destylowany w około 45 fabrykach na terenie całej Armenii. Popularna, szczególnie na terenach górskich, jest wódka owocowa produkowana najczęściej z morwy, winogron czy moreli.
 Wino – napój produkowany przez około 15 winiarni. Nie jest zbyt popularny wśród Ormian.

Zobacz też

 Ghapama (orm. ղափամա ġap'ama) – nadziewana dynia
 Chorowac – ormiański grill

Przypisy

Kuchnia ormiańska


Carmen Bernabé Ubieta (born 1957, in Bilbao) is a theologian, specialising in biblical theology, including Joanic Studies, Early Christianity, and Women and Christianity. Since 1990, Bernabé is a lecturer in Theology at the Universidad de Deusto, in Bilbao, Basque Country, Spain.

Her work is best known for her revisions of the Joanic tradition, and her research on feminist theology, but she has also written on post-colonial readings of early Christian texts, and a wide range of other areas. In her discussion of Apocalyptic narratives in Early Christian communities, for example, she has analysed the development of "a political theology of active non-violent resistance" whereby symbolism and imagery encode "a critique, and a stern condemnation, of the totalitarian system of Imperial Rome, its values, its methods, its claim to divinity".

Bernabé publishes mostly in Spanish. Her publications include the monographs 'Mary Magdalen: Traditions in Early Christianity' (1994), 'Between the Kitchen and the Town Square: Woman in Early Christianity' (1998),'Distinct and Distinguished: Women in the Bible and in History' (1995, with Mercedes Navarro), and numerous edited collections, and scholarly essays. Her most recent publications deal with the Joanic tradition and the historical traces of Mary Magdalen, in "'Recalling the spirit to reach the whole truth': Memory and Re-Readings in John's Gospel" (2017), and "Mary Magdalen, Apostle" (2016).

Bernabé is Director of the Spanish Biblical Association/Asociación Bíblica Española (ABE) since 2016, having acted as assistant director since 2010. She was President of the Spanish Association of Women Theologians/Asociación de Teólogas Españolas (ATE) in 2010-16, having been a founding member since 1992.

Bernabé also works as general editor for the collection Aletheia (EVD), linked to ATE, and specialising on feminist theology. She was part of the Editorial team of the collection Deusto Theological Notebooks/ Cuadernos Teología Deusto (1995-2009), and General Editor of the collection in 2006-2009. In addition, Bernabé is co-editor of the Biblical Studies/ Estudios Bíblicos journal since 2010, and was General Editor of ABE publications in 2010- 2016.

References

1957 births
20th-century Spanish people
Christian feminist theologians
Education in the Basque Country (autonomous community)
Living people
Spanish biblical scholars
Spanish Christian theologians
Academic staff of the University of Deusto

Carmen Bernabé Ubieta


Ang Machili ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Machilī, bukid, Balkh,

Malawi

 Machili (bungtod), Northern Region, Likoma District,

Zambia

 Machili (suba),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Malawi
Pagklaro paghimo ni bot Zambia

Machili


Dvorje () su naseljeno mjesto u sastavu općine Moravče, regija Srednja Slovenija, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Domžale. Kao samostalno naseljeno mjesto, Dvorje postoje od 1992. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Dole pri Krašcah.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Dvorje su imale 50 stanovnika.

Napomena: U 1992. nastalo izdvajanjem dijela iz naselja Dole pri Krašcah.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u regiji Srednja Slovenija

Dvorje (Moravče)


Topeka er høvuðsstaðurin í amerikanska stakríkinum Kansas.
Samstundis er hann fimtstørsti býurin í lutstatinum, aftan fyri Wichita, Overland Park, Kansas City og Olathe.

Topeka liggur í landnyrðingspartinum av Kansas, umleið 100 km vestan fyri Kansas City og umleið 220 km í ein landnyrðing úr Wichita.
Í 2019 hevði býurin fleiri enn 125 túsund íbugvar.

Kansasá rennur fram við býinum.

Kend fólk
 Annette Bening, sjónleikarinna  (f. 1958)

Ávísingar úteftir
 Almenna heimasíðan:
 Topeka (Kansas), wikivoyage.org

Keldur

Kansas
Býir í Kansas

Topeka


Huyện Blahovishchenske (, chuyển tự: Blahovíshchens'kyi rayon) là một huyện của tỉnh Kirovohrad thuộc Ukraina. Huyện Ulianovka có diện tích 701 km², dân số theo điều tra dân số ngày 5 tháng 12 năm 2001 là 28819 người với mật độ 41 người/km2. Trung tâm huyện nằm ở Blahovishchenske.

Tham khảo

Huyện của Ukraina
Tỉnh Kirovohrad

Blahovishchenske (huyện)


Ang Nahr-e Boghrā ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Nahr-e Boghrā (kanal sa Apganistan), Helmand,
 Nahr-e Bughrā, kanal, Helmand,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Nahr-e Boghrā


Jeffrey Bourne is the name of:

Jeff Bourne (1948–2014), English footballer/soccer player who played in England and the U.S.
Jeff Bourne (politician) (born 1976), Virginia attorney and member-elect of the Virginia House of Delegates

Jeffrey Bourne


Codici
 URC – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Diwopu, Ürümqi, Cina

Sigle
 URC – United Rugby Championship (già Celtic League, Pro12, Pro14), competizione di rugby a 15 per club tra squadre delle federazioni di Galles, Irlanda, Italia e Scozia e Sudafrica

Urc


A prova dos 110 metros com barreiras masculino do Campeonato da Europa de Atletismo de 2016 foi disputada entre os dias 8 e 9 de julho de 2016 no Estádio Olímpico de Amsterdã em Amesterdão,  nos Países Baixos.

Recordes
Antes desta competição, os recordes mundiais e do campeonato nesta prova eram os seguintes:

Medalhistas

Cronograma
Todos os horários são locais (UTC+2).

Resultados

Bateria
Qualificação: 3 atletas de cada bateria (Q) mais os 4 melhores qualificados (q).

Vento:
Bateria 1: +0.3 m/s, Bateria 2: -0.5 m/s, Bateria 3: 0.0 m/s

Semifinal
Qualificação: 2 atletas de cada bateria  (Q) mais os  2 melhores qualificados (q).

Vento:
Bateria 1: -0.6 m/s, Bateria 2: -1.8 m/s, Bateria 3: -0.5 m/s

*Atletas que entraram direto nas  semifinais

Final

Vento: 0.0 m/s

Ligações externas

Site da Associação Europeia de Atletismo

Campeonato da Europa de Atletismo de 2016

Campeonato da Europa de Atletismo de 2016 - 110 m com barreiras masculino


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hybotettix humeralis. Una ning gihulagway ni Hancock, J.L. ni adtong 1900. Ang Hybotettix humeralis sakop sa kahenera nga Hybotettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Madagascar

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Hybotettix
Insekto sa Madagaskar

Hybotettix humeralis


An Parapimelodus valenciennis in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Christian Frederik Lütken hadton 1874. An Parapimelodus valenciennis in nahilalakip ha genus nga Parapimelodus, ngan familia nga Pimelodidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Parapimelodus

Parapimelodus valenciennis


Ang Alagay ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Ālagay, bukid, Wilāyat-e Ghaznī,
 Alagay (bukid sa Apganistan), Wilāyat-e Lōgar,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Alagay


Kaliwatan sa insekto ang Strepterothrips africanus. Una ning gihulagway ni Ian A. Hood ni adtong 1934. Ang Strepterothrips africanus sakop sa kahenera nga Strepterothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Tanzania

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Strepterothrips
Insekto sa Tansaniya

Strepterothrips africanus


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Stenotrella sceleton. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 2004. Ang Stenotrella sceleton sakop sa kahenera nga Stenotrella, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Madagascar

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Stenotrella
Insekto sa Madagaskar

Stenotrella sceleton


Kaliwatan sa karpa ang Amblyrhynchichthys truncatus. Una ning gihulagway ni Pieter Bleeker ni adtong 1850. Ang Amblyrhynchichthys truncatus sakop sa kahenera nga Amblyrhynchichthys, ug kabanay nga karpa. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Asya
Karpa sa Sumatra (pulo)
Amblyrhynchichthys

Amblyrhynchichthys truncatus


"I've Been Lonely for So Long" é uma canção pop-soul gravada pelo cantor norte-americano de southern soul, Frederick Knight. Composta por Posie Knight, a esposa do cantor, e Jerry Weaver, foi lançada em 1972 pela Stax Records.

A canção também está incluída em seu álbum homônimo, lançado em 1973.

"I've Been Lonely for So Long" atingiu o número 27 na parada pop, número 8 na R&B/Hip Hop, ambas da Billboard, e número 23 na parada pop britânica.

Faixas

Lançamento: 1972
Vinil 7"
 Estados Unidos: Stax /  2025-098

Vinil 7"
 Reino Unido: Stax / STA-0117

Outras versões
Mick Jagger cobriu "I've Been Lonely for So Long" em seu álbum de 1993, Wandering Spirit.
Paul Young cobriu "I've Been Lonely for So Long" durante as sessões do seu álbum de 1983, No Parlez.
Peter Blakeley gravou a canção, sob o título abreviado "I've Been Lonely", para seu álbum de 1993, The Pale Horse, e lançou como single, que alcançou o número 61 na parada australiana da ARIA.
Black Grape cobriu "I've Been Lonely for So Long" em seu álbum de 1997, Stupid Stupid Stupid.
Lambchop cobriu "I've Been Lonely for So Long" em seu álbum de 1998, What Another Man Spills.
John Farnham cobriu "I've Been Lonely for So Long" em seu álbum de 2000, 33⅓.
Hazmat Modine cobriu "I've Been Lonely for So Long" em seu álbum de 2011, Cicada.

Singles de 1972
Canções de 1972
Canções de soul
Canções gravadas por Paul Young
Canções em inglês

I've Been Lonely for So Long


Photinus dimissus is a species of firefly in the family Lampyridae. It is found in North America.

References

 Lloyd, James E. (1968). "A New Photinus Firefly, with Notes on Mating Behavior and a Possible Case of Character Displacement (Coleoptera: Lampyridae)". The Coleopterists Bulletin, vol. 22, no. 1, 1–10.
 McDermott, F. A. / Steel, W. O., ed. (1966). "Lampyridae". Coleopterorum Catalogus Supplementa, pars 9, 149.

Further reading

 Arnett, R.H. Jr., M. C. Thomas, P. E. Skelley and J. H. Frank. (eds.). (2002). American Beetles, Volume II: Polyphaga: Scarabaeoidea through Curculionoidea. CRC Press LLC, Boca Raton, FL.
 Arnett, Ross H. (2000). American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico. CRC Press.
 Richard E. White. (1983). Peterson Field Guides: Beetles. Houghton Mifflin Company.

Lampyridae
Bioluminescent insects

Photinus dimissus


Libertad y Desarrollo (LyD) é um think-tank chileno de ideologia liberal, próximo à direita liberal-conservadora chilena, fundado em 1990. Define-se a si mesmo como "um centro de estudos e investigação privado, independente de todo grupo político, religiosa, empresarial e governamental que se dedica à análise dos assuntos públicos promovendo os valores e princípios de uma sociedade livre".

É o representante no Chile da Rede Liberal da América Latina (RELIAL). Seus estudos propõem respostas a questões econômicas, sociais, políticas, legislativas, ambientais e jurídicas sob a ótica liberal. Conta entre seus participantes a economistas como Hernan Büchi, Luis Larraín, Carlos Cáceres e Cristián Larroulet.

Equipe

Comitê Executivo
 Luis Larraín - Diretor Executivo
 Bettina Horst von T. - Gerente Geral
 Susana Jimenez S. - Sub-diretora de Políticas Públicas
 Francisco Orrego - Sub-diretor nas áreas Constitucional, Legislativa e Política

Conselho de Políticas Públicas
 Carlos Francisco Cáceres Contreras - Presidente do Conselho
 Hernán Büchi - Conselheiro
 Marcela Cubillos - Conselheira
 Hernán Felipe Errázuriz - Conselheiro
 Juan Andrés Fontaine - Conselheiro
 Eugenio Guzmán - Conselheiro
 Pablo Inhen - Conselheiro
 Cristián Larroulet - Conselheiro
 Patricia Matte - Conselheira
 Alfredo Moreno - Conselheiro
 Lucia Santa Cruz - Conselheira

Links externos
 Site oficial (Em espanhol)

Libertad y Desarrollo (Chile)


An Schilbe angolensis in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni De Vos hadton 1984. An Schilbe angolensis in nahilalakip ha genus nga Schilbe, ngan familia nga Schilbeidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schilbe

Schilbe angolensis


The Cercle Hermaphroditos was the first known informal transgender advocacy organisation in the United States, founded in 1895 in New York City "to unite for defense against the world's bitter persecution". The group first met at Paresis Hall, also called Columbia Hall or simply "the Hall," which was a center of homosexual nightlife in New York City. There, male sex workers would solicit men under an effeminate persona.

In a time when cross dressing was socially unacceptable and a punishable crime, places like Paresis Hall provided a place where self-described "instinctive female-impersonators," androgynes, queens, fairies, or Uranians could gather and feel more free to express themselves and socialize with similar people. These were Victorian era and Edwardian era words-- with their own nuances of meaning-- for people who were born male, felt they were at least partly women in mind or spirit, and preferred having sex with men; people who today might call themselves transgender women, non-binary people, or feminine gay men, in the language of today's LGBT communities.

The nature of Paresis Hall during this period is known to historians today from a variety of sources. However, the Cercle Hermaphroditos is more apocryphal, known chiefly from the autobiography of an "instinctive female-impersonator," Jennie June, who provides the main surviving description of it. June says all the group's members knew one another only by pseudonyms, for reasons of safety. The group was led by pseudonymous Roland Reeves. Little evidence of the Cercle's existence is known to survive today, outside of June's autobiography. If it issued any pamphlets, none are yet known to historians. For this reason, some historians have raised questions about whether the Cercle existed at all.

The Cercle is noted by transgender historian Susan Stryker as "the first known informal organization in the United States to concern itself with what we might now call transgender social justice issues".

References

Bibliography

External links
 Cercle Hermaphroditos, circa 1895

Transgender organizations in the United States
1895 establishments in New York City
Transgender history in the United States
Organizations established in 1895
19th century in LGBT history
Defunct LGBT organizations based in New York City

Cercle Hermaphroditos


Evariste Mabi Mulumba (ur. 22 kwietnia 1941) – kongijski (zairski) polityk i ekonomista.

Ukończył studia na Uniwersytecie w Liège, jest profesorem ekonomii. Od 1986 do 1987 minister finansów i szef Izby Obrachunkowej, Pierwszy komisarz (premier) Zairu od 22 stycznia 1987 do 7 marca 1988. Obecnie zasiada na czele komitetu ds. gospodarki i dobrego zarządzania w Senacie. W 2008 ubiegał się o stanowisko premiera.

Przypisy

Premierzy Demokratycznej Republiki Konga
Urodzeni w 1941
Absolwenci i studenci Uniwersytetu w Liège

Mabi Mulumba


Kahenera sa mga ito ang Austroglanis. Ang Austroglanis sakop sa kabanay nga Austroglanididae.

Austroglanis mao ang ika kahenera nga sa kabanay nga Austroglanididae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Austroglanis

Austroglanis


Ang Nūrbēsh Algaḏ ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Nūrbēsh Algaḏ (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 32,87, long 69,05), Wilāyat-e Paktīkā,
 Nūrbēsh Algaḏ (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 32,97, long 69,10), Wilāyat-e Paktīkā,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Nūrbēsh Algaḏ


Histórias da vida de S. Bento é um conjunto de dezasseis  afrescos pintados em 1387 pelo pintor italiano do período gótico final Spinello Aretino que se destinaram a decorar a Sacristia da Basílica de San Miniato al Monte, em Florença, onde ainda se encontram.

As histórias sobre a vida de São Bento podem ser lidas da esquerda para a direita, de cima para baixo, a partir da parede em frente à entrada da Sacristia e são as seguintes:

O jovem Bento parte para RomaBento conserta milagrosamente o crivo da Ama
Bento recebe o hábito monástico em Subiaco e um demónio quebra a campainha com a qual Bento era avisado da chegada da comida ao seu eremitérioJantar de Páscoa com um monge enviado por Deus para alimentar Bento no eremitério
São Bento vence a tentação carnal lançando-se nu nos arbustosEleição de São Bento como Abade em Vicovaro e destruição do copo com o qual os frades tentaram envenená-lo
Partida de VicovaroEncontro com Mauro e Plácido
Fundação do Mosteiro de Monte Cassino e milagre do frade ressuscitadoBento liberta um monge do diabo
Bento recupera milagrosamente uma foice caída um lagoMauro, enviado por Bento, salva Plácido de afogamento
Exorcismo do demónio de uma pedra que impedia os monges de a levantar na construção da AbadiaBento reconhece o escudeiro de Tótila disfarçado de rei
São Bento censura TótilaMorte de São Bento

Em 1387, Benedetto degli Alberti, um florentino rico, deixou por testamento uma quantia considerável para a decoração da sacristia da Basílica de San Miniato al Monte. A sacristia com uma planta quadrada e abóbada em cruzaria havia sido concluída naquele mesmo ano. A tarefa foi confiada a um dos artistas mais conceituados de Florença daquela época, Spinello Aretino, que pintou em afresco a mais antiga representação completa das Histórias de São Bento na Toscânia, que foi usada como modelo por posteriores representações, como sucedeu com as Histórias da vida de São Bento pintadas maioritariamente por João Gonçalves no Chiostro degli Aranci da Badia Fiorentina e com muitas outras pinturas sobre a madeira.

Os afrescos de Aretino, que foram danificados ao longo do tempo, foram objecto de um profundo restauro no início do século XIX.

Descrição
Nos quatro cantos da Sacristia estão pilares donde saem ogivas para formar a cobertura cruzada. Os afrescos ocupam os planos médios e superiores das quatro paredes, bem como as velas da abóboda.

Estilisticamente, as Histórias mostram o interesse ainda vivo na Florença no século XIV pela arte de Giotto, denotando uma clareza narrativa ordenada, uma decoração essencial, figuras plásticas e cores vivas e vibrantes.

Na abóboda, estão representados também em afresco os quatro Evangelistas. O afresco sobre a porta da Sacristia de Cristo in pietà remonta à segunda metade do século XV e é atribuído a Giovanni di Piamonte.

O jovem Bento parte para Roma

Imagem no quadrante superior esquerdo do afresco.

História segundo os Dialogi de Gregório Magno: Bento era filho de uma família nobre de Nórcia que o enviou estudar em Roma acompanhado da sua ama. Mas ao chegar a Roma, vendo como muitos se submetiam ao vício, abandonou os estudos, renunciou à casa paterna e à sua herança e decidiu fazer-se monge.

Bento conserta milagrosamente o crivo da Ama
Imagem no quadrante superior direito do afresco.

História: Ao procurar um ermo, Bento e a Ama pararam num lugar chamado Enfide. Para preparar a refeição, a Ama pediu emprestado um crivo para limpar trigo, que descuidadamente caiu ao chão e por ser de barro se partiu em dois. Ao dar pelo infortúnio, pesarosa, a Ama desatou a chorar, e Bento com pena dela pôs-se a rezar. Concluída a oração, Bento achou o crivo consertado tão perfeitamente que não se via sequer o vestígio da fractura e com palavras amigas entregou-o à Ama. A admiração deste prodígio foi tal entre os habitantes do lugar que penduraram o crivo sobre a porta da igreja.

Bento recebe o hábito monástico em Subiaco e um demónio quebra a campainha com a qual Bento era avisado da chegada da comida ao seu eremitério

Imagem no quadrante superior esquerdo do afresco.

História: Bento retirou-se para uma pequena gruta onde viveu durante três anos, incógnito excepto para o monge Romão de um mosteiro não muito longínquo dirigido pelo abade Adeodato. Com piedosa intenção e avisado por um anjo, e sem que o abade soubesse, Romão levava a Bento, em dias combinados, uma parte do seu alimento. Porque a gruta ficava num penhasco de difícil acesso, o monge utilizava uma corda para fazer descer os mantimentos, onde tinha presa uma campainha para avisar o santo eremita, que ao ouvi-la vinha buscar os alimentos. Porém, ao demónio não lhe agradava a caridade de um e a sobrevivência do outro, e um dia, quando o cesto descia, atirou uma pedra e quebrou a campainha, mas nem por isso Romão deixou de ajudar Bento.

Jantar de Páscoa com um monge enviado por Deus para alimentar Bento no eremitério
Imagem no quadrante superior direito do afresco anterior.

São Bento vence a tentação carnal lançando-se nu nos arbustos

Imagem no canto superior esquerdo do afresco ao lado.

Eleição de São Bento como Abade em Vicovaro e destruição do copo com o qual os frades tentaram envenená-lo
Imagem no canto superior direito do afresco ao lado.

História: Bento tornara-se conhecido pela sua vida exemplar, e quando morreu o abade do mosteiro próximo, os monges pediram-lhe insistentemente para que tomasse a direcção da comunidade. Bento acabou por ceder e depois empenhou-se em fazer cumprir o regulamento da vida monástica, de tal modo que alguns deles, descontentes, quiseram envenená-lo. Quando na ocasião lhe apresentaram o vinho para ser benzido, o copo partiu-se em fragmentos e a bebida envenenada derramou-se no solo. Bento compreendeu o que tinha acontecido e disse-lhe: "Irmãos, o Senhor Todo Poderoso se compadeça de vós. Porque fizestes isto?"

Bento parte de Vicovaro
[[File:Spinello aretino, storie di san benedetto 04.JPG|thumb|Bento parte de Vicovaro'''']]

Imagem no canto superior esquerdo do vitral ao lado.

 Encontro com Mauro e Plácido
Imagem no canto superior direito do vitral ao lado.

História: Algumas famílias piedosas entregavam filhos a Bento para serem educados segundo os melhores princípios. Assim foram viver com ele dois jovens, Amaro e Plácido. Amaro sendo muito novo foi um dos esteios de Bento, enquanto Plácido era ainda uma criança.

 Fundação do Mosteiro de Monte Cassino e milagre do frade ressuscitado

História: S. Bento deixou o vale de Subiaco, povoado de mosteiros, e dirigiu-se para o Monte Cassino, decidido a fundar um convento próximo de um templo onde ainda se prestava culto a Apolo, que ele substituiu pela invocação de S. Martinho. Um certo dia, S. Bento estava a orar na sua cela enquanto outros monges se ocupavam da construção de uma parede. Aconteceu que os andaimes cederam e a parede desabou soterrando um jovem monge nos escombros. Levaram o monge morto a S. Bento que perante o sucedido iniciou uma oração profunda. Quando terminou a oração, o monge atingido pela parede estava de pé na sua frente, são e salvo, tendo voltado para junto dos confrades, para os ajudar a refazer a parede.

 Bento liberta um monge do diabo batendo-lhe com uma vara

História: Havia um monge num mosteiro que no fim do canto dos Salmos do ofício divino, saía logo para o exterior, no período em que os outros monges se dedicavam à meditação. Bento foi advertido pelo abade desse mosteiro e considerou que era o demónio que arrastava o monge para o exterior do templo. Para libertar o monge do diabo aplicou-lhe umas vergastadas e o demónio não voltou a desinquietar o monge.

 Bento recupera milagrosamente uma foice caída um lago

História segundo os Dialogi de Gregório Magno: Um ostrogodo pediu guarida no mosteiro e pela formação rudimentar, foram-lhe atribuídas tarefas humildes e, num dia em que se estava a desbravar um silvado, a foice soltou-se do cabo e caiu no fundo do lago, deixando-o muito amargurado. S. Bento, a quem o godo se lamentou, pegou no cabo, meteu-o na água e quando o retirou a foice vinha de novo nele montada.

 Mauro, enviado por Bento, salva Plácido de afogamento

História: Um certo dia, Plácido foi buscar água ao lago, mas deixou cair o balde e, atrapalhando-se, caiu também ele no lago e foi afastado da margem pela corrente. Bento apercebeu-se do que acontecera e pediu a Amaro: "Irmão Amaro, acode depressa ao menino que caiu no lago e está a ser arrastado pela corrente". Com a bênção de Bento, Amaro partiu imediatamente e quando chegou ao lago caminhou sobre as águas como se estivesse em terra firme e salvou o menino. Só após ter regressado à margem se apercebeu do que tinha acontecido, dando conta dos factos a Bento, que não atribuiu o sucedido ao seu méritos pessoal, mas sim à prontidão de Amaro. Mas Plácido dissipou a dúvida ao dizer: "Ao ser retirado da água, senti sobre mim o manto do Abade e que era ele mesmo em pessoa que me puxava".

 Exorcismo do demónio de uma pedra que impedia os monges de a levantar na construção da Abadia

História segundo os Dialogi de Gregório Magno: Quando andavam na construção do novo mosteiro no Monte Cassino, alguns monges encontraram uma pedra grande que tiveram dificuldade em remover para a usar nos muros, dificuldade que continuou mesmo com o apoio de outros monges, pelo que lhes ocorreu que seria uma acção do demónio. Foram pedir ajuda a Bento e ele, indo ao local, orou e benzeu a pedra e imediatamente os monges a conseguiram arrastar com facilidade.

 Bento reconhece o escudeiro de Tótila disfarçado de rei

Representa os antecedentes da visita que Tótila, um dos últimos reis dos ostrogodos, fez a S. Bento. Antes de o visitar enviou um escudeiro disfarçado de rei para testar as capacidades cognitivas de S. Bento, mas este não se deixou enganar.

 São Bento recebe Tótila

Este afresco representa a visita que Tótila, rei dos ostrogodos, fez a S. Bento

 Morte de São Bento
S. Bento morre na Abadia de Monte Cassino cerca do ano 547 d.C..

 Bibliografia

Sobre a vida de S. Bento:
 Gregorius Magnus, Dialogi de vita et miracolis Patrum italorum, em Migne, P.L., p. 75-79. Os Dialogi, ou Diálogos, dividem-se em quatro capítulos ou livros, dos quais o segundo é dedicado à vida de S. Bento.
 García M. Colombás, San Benito, su Vida y su Regla, Madrid, B. A. C., 1954. (texto latino integral dos Dialogi, bem como a tradução em castelhano)
Em língua portuguesa:
 Vida de S. Bento II Livro dos Diálogos de S. Gregório, Porto, Mosteiro de S. Bento da Vitória, 1993;
 D. Gabriel de Sousa, S. Bento, Patriarca dos Monges e Pai da Europa, Santo Tirso, Mosteiro de Singeverga, 1980, (os episódios da vida de S. Bento em redacção livre);
 Walter Nigg, Bento de Núrsia, Pai do Monaquismo Ocidental'' (tradução), Braga – São Paulo, Ed. A. O. e Edições Loyola, s.d. (com interessante desenvolvimento iconográfico)

Referências

Pintura da Itália
Pinturas do século XIV
Pintura gótica
Pintura religiosa
Séries de pinturas

Histórias da vida de S. Bento (Aretino)


Kaliwatan sa isda ang Leptachirus alleni. Una ning gihulagway ni Randall ni adtong 2007. Ang Leptachirus alleni sakop sa kahenera nga Leptachirus, ug kabanay nga Soleidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 New Guinea (pulo)
 Indonesia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa New Guinea (pulo)
Leptachirus
Isdangtunay sa Indonesya

Leptachirus alleni


Equação polinomial — equações com uma variável e na forma
 Função polinomial
 Hierarquia polinomial — hierarquia das classes de complexidade

Desambiguações de matemática

Polinomial


Kaliwatan sa insekto ang Amphientomum montanum. Una ning gihulagway ni André Badonnel ni adtong 1967. Ang Amphientomum montanum sakop sa kahenera nga Amphientomum, ug kabanay nga Amphientomidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Madagascar

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Amphientomum
Insekto sa Madagaskar

Amphientomum montanum


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Phalangopsis longipes. Una ning gihulagway ni Jean Guillaume Audinet Serville ni adtong 1831. Ang Phalangopsis longipes sakop sa kahenera nga Phalangopsis, ug kabanay nga Phalangopsidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Phalangopsis (Phalangopsidae)

Phalangopsis longipes


An Prionobrama filigera in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Cope hadton 1870. An Prionobrama filigera in nahilalakip ha genus nga Prionobrama, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Prionobrama

Prionobrama filigera


Tulcea () je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se na istoku države, unutar historijske regije Dobrudže.
Prostire se na površini od 8.499 km2 i 4. je najveći okrug u državi. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine u njemu je živjelo 201.462 stanovnika i nakon okruga Covasna okrug je sa najmanjim brojem stanovnika. Prosječna gustina iznosi 24 stanovnika po km2 što je znatno ispod nacionalnog prosjeka.

Glavni i najveći grad je Tulcea.

Geografija
Najznačajnija karakteristika reljefa je delta Dunava koja zauzima oko trećine cijele površine okruga i nalazi se u njegovom sjeveroistočnom dijelu. Delta ima tri glavna rukavca: rukavac Sulina u sredini (jedini kojim mogu ploviti veliki brodovi), ogranak Chilia na sjeveru (granica s Ukrajinom) i ogranak Sfântu Gheorghe na jugu.

Na jugoistoku okruga postoje dvije lagune: jezero Razelm i jezero Sinoe. U delti Dunava i na jugu, u području između rukavca Sfântu Gheorghe i jezera Razelm - postoji bezbroj kanala i malih jezera. Čitav prostor uvršten je na UNESCO-ov spisak mjesta svjetske baštine i rezervata biosfere.

Rijeka Dunav teče zapadnom i sjevernom granicom okruga. Na zapadu se nalazi ogranak Măcin koji teče oko istočne strane ostrva Velika Braila. Od Smârdana (na suprotnoj strani Brăile) do Pătlăgeanca (blizu Tulcea), Dunav ima samo jedan veliki tok, oko kojega je ogroman broj jezera i mali kanal.

U središnjem dijelu okruga nalaze se visoravni Casincea i planine Măcin - ostaci prahistorijskog planinskog lanca (starijeg od 400 miliona godina), čija je najveća visina oko 400 m.

Graniči sa sljedećim rumunskim okruzima: Brăila na zapadu, Galați na sjeverozapadu i okrugom Constanța na jugu.
S ukrajinskom Odeškom oblasti graniči na sjeveru.

Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 201.462 stanovnika što je prosječna gustina od 24 stanovnika po km2.

Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
 Rumuni – 89,13%
 Lipovjani – 5,41%
 Romi – 1,87%
 Turci – 0,93%
 Grci – 0,65%

Reference

Vanjski linkovi
 Službena stranica okruga

Tulcea
Tulcea (okrug)

Tulcea (okrug)


An Bombosceles cyanomyia in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edward Meyrick hadton 1930. An Bombosceles cyanomyia in nahilalakip ha genus nga Bombosceles, ngan familia nga Sesiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bombosceles

Bombosceles cyanomyia


Kaliwatan sa insekto ang Heptapsogaster boultoni. Una ning gihulagway ni Clay, T. ni adtong 1943. Ang Heptapsogaster boultoni sakop sa kahenera nga Heptapsogaster, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Heptapsogaster

Heptapsogaster boultoni


Kaliwatan sa alibangbang ang Beralade convergens. Una ning gihulagway ni Erich Martin Hering ni adtong 1932. Ang Beralade convergens sakop sa kahenera nga Beralade, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Beralade

Beralade convergens


La Torre di Capo d'Uomo si trova poco a nord di Talamone, sulle pendici di un promontorio dei Monti dell'Uccellina, nel cuore del Parco naturale della Maremma, all'interno del quale è raggiungibile attraverso l'itinerario T.

Storia
La torre costiera fu costruita nella seconda metà del Cinquecento nel luogo in cui sorgeva una fortificazione di epoca precedente. La struttura svolgeva importanti funzioni di avvistamento lungo il tratto costiero più a nord dello Stato dei Presidii.

Nel corso del Settecento furono effettuati alcuni interventi di restauro che, però, non ne hanno modificato la fisionomia estetica.

La dismissione è avvenuta nella prima metà dell'Ottocento, a seguito dell'annessione dell'intera zona al Granducato di Toscana; il degrado susseguente ha avuto fine con i restauri degli ultimi decenni del secolo scorso che hanno riportato la torre agli antichi splendori.

Descrizione
La Torre di Capo d'Uomo, a sezione circolare, presenta un basamento a scarpa cordonato; la porta di accesso è raggiungibile attraverso una rampa di scale a ponte.

Sulle pareti, rivestite in intonaco scialbato, si aprono alcune finestrelle, mentre la parte alta si caratterizza per il caratteristico coronamento di mensole che racchiudono una serie di archetti ciechi e delimitano la terrazza sommitale.

Bibliografia
Aldo Mazzolai. Guida della Maremma. Percorsi tra arte e natura. Firenze, Le Lettere, 1997.
Giuseppe Guerrini (a cura di). Torri e Castelli della Provincia di Grosseto (Amministrazione Provinciale di Grosseto). Siena, Nuova Immagine Editrice, 1999.

Voci correlate
Torri costiere della Repubblica di Siena
Talamone
Monti dell'Uccellina
Parco naturale della Maremma
Torri costiere dello Stato dei Presidii
Torri costiere della provincia di Grosseto

Talamone
Capo d'Uomo, Talamone
Capo d'Uomo

Torre di Capo d'Uomo (Talamone)


An Parochromolopis in uska genus han Lepidoptera. An Parochromolopis in nahilalakip ha familia nga Epermeniidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Parochromolopis

Parochromolopis


An Leiognathus robustus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Sparks ngan Dunlap hadton 2004. An Leiognathus robustus in nahilalakip ha genus nga Leiognathus, ngan familia nga Leiognathidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Leiognathus

Leiognathus robustus


Pólland luttók á Olympisku leikunum, sum vóru í London, Stórabretland, í døgunum 27. juli til 12. august 2012. Í alt vóru tað 217 ítróttafólk úr Póllandi í 22 ítróttagreinum á Summar-OL 2012.

Heiðursmerki

Pólland á Summar-OL
Summar-OL 2012

Pólland á Summar-OL 2012


Yıldıray Pağda (born 1939) is a Turkish athlete. He competed in the men's triple jump at the 1960 Summer Olympics.

References

1939 births
Living people
Athletes (track and field) at the 1960 Summer Olympics
Turkish male triple jumpers
Olympic athletes for Turkey
Sportspeople from Adana

Yıldıray Pağda


Kaliwatan sa insekto ang Ptycta simulator. Una ning gihulagway ni Perkins ni adtong 1899. Ang Ptycta simulator sakop sa kahenera nga Ptycta, ug kabanay nga Psocidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hawaii

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hawaii
Ptycta

Ptycta simulator


Pokrajina Çorum (turski: Çorum ili) je turska provincija koja se nalazi unutar Crnomorske regije, ali leži u unutrašnjosti ove geografske regije i ne izlazi na obale Crnog mora i karakterističnija je Centralnoj Anadoliji nego Crnomrskoj regiji.

Prostire se na površini od 12.820 km2 a prema podacima iz 2010. godine u ovoj provinciji je živjelo 535.405 stanovnika. Gustina naseljenosti iznosi 42 stanovnika/km2.

Glavni grad pokrajine je Çorum.

Geografija
Reljef pokrajine je mješavina planina i visoravni od kojih su neke od njih ispresijecane rijekama Kizil i Yeşilırmak. Pokrajina obiljuje mnogim atraktivnim visokim livadama i planinama pogodnim za šetnju kao i izletištima.

Reference

Vanjski linkovi
 Službena stranica pokrajine

Çorum

Çorum (pokrajina)


Dette er en liste over kanaler i Storbritannien.

Den følgende liste inkluderer nogle systemer der er navigérbare floder med dele af kanaler (f.eks. Aire and Calder Navigation) samt fuldstændigt kunstige kanaler (f.eks. Rochdale Canal).

Kanaler i England

Kanaler i Nordirland

Kanaler i Skotland

Kanaler i Wales

Referencer

Kanaler i Storbritannien

Liste over kanaler i Storbritannien


Kahenera sa mga ito ang Gogo. Ang Gogo sakop sa kabanay nga Anchariidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Isdangtunay
Gogo

Gogo


Professionista dal 1934 al 1955, specialista delle corse di un giorno, vinse la medaglia d'argento ai Campionati del mondo 1934, cinque tappe al Giro d'Italia, due Giri di Lombardia e un Giro dell'Emilia.

Carriera
Nacque a Montemurlo il 30 luglio 1915. Nelle categorie giovanili si impose contro il rivale toscano Gino Bartali. A livello dilettantistico continuarono le sfide con Bartali, ma fu Bini a vincere la maggior parte delle volte. Nel 1936 vinse il Giro del Piemonte e al Giro d'Italia vinse la tappa Torino-Genova e mantenne per cinque giorni la maglia rosa. Ai mondiali di Berna, nello stesso anno, arrivò secondo dietro il francese Antonin Magne e precedendo lo sprinter favorito, l'olandese Theo Middelkamp.

Nel 1937 vinse il Giro di Lombardia battendo Bartali. Nello stesso anno vinse tre tappe del Giro d'Italia. Sempre nel 1937 vinse il Giro della Provincia di Milano a cronometro, in coppia con il francese Maurice Archambaud. Ai mondiali di Copenaghen invece si ritirò.

Nel 1941 vinse la Gran Fondo, conosciuta come La Seicento. Nel 1942 si aggiudicò il suo secondo Giro di Lombardia. Nel 1948 fu maglia nera al Giro d'Italia. Nella sua carriera si contano 61 vittorie.

Palmarès

1933 (dilettanti)
Coppa Cicogna
Gran Premio di Montanino
Giro dell'Umbria
Coppa Ettore Pasini

1934 (dilettanti)
Circuito Tosco-Emiliano
Coppa Porretta
Gran Premio Armando Pichi
Coppa del Re

1935 (A.C. Pratese & Maino, sette vittorie)
Coppa Guttalin - Gran Premio Città di Schio
Coppa Franchi
Giro del Piemonte
Giro dell'Emilia
Circuito delle Due Provincie di Prato
Coppa Necchi
1ª tappa Giro delle Quattro Provincie del Lazio (Roma > Tagliacozzo)

1936 (Maino & Bianchi, tre vittorie)
2ª tappa Giro d'Italia (Torino > Genova)
Giro del Piemonte
Milano-Modena

1937 (Bianchi, otto vittorie)
Milano-Modena
16ª tappa Giro d'Italia (Pescara > Ancona)
17ª tappa Giro d'Italia (Ancona > Forlì)
23ª tappa Giro d'Italia (Como > Milano)
Coppa Fiera del Levante
Coppa Necchi (con la S.S. Lucchese)
Giro di Lombardia
Classifica generale Giro della Provincia di Milano (cronometro a coppie, con Maurice Archambaud)

1938 (Bianchi, una vittoria)
Milano-Modena

1940 (Bianchi, una vittoria)
Gran Premio Mellana
Coppa Bernocchi

1941 (Bianchi & Viscontea, due vittorie)
Giro del Piemonte
Gran Fondo-La Seicento

1942 (Bianchi, due vittorie)
Targa Balbo - Ferrara
Giro di Lombardia

1946 (Legnano, due vittorie)
Coppa Donati - Pistoia
7ª tappa Giro d'Italia (Cesena > Ancona)

1952 (Bianchi, una vittoria)
Milano-Torino

Altri successi

1935
Circuito di Imola
Criterium di Cossato

1936
Circuito di Trieste
Circuito di Pesaro
Circuito di Ascoli

1938
Circuito di Pavia
Circuito di Bologna
Circuito di Piacenza

1939
Circuito di Rieti

1940
Circuito di Viareggio
Circuito di Verona
Circuito di Rovigo
Circuito di Napoli
Circuito di Trieste
Circuito di Montebello

1941
Circuito di Modena
Circuito di Milano

1942
Circuito di Pescara
Circuito di Milano

1945
Circuito di Pistoia
Circuito di Empoli
Circuito di Serravalle
Circuito di Novi Ligure

1946
Critérium d'Europe - Nizza
Circuito di Bologna
Circuito di Parma
Circuito di Lugano
Circuito di San Rocco di Larciano
Circuito di Asti

1947
Criterium di Mons

1950
Circuito di Borgomanero
Circuito di Rimini

1952
Circuito di Borgomanero

Piazzamenti

Grandi Giri

Giro d'Italia
1935: ritirato
1936: ritirato
1937: 23º
1940: ritirato
1946: 23º
1947: ritirato
1948: 41º
1950: ritirato
1951: ritirato
1953: 70º
1954: ritirato

Tour de France
1938: 48º

Classiche monumento

Milano-Sanremo
1935: 6º
1938: 6º
1939: 2º
1940: 3º
1941: 13º
1942: 18º
1943: 23º
1948: 26º
1951: 115º
1952: 37º
1953: 73º

Giro di Lombardia
1935: 2º
1936: 4º
1937: vincitore
1938: 25º
1939: 16º
1940: 13º
1942: vincitore
1945: 2º
1950: 54º

Competizioni mondiali
Campionato del mondo
Lipsia 1934 - In linea Dilettanti: 10º
Floreffe 1935 - In linea Professionisti: 4º
Berna 1936 - In linea Professionisti: 2º
Copenaghen 1937 - In linea Professionisti: ritirato

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Vincitori del Giro di Lombardia
Vincitori della Milano-Torino
Vincitori della Coppa Bernocchi
Vincitori del Giro del Piemonte

Aldo Bini


Félix Ravaisson (Namur, 23 de outubro de 1813 – Paris 18 de maio de 1900) foi um filósofo francês, "talvez o filósofo mais influente da França na segunda metade do século XIX". Seu trabalho seminal foi De l'habitude (1838). A filosofia de Ravaisson está na tradição do espiritualismo francês, iniciada por Maine de Biran. No entanto, Ravaisson desenvolveu sua doutrina a qual chamou de "positivismo espiritualista". Seu sucessor mais conhecido e influente foi Henri Bergson. Ravaisson nunca trabalhou no sistema universitário estadual francês, recusando um cargo na Universidade de Rennes.

Em 1838, ele foi empregado como o principal secretário particular do Ministro da Instrução Pública, passando a ocupar cargos de alto escalão, como o Inspetor Geral de Bibliotecas e, em seguida, curador de Antiguidades Clássicas no Louvre. Mais tarde em sua vida, ele foi nomeado presidente do júri da agregação da filosofia na França, "uma posição de considerável influência". Ravaisson, não era apenas um filósofo, classicista, arquivista e administrador educacional, mas também foi pintor, que utilizou o pseudônimo de Laché.

Biografia
Ravaisson estudou no Colégio Rollin de Paris. Em 1834 ele venceu uma competição acadêmica organizada pela Académie des Sciences Morales et Politiques, apresentando um trabalho sobre a metafísica de Aristóteles.  Ele se graduou em filosofia em 1836 desenvolvendo ainda mais sua tese sobre a metafísica aristotélica. Essa tese, mais tarde, seria publicada em 4 volumes.

Ravaisson foi chefe da Secretaria do Ministério da Educação, cargo que abandonou rapidamente. Em 1839 ele foi nomeado inspetor geral das bibliotecas francesas e mudou-se para Munique para estudar a nova filosofia alemã com Schelling.

Foi um dos mais relevantes pensadores à sua época. Em sua tese sobre "hábito" de 1838, em linha fenomenológica e metafísica bastante à frente de seu tempo, explica o que é e como o hábito se forma, inspirando, por vezes na literalidade, a visão que a neurociência tem hoje sobre o tema.

Ele morreu em 1900, sendo nomeado professor emérito da Académie des Sciences Morales et Politiques e da Académie des inscriptions et belles-lettres.

Filosofia

Ravaisson defendeu sua tese de doutorado sobre o hábito em 1837, sendo publicada em 1838. Trata-se de uma reflexão sobre a questão filosófica da natureza em geral entendida a partir de um fenômeno concreto: nosso modo de ser quando contraímos um hábito. O hábito mostra a natureza como uma forma de "consciência obscura" ou "vontade de dormir" e o mecanismo como "o resíduo fossilizado da atividade espiritual".

Martin Heidegger teria um respeito particular pelo trabalho do hábito , vendo nele um composto de metafísica e poesia.

Toda a filosofia de Ravaisson consiste, para Henri Bergson , na ideia de que "a arte é uma metafísica figurativa e que a metafísica é uma reflexão sobre a arte" , que é a mesma "intuição" que se manifesta em o artista e o filósofo.

As três obras filosóficas "completas" de Ravaisson são: Essai sur la métaphysique d'Aristote [vol. 1 e vol. 2] (1837 e 1846); De l'habitude (1838); e Rapport sur la philosophie, na França, no século XIX (1867). Ravaisson também produziu uma série de outros ensaios notáveis como La Philosophie contemporaine ("Filosofia Contemporânea", 1840); La Philosophie de Pascale ("Filosofia de Pascal", 1887) e Métaphysique et Morale ("Metafísica e moral", 1893). Após sua morte, ele também deixou fragmentos inacabados de uma obra importante, publicada postumamente, Revue de métaphysique et de morale, depois mais tarde em forma ampliada como Testamento Filosófico (1933).

Obras
 De hábito, Paris, Impr. H. Fournier de 1838 (leia online)
 Ensaio sobre a metafísica de Aristóteles, Paris, Imprimerie Royale, 2 vols, 1837-1846
 Filosofia na França no Século XIX, Paris, Hachette de 1867 ed de 1889
 A Vênus de Milo, Paris, Hachette de 1871
 Filosofia de Pascal, Paris, Editions du Sandre, 2007 (1887).
 Revisão da Metafísica e Moral de 1893 "Metafísica e moralidade"
 Testamento filosófico, em revisão da Metafísica e Moral de 1901
 Arte e os mistérios gregos, Paris, L'Herne de 1985
 A partir do ensino de desenho em escolas, Paris, Paul Dupont de 1854
 Ensino de desenho por Félix Ravaisson, a segunda parte do artigo "A partir do ensino de desenho em escolas" (primeira edição 1887)
 O Institut de France mantém o manuscrito do Ensaio sobre a Metafísica de Aristóteles

Bibliografia secundária
 Henri Bergson , "Aviso sobre a vida e obra de Félix Ravaisson-Mollien", discurso proferido nas sessões de 20 e 27 de fevereiro de 1904 da Academia de Ciências Morais e Políticas
 Jean-François Courtine , Relações Ravaisson e Schelling em: (ed.) John Quillien, recepção da filosofia alemã na França no xix th e xx th  séculos , Lille, Imprensa do Norte, 1994. p.  111 e segs.
 Lionel Dauriac , "Ravaisson philosopher et critique" em La Critique philosophique , 1885, vol. ii.
 Joseph Dopp, Félix Ravaisson. A formação de seu pensamento a partir de documentos não publicados , Louvain, 1933.
 Laurent Giassi, "  Psicologia, ecletismo e espiritualismo: Maine de Biran, Victor Cousin e Félix Ravaisson".
 Gaëll Guibert, Félix Ravaisson: de uma primeira filosofia à filosofia da revelação de Schelling , Paris, L'Harmattan, 2007, 305  p.
 Dominique Janicaud , Ravaisson e metafísica. A genealogia do espiritismo francês , Paris, Vrin, 1997 ( 2 ª  edição).
 Jean-Michel Le Lannou , Vocabulário de Ravaisson , Paris, Ellipses, coll.  "Vocabulário de ...",200270  p. ( ISBN  2-7298-1293-8 ).
 François Laruelle , fenômeno e diferença. Ensaio sobre a ontologia de Ravaisson , Publicações da Universidade de Paris X Nanterre, Lettres et sciences sociales, Paris, Klincksieck, 1971, 268 p.
 Jan-Ivar Lindén, "Fim, finitude e desejo infinito. Algumas observações sobre o aristotelismo de Ravaisson "em Aristóteles no século XIX , Paris, Presses Universitaires du Septentrion 2004
 Jean-François Marquet , Ravaisson e os dois pólos de identidade , em Philosophical Studies , PUF, janeiro-março de 1993.
 Mouna Mekouar Estudo ou o sonho antigo: Felix Ravaisson e reprodução de estátuas antigas , em Imagens Re-vista , n o  1 de 2005.
 Pierre Montebello , A Outra Metafísica. Ensaio sobre Ravaisson, Tarde, Nietzsche e Bergson , Desclée de Brouwer, 2003.
 Charles Renouvier em L'Année philosophique , Paris, 1868.
 Yasmin Leonardos Haddad, Tradução do Hábito, Revista Ideação, N. 37, Janeiro/Junho 2018

Filósofos do século XX
Filósofos da França
Naturais de Paris
Membros da Académie des Inscriptions et Belles-Lettres
Ordem Nacional da Legião de Honra
Naturais de Namur
Bibliotecários da França
Filósofos da arte
Metafísicos
Espiritualistas
Filósofos aristotélicos

Félix Ravaisson


Ang Šēla-i-Dēwālak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Shēlah-ye Dēwālak (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 33,30, long 64,31), Wilāyat-e Ghōr,
 Dēwālak (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghōr, lat 33,37, long 64,76),
 Shēlah-ye Dēwālak (suba nga anhianhi sa Apganistan, lat 33,46, long 64,51), Wilāyat-e Ghōr,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Šēla-i-Dēwālak


A Asa N.º 85 é uma asa da Real Força Aérea Australiana (RAAF) responsável pelo planeamento e coordenação do treino do Grupo de Mobilidade Aérea. Formada em Março de 1945 na Base aérea de Amberley como uma unidade de bombardeiros, controlava o Esquadrão N.º 12, o Esquadrão N.º 99, que ambos operação bombardeiros B-24 Liberator. Em Novembro de 1945 foi dissolvida. No dia 1 de Agosto de 1999 foi restabelecida na Base aérea de Richmond para comandar várias unidades de treino.

Asas da Real Força Aérea Australiana

Asa N.º 85 da RAAF


Skövde er ein býur í Skövde kommunu í Västra Götalands län í Svøríki. Býurin hevur umleið 34 466 íbúgvar (2010).

Keldur

Slóðir

Býir í Västra Götalands län

Skövde


Jagten Paa Noget er debutalbummet fra den danske musikgruppe Balstyrko fra den 3. marts 2009. Pladen tog tre år at lave., og den blev positivt og fik bl.a. fem ud af seks stjerner i musikmagasinet GAFFA.

Singlen "Intet Stopper Helt" blev udgivet den 12. januar 2009 forud for albummet.

Spor
 "Velkomst" - 1:07
 "Karrusellen" - 2:35
 "Blomster Graven" - 3:39
 "Venter Paa Vin" - 2:42
 "Intet Stopper Helt" - 2:47
 "Roennebaer" - 3:16
 "Hold Igen" - 2:09
 "Hvem Ringer" - 3:22
 "Jagten Paa Noget" - 3:31
 "Regn" - 2:50
 "Ravn" - 1:29
 "Kaffe Mdma" - 3:33
 "De Forkerte Sten" - 1:39
 "Flammer & Steaks" - 3:57
 "Ved Hvor Du Bor" - 3:13
 "Ulven" - 3:11
 "Sidste Aar" - 1:07

Referencer

Eksterne henvisninger

Debutalbum fra 2009
Album fra Danmark

Jagten Paa Noget


Bodycote plc er en britisk udbyder af varmebehandlings, metaljoining, varmt isostatisk pres og overfladebehandling -ingeniørservices. De har hovedkvarter i Macclesfield, Cheshire og selskabet er børsnoteret på London Stock Exchange. I 2022 havde de 5.000 ansatte og en omsætning på 744 mio. britiske pund.
Arthur Bodycote etablerede virksomheden i Hinckley i 1923, som en mindre tekstilvirksomhed under navnet G.R. Bodycote Ltd.

Selskabet er opdelt i to divisioner:
 Aerospace, Defence & Energy (ADE) indenfor luftfart, forsvar, elektricitet og olie og gas industrier.
 Automotive & General Industrial (AGI) indenfor bilindustri, byggeri, maskinproduktion, medicin og transport industrier.

Referencer

Etableret i 1923
Ingeniørvirksomheder fra Storbritannien

Bodycote


2018 Jalalabad attack may refer to:

2018 Save the Children Jalalabad attack in January
July 2018 Jalalabad suicide bombing
September 2018 Jalalabad suicide bombing

2018 Jalalabad attack


La Méridionale è una compagnia di navigazione francese facente parte del gruppo STEF. Con una flotta di quattro navi, si occupa del trasporto merci e passeggeri tra la Francia, la Corsica e la Sardegna.

Storia

Anni trenta
Nel 1931, Henri e Felix Rastit sposano le figlie dell'armatore Giannoni de Cassano nella Balagna e fondano la Compagnia meridionale di navigazione. Nel 1937, La Méridionale spedisce in Corsica prodotti petroliferi e in seguito merci di vario tipo su navi tradizionali.

Anni settanta
Nel 1970, il servizio per la Corsica si compie con navi ro-ro di movimentazione orizzontale, la stessa che s'impiega ancora oggi. Nel 1976, La Méridionale partecipa al servizio pubblico di continuità territoriale tra la Francia e la Corsica.

Anni ottanta
Nel 1988, su richiesta dell'Ufficio dei trasporti della Corsica, La Méridionale trasforma le sue navi ro-ro perché possano accogliere i passeggeri e i loro veicoli. Tale cambiamento permette di migliorare la qualità del servizio aggiungendo al trasporto merci una partenza quotidiana per i passeggeri. Nel 1989, viene inaugurata la linea Porto Torres-Propriano.

Anni novanta
Nel 1992, La Méridionale si unisce al gruppo STEF-TFE. Nel 1993, La Méridionale utilizza la nave Kalliste per la tratta verso Bastia. Nel 1996, La Méridionale ottiene la doppia certificazione internazionale di qualità ISM e ISO 9002. Nel 1999, La Méridionale utilizza la nave Scandola per la tratta verso Ajaccio. Questa nave sostituisce la Santa Regina che verrà utilizzata nelle tratte verso Propriano, Isola Rossa e Porto Torres.

Anni duemila
Nel 2002, La Méridionale, assieme alla SNCM, effettua il servizio pubblico di continuità territoriale tra Marsiglia e la Corsica. Sempre nel 2002, La Méridionale utilizza la nave Girolata. La Nave Kalliste viene modificata per accogliere 500 passeggeri e la nave Santa Regina viene usata per le tratte verso la Corsica. Nel 2003, La Méridionale ottiene la certificazione ISO 9001: 2000. Nel 2007, La Méridionale ottiene con la SNCM la delega di servizio pubblico sulla Corsica fino al 2013. Nel 2009, la società Det Norske Veritas (DNV) attribuisce a La Méridionale il certificato ISO 14001 per il collocamento in posto del suo Sistema di Gestione Ambientale. Nel 2011, La Méridionale utilizza la nave Piana per la tratta verso Ajaccio, sostituendo la Kalliste che viene usata per le tratte verso Propriano e Porto Torres.

Nel maggio viene annunciato l'acquisto della nave Liverpool Seaways per 26,8 milioni di euro, che entra in flotta ad aprile 2020.

A seguito del nuovo bando delle autorità dal 1º ottobre 2019, per i successivi 15 mesi La Méridionale effettua solo la linea Marsiglia - Propriano e in estate la Propriano - Porto Torres.

Il 24 ottobre 2019 viene annunciata la cessione a noleggio del Girolata a Grandi Navi Veloci da gennaio a settembre 2020 in time charter, entrerà in servizio sulle rotte che collegano Civitavecchia a Palermo e Termini Imerese.

Flotta

Attuale
Tabella aggiornata ad agosto 2020

Del passato

Rotte effettuate

Note

Voci correlate
Corsica Linea
Corsica Ferries - Sardinia Ferries
Moby Lines

Altri progetti

Collegamenti esterni

Compagnie di navigazione francesi
Trasporti in Francia
Trasporti in Corsica
Trasporti in Sardegna

Compagnie méridionale de navigation


Kaliwatan sa ito ang Pseudancistrus coquenani. Una ning gihulagway ni Franz Steindachner ni adtong 1915. Ang Pseudancistrus coquenani sakop sa kahenera nga Pseudancistrus, ug kabanay nga Loricariidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika
 Venezuela

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Isdangtunay sa Venezuela
Pseudancistrus

Pseudancistrus coquenani


The 1997 Scheldeprijs was the 84th edition of the Scheldeprijs cycle race and was held on 23 April 1997. The race was won by Erik Zabel of the Telekom team.

General classification

References

1997
1997 in road cycling
1997 in Belgian sport

1997 Scheldeprijs


Robert Maillart (1872-1940) là một kĩ sư xây dựng người Thụy Sĩ,người đã cách mạng nền xây dựng dựa trên bê tông cốt thép. Ông là tác giả thiết kế của nhiều cây cầu bê tông nổi tiếng ở Thụy Sĩ như Cầu Salginatobel, Cầu Tavanasa hay cầu Schwandbach còn vận hành tới ngày nay. Các kĩ thuật do ông phát triển đã tiết giảm đáng kể khối lượng bê tông sử dụng so với kết cấu phổ biến đầu thế kỷ 20 và đem lại những thiết kế thanh thoát hơn, giàu tính thẩm mĩ hơn. Khi ông còn sống các cách tân này không được đánh giá cao rộng rãi, ngay cả trong giới chuyên môn. Từ khoảng những năm 1970 những ý tưởng của Maillart mới được công nhận rộng rãi và phổ biến trên thế giới, chẳng hạn thiết kế đáy cầu dạng hộp đã trở thành kinh điển cho các cầu bê tông hiện đại.

Thời trẻ

Robert Maillart sinh ra ở Berne, Thụy Sĩ. Ông đã theo học Viện Công nghệ Liên bang Zurich. Maillart đã không nổi trội trong học tập lý thuyết, nhưng hiểu sự cần thiết phải thực hiện các giả định và hình dung khi phân tích một cấu trúc. Một phương pháp truyền thống trước những năm 1900 là sử dụng hình dạng có thể được phân tích một cách dễ dàng bằng cách sử dụng toán học.

Viêc lạm dụng toán học này khiến Maillart thấy khó chịu, do ông rất thích tránh và sử dụng nhận thức thông thường để dự đoán hiệu suất quy mô đầy đủ. Ngoài ra, ông ta hiếm khi được thử nghiệm cầu của mình trước khi xây dựng, chỉ sau khi hoàn thành, ông sẽ xác minh các cây cầu là phù hợp. Ông thường được thử nghiệm cầu của mình bằng cách đi qua chúng. Thái độ đối với thiết kế và xây dựng cây cầu này là những gì mang đến cho ông thiết kế sáng tạo của ông.

Sự nghiệp
Maillart trở về Bern để làm việc trong ba năm với pumpin Herzog (1894-1896). Ông đã tiếp theo làm việc hai năm với thành phố Zurich, sau đó cho một vài năm với một công ty tư nhân.
Đến năm 1902, Maillart thành lập công ty riêng của mình, Maillart & Cie. Năm 1912 ông chuyển gia đình của mình sang Nga trong khi ông quản lý xây dựng các dự án lớn cho các nhà máy lớn và các nhà kho ở Kharkov, Riga và Saint Petersburg, do Nga lúc đó đàng quá trình công nghiệp hóa, với sự giúp đỡ của các khoản đầu tư Thụy Sĩ. Không biết gì về sự bùng nổ của thế chiến I, Maillart và gia đình đã bị bắt giữ trong quốc gia này. Năm 1916, vợ ông qua đời, và vào năm 1917 cuộc Cách mạng Cộng sản và quốc hữu tài sản khiến ông mất các dự án và trái phiếu của mình. Khi Maillart goá vợ và ba đứa con trở về Thụy Sĩ, ông không còn một xu dính túi và ngập trong nợ nần ngân hàng Thụy Sĩ. Sau đó ông đã phải làm việc cho các công ty khác, nhưng những thiết kế tốt nhất của ông vẫn còn tới. Năm 1920, ông chuyển đến một văn phòng kỹ thuật ở Geneva, mà sau này có văn phòng ở Bern và Zurich.

Tham khảo

Kỹ sư xây dựng Thụy Sĩ

Robert Maillart


Irina Maria Bara (ur. 18 marca 1995) – rumuńska tenisistka.

Kariera tenisowa
W karierze wygrała dziesięć singlowych oraz trzydzieści jeden deblowych turniejów rangi ITF. Najwyżej w rankingu WTA była sklasyfikowana na 104. miejscu w singlu (18 kwietnia 2022) oraz na 56. miejscu w deblu (13 maja 2019).

W zawodach cyklu WTA Tour Rumunka wygrała jeden turniej w grze podwójnej. Triumfowała też w pięciu deblowych turniejach cyklu WTA 125.

W sezonie 2021 zwyciężyła w finale zawodów deblowych w Klużu-Napoce. Razem z Ekaterine Gorgodze pokonały w nim Aleksandrę Krunić i Lesley Pattinamę Kerkhove 4:6, 6:1, 11–9.

Finały turniejów WTA

Gra podwójna 1 (1–0)

Finały turniejów WTA 125

Gra podwójna 4 (4–0)

Wygrane turnieje rangi ITF

Gra pojedyncza

Bibliografia

Rumuńskie tenisistki
Urodzeni w 1995

Irina Bara


The Tenth Case er en amerikansk stumfilm fra 1917 af George Kelson.

Medvirkende
 June Elvidge som Claudia Payton
 John Bowers som Sanford King
 George MacQuarrie som Jerome Landis
 Gladden James som Harry Landis
 Eric Mayne som Schuyler Payton

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1917

The Tenth Case


International Klein Blue: tonalità di blu oltremare sviluppata dall'artista francese Yves Klein

Codici
 IKB – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Wilkesboro (Stati Uniti)

Ikb


Wolin Nationalpark () er en af 23 nationalparker i Polen, der ligger på øen Wolin i den nordvestlige del af landet i Vestpommerske Voivodeship . Den blev oprettet den 3. marts 1960 og omfatter et areal på 109,37 km2. Parken har sit hovedkvarter i byen Międzyzdroje.

Parken rummer en varieret flora og fauna. Dens attraktioner inkluderer havklipperne i Gosań og Kawcza Góra og et fristed for Europæisk bison.

Galleri

Se også
 Nationalparker i Polen

Kilder og henvisninger

 Bestyrelsen for polske nationalparker

IUCN Kategori II
Nationalparker i Polen

Wolin Nationalpark


Kahenera sa mga sisi ang Nobia. Ang Nobia sakop sa kabanay nga Pyrgomatidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Sisi
Nobia

Nobia


Mościska (ukr. Мостище) – wieś na Ukrainie, w  obwodzie iwanofrankiwskim, w rejonie kałuskim.

Przypisy

Bibliografia

Wsie w obwodzie iwanofrankiwskim
Rejon kałuski

Mościska (rejon kałuski)


Ang شيلۀ سياه چوب ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Siyāhchow Māndêh, suba nga anhianhi, Uruzgān,
 Shēlah-ye Siyāhchū, suba nga anhianhi, Helmand,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

شيلۀ سياه چوب


Den Ensomme er en amerikansk stumfilm fra 1917 af Edward LeSaint.

Medvirkende
 Louise Huff som Renee D'Armand
 House Peters, Sr. som Stuart Kirkwood
 John Burton som Doc Nelson
 Eugene Pallette som George Rothwell
 J. Parks Jones

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1917
Dramafilm fra USA

Den Ensomme


Serin-peptidaze ili serinske proteaze ili serinske endopeptidaze  su enzimi koji cijepaju peptidnu vezu u proteinima, u kojima serin služi kao nukleofilna aminokiselina na enzimskim aktivnom mjestu.  Sveprisutne su i u eukariotima i u prokariotima. Serinske proteaze se prema svojoj strukturi svrstavaju u dvije široke kategorije: himotripsinolike (slične tripsinu) ili subtilizinolike.

Klasifikacija

MEROPS sistem klasifikacije proteaza broji 16 natporodice (od 2013.), od kojih svaka sadrži mnogo  porodica. Svaka superporodica koristi katalitsku trijadu ili dijadu u različitim proteinskim savijanjima i tako ilustrira konvergentnu evoluciju katalitiskog mehanizma. Većina pripada porodici S1 PA-klan (natporodice) proteaza.

Za  superporodice, P = natporodica, koja sadrži mješavinu porodica nukleofilnih klasa, S = čisto serinske proteaze. Unutar svake nadporodice  porodice označene su njihovim katalitskim nukleofilom (S = serinske proteaze).

Porodice serin proteaza

Specifičnost podloge

Serinske proteaze karakterizira obilježavajuća struktura, koja se sastoji od dva beta-barelska domena koji konvergiraju na katalitski aktivnom mjestu. Ovi enzimi mogu se dalje kategorizirati na osnovu specifičnosti podloge,  kao tripsinolike, himotripsinolike  ili slične elastazi.

Tripsinolike

Tripsinolike proteaze cijepaju peptidne veze nakon pozitivno nabijene aminokiseline (lizin ili arginin).
Ova specifičnost je uzrokovana ostatkom koji se nalazi u bazi enzimskog džepa S1 (općenito negativno nabijena asparaginska ili glutaminska kiselina).

Himotripsinolike

S1 džep enzima sličnih himotripsinu hidrofobniji je nego u proteazama sličnim tripsinu. Ovo rezultira specifičnošću za hidrofobne ostatke srednje do velike veličine, kao što su tirozin, fenilalanin i triptofan.

Trombinolike
Ove ključuju trombin, tkivno aktivirajući plazminogen i plazmin. Utvrđeno je da imaju ulogu u zgrušavanju i probavi, kao i u patofiziologiji neurodegenerativnih poremećaja poput Alzheimerove i Parkinsonove demencije.

Elastazolike

Proteaze slične elastazi imaju mnogo manji rascjep S1 nego proteaze slične tripsinu ili himotripsinu. Shodno tome, poželjni suostaci kao što su  alaninski, glicinski i valinski.

Subtilizinolike
Subtilizin je serinska proteaza u prokariotima. Subtilisin nije evolucijski povezan s klanom himotripsina, ali dijeli isti katalitski mehanizam koji koristi katalitsku trijadu za stvaranje nukleofilnih serina. Ovo je klasični primjer koji se koristi za ilustraciju konvergentne evolucije, budući da se isti mehanizam razvijao dva puta neovisno tokom evolucije.

Katalitski mehanizam

Glavni faktor mehanizma  kataliza u serinskim proteazama je katalitska trijada. Trijada se nalazi na aktivnom mjestu enzima, gdje dolazi do katalize, a konzervirana je u svim natporodicama serinskih proteaznih enzima. Trijada je koordinirana struktura koja se sastoji od tri aminokiseline: His 57, Ser195 (otuda naziv "serin proteaza") i [[asparaginska kiselina|Asp] ] 102. Ove tri ključne aminokiseline igraju bitnu ulogu u sposobnosti cijepanja proteazama. Dok su aminokiselinski članovi trijade međusobno udaljeni j u nizu proteina, zbog nabora, oni će biti vrlo blizu jedan drugom u jezgru enzima. Posebna geometrija članova trijade vrlo je karakteristična za njihovu specifičnu funkciju: pokazano je da položaj samo četiri tačke trijade karakterizira funkciju enzima koji sadrži.

U slučaju katalize dolazi do uređenog mehanizma u kojem nastaje nekoliko međuprodukata. Kataliza cijepanja peptida može se promatrati kao ping-pong kataliza, u kojoj se  supstrat veže (u ovom slučaju, polipeptid koji se cijepa), proizvod se oslobađa (N-kraj "polovine" peptida), veže se još jedan supstrat (u ovom slučaju voda), a oslobađa se još jedan proizvod (C-kraj "polovine" peptida).

Svaka aminokiselina u trijadi u ovom procesu obavlja određenu funkciju:
Serin ima –OH grupu koja je sposobna djelovati kao nukleofil, napadajući karbonil ugljik škaraste  peptidne veze supstrata.
Par elektrona na histidinskom dušiku ima sposobnost prihvatiti vodik iz serin-OH grupe, koordinirajući tako napad peptidne veze.
Karboksil grupa na asparaginskoj kiselini zauzvrat razlaže vodikove veze s histidinom, čineći gore pomenuti atom dušika mnogo više elektronegativnim.

Cijela reakcija može se sažeti na sljedeći način:
Polipeptidni supstrat veže se na površinu enzima serin-proteaze tako da se škarasta veza umetne u aktivno mjesto enzima, pri čemu je karbonilni ugljik ove veze smješten u blizini nukleofilnog serina.
Serin–OH napada karbonilni ugljik, a dušik-histidin prihvata vodik iz –OH serina i par elektrona iz dvostruke karbonil veze kisika prelazeći u kisik. Kao rezultat, nastaje tetraedarski međuprodukt.
Veza koja spaja dušik i ugljik u peptidnoj vezi sada je prekinuta. Kovalentni elektroni koji stvaraju ovu vezu kreću se u napad na histidinov vodik, prekidajući vezu. Elektroni koji su se prethodno kretali iz karbonilne dvostruke veze kisika pomiču se nazad od negativnog kisika, kako bi ponovno formirali vezu, stvarajući međuprodukt acil-enzima.
Sada u reakciju ulazi voda. Voda zamjenjuje N-kraj odcijepljenog peptida i napada karbonil ugljika. Još jednom, elektroni iz dvostruke veze prelaze u kisik, čineći ga negativnim, jer se stvara veza između kisika vode i ugljika. To je koordinirano dušikom iz histidina, koji prihvata protone iz vode. Sve u svemu, ovo stvara još jedan tetraedarski međuprodukt.
U konačnoj reakciji, veza nastala u prvom koraku između serin i karbonil-ugljika kreće se napadajući vodik koji je histidin upravo dobio. Sada karbonil ugljik s nedostatkom elektrona ponovno formira dvostruku vezu s kisikom. Kao rezultat toga, C-terminal peptida je sada izbačen.

Regulacija aktivnosti serinske proteaze

Organizmi domaćini moraju osigurati da je aktivnost serinskih proteaza adekvatno regulirana. To se postiže početnom aktivacijom proteaze i lučenjem inhibitora.

Aktivacija zimogena

Zimogeni su obično neaktivni prekursori enzima. Da su probavni enzimi bili aktivni pri sintezi, odmah bi počeli razlagati sintetizirajuće organe i tkiva. Akutni pankreatitis je takvo stanje, u kojem dolazi do preranog aktiviranja probavnih enzima u gušterači, što rezultira samo-probavom (autoliza). Također komplicira posmrtnu provjeru, jer  gušterača često probavlja prije nego što se može vizualno procijeniti.

Zimogeni su velike, neaktivne strukture koje se mogu raspasti ili promijeniti u manje aktivne enzime. Razlika između zimogena i aktiviranih enzima je u činjenici da je aktivno mjesto za katalizu zimogena iskrivljeno. Kao rezultat toga, polipeptid supstrata ne može se efikasno vezati i ne dolazi do proteolize. Tek nakon aktivacije, tokom koje se promijeni konformacija i struktura zimogena i otvori aktivno mjesto, može doći do proteolize.

Kao što se može vidjeti, bitna je aktivacija tripsinogena do tripsina, jer aktivira vlastitu reakciju, kao i reakciju himotripsina i elastaze. Stoga je važno da se ova aktivacija ne dogodi prije vremena. Postoji nekoliko zaštitnih mjera koje organizam poduzima kako bi spriječio samo probavu:
Aktivacija tripsinogena tripsinom relativno je spora
Zimogeni se skladište u zimogenim granulama, kapsulama sa zidovima za koje se smatra da su otporne na proteolizu.

Dijagnostička upotreba
Određivanje nivoa serinske proteaze može biti korisno u kontekstu određenih bolesti.
 Nivoi faktora koagulacije mogu biti potrebni u dijagnostici hemoragijskih ili tromboznih stanja.
 Fekalna elastaza koristi se za određivanje egzokrine aktivnosti gušterače, naprimjer, kod cistaste fibroze ili hroničnog pankreatitisa.
 Serumsku prostata-specifični antigen koristi se za skrining raka prostate, stratifikaciju rizika i praćenje nakon tretmana.
 Serinska proteaza, koju oslobađaju mastociti, važan je dijagnostički marker za reakcije preosjetljivosti tipa 1 (npr. anafilaksa). Korisnije od npr. histamina zbog dužeg poluživota, što znači da ostaje u sistemu klinički korisna.

Također pogledajte

 Serin-hidrolaza
 Proteaza
 cistein-proteaza
 treonin-proteaza
 asparaginska proteaza
  metalo-
 PA klan
 Konvergentna evolucija
 Proteoliza
 Katalitska trijada
 Mapa proteolize
 Intramembranska proteaza
 Inhibitor proteaze (biologija)
 TopFIND - Baza podataka o specifičnosti proteaze, supstratima, proizvodima i inhibitorima
 MEROPS - Baza podataka evolucionih grupa proteaza

Reference

Vanjski linkovi
 The MEROPS online database for peptidases and their inhibitors: Serine Peptidase
 Serine Proteases site at Saint Louis University (SLU)

 EC 3.4.21
 Proteaze
Enzimi

Serin-proteaza


Ekun – nigeryjski, a wcześniej radziecki okręt patrolowy z okresu zimnej wojny, jedna z trzech pozyskanych przez Nigerię jednostek projektu 199. Okręt został zbudowany w stoczni numer 5 w Leningradzie i w 1967 roku zakupiony przez Marynarkę Wojenną Nigerii. Jednostka została skreślona z listy floty w 1975 roku.

Projekt i budowa
Okręty patrolowe projektu 199 zostały zaprojektowane w biurze konstrukcyjnym CKB-5 w Leningradzie jako modyfikacja kutrów torpedowych projektu 183. Jednostki pozbawiono wyrzutni torped, wyposażono natomiast w sonar i broń ZOP. Okręty, zbudowane w ilości 52 sztuk, używane były przez Wojska Pograniczne KGB.

Przyszły "Ekun" zbudowany został pomiędzy 1955 a 1959 rokiem w stoczni numer 5 w Leningradzie.

Dane taktyczno-techniczne
Okręt był przybrzeżnym patrolowcem, przystosowanym do zwalczania okrętów podwodnych. Długość całkowita wynosiła 25,5 metra, szerokość 6,24 metra i zanurzenie 1,45 metra. Wyporność standardowa wynosiła 71 ton, zaś pełna 83 tony. Okręt napędzany był przez cztery 12-cylindrowe, czterosuwowe silniki wysokoprężne M-50F o łącznej mocy 4800 koni mechanicznych (KM), poruszające czterema śrubami o stałym skoku. Maksymalna prędkość okrętu wynosiła 35 węzłów. Zasięg wynosił 1000 Mm przy prędkości 12 węzłów (lub 570 Mm przy prędkości 30 węzłów). Energię elektryczną zapewniały dwa generatory wysokoprężne o mocy 17 KM i jeden pomocniczy o mocy 2 KM. Autonomiczność wynosiła 5 dób.

Uzbrojenie artyleryjskie jednostki składało się z dwóch podwójnych działek przeciwlotniczych 2M-3M kal. 25 mm L/82. Broń ZOP stanowiły dwa miotacze bomb głębinowych BMB-2 i dwie zrzutnie bomb głębinowych (z łącznym zapasem 36 bomb). Wyposażenie radioelektroniczne obejmowało radar Zarnica, sonar Tamir-11 i system rozpoznawczy "swój-obcy" Chrom.

Załoga okrętu składała się z 2 oficerów oraz 21 podoficerów i marynarzy.

Służba
W 1967 roku okręt został zakupiony przez Nigerię z ZSRR i pod nazwą "Ekun" wszedł w skład Marynarki Wojennej Nigerii (wraz z bliźniaczymi "Ekpen" i "Elole"). Jednostka została skreślona z listy floty w 1975 roku.

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Nigeryjskie okręty patrolowe
Okręty patrolowe projektu 199
Okręty zbudowane w stoczni Ałmaz w Petersburgu

Ekun (1967)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Ectatoderus loricatus. Una ning gihulagway ni Henri Saussure ni adtong 1877. Ang Ectatoderus loricatus sakop sa kahenera nga Ectatoderus, ug kabanay nga Mogoplistidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ectatoderus

Ectatoderus loricatus


Kaliwatan sa kasili ang Bascanichthys fijiensis. Una ning gihulagway ni Alvin Seale ni adtong 1935. Ang Bascanichthys fijiensis sakop sa kahenera nga Bascanichthys, ug kabanay nga Ophichthidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Fiji

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Fiji
Bascanichthys

Bascanichthys fijiensis


An Ambloplites ariommus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Paul Percy Viosca, Jr. hadton 1936. An Ambloplites ariommus in nahilalakip ha genus nga Ambloplites, ngan familia nga Centrarchidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Ambloplites

Ambloplites ariommus


An Urothraupis stolzmanni in uska species han Aves nga ginhulagway ni Wladyslaw Taczanowski ngan Hans von Berlepsch hadton 1885. An Urothraupis stolzmanni in nahilalakip ha genus nga Urothraupis, ngan familia nga Emberizidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Urothraupis

Urothraupis stolzmanni


Gianni Quaranta (30 de agosto de 1943) é um diretor de arte italiano. Venceu o Oscar de melhor direção de arte na edição de 1987 por A Room with a View, ao lado de Brian Ackland-Snow, Brian Savegar e Elio Altramura.

Ligações externas

Diretores de arte premiados com o Óscar

Gianni Quaranta


Persone
 Giovanni Frollo (1832-1899) – glottologo italiano
 Leone Frollo (1931-2018) – fumettista italiano

Altro
 Claude Frollo – personaggio immaginario del romanzo Notre-Dame de Paris di Victor Hugo

Frollo


An Phymatodes aereus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Newman hadton 1838. An Phymatodes aereus in nahilalakip ha genus nga Phymatodes, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Phymatodes

Phymatodes aereus


Ang Kūh-e Garak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Garak, bukid, Helmand,

Iran

 Kūh-e Gorg (bukid sa Sistan and Baluchestan),
 Kūh-e Garak (bukid sa Iran), Sistan and Baluchestan,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Kūh-e Garak