An Hercynella margelana in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Bethune-baker hadton 1893. An Hercynella margelana in nahilalakip ha genus nga Hercynella, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hercynella

Hercynella margelana


An Metasulenus unicolor in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1971. An Metasulenus unicolor in nahilalakip ha genus nga Metasulenus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Madagascar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Metasulenus

Metasulenus unicolor


An Hoplerythrinus unitaeniatus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Johann Baptist von Spix ngan Agassiz hadton 1829. An Hoplerythrinus unitaeniatus in nahilalakip ha genus nga Hoplerythrinus, ngan familia nga Erythrinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hoplerythrinus

Hoplerythrinus unitaeniatus


Føroya Realkreditstovnur ella Realurin  (upprunaliga Færøernes Realkreditinstitut) er føroyskur fíggjarstovnur, sum hevur sum endamál at veita lán við veð í fiskiførum, farmaskipum, flótandi eindum og førum í frálandsvinnu og fiskaaling við heimstaði í Føroyum.. Realurin hevði í 2011 ein eginpening á 718 mió. kr., útlán á 723 mió. kr. , eina fíggjarstøðu á 1.013 mió. kr, og hevði hann 3 starvsfólk í starvi.

Realurin var stovnaður av danska statinum við fígging frá Marshallhjálpini í 1955. Realurin varð yvirtikin av føroysku myndugleikum í 1998, og hevur síðani virkað undir føroyskari løgtingslóggávu.

Søgan
Longu í 1909 varð mál um at stovna kredittfelag tikið upp á Løgtingi, men væntandi lóggávu (tinglýsing og matrikulering) gjørdi, at tilgongdin steðgaði, hóast hjálp frá donskum myndugleikum.

Í 1945 var málið tikið uppaftur, og í samband við samráðingarnar um heimastýrisskipanina var í uppskotinum til heimastýrislóg tilsøgn givin frá donsku stjórnini um at hjálpa at seta á stovn eitt kredittfelag ("Kredittforening"). Sambært heimastýrislógini, ið varð samtykt í 1948, varð "kredittfeløg" føroyskt sermálsøki, og hóast nakrar royndir vóru gjørdar, steðgaði tilgongdin at stovna realkreditfelag í Føroyum aftur hesuferð.

Sum part av Marshall-hjálpini samtykti Fólkatingið lóg nr. 209 frá 7. juni 1952 om anvendelse af modydelsen af Det i henhold til det Europæiske genopbygningsprogram modtagne gaveydelser, ið m.a. heimilaði donsku stjórnini at lata 10 mió. kr. av Marshallhjálpini til føroysk endamál. Av hesum skuldi 2 mió. kr. latast sum grundfæ til eitt realkredittfelag í Føroyum, meðan restin skuldi lánast til føroyskt vinnulív, og skuldu rentur og avdráttir síðani fara til grundfæið í realkredittfelagnum. Fyri at uppfylla lógina var 21. august 1953 sett nevnd "med den opgave at overveje spørgsmålet i forbindelse med oprettelsen af et realkreditinstitut for Færøerne og fremsætte forslag til lov om oprettelse af et sådant institut". Í nevndina vóru valdir 16 limir, og gjørdist Viggo Kampmann formaður. Av teimum 16 fingu føroyingar 2 limir, Hákun Djurhuus, landsstýrismann, og Jóhann Djurhuus, skrivstovustjóra í landsstýrinum. Arbeiðssetningurin hjá nevndini segði onki um, hvat skuldi lánast út til, men valdi nevndin at avmarka seg til at ummæla realkredit til sethúsa- og  skipafígging, umframt lán til kommunur og Løgtingið. Í álitinum frá nevndini, Betænkning angående oprettelse af et realkreditinstitut på Færøerne afgivet af det af statsministeriet den 21. august 1953 nedsatte udvalg, ið var útgivið í 1954, varð niðurstøðan, at realkredittstovnurin, ið skuldi hava heitið Færøernes Realkreditinstitut skuldi avmarka seg til lán við veð í fiskiskipum, men at tað seinni kundi verða ynskiligt við lóg at víðka virksemi til onnur endamál seinni. Við støði í álitinum samtykti Fólkatingið 12. mars 1955 Lov om Færøernes Realkreditinstitut.

Grundarfæið á 2. mió. kr. plus rentur og avdráttir av hinum 8 mió. kr. munaði ov lítið, og tí fekk stovnurin ymsa aðra fígging, bæði við og uttan veðhald frá donskum myndugleikum. Seinasta veðhaldið frá danska statinum til Realin var 300 mió. kr. gekk út 31. mars 1994.

Tann 10. juni 1998 varð avtala gjørd millum landsstýrið og donsku stjórnina fyri at enda tað sonevndu  Bankakreppuna millum londini. Í avtaluna var m.a. semja gjørd um, at føroyskir skuldu yvirtaka rættin, ið danski staturin hevði yvir fyri Realinum. Tí var fólkatingslógin um Realin avtikin, og nýggj løgtingslóg, Løgtingslóg nr. 75 frá 5. november 1998 um Føroya Realkreditstovn, varð samtykt av løgtinginum. Realurin hevur tí ikki longur nakað tilknýti til danska statin.

Skipan av Realinum
Realurin er stýrdur av eini stjórn, hvørs tríggir limir verða tilnevndir av landsstýrinum fyri eitt 5 ára tíðarskeið hvørja ferð. Stjórnin kann seta undirstjóra og metingarmenn. Eisini hevur Realurin eitt umboðsráð við 8 limum, ið verða tilnevndir fyri 4 ár í senn. í umboðsráðnum sita 2 umboð fyri landsstýri, 2 fyri skuldararnar hjá Realinum, 2 fyri Føroya Reiðarafelag, meðan Føroya Fiskimannafelag, Føroya Skipara- og Navigatørfelag og Føroya Maskinmeistarafelag saman velja 2 limir í umboðsráðið.
Í løtunu (2012) eru limirnir í stjórnini Óli E. Heinesen, Virgar Dahl og Ulla Svarrer Wang. Undirstjóri er Leivur D. Michelsen.

Nevnast kann, at Atli Dam, fleirfaldur løgmaður Føroya, var varastjóri í Realinum frá 1981 - 1985 og frá januar 1989.

Lógargrundarlag
 Lov nr. 60 af 12. marts 1955 om Færøernes Realkreditinstitut - uppruna (fólkatings-)lógin. Er avtikin.
 Lov om statsgaranti for obligationslån optaget af Færøernes Realkreditinstitut - lóg, ið heimilaði danska statinum at veðhalda fyri lán hjá Realinum. Lógin er ikki longur virkin.
 Løgtingslóg nr. 75 frá 5. november 1998 um Føroya Realkreditstovn við seinni broytingum - galdandi lóg um Realin.

Slóðir
 www.realurin.fo - heimasíðan hjá Realinum

Keldur

Føroyskir stovnar

Føroya Realkreditstovnur


Daniel Coupe (1885–1952) was an English professional footballer who played in the Football League for Manchester City as a right back.

Personal life
Coupe served as a private in the Leicestershire Regiment during the First World War. He was wounded by a mustard gas shell on 2 October 1917 and evacuated to several medical facilities before being transferred to 5th Northern General Hospital, Leicester, where he stayed for the next month. Eventually transported back to the frontline, Coupe suffered a gunshot wound to the left arm on 22 March 1918. After the war, Coupe was discharged in January 1919.

Career statistics

References

1885 births
1954 deaths
Footballers from Worksop
English men's footballers
Men's association football fullbacks
Worksop Town F.C. players
Manchester City F.C. players
English Football League players
British Army personnel of World War I
Military personnel from Nottinghamshire
Royal Leicestershire Regiment soldiers

Dan Coupe


Kaliwatan sa insekto ang Lachesilla dispariforceps. Una ning gihulagway ni Edward L. Mockford ni adtong 1986. Ang Lachesilla dispariforceps sakop sa kahenera nga Lachesilla, ug kabanay nga Lachesillidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Mehiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Mehiko
Lachesilla

Lachesilla dispariforceps


Jonas Rivera é um produtor de cinema estadunidense. Membro da Pixar, venceu o Oscar de melhor filme de animação na edição de 2016 pela realização de Inside Out.

Filmografia

 Toy Story (1995)
 A Bug's Life (1998)
 Toy Story 2 (1999)
 Monsters, Inc. (2001)
 Cars (2006)
 Up (2009)
 Inside Out (2015)
 Riley's First Date? (2015)
 Toy Story 4 (2019)

Ligações externas

Cineastas dos Estados Unidos
Óscar de melhor filme de animação
BAFTA de melhor filme de animação

Jonas Rivera


Maren Olstad Lundby (født 7. september 1994 i Gjøvik) er en norsk skihopper.

Karriere
Som 14-årig blev Lundby valgt til at deltage i VM i nordiske discipliner 2009, hvor skihop for kvinder var på programmet for første gang. Lundbys deltagelse blev historisk, da hun med start nummer 1 lavede det første spring nogensinde som kvinde ved VM.

Lundby deltog første gang de olympiske vinterlege i Vinter-OL 2014 i Sotji, hvor hun stillede op i hop fra lille bakke og blev nummer otte. Ved vinter-OL 2018 i Pyeongchang var hun storfavorit efter at have vundet syv ud af de seneste ti World Cup-løb, og hun førte efter første runde med 2,2 point. I afgørende runde sprang hun dagens længste spring med 110 m, og hun vandt konkurrencen med 264,6 point, tolv point foran Katharina Althaus på andenpladsen og 20,8 point foran japanske Sara Takanashi, der fik bronze.

Hun har også vundet flere VM-medaljer: Ved VM i 2015 i Falun var hun med til at vinde sølv i holdkonkurrencen for blandede hold, i 2019 i Seefeld vandt hun guld på lille bakke samt bronze i holdkonkurrence for både kvinder og blandede hold. I 2021 i Oberstdorf vandt hun guld i hop fra stor bakke, sølv på lille bakke og for blandede hold, mens hun fik bronze i kvindernes holdkonkurrence.

World Cup-oversigt
 62 podieplaceringer, 30 sejre

Sammenlagte placeringer i World Cup'en

Referencer

Eksterne henvisninger

Skihoppere fra Norge
Personer fra Vestre Toten
Skihop under vinter-OL 2018
Medaljevindere ved vinter-OL 2018
Deltagere for Norge ved vinter-OL 2014
Deltagere for Norge ved vinter-OL 2018
Olympiske mestre fra Norge

Maren Lundby


Założenia ekonomicznej analizy prawa (ang. assumptions of economic law analysis) – zasady stanowiące podstawę dalszych wywodów w dziedzinie ekonomicznej analizy prawa. Metodologia ekonomicznej analizy prawa koncentruje się na założeniach podzielanych przez większość badaczy, które mają swe źródło w teorii ekonomii.

Podstawowe założenia

Prawo
Prawo odnosi się do ustaw, prawa sędziowskiego, traktatów i praw zwyczajowych. Ekonomiczna analiza prawa bada jego powstanie i efekty, które przynosi. Analiza sprowadza zjawiska prawne do kategorii realnie (empirycznie i formalnie) istniejących faktów, które można przełożyć na sformalizowany język ekonomii w postaci modeli.

Według Frédérica Bastiat'a prawo należy rozumieć jako zbiorową organizację indywidualnych uprawnień do ochrony, takich jak: prawo do obrony życia, wolności i własności każdej osoby, prawo jest grupowym uprawnieniem do obrony podstawowych wartości.

Równowaga
Pojęcie równowagi wywodzi się z ekonomii klasycznej. Oznacza dążenie każdego systemu do punktu zrównania antagonistycznych działań. Przykładem z ekonomicznej analizy prawa jest wzrost ceny narkotyków na czarnym rynku po wprowadzeniu restrykcyjnych przepisów i sankcji karnych za handel narkotykami.

Efektywność prawna i ekonomiczna
W teorii prawa efektywność rozumie się jako instrumentalną skuteczność, działanie, które realizuje cele wyznaczone przez działającego. Efektywność w ekonomii to brak marnotrawstwa, proces wytwarzania dóbr i usług jest efektywny, jeśli zachowane są dwa warunki:
 nie jest możliwe osiągnięcie tych samych rezultatów przy niższych nakładach i
 nie jest możliwe osiągnięcie lepszych rezultatów przy użyciu tych samych nakładów.

Utylitaryzm
Klasyczna wersja utylitaryzmu wywodzi się od Jeremy'ego Benthama i opiera się na zasadzie użyteczności. Zasada ta głosi, że celem działania człowieka we wszystkich sferach powinno być największe szczęście największej liczby ludzi. Postępowanie jest akceptowane albo potępiane wedle tego, czy zwiększa czy zmniejsza szczęście osób zainteresowanych.

Maksymalizacja
Maksymalizacja wynika z racjonalności, człowiek, który może podjąć alternatywny wybór, zdecyduje się na taką możliwość, która najpełniej zaspokoi jego potrzeby. Maksymalizacja odnosi się do dwóch wartości: użyteczności i bogactwa (dochodu).

Ujęcie człowieka w systemie prawno-ekonomicznym
Rozumienie i opis człowieka jako homo oeconomicus, działającego w przewidywalny sposób, dzięki czemu możliwe jest określenie pojęć użyteczności, dobrobytu społecznego oraz przewidywania skutków społecznych określonych rozwiązań prawnych. Homo oeconomicus jest racjonalny w swoich działaniach i kieruje się egoistyczną motywacją.

Przypisy

Ekonomiczna analiza prawa

Założenia ekonomicznej analizy prawa


Kaliwatan sa insekto ang Valenzuela suffusus. Una ning gihulagway ni Luisa Eugenia Navas ni adtong 1931. Ang Valenzuela suffusus sakop sa kahenera nga Valenzuela, ug kabanay nga Caeciliusidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Argentina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Argentina
Valenzuela

Valenzuela suffusus


Casearia nigrescens Tul. – gatunek rośliny z rodziny wierzbowatych (Salicaceae Mirb.). Występuje endemicznie we wschodniej części Madagaskaru.

Morfologia
 Pokrój Zimozielone drzewo.
 Liście Blaszka liściowa ma podługowato owalny kształt. Mierzy 21–23 cm długości oraz 8,5–9 cm szerokości, jest całobrzega, ma rozwartą nasadę i spiczasty wierzchołek. Ogonek liściowy jest nagi i dorasta do 12–15 mm długości.
 Kwiaty Są zebrane po 15–20 w pęczki.

Biologia i ekologia
Rośnie w lasach.

Zmienność
W obrębie tego gatunku wyróżniono jedną odmianę:
 Casearia nigrescens var. lucida (Tul.) Sleumer – zimozielone drzewo lub krzew dorastające do 10–15 m wysokości. Blaszka liściowa mierzy 4–14 cm długości oraz 2–7 cm szerokości, ma ostrokątną nasadę. Kwiaty mają 4 lub 5 działek kielicha o owalnym kształcie i żółtawej barwie i 8–10 pręcików. Owocami są torebki o owalnym kształcie, dorastające do 7 mm długości i 5 mm średnicy.

Przypisy

Wierzbowate

Casearia nigrescens


Filopodije su vitke citoplazmatske projekcije koje se protežu izvan vodeće ivice lamelipodija u ćeliama koje migriraju. Unutar lamelipodijskih aktinskih  rebara zovu se "mikrospike", a kada se šire izvan lamelipodije poznata su i kao filopodije.
Filopodije sadrže mikrofilamente (koji se nazivaju i aktinski filamenti) umrežene u snopove proteinima koji povezuju aktin, kao fascin i  fimbrin. Filopodije formiraju žarišne adhezije sa supstratom, povezujući ih sa ćelijskom površinom.

Mnogi tipovi migrirajućih ćelija imaju filopodije, za koje se smatra da su uključene u osjetljivost na  hemotropne podražaje, kao i rezultirajuće promjene u usmjerenoj lokomociji. Aktivacija Rho porodice GTPaza, posebno cdc42 i njihovih nizvodnih intermedijara, rezultira polimerizacijom aktinskih vlakana  Ena/Vasp homologije proteina. Faktori rasta vežu se na receptorske tirozin-kinaze što rezultira polimerizacijom aktinskih filamenata, koji, kada su umreženi, čine potporne citoskeletne elemente filopodije. Aktivnost Rho takođe rezultira aktivacijom fosforilacije proteina porodice ezrin-mezin-radiksin koji vežu aktinske  filamente sa memorijom filopodije.

Filopodije imaju ulogu u senzibilisanju, migraciji i interakciji ćelija-ćelija. Da bi zatvorili ranu kod kičmenjaka, faktori rasta potiču stvaranje filopodije u fibroblastima da usmjeravaju migraciju fibroblasta i zatvaranje ranu. U razvoju neurona, filopodije protežu se od konusa rasta na prednjoj ivici. Kod neurona lišenih filopodije djelomičnom inhibicijom polimerizacije,  aktinski filamenti produživanje konusa rasta nastavlja kao i normalno, ali smjer rasta je poremećen i vrlo nepravilan. Projekcije slične filopodiji takođe su povezane sa stvaranjem dendrita kada se u mozgu formiraju nove sinapse. U makrofagima filopodije djeluju kao fagocitni pipci i povlače vezane objkte prema ćeliji za fagocitozu.

Filopodije se takođe koriste za kretanje bakterija između ćelija kako bi izbjegle imunski sistem domaćina. Unutarćelijske  bakterije Ehrlichia prenose se između ćelija kroz filopodije ćelije domaćina izazvane patogenom u početnim fazama infekcije. Viruses were shown to be transported along filopodia toward the cell body, leading to cell infection. Opisan je i usmjereni transport vezan za receptore epidermnog faktora rasta (EGF) duž filopodije, što podržava predloženu senzorsku funkciju filopodije.

Također pogledajte
Pseudopodija

Reference

Vanjski linkovi
 MBInfo - Filopodia
 MBInfo - Filopodia Assembly

Ćelijsko kretanje
Citoskelet
Citologija
Aktinske strukture

Filopodija


Cinnamomum loureiroi é uma espécie de pequenas árvores perenifólias da família Lauraceae nativa da Indochina. A espécie é cultivada para produção de canela produzindo uma variedade de especiaria comercializada sob o nome de canela-de-saigão. O epíteto específico homenageia o botânico João de Loureiro.

Taxonomia
A espécie Cinnamomum loureiroi foi descrita por Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck.

Ligações externas

loureiroi

Cinnamomum loureiroi


Kaliwatan sa lumot ang Gyalideopsis pseudoactinoplaca. Una ning gihulagway ni Robert Lücking ug José Luis Chaves. Ang Gyalideopsis pseudoactinoplaca sakop sa kahenera nga Gyalideopsis, ug kabanay nga Gomphillaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Gyalideopsis

Gyalideopsis pseudoactinoplaca


Didymella pinodes (Berk. & A. Bloxam) Petr. – gatunek grzybów z klasy Dothideomycetes. Saprotrof i pasożyt niektórych gatunków roślin.

Systematyka i nazewnictwo
Pozycja w klasyfikacji według Index Fungorum: Didymella, Didymellaceae, Pleosporales, Pleosporomycetidae, Dothideomycetes, Pezizomycotina, Ascomycota, Fungi.

Po raz pierwszy zdiagnozowali go w 1861 r. M.J. Berkeley i A. Bloxam nadając mu nazwę Sphaeria pinodes. Obecną, uznaną przez Index Fungorum nazwę nadał mu Franz Petrak w 1924 r.

Synonimy:
 Ascochyta pinodes L.K. Jones 1927
 Didymellina pinodes (Berk. & A. Bloxam) Höhn. 1918
 Mycosphaerella pinodes (Berk. & A. Bloxam) Vestergr. 1912
 Peyronellaea pinodes (Berk. & A. Bloxam) Aveskamp, Gruyter & Verkley 2010
 Sphaerella pinodes (Berk. & A. Bloxam) Niessl 1875
 Sphaeria pinodes Berk. & A. Bloxam 1861

Morfologia
Grzyb mikroskopijny. Na porażonych częściach roślin tworzy pyknidia o rozmiarach 100 × 200 μm. Powstają one samotnie lub w grupach w obrębie chorobowych plam na łodygach, liściach, strąkach i nasionach. Początkowo są zanurzone w tkankach rośliny, potem częściowo wynurzone. Mają barwę od ciemnobrązowej do czarnej i brodawkowatą ostiolę. Ich ściany zbudowane są z pseudoparenchymatycznych komórek, nieco bardziej grubościennych w warstwie zewnętrznej. Powstają w nich hialinowe, elipsoidalne konidia z gutulą i 1–3 przegrodami, na których są lekko zwężone. Mają rozmiar 8–16 (–18) × 3–4,5 (–5) μm.

Ciemnobrązowe i pokryte ostrymi brodawkami pseudotecja są rozproszone w porażonej tkance, lub tworzą niewielkie grupy. Worki cylindryczne, siedzące lub wyrastające na krótkich trzoneczkach, 8–zarodnikowe. Mają wymiary 12–18× 4–8 μm. Askospory nieregularnie pęcherzykowate, hialinowe, elipsoidalne, o zaokrąglonych końcach. Mają rozmiar 50–80 × 10–15 μm.

Didymella pinodes jest jednym z trzech patogenów wywołujących u grochu chorobę o nazwie zgorzelowa plamistość grochu. Pozostałe wywołujące ją patogeny to Didymella pisi i Didymella pinodella. Plamy wywołane przez P. pinodes na porażonych liściach grochu są okrągłe lub owalne, początkowo purpurowobrązowe, potem ciemnobrązowe i mają średnicę 2–7 mm. Na łodydze mogą być wydłużone. Ponadto są koncentrycznie strefowane i w środku zazwyczaj jaśniejsze, niż na obwodzie. Te cechy pozwalają odróżnić porażenie wywołane przez P. pinodes od porażenia wywołanego przez dwa pozostałe gatunki wywołujące tę chorobę.

Występowanie
Szeroko rozprzestrzeniony, szczególnie w rejonach o klimacie umiarkowanym i subtropikalnym. Jako pasożyt notowany na groszku, grochu zwyczajnym, fasoli, i wyce. Wśród rośli uprawnych w Polsce wywołuje choroby: askochytoza wyki i zgorzelowa plamistość grochu.

Przypisy

Didymellaceae
Mykobiota Polski

Didymella pinodes


Ang Lago Puelo ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Lago Puelo (lanaw), Provincia del Chubut,
 Lago Puelo (lungsod), Provincia del Chubut,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina

Lago Puelo


Octonoba tanakai là một loài nhện trong họ Uloboridae.

Loài này thuộc chi Octonoba. Octonoba tanakai được Hajime Yoshida miêu tả năm 1981.

Hình ảnh

Chú thích

Tham khảo

Octonoba

Octonoba tanakai


Ækvatorialguineas flag blev vedtaget den 21. august 1979. De seks stjerner repræsenterer landets fastland og fem øer. Under diktatoren Francisco Nguemas styre blev flaget ændret, og et andet nationalt emblem blev brugt på det. Efter at han blev afsat, blev det originale flag gendannet.

Referencer

Eksterne henvisninger

Flag fra Afrika
Nationale flag
Ækvatorialguinea

Ækvatorialguineas flag


Takmičenje na velikoj skakaonici na Svjetskom prvenstvu u nordijskom skijanju 2015. u muškoj konkurenciji održano je 26. februara 2015. na skakaonici Lugnet. Učestvovalo je 50 skijaša-skakača iz 17 zemalja. Kvalifikacije su održane dan ranije i u njima je nastupilo 56 skijaša-skakača, od kojih su prvih 40 stekli pravo nastupa u finalu.

Rezultati

Kvalifikacije
Kvalifikacije su počele u 18:30.

Finale
Prva serija počela je u 17:00, a druga u 18:09.

Reference

Svjetsko prvenstvo u nordijskom skijanju 2015.

Svjetsko prvenstvo u nordijskom skijanju 2015 – velika skakaonica


Alvin i wiewiórki – fikcyjne postacie stworzone przez Rossa Bagdasariana Sr., w latach 60. występujące w The Alvin Show
 Alvin i wiewiórki –  serial animowany nadawany w latach 1983–1990
 Alvin i wiewiórki –  serial animowany nadawany od 2015
 Alvin i wiewiórki – film z 2007
 Alvin i wiewiórki 2 – film z 2009
 Alvin i wiewiórki 3 – film z 2011
 Alvin i wiewiórki: Wielka wyprawa – film z 2015

Alvin i wiewiórki


Celeste Aída (Rio de Janeiro, 1 de setembro de 1916 - Rio de Janeiro, 11 de junho de 1984) foi uma atriz brasileira.

Biografia
Nasceu no primeiro dia de setembro de 1916 e foi batizada como Celeste Aída Cruz. Sua mãe era amante da ópera e foi num gênero semelhante, o da opereta, que Celeste Aída estreou em 1938. Estreou na peça Algemas Quebradas ao lado de Grande Otelo, Índia do Brasil, Pérola Negra e Apolo Correia. Por sua performance foi chamada de A Flor da Companhia, por Mário Nunes, crítico do jornal O Globo.

Em seguida, Celeste foi convidada por Álvaro Pinto a participar da revista Camisa Amarela, em março de 1939, no Recreio. Ela executava o principal quadro, o samba de Ary Barroso, que dava nome ao espetáculo. Novamente Celeste foi a figura mais destacada de um elenco com nomes consagrados, Oscarito, Eva Todor, Margot Louro e Pedro Dias. Após a temporada no Recreio, alcançou o status de vedete.  Em 1940, fez sua primeira excursão artística: uma turnê pelos Estados Unidos. Na época, chegou a ser confundida com Carmen Miranda, que ainda não era muito conhecida dos americanos.

No fim dos anos 1940, Celeste e Colé Santana assinavam com a companhia de Geysa Bôscoli, atuando em mais de uma dezena de espetáculos, e participando de uma bem-sucedida turnê pela Argentina, no ano de 1950. Brotinhos e Tubarões (1949); Olha a Boa! (1949); Bonde do Catete (1950); Rabo de Peixe (1950) e Boca de Siri (1951) são alguns espetáculos dessa fase.

Em 1952, pediu o desquite (divórcio) a Colé Santana, pois já era notícia em todo o país o romance extraconjugal dele com Nélia Paula, amiga de Celeste.

Era muito amiga da atriz Zaquia Jorge.

Celeste em 1978, estava em um bom ano de trabalho, mas teve que amputar uma perna em decorrência de uma gangrena causa por diabetes que atriz não sabia possuir. A partir de 1979 passou a residir no Retiro dos Artistas até o seu falecimento em 1984. Ainda em meados da década de 1980, novamente por problemas de saúde, foi-lhe amputada a outra perna. Por sua luta e vontade de viver, recebeu o título de artista símbolo do Ano Internacional do Deficiente Físico. Voltou às manchetes dando uma longa entrevista para O Globo, com o título Sem amor, sem pernas e sem dinheiro. Na reportagem só pedia que lhe concedessem um nova oportunidade para voltar aos palcos.Poucos meses antes de sua morte, a Rede Globo apresentou um programa sobre sua vida, o Caso Verdade Amar a Vida. Exibido em outubro de 1983, com direção de Milton Gonçalves, toda a carreira da atriz era narrada e interpretada por outros atores, entremeando depoimentos de colegas, como Renata Fronzi, Dercy Gonçalves e o crítico Jota Efegê.

No dia 11 de junho de 1984, aos 67 anos, foi encontrada morta em sua residência no Retiro. O corpo foi velado no Teatro Glauce Rocha,  e sepultado no cemitério do Caju, no Rio de Janeiro.

Filmografia

Naturais da cidade do Rio de Janeiro
Atrizes do Rio de Janeiro (estado)
Vedetes

Celeste Aída


Platysoma gracile is a species of clown beetle in the family Histeridae. It is found in North America.

References

 Bousquet, Yves, and Serge Laplante (2006). "Coleoptera Histeridae". The Insects and Arachnids of Canada, part 24, xiii + 485.
 Mazur, Slawomir (1999). "Preliminary studies upon the Platysoma complex (Col. Histeridae)". Annals of Warsaw Agricultural University-SGGW, Forestry and Wood Technology, no. 49, 3-29.

Further reading

 Arnett, R. H. Jr., M. C. Thomas, P. E. Skelley and J. H. Frank. (eds.). (21 June 2002). American Beetles, Volume II: Polyphaga: Scarabaeoidea through Curculionoidea. CRC Press LLC, Boca Raton, Florida .

 Richard E. White. (1983). Peterson Field Guides: Beetles. Houghton Mifflin Company.

Histeridae
Beetles described in 1845

Platysoma gracile


Kaliwatan sa alibangbang ang Polystichtis maeonoides. Una ning gihulagway ni Frederick DuCane Godman ni adtong 1903. Ang Polystichtis maeonoides sakop sa kahenera nga Polystichtis, ug kabanay nga Riodinidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Polystichtis

Polystichtis maeonoides


An Poecilia caucana in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Franz Steindachner hadton 1880. An Poecilia caucana in nahilalakip ha genus nga Poecilia, ngan familia nga Poeciliidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Poecilia

Poecilia caucana


Euryops pleiodontus is 'n struik wat tot die Asteraceae  familie hoort. Die spesie is endemies aan die Noord-Kaap en die enigste monster is by Steinkopf gevind waar dit deel van die Sukkulente Karoo is.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Euryops
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Euryops pleiodontus


An Tetrabrachiidae in uska familia han Actinopterygii. An Tetrabrachiidae in nahilalakip ha ordo nga Lophiiformes, classis nga Actinopterygii, phylum nga Chordata, ngan regnum nga Animalia. An familia nga Tetrabrachiidae in naglalakip hin 2 ka mga species, sumala ha Catalogue of Life.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Tetrabrachiidae

Tetrabrachiidae


Il trattato di Nyssa fu stipulato il 3 ottobre 1739 a Niš (nell'odierna Serbia) fra l'Impero ottomano e l'Impero russo a conclusione della guerra russo-turca del 1735-1739.

Antefatti
Con la guerra del 1735-1739 la Russia aveva cercato di occupare la fortezza di Azov e la Crimea come primo passo per ottenere la supremazia nel Mar Nero. Grazie ai successi militari conseguiti dalle sue truppe comandate dal maresciallo Burkhard Christoph von Münnich (1683 – 1767) contro i turchi, la Russia ruppe la resistenza del khanato di Crimea, le sue truppe attraversarono il Nistro ed entrarono in Moldavia, ove occuparono nel 1739 la capitale Iași. Nel 1737 l'Austria, in forza di un trattato d'alleanza con la Russia stipulato nel 1726, entrò in guerra a fianco di quest'ultima contro l'Impero ottomano, ma dopo la pesante sconfitta di Grocka del 22 luglio 1739 fu costretta a stipulare con i turchi un trattato di pace separata a Belgrado, con il quale cedette gran parte dei territori ottenuti vent'anni prima con la pace di Passarowitz.

In cambio il sultano Mahmud I riconosceva l'Austria come protettrice ufficiale dei cristiani sudditi dell'Impero ottomano, cosa che veniva da tempo richiesta anche dalla Russia almeno nei confronti dei correligionari ortodossi.

La pace con l'Austria liberò considerevoli forze turche divenute quindi disponibili per il fronte russo. La resa austriaca ebbe inoltre un enorme effetto sullo zar e sulle alte gerarchie russe che cercarono immediatamente di accordarsi con il sultano.

Il trattato
L'accordo fu raggiunto a Niš: la Russia rinunciò sia alla Moldavia che alla Crimea ed ottenne in cambio di costruire un porto ad Azov, senza però poterlo fortificare né poter tenere una sua flotta militare nel mar Nero.

Note

Altri progetti

Nyssa, trattato di
Niš
Nyssa
Guerre russo-turche

Trattato di Nyssa


Zmarli
 Piotr III, król Portugalii.

Przypisy

Kalendarium polityczne
Wydarzenia 1786

1786 w polityce


An Corymbophanes andersoni in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Eigenmann hadton 1909. An Corymbophanes andersoni in nahilalakip ha genus nga Corymbophanes, ngan familia nga Loricariidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Corymbophanes

Corymbophanes andersoni


An Appula santarensis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Franceschini hadton 2002. An Appula santarensis in nahilalakip ha genus nga Appula, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Appula

Appula santarensis


Gonesse é uma comuna francesa situada no departamento de Val-d'Oise na região da Ilha de França.

Os habitantes são chamados de Gonessiens.

Transportes
A cidade é servida pelo RER D (Estação de Villiers-le-Bel - Gonesse - Arnouville) também por ônibus, linha de ônibus RATP 152 e 250. Pelas linhas 11, 11.5 e 95.02 da rede Kéolis, e pela rede Trans Val d'Oise composta pelas linhas 22, 23, 24, 24 sco, 25, 36, 37 e mais recentemente pela linha 20 que liga a estação de Villiers-le-Bel - Gonesse - Arnouville e a do Parc des Expositions em Villepinte.

Toponímia
Gaunissa em 832, Gonesa em 1110, Gonessa em 1226.

História

Antes mesmo que Gonesse aparecesse, em 832, sob o nome de Gaunissa, já havia um assentamento humano nesses locais em tempos pré-históricos, como evidenciado pelos inúmeros achados incidentais ou aos resultados de escavações arqueológicas. As descobertas feitas em tais ocasiões, para atestar a presença contínua de um habitat através do Neolítico, a idade do ferro, a época galo-romana e a Idade Média, até os nossos dias.

Gonesse foi reunida ao domínio da coroa por Hugo Capeto.

Muitas plumas dizem que aí nasceu Filipe Augusto, rei de França, em 21 de agosto de 1165, outras dizem que ele nasceu em Melun, ou na Abadia de Jard próximo de Melun.

Um Hôtel-Dieu fundado em 1208, por Pierre de Theillay, atesta o importante lugar ocupado pela então Gonesse na região. Restam apenas vestígios.

São Luís conquistou os habitantes de Gonesse.

A igreja remonta ao século XIII.

Do século XI ao século XIV, Gonesse tornou-se conhecida por sua lã, chamada gaunace, cuja produção se deve muito ao Crould e aos seus moinhos, moinhos folha, instalado sobre o curso do riacho. No século XIII, houve um grande comércio de roupa e se esconde.

Em 1358, Carlos o Mau, rei de Navarra, acampou em Gonesse, os Ingleses chegaram no mesmo ano e aí passaram o mês de setembro.

A partir do século XIII, a farinha e os pães de Gonesse foram muito procurados. Do século XV ao século XVII, a vila esculpia uma sólida reputação pela qualidade de seu pão feito com o trigo do território, o pain mollet de Gonesse, que também era conhecido sob o nome de pain de chapitre, assim chamado pelo fato de que o padeiro do capítulo da Catedral de Notre-Dame em Paris teria sido o primeiro ao fabricar. Alguns corpos de edifícios como La Malmaison e Coulanges, mas também os pombais de Coulanges, de Garlande e de Orgemont, ainda testemunham este passado agrícola e industrial da cidade.

Fortificada no século XIV, a vila viu passar Joana d'Arc, em 1429. A heroína nacional teria levantado o pé do chão para saciar a sua sede na fonte Dame-Jeanne, hoje desaparecida, que se localizava no caminho que conduz à Patte-d'Oie. Outro feito legendário, não conclusivamente provado.

Sob Luís XI, em 1465, os Borguinhões tomaram e arrasaram tudo o que pertencia ao rei.

Depois de ter falhado em sua segunda tentativa contra Paris, Henrique IV se retirou para Gonesse.

Durante os distúrbios da Fronda, o príncipe de Condé aí se pousou.

Fora da igreja Saint-Pierre-Saint-Paul, datando dos séculos XII e século XIII, havia em Gonesse uma outra paróquia e sua igreja, na margem esquerda do Crould, Saint-Nicolas. Datando do século XIV, esta igreja foi demolida na Revolução. Dos olhos perspicazes ainda se pode encontrar vestígios deste edifício reutilizado nas paredes de algumas casas do bairro. Por ocasião da construção, na década de 1970, uma casa no alto da rua de Savigny, a escavação das fundações tinha descoberto tumbas do cemitério estabelecida perto da igreja Saint-Nicolas.

É em Gonesse que, em 27 de agosto de 1783, o primeiro balão de gás da história, construído por Jacques Charles, aterrissou depois de um voo de 16 quilômetros.

Ela foi a sede do distrito de 1790 a 1795.

Em 1815, o Marechal Grouchy chegou em Gonesse na cabeça de 40 000 h e 120 peças de artilharia; mas Napoleão tinha abdicado, e, em 2 de julho, o duque de Wellington estabeleceu seu quartel-general, tratou a rendição de Paris, e, em 5 de julho, se retirou para Neuilly-sur-Seine.

Durante o cerco de Paris em 1870, o quartel-general da Guarda prussiana foi instalado em Gonesse.

Mais recentemente, em 25 de julho de 2000, em Gonesse, entrou com estrondo numa outra rubrica das histórias das catástrofes aéreas, pela queda do Concorde em seu território, apenas a algumas centenas de metros das casas, esmagando no entanto um hotel, que resultou na morte, com os passageiros e tripulantes do avião, de algumas das pessoas no solo.

Geminação
A comuna é geminada com Leonessa na Itália.

Cultura e patrimônio

Lugares e monumentos

Monumentos Históricos

Gonesse tem quatro monumentos históricos em seu território.
 Igreja Saint-Pierre-Saint-Paul (classificada monumento histórico na lista de 1862)
 Ruinas do antigo Hôtel-dieu (inscritas monumento histórico em 23 de julho de 1937)
 Colombier d'Orgemont (inscrita monumento histórico em 22 de fevereiro de 1973)
 Colombier de Garlande (inscrita monumento histórico em 28 de abril de 1980)

Outros elementos do patrimônio

 A ancienne poste
 O antigo moinho da Cidade
 A mansão e o colombier-porche da antiga fazenda de Coulanges
 A porta da antiga fazenda Saint-Christophe

 O Hôtel de ville dito château Frappart
 A antiga ferme de la Malmaison
 A fontaine Saint-Pierre

 Uma antiga casa de um tabelião
 Uma antiga casa de fazenda com varanda
 O Hôtel-Dieu de 1839
 O monumento aos filhos de Gonesse mortos pela libertação da França
 Monumento a 122 soldados alemães caídos durante a batalha de Le Bourget

Personalidades ligadas à comuna
 Filipe II dito Filipe Augusto, nascido a 21 de agosto de 1165, em Gonesse, morreu em Mantes-la-Jolie, em 14 de julho de 1223.
 Patrick Hernandez, compositor
 Johnny Placide, jogador de futebol profissional

Ver também
 Lista de comunas de Val-d'Oise

Ligações externas
 Site oficial
 Gonesse no Inventário geral do patrimônio cultural

Comunas de Val-d'Oise

Gonesse


Tann svarti svanin (latín Cygnus atratus) er av dunnuættini. Tann svarti svanin hoyrir ikki heima í evropeiska fuglaheiminum, men hann hevur álíkavæl klára at búsett seg í fleiri londum, millum annað í Týsklandi og í Stóra Bretlandi. Eisini eru svartir svanar sæddir um alt Danmark seinnu árini. Tá evropear komu til Avstralia á fyrsta sinni, sóu teir ein bólk av svørtum svanum. Hetta var ongantíð sæð fyrr av evropeum, tí í okkara hugaheimi er ein svanur hvítur. Hann er eisini innfluttur til Nýsælands. Tann svarti steggin er vanliga sótsvartur, hevur svørt bein og eitt reytt nev. Honin er eitt sindur minni og hevur eitt nev sum ikki er líka reytt sum hjá steggjanum. Ungarnir eru grábrúnir og hava grátt nev.

Í m.a. 2014 sóu fólk á Skála ein svartan svana við Prestá. Ikki er greitt hvussu leingi hann hevur verið í Føroyum, og um hann hevur fylgi av fleiri svørtum svanum. Tað er sera sjáldsamt at síggja tann svarta svanan í Føroyum.

Fuglabókin

Stundum ala teir hann í dýragørðum í Evropa, og í einum landsynningsstormi var ein komin í túnið í Sørvági kanska úr Onglandi. Hann var spakur og sera vakur. Størstu veingjafjaðrarnar vóru hvítar; annars var hann svartur, uttan nevið, sum var fagurt reytt við einari hvítari rond tvørturum. Fjaðrarnar omaná lagaðu seg í vøkrum bylgjum tvørtur. eftir veingjunum og bakinum. Hann varð sleptur á Leitisvatn og livdi har í nøkur ár. Sera fólkaalskin var hann, kom stundum tætt til fólk og fylgdist so við teimum. Mong kendu tað sum ein sakn, tá ið hann var deyður .

Sí eisini

 Fuglar í Føroyum

Keldur

Fuglar

Svartisvanur


Daysi Bregantini é uma filósofa, jornalista e editora brasileira, diretora responsável pela revista Cult. É formada em Filosofia na Universidade de São Paulo.

Em 1981, Bregantini fundou a agência de assessoria de comunicação Attachée de Presse, da qual saiu em 2000.

Bregantini adquiriu a Cult em 2002, comprando-a da Lemos Editorial, que a havia lançado em 1997. Em comparação com o primeiro ciclo, a nova diretora optou por uma nova abordagem, passando de um enfoque restrito à literatura para abarcar temas mais amplos de cultura. Nesse contexto, Bregantini mudou o subtítulo da revista, que passou então a ser "Revista Brasileira de Cultura".

Sobre o perfil da revista, Bregantini declarou, em entrevista: "A Folha provavelmente tem a cabeça dos donos da Folha, a Veja tem a cabeça dos donos da Abril. Cada revista segue a cabeça dos patrões, digamos assim. Eu sou de esquerda, sempre fui militante de esquerda, da teologia da libertação. Então é evidente que a Cult tenha a minha cara. E quem vem trabalhar aqui ou quem colabora sabe para onde está entrando". A produção da Cult foi descrita pela editora como "uma luta diária, árdua, uma guerrilha", por conta de "pressões da indústria cultural", que segundo ela limitam as possibilidade do jornalismo cultural.

Em entrevista sobre o papel da cultura na política, o escritor Marcelo Mirisola definiu Bregantini como "boa de briga".

Alunos da Faculdade de Filosofia, Letras e Ciências Humanas da Universidade de São Paulo
Editores do Brasil
Filósofos do Brasil
Jornalistas do Brasil
Filósofas
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Daysi Bregantini


Vilyuy  (cũng viết là Vilyui, ) {là một sông tại cao nguyên Trung Siberi và là chi lưu dài nhất của sông Lena. Với chiều dài xấp xỉ 2.650 km, sông hầu như nằm trong lãnh thổ cộng hòa Sakha. Diện tích lưu vực sông là khoảng 491.000 km².

Vilyuy có đầu nguồn tại khu tự trị Evenk cũ, chảy về phía đông và sớm vào lãnh thổ Sakha. Sông sau đó chuyển hướng nam và đông nam sau đó lại trở lại hướng đông, và cuối cùng đổ vào Lena khoảng 350 km xuôi dòng từ Yakutsk, gần Sangar. Phía tây Vilyui và Chona là lưu vực sông Nizhnyaya Tunguska.

Lưu vực sông Vilyuy có dân cư thưa thớt. Các điểm định cư nhỏ xung quanh sông là Vilyuysk, Verkhnevilyuysk, Suntar và Nyurba.

Sông được thuật lại lần đầu tiên vào thế kỷ 17 và có liên quan đến quá trình xâm lược Siberi của người Nga.

Năm 1634, những người Cossack Nga do Voin Shakhov dẫn đầu đã thiết lập một điểm định cư mùa đông tại nơi hợp lưu giữa Vilyuy và Tyuken. Điểm định cư này đã trở thành trung tâm hành chính của khu vực trong vài thập kỷ, sau khi nó chuyển đến khu vực Yolyonnyokh  về phía hạ du Vilyuy, nơi ostrog (điểm đinh cư được củng cố) Olensk (nay Vilyuysk) được thành lập vào năm 1773.

Vào thập niên 1950, kim cương được tìm thấy trong khu vực, khoảng 700 km từ cửa sông. Điều này đã dẫn đến việc hình thành mỏ Mir, cùng với các tuyến đường và sân bay, và tổ hợp đập Vilyuy được xây dựng để phục vụ cho việc khai thác kim cương.

Tham khảo

Encyclopædia Britannica
A. Gavrilov, Вилюй  in: Great Russian Encyclopedia (2001).

Sông vùng Krasnoyarsk
Sông Cộng hòa Sakha
Lena basin

Vilyuy


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Cirphula pyrrhocnemis. Una ning gihulagway ni Carl Stål ni adtong 1861. Ang Cirphula pyrrhocnemis sakop sa kahenera nga Cirphula, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Insekto sa State of New South Wales
Insekto sa State of Queensland
Cirphula

Cirphula pyrrhocnemis


Napoleon Bonaparte (fr. Napoléon Bonaparte) – dramat Alexandre'a Dumasa (ojca) z 1831 roku, osnuty na wydarzeniach z życia cesarza Napoleona.

Okoliczności powstania utworu
Po sukcesie Krystyny na początku wiosny 1830 roku, w czerwcu Dumas napisał kolejną sztukę, tym razem dramat obyczajowy z wątkami autobiograficznymi, zatytułowany Antony. Utwór został przyjęty przez Komedię Francuską do wystawienia. W drugiej połowie lipca wybuchła w Paryżu rewolucja lipcowa, która mocno wpłynęła na dalsze poczynania pisarza. Dumas zaangażował się w życie polityczne: walczył na ulicach Paryża, wysłany przez generała La Fayette'a sprowadził proch ze Soissons dla oddziałów rewolucyjnych, potem bawił przez jakiś czas w Wandei.

Po powrocie pisarza do Paryża, dyrektor teatru Odéon Charles-Jean Harel zaczął go namawiać do skorzystania  z nastrojów społecznych i napisania sztuki o Napoleonie. Kiedy Dumas nie reagował na jego propozycję, w październiku uciekł się do podstępu. Zaprosił pisarza na sutą kolację w gronie kilku aktorów, po której panna George, działając w porozumieniu z dyrektorem, zaciągnęła Dumasa do swojej sypialni. Po powrocie do jadalni autor zastał tam już tylko Harela, który zaprowadził go do wygodnego pomieszczenia i oświadczył, że nie wypuści go stąd, dopóki nie dostanie gotowego Napoleona. Dumas wyraził zgodę, zażądał jednak do pomocy Cordeliera-Delanoué, który miał zebrać potrzebną do napisania utworu dokumentację, naszkicować tło i podpisać się pod dziełem. Pisarz chciał w tym wypadku pozostać anonimowy. Napisanie utworu zajęło Dumasowi tydzień.

Treść
Akt I – Rok 1793. Tulon. Kapitan Bonaparte, dowódca artylerii armii republikańskiej, oblegającej znajdujący się w rękach rojalistów i wspierany z morza przez Anglików Tulon, domaga się zmiany planów ataku przysłanego z Paryża i zaatakowania fortu l'Equillette. W przechodzącym chłopie Napoleon rozpoznaje szpiega rojalistów. Zarządza egzekucję, ale w ostatniej chwili, pod wrażeniem odwagi skazańca, odwołuje ją. Szpieg oddaje mu się na służbę. Napoleon wysyła go z powrotem do Tulonu z zadaniem wysadzenia prochowni w mieście na znak dany przez Napoleona, żeby w ten sposób odwrócić uwagę od ataku na l'Equillette. Tymczasem dowódcy rewolucyjni grożą mu gilotyną za niesubordynację. Konflikt rozwiązuje pojawienie się nowego dowódcy, generała Dugommiera, który przystaje na zaproponowany przez Napoleona plan ataku.

Akt II – Rok 1804. Paryż. Konsul Bonaparte spaceruje w przebraniu ulicami stolicy, żeby usłyszeć, co na mieście mówi się o zaplanowanej na dzień jutrzejszy jego koronacji na cesarza Francuzów. Zostaje zaatakowany przez rojalistycznego zamachowca i ocalony przez szpiega spod Tulonu. W pałacu Józefina martwi się, jak ukryć przed mężem nadmierne wydatki. Cesarz rozmawia ze swym sekretarzem o straconych możliwościach kampanii egipskiej. Spotyka szpiega. Mianuje marszałków. Tłumaczy Józefinie, dlaczego przyjmuje godność cesarską. Tłum fetuje jego pojawienie się na balkonie.

Akt III – Rok 1812. Drezno. Cesarz rozmawia z Berthierem o planach kampanii przeciw Rosji. Prosi Talmę o odegranie wieczorem przed zgromadzonymi w Dreźnie władcami jednej z tragedii Corneille'a. Tłumaczy Caulaincourtowi, dlaczego musi prowadzić wojny, a tę w szczególności, jeśli nie chce, by cesarz Aleksander opanował Europę.

Borodino. Żołnierze narzekają na strawę, wspominają dawne kampanie i piosenki. Pojawia się cesarz, rozmawia z żołnierzami. Pomiędzy towarzyszącymi mu marszałkami Muratem i Davoutem dochodzi do kłótni. Zarzucają sobie, że jeden z nich jest zbyt lekkomyślny, a drugi zbyt ostrożny. Z pięćsettysięcznej armii pozostało już tylko osiemdziesiąt tysięcy. Wróg cofa się i pali wszystko po drodze. Nie ma z kim negocjować warunków pokoju. Napoleon jest zdecydowany przedrzeć się do Moskwy i tam założyć zimową kwaterę.

Moskwa. Czterdzieści tysięcy Francuzów wkracza do opuszczonej przez Rosjan stolicy. Napoleon ma nadzieję, że utrata miasta zdemoralizuje przeciwnika. Uważa, że tylko on może powstrzymać cara Aleksandra. Napoleon podpisuje akty prawne dla różnych regionów Europy. Wpadają kolejni żołnierze z informacją o pożarze Moskwy, wywołanym przez Rosjan. Napoleon chce w tej sytuacji zaatakować Petersburg, lecz marszałkowie odmawiają posłuchu i Napoleon jest zmuszony zarządzić odwrót. Szpieg nadbiega z informacją, że Kreml jest zaminowany. Obecni ewakuują cesarza.

Berezyna. Szpieg przygotowuje schronienie dla cesarza. Do rozpalonego przezeń ognia garną się przemarznięci żołnierze. Napoleon każe porąbać chatkę, żeby zapewnić ogień żołnierzom. W oddali słychać odgłosy ataku Kozaków na Francuzów przeprawiających się przez Berezynę.

Akt IV – Rok 1814. Tuileries. Napoleon ze swego gabinetu rozsyła rozkazy dotyczące gromadzenia żołnierzy i broni.  Szpieg informuje o spisku rojalistów, chcących przywrócić na tron Burbonów. Skarb jest pusty. Na Francję maszerują trzy armie liczące łącznie ponad pięćset tysięcy żołnierzy. Napoleon ma do dyspozycji osiemdziesiąt tysięcy. Postanawia wyruszyć natychmiast, żeby rozbić każdą z nadciągających armii, zanim się ze sobą połączą.

Montereau. Napoleon dowodzi ostrzałem artyleryjskim. Otrzymuje wiadomości o spóźnieniu korpusu księcia Belluno, o śmierci generała Château, okrążeniu Guyona, braku amunicji, wzięciu Fontaineblaeu przez Kozaków, zdradzie Murata, o utracie Soissons. Zostaje wezwany na pomoc do stolicy.

Ulice Paryża. Arystokraci radzą jak wspomóc napastników. Robotnicy daremnie próbują zdobyć broń. Kolejni posłańcy przynoszą cesarzowi do Fontaineblaeu wiadomości o poddaniu Paryża, wkroczeniu obcych wojsk do stolicy, uchwale senatu o jego detronizacji. Napoleon próbuje jeszcze organizować marsz na Paryż, ostatecznie rezygnuje i zrzeka się tronu na rzecz syna. Jego marszałkowie go opuszczają. Królem zostaje proklamowany Ludwik XVIII.  Zdradzony  przez swoich współpracowników, Napoleon próbuje popełnić samobójstwo. Dostaje do wyboru jako miejsce zesłania Korsykę lub Elbę.

Akt V – Rok 1815. Pod drzwiami gabinetu ministra czekają od tygodni weterani i ofiary minionych wojen. Plotkują. Kiedy minister wychodzi stary wiarus przepowiada mu odpłatę za niesprawiedliwość. Na Elbie Napoleon słucha raportu szpiega o nastrojach w upokorzonej Francji. Zarządza opuszczenie wyspy na pokładzie brygu l'Inconstant. W paryskich salonach nowa arystokracja rozmawia o spodziewanych przywilejach. L'Inconstant natyka się na francuski okręt wojenny, ale jego pasażerowie nie zostają rozpoznani. Napoleon dyktuje odezwę do ludu francuskiego, po czym schodzi na francuski ląd. Książęta i król w pośpiechu opuszczają Paryż, ich dworzanie przywdziewają trójkolorowe kokardy. Do Paryża wkracza Napoleon.

Akt VI – Rok 1821. Święta Helena. Napoleon spaceruje eskortowany przez angielskiego żołnierza, dyktuje pamiętniki swemu sekretarzowi Las Casasowi, Jego rodak Santini, za bójkę z żołnierzem angielskim, który niszczył drzewo, pod którym lubił odpoczywać cesarz, zostaje deportowany z wyspy. Szpieg, który po sześciu latach służby w wojsku angielskim, dostał przydział na wyspę Świętej Heleny, proponuje Napoleonowi ucieczkę, ten jednak nie chce już uciekać, uważa wyspę za miejsce swej pokuty. Szpieg dekonspiruje się i zostaje skazany przez gubernatora Hudsona Lowe'a skazany na śmierć. Gubernator truje Napoleona i na każdym kroku uprzykrza mu życie. Napoleon umiera wspominając syna i swe dawne kampanie.

Premiera
Harel przygotował widowisko z dziewięćdziesięcioma aktorami, na które wydał trzydzieści tysięcy franków. Dumas dokonał żądanych przez dyrektora skrótów. Miał wątpliwości do obsadzenia w roli Napoleona Lemaitre'a, który nie był do cesarza podobny. Harel jednak obstawał przy swoim wyborze, twierdząc, że wybitną cechą osobowości Napoleona nie był jego wygląd, ale autorytet, energia i charyzma. Dumas ustąpił. Zgodził się również ostatecznie, by jego nazwisko widniało na afiszu. Syn generała napoleońskiego, nie miał powodu wstydzić się utworu, który umacniał legendę jego dowódcy. 10 stycznia 1831 sala Odéonu pękała w szwach. Harel zręcznie nagłośnił spektakl. Wielu widzów przyszło w mundurach gwardii narodowej. Podczas antraktów orkiestra grała patriotyczne melodie. Publiczność była wstrząśnięta scenami: pożaru Kremla, przejścia przez Berezynę i spotkaniem cesarza z jego nadzorcą Hudsonem Lowe. Widzowie byli tak przejęci, że po opadnięciu kurtyny, spora część z nich obległa wyjście dla artystów, by obrzucić błotem odtwórcę roli Hudsona Lowe'a - DelaisTre'a.

Charakterystyka utworu
W swoich pamiętnikach Dumas napisał później: Sukces "Napoleona" był dziełem przypadku. Utwór nie miał żadnej lub prawie żadnej wartości literackiej. Tylko rola szpiega była prawdziwą kreacją. Cała reszta była nieskładna. Dumas cieszył się, że zachwycił widzów, jednocześnie zdawał sobie sprawę, że pisany na zamówienie utwór roił się od inscenizacyjnych sztuczek i historycznych frazesów. Dla usprawiedliwienia siebie samego książkowe wydanie dramatu opatrzył wstępem, w którym przypomniał wojskową karierę swego ojca, swoje przywiązanie do króla i umiłowanie wolności i jednocześnie dał wyraz koncepcji estetycznej utworu: Dostarczać widzom zabawy i budzić ich ciekawość, oto moje jedyne zasady. Nie chcę przez to powiedzieć, że ściśle się ich trzymam, ale tak to sobie przynajmniej zakładam.

Przypisy

Bibliografia

Sztuki teatralne Aleksandra Dumasa (ojca)
Utwory literackie z 1831

Napoleon Bonaparte (dramat)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Lerneca varipes. Una ning gihulagway ni Walker, F. ni adtong 1869. Ang Lerneca varipes sakop sa kahenera nga Lerneca, ug kabanay nga Phalangopsidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amazonas

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Amazonas
Lerneca (Phalangopsidae)

Lerneca varipes


Crusino II Sommaripa (morto ca. 1500) foi o senhor de Andros de 1468 até 1488, sucedendo seu irmão João Sommaripa.

Bibliografia

Casa de Sommaripa
Senhores de Andros
Italianos do século XVI

Crusino II Sommaripa


『"HAPPY" Coming Century,20th Century Forever』(ハッピー カミングセンチュリー、トウェンティースセンチュリー フォーエヴァー)は、V6の5thアルバム。2000年8月9日に発売された。

概要

黒のCDケースと大型ブックレットがスリーブケースに収められた初回限定盤と通常盤が発売された。

初回特典は『HAPPYスリーブパッケージ仕様』『HAPPYフォトブック(IN NEW YORK)』『HAPPYパノラマステッカー』『HAPPYスペシャルイベント参加応募券』『HAPPYボーナストラック収録』封入

15曲目のボーナストラックは今までのV6のシングル曲のメドレーになっている。

収録曲
※シングル曲の解説は各シングルのページを参照のこと。
 羽根 〜BEGINNING〜
 作詞:真木須とも子、作曲・編曲:椎名KAY太
 Don't Stop The Refrain
 作詞・作曲:motsu、編曲:鈴木雅也
 フジテレビ系「マッハブイロク」テーマソング
野性の花(Over Drive Edit)
作詞:真木須とも子、作曲:タジマタカオ、編曲:Achilles C.Damigos
 15thシングル「MILLENNIUM GREETING」の1曲目のアレンジバージョン
 恋のメロディ - 井ノ原快彦・岡田准一
 作詞・作曲:曽我部恵一、編曲:白井良明
 MY DAYS(COCONUTS GROOVE VERSION)
 作詞:森たまき、作曲:Face 2 fake、編曲:清水信之
 15thシングルの3曲目のアレンジバージョン
 SPEEDER'S HIGH - Coming Century
 作詞・作曲・編曲:motsu
 ベストアルバム「Best of Coming Century 〜Together〜」(Coming Century)にも収録された。
 Listen
 作詞:六ツ見純代、作曲:浅田信一、編曲:鈴木雅也
 Life goes on(crashed bone mix)
 作詞作曲:片岡大志、編曲:上野圭市・CMJK
 15thシングルの2曲目のアレンジバージョン
 MIRROR
 作詞:安岡優、作曲:北山陽一、編曲:岩田雅之
 IN THE WIND(B.MAY Mix)
 作詞:小幡英之、作曲:佐藤竹善、編曲:CHOKKAKU
 16thシングルのリミックスバージョン
 SOYOIDE ~BREEZIN'SOUL~
 作詞:サエキけんぞう、作曲:浅田直、編曲:清水信之
 Running to the top - 20th Century
 作詞:森浩美、作曲:織田哲郎、編曲:明石昌夫
 日本テレビ系「BOON!」テーマソング
 ベストアルバム「Replay〜Best of 20th Century〜」(20th Century)にも収録された。
 太陽のあたる場所(FUNKY!!FREE!!version)
 作詞:BANANA ICE、作曲:BANANA ICE・笹本安詞、編曲:石塚"BERA"伯宏
 14thシングルのアレンジバージョン
 翼の設計図
 作詞・作曲:藤井フミヤ、編曲:鶴田海生
 TBS系「学校へ行こう!」エンディングテーマ
 1stベストアルバム「Very best」にも収録された。
 HYPER EURO MEGAMIX
 MUSIC FOR THE PEOPLE
 1stシングル
 MADE IN JAPAN
 2ndシングル
 Believe Your Smile
 12thシングル
 BEAT YOUR HEART
 3rdシングル
 TAKE ME HIGHER
 4thシングル
 IN THE WIND
 16thシングル
 Mixed:SHOJI UEDA
 初回限定盤のみ収録。

映像作品
羽根 〜BEGINNING〜
 VERY HAPPY!!!
 V6 ASIA TOUR 2010 in JAPAN READY?
 For the 25th anniversary
Don't Stop The Refrain
 VERY HAPPY!!!
 20th Century LIVE TOUR 2009 HONEY HONEY HONEY/We are Coming Century Boys LIVE Tour 2009
恋のメロディ
 VERY HAPPY!!!
SPEEDER'S HIGH
 VERY HAPPY!!!
 LIV6
 20th Century LIVE TOUR 2009 HONEY HONEY HONEY/We are Coming Century Boys LIVE Tour 2009
MIRROR
 VERY HAPPY!!!
SOYOIDE ~BREEZIN' SOUL~
 VERY HAPPY!!!
 LOVE&LIFE 〜V6 SUMMER SPECIAL DREAM LIVE 2003〜
Running to the top
 VERY HAPPY!!!
 「Hatachi」deデビューGiants Hits Concert with all ジャニーズJr.
 20th Century LIVE TOUR 2008 オレじゃなきゃ、キミじゃなきゃ
 PLAYZONE 2000 Theme Park
翼の設計図
 VERY HAPPY!!!

脚注

出典

V6のアルバム
2000年のアルバム
2000年のオリコンアルバムチャート1位獲得作品
長大な音楽作品名

"HAPPY" Coming Century, 20th Century Forever


Andrea 'Andie' McPhee è un personaggio della serie televisiva Dawson's Creek.

È interpretata dall'attrice Meredith Monroe ed è doppiata nella versione italiana da Barbara De Bortoli.

Descrizione del personaggio
Si trasferisce a Capeside nel New England da Rhode Island, assieme al timido fratello Jack e alla madre.

La ragazza deve affrontare una realtà familiare complicata. Suo fratello maggiore Tim è morto, la madre soffre di gravi turbe psichiche e suo padre ha abbandonato il nucleo familiare. Dopo una breve relazione con Joey, il fratello scopre di essere omosessuale attirandosi maldicenze e cattiverie.

Appena arrivata a Capeside, instaura immediatamente un rapporto d'odio-amore con Pacey, che sfocerà ben presto in una travolgente love story da cui Pacey ne uscirà completamente migliorato e maturato.

Ma la morte di Abby, cattiva ragazza di Capeside intacca l'equilibrio mentale di Andie. La ragazza inizia quindi a parlare col fratello morto. Nonostante l'aiuto di Pacey viene ricoverata in una clinica psichiatrica e ne uscirà solo dopo alcuni mesi. Nonostante l'amore di Pacey, Andie, "guarita almeno temporaneamente" gli confessa di averlo tradito durante la sua permanenza in clinica: il ragazzo non la perdona e la lascia.

Andie soffrirà molto di questa sua decisione e alla fine si trasferirà in Italia per ritrovare il suo definitivo equilibrio.

Nella puntata finale, si apprende dal fratello che sta studiando per diventare medico.

Personaggi di Dawson's Creek

Andie McPhee


Tân Long là một xã thuộc huyện Hướng Hóa, tỉnh Quảng Trị, Việt Nam.

Xã Tân Long có diện tích 19,8 km², dân số năm 1999 là 2775 người, mật độ dân số đạt 140 người/km².

Hành chính
Xã Tân Long được chia thành 9 thôn: Làng Vây, Long An, Long Giang, Long Hợp, Long Phụng, Long Quy, Long Thành, Xi Núc, Yên Thuận.

Chú thích

Tham khảo

Xã, phường, thị trấn biên giới Việt Nam - Lào

Tân Long, Hướng Hóa


Murricia triangularis là một loài nhện trong họ Hersiliidae.

Loài này thuộc chi Murricia. Murricia triangularis được miêu tả năm 1993 bởi Martin Baehr & Barbara Baehr.

Chú thích

Tham khảo

Murricia

Murricia triangularis


Gotlands kommuna (svenskt: Gotlands kommun, eisini Region Gotland) er ein kommuna í Gotlands län í Svøríki. Gotlands kommuna hevur 57 455 íbúgvar (2015). Kommunan er tann einasta kommunan í  Gotlands län. Umframt oynna Gotland eru hesar oyggjarnar í Gotlands kommunu: Fårö, Stora Karlsö, Lilla Karlsö og Gotska Sandön.

Býir og bygdir
Høvuðsbýurin er markeraður við feitari skrift.

Keldur

Ávísingar úteftir
 Gotlands kommuna

Gotlands kommuna


Soeuria soeur là một loài nhện trong họ Scytodidae. Chúng thuộc chi đơn loài Soeuria, được Michael Ilmari Saaristo miêu tả năm 1997.

Chú thích

Tham khảo

Soeuria
Động vật được mô tả năm 1997

Soeuria soeur


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Rhicnogryllus bipunctatus. Una ning gihulagway ni Sigfrid Ingrisch ni adtong 1987. Ang Rhicnogryllus bipunctatus sakop sa kahenera nga Rhicnogryllus, ug kabanay nga Trigonidiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sarawak

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sarawak
Rhicnogryllus (Trigonidiidae)

Rhicnogryllus bipunctatus


Kaliwatan sa uk-ok ang Reticulitermes leiboensis. Una ning gihulagway ni Gao ug Nian He Xia ni adtong 1983. Ang Reticulitermes leiboensis sakop sa kahenera nga Reticulitermes, ug kabanay nga Rhinotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Reticulitermes

Reticulitermes leiboensis


Il Museo nazionale di Cracovia (in polacco Muzeum Narodowe w Krakowie) è la sezione più importante del Museo nazionale della Polonia, in polacco Państwowy Rejestr Muzeów.

Storia

Nacque nel 1879 con il dipinto Pochodnie Nerona (Le torce di Nerone) donato dal suo stesso autore, Henry Siemiradki. Venti anni più tardi il museo contava una collezione di 10 000 opere.
Il primo palazzo che lo ospitò era l'edificio del Mercato dei tessuti, appositamente ristrutturato.
Oggi il museo, che espone solo una parte delle 700 000 opere possedute, è costituito da numerose sedi dislocate in tutta Cracovia.

Collezioni

Il Museo nazionale di Cracovia ospita una delle principali collezioni di opere d'arte di tutta la Polonia. Contiene dipinti, pitture e sculture dei più famosi artisti di Cracovia e della Polonia come Jacek Malczewski, Leon Wyczółkowski, Józef Mehoffer e Stanisław Wyspiański, oltre che opere d'arte di artisti stranieri, come Leonardo da Vinci. Vengono anche esposte opere d'arte di pittura contemporanea ed avanguardista.

Alcune sezioni sono dedicate all'arte antica e all'esposizione di reperti archeologici e parti considerevoli del museo vengono riservate all'esposizione di armi, uniformi e medaglie.

Suddivisioni del Museo

Edificio principale del Museo nazionale di Cracovia
Espone pittura novecentesca, arti decorative, armi e uniformi.
L'edificio principale del Museo nazionale è la più grande fra tutte le sezioni nelle quali è suddiviso Il Museo nazionale di Cracovia.

È costituito da una imponente costruzione chiamata in polacco Gmach Głowny (Edificio Principale) che sorge nel quartiere periferico occidentale di Cracovia.
Qui è presente lo spazio espositivo più grande del Museo nazionale di Cracovia e vi sono ospitate 3 diverse esposizioni permanenti: la Galleria di pittura polacca del XX secolo, la sezione sulle arti decorative, e la terza parte dedicata alle uniformi e alle armi polacche.

La più grande delle tre sezioni è la pinacoteca, che custodisce una vasta collezione di quadri polacchi e alcune sculture, tutte comprese dal 1890 fino ad oggi.
Sono anche esposti diversi disegni per vetrate policrome, tra cui quelle per il Wawel eseguiti da Stanisław Wyspiański e alcuni quadri di Witkacy.

Nel 2017 l'edificio ha ospitato l'opera Dama con l'ermellino di Leonardo, precedentemente esposta nel Museo Czartoryski.

Galleria d'arte polacca del XIX secolo

L'edificio del Mercato dei tessuti (in polacco Sukiennice) è sede della Galleria di pittura polacca del XIX secolo.

Nella pinacoteca sono esposte opere di pittori del romanticismo polacco e del movimento della Giovane Polonia, tra cui i maggiori esponenti presenti sono Michałowski, Malczewski, Gierymski e Jan Matejko del quale sono esposte due tele di dimensioni enormi: Kosciuszko pod Racławicami (Kosciuszko alla battaglia di Racławice) e Hold Purski (Omaggio Prussiano).

Museo Czartoryski

Il Museo Czartoryski (in polacco Muzeum Czartoryskich) è uno dei maggiori musei di Cracovia. Espone arte antica, decorative, pittura europea, oggetti storici fino al XVIII secolo.

Il museo, venne istituito sul finire del XVIII secolo dalla principessa Izabela Fleming, moglie di Adam Kazimierz Czartoryski, nella propria residenza a Puławy e fu il primo museo storico di tutta la Polonia. L'obiettivo della principessa era, fedele al motto "il passato nel futuro", conservare cimeli storici e farne un patrimonio per le generazioni future ma soprattutto, alimentare gli ideali indipendentisti della Polonia, allora spartita fra Austria, Prussia e Russia.

Fallita l'insurrezione del novembre del 1830 (nel quale la famiglia della principessa era implicata), tutte le opere vennero segretamente trasferite da Puławy a Parigi e solo circa 40 anni più tardi, quando la Galizia riacquistò l'indipendenza e si crearono le condizioni favorevoli per lo sviluppo della cultura nazionale, fu possibile trasportare la collezione a Cracovia.
Il museo, nuovamente in pericolo durante la seconda guerra mondiale, fu sottoposto ad un secondo trasloco quando le truppe naziste trasportarono la collezione in Germania. Con la sconfitta della Germania, le opere ritornarono in Polonia ma alcuni reperti non sono mai stati ritrovati, come lo "Studio per ritratto" di Raffaello.

Oggi il museo espone oggetti d'arte antica romana, greca, egizia ed etrusca.
È presente una nutrita collezione di armature, spade e alabarde, arte europea ed asiatica, dipinti italiani, olandesi e fiamminghi.
Ma l'opera d'arte per cui il museo è famoso è La dama con l'ermellino di Leonardo, dal 19 maggio 2017 esposta nell'edificio principale del museo.
Sono anche presenti due dipinti di Rembrandt: Paesaggio con il buon samaritano e Paesaggio prima della tempesta.

Museo Wyspianski

Il Museo Wyspianski (in polacco Muzeum Stanisława Wyspianskiego) è dedicato ad Stanisław Wyspiański, uno degli artisti più importanti di Cracovia e di tutta la Polonia, famoso per essersi dedicato a diversi campi della cultura, dell'arte e della letteratura.

Nel museo sono esposti alcune opere e progetti dell'artista.
Uno dei più singolari è un modello che prevedeva la completa ricostruzione del Wawel per farne il centro politico, culturale e religioso dell'intera Polonia.

Nel museo sono esposte alcuni ritratti eseguiti da Wyspiański, ma anche alcune opere legate alla propria attività teatrale come vestiti e decorazioni di scena, caricature e progetti.

Casa Matejko

Casa Matejko (in polacco Dom Jana Matejki) è una delle otto sedi nel quale è suddiviso il Museo Nazionale di Cracovia.

Casa Matejko, che sorge nelle vicinanze del Museo della farmacia, è il museo dedicato a Jan Matejko, pittore famoso per le tele dipinte a tratti decisi che documentano la storia polacca.
La casa è un edificio del XVI secolo, ristrutturata però in base ad un progetto dello stesso Matejko.
Il museo espone alcune delle sue opere (sebbene la maggior parte di queste si trovi nell'edificio del Mercato dei tessuti) e molti oggetti appartenuti all'artista ed alcuni quadri.

Casa Mehoffer

Casa Mehoffer (in polacco Dom Jozefa Mehoffera), che vide la nascita di Wyspiański nel 1869, è dedicata a Józef Mehoffer, pittore e decoratore polacco, che acquistò l'edificio nel 1930 con l'intento di usarlo come laboratorio per i propri studi e come residenza per la sua famiglia.
Dal 1995 la casa ospita il museo dedicato a Mehoffer, ed espone quadri, disegni e progetti dell'artista. La casa è arredata con mobilio originale d'epoca e con oggetti appartenuti alla famiglia.

Altre sezioni del Museo
 Casa Szołajski: pittura e scultura polacca fino al XVIII secolo
 Centro di tecnologia e arte giapponese Manggha

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

nazionale

Museo nazionale di Cracovia


Kaliwatan sa isda ang Brycinus minutus. Una ning gihulagway ni Hopson ni adtong 1982. Ang Brycinus minutus sakop sa kahenera nga Brycinus, ug kabanay nga Alestidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Aprika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Brycinus

Brycinus minutus


Burrell Perry Smith (born October 23, 1823, in Rutherford, Tennessee) was a politician who served in the Texas House of Representatives for District 1 from late 1849 to late 1851. He decided to run for the 1st district seat of the Texas House of Representatives during the 3rd legislature, and won. He served in the Texas House from 1849 to 1851, retiring from politics thereafter.

Smith married Sally Henderson on July 12, 1848, in Clarksville, Texas. They had four children. He died on August 11, 1859, from a hemorrhage of the lungs, less than 10 years after his first daughter was born.

References

1823 births
1859 deaths
Members of the Texas House of Representatives
19th-century American politicians

Burrell P. Smith


Dziura w Miedzianym Kosturze II (Dziura w Miedzianym Kosturze) – jaskinia, a właściwie schronisko, w Dolinie Pięciu Stawów Polskich w Tatrach Wysokich. Wejście do niej znajduje się w ścianie Miedzianego Kostura, nad Hrubym Piargiem, powyżej Dziury w Miedzianym Kosturze I, na wysokości 1980 metrów n.p.m. Długość jaskini wynosi 5,5 metrów, a jej deniwelacja 2 metry.

Opis jaskini
Jaskinię stanowi idący do góry 5,5-metrowy korytarz zaczynający się w dużym otworze wejściowym.

Przyroda
W jaskini nie ma nacieków. Na ścianach rosną glony, porosty i mchy.

Historia odkryć
Jaskinia była prawdopodobnie znana od dawna, gdyż jej otwór widać ze schroniska w Dolinie Pięciu Stawów Polskich. Pierwszy plan i opis jaskini sporządził T. Zwijacz-Kozica przy pomocy B. Zwijacza-Kozicy w 1998 roku.

Przypisy

Jaskinie polskich Tatr
Jaskinie Tatr Wysokich

Dziura w Miedzianym Kosturze II


Llanito o Yanito è un dialetto creolo parlato a Gibilterra (Regno Unito) con forti influenze dal dialetto spagnolo andaluso e dall'inglese, ha minori influenze da portoghese, italiano, ligure, ebraico e  maltese. È la terza lingua parlata a Gibilterra dopo l'inglese (ufficiale) e lo spagnolo ed è parlata da circa 20.000-25.000 persone.

I gibilterrini chiamano sé stessi Llanitos (femminile Llanitas). Il termine colloquiale los Llanis è usato a La Línea de la Concepción, Algeciras e nelle città vicine.

Parole in Llanito
EN=inglese
ES=spagnolo
LL=Llanito

EN bacon > LL bacon (pr. beki) = pancetta
EN cake > LL cake (pr. keki) = torta
EN battery > LL battery (pr. batteria come in spagnolo) = batteria
EN bobby (poliziotti londinesi) > LL bobi = poliziotto
EN porridge > LL kuecaro (dalla marca di porridge Quaker Oats) = porridge (farina di fiocchi d'avena con latte)
EN Happy Birthday > LL Hapi Berfday = Buon compleanno

Esempi
Llanito: Hombre, I'm telling you que no puedes...
Spagnolo: Hombre, te digo que no puedes...
Inglese: Man, I'm telling you (that) you can't...

Llanito: Hay call para ti.
Spagnolo: Tienes una llamada.
Inglese: There's a call for you.

Llanito: Sí, pero at the end of the day...
Spagnolo: Sí, pero a fin de cuentas...
Inglese: Yes, but at the end of the day...

Llanito: Te llamo p'atras anyway
Spagnolo: Te devuelvo la llamada de todas maneras
Inglese: I'll call you back anyway

Collegamenti esterni

 David Levey. 2015. Yanito: variedad, híbrido y spanglish. Eds. Silvia Betti y Daniel Jorques. Visiones europeas del spanglish. Valencia: Uno y Cero editorial.

Cultura di Gibilterra
Lingue creole europee

Llanito


Kaliwatan sa insekto ang Spanioneura fonscolombii. Una ning gihulagway ni W. Foerster ni adtong 1848. Ang Spanioneura fonscolombii sakop sa kahenera nga Spanioneura, ug kabanay nga Psyllidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pransiya
Insekto sa Italya
Insekto sa Espanya
Insekto sa Great Britain (pulo sa Hiniusang Gingharian)
Insekto sa Connecticut
Spanioneura
Insekto sa Sweden

Spanioneura fonscolombii


Đô thị Simrishamn (tiếng Thụy Điển: Simrishamn kommun) là một đô thị ở hạt Skåne của Thụy Điển. Thủ phủ là thị xã Simrishamn. Dân số thời điểm 31 tháng 12 năm 2000 là 19303 người.

Các đơn vị dân cư

Tham khảo

Liên kết ngoài
Đô thị Simrishamn - Trang mạng chính thức

Đô thị hạt Skåne
Đô thị Thụy Điển

Simrishamn (đô thị)


Mohikanere er en amerikansk stumfilm fra 1910 af D. W. Griffith.

Medvirkende
 George Nichols som Van Brum
 Claire McDowell
 Edith Haldeman
 Francis J. Grandon
 Charles Arling

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1910

Mohikanere


O Teatro Yermolova (em russo: Театр им. М.Н. Ермоловой) é uma companhia de teatro no distrito de Tverskoy, no distrito administrativo central de Moscou, na Rússia. É dirigido artisticamente por Vladimir Andreyev (em russo: Владимир Андреев).

O edifício do teatro foi construído nos anos 1830, e é um dos maiores edifícios da Rua Tverskaya. O custo de bilhetes para as produções artísticas variam entre 50 e 300 rublos aproximadamente, dependendo do dia da semana.

História
A empresa de teatro foi fundada por graduados dos estúdios do Teatro Maly em 1925, e recebeu o nome da grande atriz russa Maria Yermolova, com sua bênção. Começou como a maioria dos teatros fazia naquela época: como uma escola no início, depois uma companhia de viagem e, eventualmente, se tornou uma empresa estacionária. Era um dos teatros dramáticos mais populares de Moscou entre 1940 a 1960.

Em 30 de agosto de 2006, o teatro reabriu suas portas após uma reconstrução parcial e restauração de sua fachada.

Referências

Ligações externas
 Oficial website do Teatro Yermolova (em russo).

Teatros de Moscou
Construções de Moscou

Teatro Yermolova


A Federação Alemã de Basquetebol () é órgão gestor da modalidade esportiva basquetebol na Alemanha. Fundada em 1949, está representada regionalmente em dezesseis associações e sua sede localiza-se desde 1994 no "Hans-Joachim-Höfig-Haus" na cidade de Hagen, Estado da Renânia do Norte-Vestfália. Desde o ano de 2006 a federação é presidida por Ingo Weiss.

As seleções nacionais masculina e feminina estão sob responsabilidade da federação, bem como as seleções de categorias de base. Segundo estimativas da DBB existem mais de 2000 clubes federados,  onde jogam 138.538 homens, 52.618 mulheres, amadores e profissionais, além de jovens e idosos praticantes existem cerca de 4.679 treinadores registrados.

Lista de Presidentes

Artigos Relacionados
 Seleção Alemã de Basquetebol Masculino
 Liga Alemã de Basquetebol

Ligações Externas
 Sítio da Federação Alemã de Basquetebol
 Página da Alemanha no eurobasket.com

Organizações da Alemanha
Basquetebol da Alemanha
Organizações esportivas da Alemanha
Organizações esportivas fundadas em 1949

Federação Alemã de Basquetebol


Sa lokal nga kagamhanan, ang balay-dakbayan kun balay-lungsod, (civic centre sa Hiniusang Gingharian ug Ostralya), mao ang punoang kadumalahang dakbalay sa usa ka dakbayan kun lungsod. Sagad kini ginapuy-an sa mga dakbayanon kun lungsoranong sagdong,  sa mga sanga niini, ug ilahang mga kawani. Sagad sab kining punoan sa  pamuno sa usa ka dakbayan, lungsod kun balangay. Ang mga ubang lugpong niini sa nagkalain-laing pinulongan mao ang mairie kun hôtel de ville (sa Pransya), gemeindehaus kun rathaus (sa Alemanya), rådhus (sa Dinamarka), ug stadshus (sa Suwesya).

Balay-lungsod


An Stenovalva disclusa in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edward Meyrick hadton 1923. An Stenovalva disclusa in nahilalakip ha genus nga Stenovalva, ngan familia nga Gelechiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stenovalva

Stenovalva disclusa


Ademilson Correa, mais conhecido apenas por Ademilson (Itaguaí, 9 de outubro de 1974), é um ex-futebolista brasileiro que atuava como atacante.

Teve passagens por Botafogo e Fluminense no início da década de 2000, porém se destacou mesmo no Tupi de Minas Gerais, onde é ídolo

Carreira

Primeiros anos
Tendo iniciado sua carreira de jogador aos 20 anos, no Ypiranga de Erechim, Ademilson teve passagens por clubes do Espírito Santo (Rio Branco e Alegrense antes de assinar com o Botafogo em 2002, não conseguindo evitar o rebaixamento para a Série B do ano seguinte.

Fluminense
Em sua passagem pelo Tricolor, se destacou, sendo decisivo no Campeonato Carioca de 2003. Em partida contra o Flamengo, fez 2 gols contra o rival, na goleada tricolor por 4 a 0. Se destacou na partida da semifinal, novamente contra o Flamengo, deu o passe para seu companheiro de equipe Fábio Bala abrir o placar, Carlos Alberto fez o segundo, e o próprio Ademilson fechou o placar em 3-0. Na final fez o único gol tricolor contra o Vasco da Gama, que ganhou o título vencendo por 2-1, no Maracanã.

Passagem pelo exterior e volta ao Brasil
Após deixar o Fluminense, Ademilson jogou no Deportivo Irapuato (México) e Lokeren (Bélgica), os 2 únicos times do exterior que defendeu na carreira. Em 2005, retornou ao Brasil para defender o , atuando em apenas 7 partidas antes de assinar com o Cianorte, porém sua passagem pelo Leão do Vale foi novamente rápida: foram somente 9 jogos e 2 gols. Em 2006 foi para o Marília, participando de 13 jogos e balançando as redes 5 vezes.

Tupi
Chegou no clube mineiro em 2007, se destacou fazendo gols e conquistou a torcida carijó. Saiu em 2010 depois de disputar o Campeonato Mineiro para jogar pelo Ipatinga. Em 2011 jogou pelo Uberlândia. Voltando ao Tupi em 2011, um ano que foi especial para o atacante. De volta ao clube, entrou na Série D do Campeonato Brasileiro junto com um time desacreditado, que não era candidato ao título. Depois de passar dificuldades na primeira fase e nas oitavas de final da competição nacional, o time engrenou e Ademilson, aos 37 anos, desencantou. Depois de fazer uma fase de grupos discreta e de ficar de fora das oitavas, contra o Volta Redonda por lesão, marcou cinco dos seis gols do Tupi no duelo frente a Anapolina-GO, ajudando o Galo a passar de fase e conseguir o acesso à Série C. Na semifinal, contra o Oeste, e na decisão, contra o Santa Cruz, Adê também deixou sua marca e escreveu de vez o seu nome na história do Carijó.

No ano seguinte, tudo foi por água abaixo. Com problemas estruturais e financeiros, o clube entrou em crise, perdeu patrocínios, o rumo, e foi rebaixado à Série D. De quebra, o torcedor perdeu o maior ídolo durante praticamente toda a temporada. Ademilson rompeu o ligamento cruzado anterior do joelho esquerdo, ficou cinco meses fora dos gramados e retornou apenas na reta final da Série C, sem conseguir evitar a queda.

No ano seguinte, Adê conseguiu fazer uma pré-temporada completa e tinha tudo para voltar à boa forma física e técnica. No entanto, a grave lesão no ano anterior e os 38 anos de idade fizeram com que muitos duvidassem do atacante. A torcida e o próprio Ademilson acreditaram, e o atacante correspondeu dentro das quatro linhas. Quase sem atuar no Campeonato Mineiro, quando disputou apenas uma partida, o ídolo voltou com tudo na Série D do Campeonato Brasileiro, fez 12 gols, foi o artilheiro da competição e ajudou a equipe a conseguir o acesso novamente.

Em 2014, depois de cinco meses no estaleiro devido a ruptura do tendão de Aquiles do pé esquerdo em março, só voltou em agosto contra o Caxias pela Série C, na vitória carijó por 3 a 0 fora de casa. Em 2015 Ademilson se despediu do Tupi.

Tupynambás e empréstimo ao Athletic
Em 2016, com 41 anos de idade, acertou com o maior rival do Tupi para a disputa da Segunda Divisão do Campeonato Mineiro. Foi um dos artilheiros do time fazendo 9 gols, em conquistando o título, e o acesso ao Módulo II. Em 2018 fez o gol do acesso do Tupynambás para a elite do Campeonato Mineiro módulo I contra o América de Teófilo Otoni aos 43 minutos do segundo tempo.

Em 2019, foi emprestado ao Athletic de São João del-Rei para jogar a Segunda Divisão (que, apesar do nome, é a terceira divisão estadual). Aos 43 anos, foi o jogador mais velho da competição e levou o clube, que não disputava competições oficiais desde 1969, a conquistar uma das 2 vagas para o Módulo II de 2019.

Títulos
Alegrense
 Campeonato Capixaba:2001 e 2002

Tupi
 Campeonato Mineiro de Futebol do Interior: 2008 e 2012
 Campeonato Brasileiro série D: 2011
 Taça Minas Gerais de Futebol: 2008

Tupynambás
 Campeonato Mineiro Segunda Divisão: 2016

Naturais de Itaguaí
Futebolistas do estado do Rio de Janeiro
Futebolistas do Rio Branco Atlético Clube
Futebolistas do Alegrense Futebol Clube
Futebolistas do Botafogo de Futebol e Regatas
Futebolistas do Fluminense Football Club
Futebolistas do Club Irapuato
Futebolistas do KSC Lokeren
Futebolistas do Paysandu Sport Club
Futebolistas do Cianorte Futebol Clube
Futebolistas do Marília Atlético Clube
Futebolistas do Tupi Football Club
Futebolistas do Ipatinga Futebol Clube
Futebolistas do Uberlândia Esporte Clube
Futebolistas do Tupynambás Futebol Clube
Futebolistas do Athletic Club (Minas Gerais)

Ademilson Correa


Pudao – dystrykt w Mjanmie, w stanie Kaczin
 Pudao – township w Mjanmie, w stanie Kaczin i dystrykcie Pudao

Pudao


Pilõezinhos là một đô thị thuộc bang Paraíba, Brasil. Đô thị này có diện tích 43,9 km², dân số năm 2007 là 5459 người, mật độ 124,4 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Paraíba

Pilõezinhos


Mirza Teletović (Mostar, 17 de setembro de 1986) é um jogador bósnio de basquete profissional que atualmente joga pelo Milwaukee Bucks, disputando a National Basketball Association (NBA).

Basquetebolistas da Bósnia e Herzegovina
Basquetebolistas do Milwaukee Bucks

Mirza Teletović


Gaden ved Floden er en amerikansk stumfilm fra 1921 af D. W. Griffith.

Medvirkende
 Carol Dempster som Gypsy Fair
 Charles Emmett Mack som Billy McFadden
 Ralph Graves som James Spike McFadden
 Edward Peil Sr. som Swan Way
 Tyrone Power Sr.
 Morgan Wallace
 William J. Ferguson

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1921
Dramafilm fra USA

Gaden ved Floden


O Campeonato de Futebol da Liga Sorocaba de Futebol (LISOFU) de 1955 foi a décima nona edição do Campeonato Citadino de Sorocaba.

Disputado entre 02 de Outubro de 1955 e 22 de Abril de 1956, teve o São Bento como campeão, após 10 anos sem vencer, e o Fortaleza como vice.

O Campeonato foi decidido em dois jogos desempate entre o São Bento e Fortaleza, que empataram em pontos no quadrangular final.

Antes do Campeonato Citadino houve um Torneio Início, promovido pela LISOFU, onde o Corinthians de Votorantim foi o campeão.

Participantes

Torneio Inicio

Eliminatórias

Fase final

Primeira fase

Grupo 1 - Rádio Clube de Sorocaba

Obs: O Corinthians desistiu de disputar o quadrangular final, passando sua vaga ao Votocel

Grupo 2 - Rádio Cacique de Sorocaba

Quadrangular final

Tabela
25/03 - Estrada 1x3 São Bento

25/03 - Fortaleza 2x2 Votocel

01/04 - Votocel 1x4 São Bento

01/04 - Estrada 1x1 Fortaleza

08/04 - Votocel 1x5 Estrada

08/04 - São Bento 0x4 Fortaleza

Classificação

Final
Após empatarem em número de pontos no Quadrangular final, São Bento e Fortaleza disputaram dois jogos desempates, tratados como final. O regulamento previa que o time que conquistasse 3 pontos primeiro levantaria a taça.

Primeiro jogo

Segundo jogo

Premiação

Referências

Esporte de Sorocaba
Futebol de 1955 em São Paulo
Competições amadoras de futebol

Campeonato Citadino de Sorocaba de 1955


Chlum u Třeboně è un comune mercato della Repubblica Ceca facente parte del distretto di Jindřichův Hradec, in Boemia Meridionale.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Chlum u Trebone
Chlum u Trebone

Chlum u Třeboně


An Piratininga mocoia in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Maria Helena M. Galileo ngan Martins hadton 2007. An Piratininga mocoia in nahilalakip ha genus nga Piratininga, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Piratininga

Piratininga mocoia


Kopčevec is a settlement in the Dugo Selo town of Zagreb County, Croatia. As of 2011 it had a population of 1,093 people.

References

Populated places in Zagreb County

Kopčevec


An Neoxenicotela mausoni in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1947. An Neoxenicotela mausoni in nahilalakip ha genus nga Neoxenicotela, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Neoxenicotela

Neoxenicotela mausoni


A Lutherhaus é uma casa museuem Lutherstadt Wittenberg, Alemanha. Originalmente construída 1504, como parte da Universidade de Wittenberg, o edifício foi a casa de Martinho Lutero na maior parte de sua vida adulta e um local significativo na história da Reforma Protestante. Lutero estava vivendo ali, quando ele escreveu suas 95 Teses.

O Augusteum é uma expansão do edifício original que foi construída após a morte de Lutero para abrigar um seminário protestante e uma biblioteca que ainda existem hoje. Desde 1996, ambos os edifícios foram reconhecidos como Patrimônio Mundial da UNESCO.

Ligações externas
 O Lutherhaus no museum-digital.de
 O site oficial do Museu, na Lutherhaus
 A página da UNESCO para o memorial

Martinho Lutero
Patrimônio Mundial da UNESCO na Alemanha

Lutherhaus


Oued El Djemaa là một đô thị thuộc tỉnh Relizane, Algérie. Dân số thời điểm năm 2002 là 20.844 người.

Tham khảo

Xem thêm

Khu dân cư ở tỉnh Relizane
Đô thị của Algérie

Oued El Djemaa


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hapithus corrugatus. Una ning gihulagway ni Henri Saussure ni adtong 1897. Ang Hapithus corrugatus sakop sa kahenera nga Hapithus, ug kabanay nga Gryllidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Hapithus

Hapithus corrugatus


Biografia
Studiò prima filosofia, quindi si iscrisse a medicina, dove fu allievo di Gian Tommaso Anforni e di Gianfrancesco Cigna e si laureò nel 1793. Fu aggregato al Collegio medico nel 1802.

Nel 1804 fu chiamato a Sassari, dove la corte sabauda era stata costretta a rifugiarsi dopo l'occupazione napoleonica, da Giuseppe Audiberti, archiatra di Vittorio Emanuele I. In quella circostanza, fu nominato professore di medicina pratica nell'Università di Sassari.

Prima di recarsi nell'isola, fondamentale fu il passaggio da Firenze, dove incontrò Felice Fontana e Paolo Mascagni.

Dopo la Restaurazione venne nominato medico di corte. Inoltre, nel 1814 gli fu conferita la cattedra di anatomia all'università di Torino e vi fondò un Museo che oggi porta il suo nome, ove è possibile ritrovare altri illustri nomi della medicina quali Carlo Giacomini. Insegnò anche presso l'Accademia delle Belle Arti e venne eletto membro dell'Accademia delle Scienze.

Attività scientifica
Nel 1809 pubblicò a Sassari il celebre Saggio sopra la vera struttura del cervello dell'uomo e degli animali e sopra le funzioni del sistema nervoso.

A lui si deve la scoperta delle ramificazioni cerebrali; è legata al suo nome la scissura sulla faccia esterna degli emisferi cerebrali (scissura di Rolando).

Fu un osservatore preciso e puntiglioso della realtà che lo circondava esaminando con scrupolo gli apparati e i sistemi nelle loro strutture e proprietà, per poterne discernere chiaramente la fenomenologia.

Opere
 Sulle cause da cui dipende la vita negli esseri organizzati (1801).
 Saggio sopra la struttura del cervello dell'uomo e degli animali e sopra le funzioni del sistema nervoso (1809)
 Manuale di anatomia fisiologica (1809).
 Ricerche anatomiche sulla struttura della midolla spinale (1824).
 Description d'un animal nouveau qui appartienent à la classe des Echinodermes (1822), dove descrisse la Bonellia viridis, una nuova specie di echinoderma
 Osservazioni sul cervelletto (1825).
 Della struttura degli emisferi cerebrali (1830).

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Giacomo Giacobini, direttore del Museo di Anatomia Umana di Torino, dedicato a Luigi Rolando, ci racconta la vita e gli studi di questo importante fisiologo italiano, da Memoro - la Banca della Memoria

Professori dell'Università degli Studi di Sassari
Membri dell'Accademia delle Scienze di Torino

Luigi Rolando


Type 69 i Type 79 su kineski glavni borbeni tenkovi koji su napravljeni na osnovu Type 59 tenka i tehnologija sa T-62 tenka.

Historija
Nakon kinesko-sovjetskog sukoba SSSR je povukao svoje stručnjake i prekinuo podršku kineskoj vojnoj industriji. Zbog toga je kineski azvoj tenkova znatno stagnirao. 1963. godine kineska armija je zahtijevala razvoj novog tenka na osnovu Type 59 tenka koji će biti nazvan Type 69. 1966. godine izašao je prvi prototip. Međutim, zbog kulturna revolucije razvoj tenka je dodatno otežan.

Tokom sovjetsko-kineskog pograničnog rata 1969. godine kineska narodna armija je došla u posjed sovjetskog T-62 tenka. Zarobljeni tenk je istražen, neki od njegovih dijelova, poput IC vizije su kopirani i prenešeni u novi tenk Type 69. Nakon jedne decenije razvoja, Type 69 tenk je uveden u opertaivnu upotrebu kineske narodne armije. Ipak, prve verzije su bile u ograničenoj upotrebi.

Odnosi između Kine i Zapada su tokom 1980-ih zatoplili, pa je tako Kina mogla uvesti neke zapadne tehnologije kako bi unaprijedila svoje sisteme naoružanja. Type 69 je nadograđen zapadnjačkim sistemima poput britanskog SUP-a Marconi i topa L7 105 mm. Nova verzija tenka nazvana je Type 79, što predstvalja zaključak kineske prve generacije borbenih tenkova.

Iako kineska armija nije bila zadovoljna karakteristikama Type 69, on je imao jako dobar izvoz u druge zemlje. Preko 2.000 Type 69 tenkova je prodano tokom 1980-ih. Jendostavnost, niski troškovi tenka predstavljali su ga primamljivim na tržištu, a Kina ih je stotine prodala objema zaraćenim stranama tokom iransko-iračkog rata, mnoge tenkove je kasnije koristila iračka vojska tokom zalivskog i rata u iraku 2003. godine.

Mijanmarska vojska je Type 69 tenkove upotrijebila u pograničnom sukobu protiv tajlandskih M60 Patton tenkova.

Type 69/79 imaju gotovo isti trup i kupoli kao i njihov prethodnik Type 59. Razlikuju se po tome što su snadbjeveni boljim tehnološkim rješenjima koja su nabvaljena od zapadnih zemalja.

Danas je u kineskoj armiji ostalo još nekoliko stotina ovih tenkova koji su uglavom u rezervi ili se koriste za obuku, zamijenili su ih noviji Type 96 i Type 99.

Iračka upotreba

Tokom 1980-ih godina režim Sadama Huseina je od Kine nabavio stotine ovih tenkova. Zapadni analitičari tvrde da je Irak do zalivskog rata svoje Type 69 tenkove nadograđivao topovima kalibra 105 mm, minobacačima 60 mm i topovima 125 mm sa automatskim punjačem. Svi tenkovi su imali nadograđen oklop sa prednje strane.  Ove verzije su poznate kao Type 69-QM. Tokom zalivskog rata jedinice opremljene ovim tenkom su se pokazale boljima, nego Sadamova republička garda koja je bila opremljena tada modernim T-72 tenkovima, razlog tome može biti Sadamova odluka da se T-72 trebaju sačuvati.

Tokom rata u Iraku 2003. godine iračka vojska je koristila ove tenkove u borbi protiv američke vojske, ali su imali značajnih gubitaka, računajući gubitke od borbenih helikoptera AH-1 Cobra. OSim standardne upotrebe koristili su ih kao artiljerijska oruđa ili obične zapreke na cestama.

Verzije

Produkcijske verzije

Type 69
Type 69-IIA - prva produkcijska verzija iz 1982. godine opremljena sa:
glatkocijevnim topom 100 mm
novim SUP-om sa:
 TSFC stabilizacijom topa u dvije osi
Type 70 vizirom komandira
TCRLA laserskim daljinometrom
BCLA  balističkim kompjuterom
Type 889 radiom
bočnim zaštitama gusjenica
bacačem dimne zavjese

Ova verzija se široko izvozila i proizvodila pod licencom u Pakistanu od strane  Heavy Industries Taxila (HIT).

Type 69-IIB/C  - komandna verzija sa dodatnom komunikacijskom opremom i napajanjem.
Type 653 -  vozilo za opravke bez kupole sa buldožerom i dizalicom kapaciteta 70 tona.

Type 79

Type 69-III (Type 79) - poznat pod oznakom WZ-121D, poboljšana verzija Type 69 sa zapadnim tehnologijama. Prvi prototip napravljen 1981. godine. Dva formalna protortipa napravljena 1983. godine sa laserskim daljinometrom. Ušao u serijsku proizvodnju 1984. godine, a javnosti prvi put prikazan iste godine na vojnoj paradi.
Izmjene su uključivale:
gusjenice sa gumenim oblogama
poklopci su se automatski zatvarali prilikom detekcije bojni otrova
Type 83 105 mm top (unaprijeđena kopija britanskog L topa) sa termozaštitom
pasivni IC nišani i termovizija
britanski Marconi SUP
Type 79 tečnošću hlađeni dizeslski motor 730 KS
Type 79 - sa eksplozivno-reaktivni oklopom
GCZ-110 - inžinjersko vozilo

Inostarne verzije

Irak
Type 69-QM - u iračkoj vojsci bio poznat kao T-55B. Type 69-II sa standardnim topom 100 mm, ojačanim oklopom na prednjoj strani, na nekim je ugrađen minobacač 60 mm.
Type 69-QM1 - Type 89-II sa NATO standardnim topom 105 mm.
Type 69-QM2 - verzija sa glatkocijevnim topom 125 mm.

Bangladeš
Type 69-IIG -  modernizovana verzija sa topom 105 mm stabiliziranim u dvije osi koji može ispaljivati navođene protivoklopne projektile, novim SUP-om, laserskim daljinometrom, termovizijom, TDL-om, motorom 850 KS, ERA oklop 3. generacije, sistem upozoravanja od laserskog zračenja, ABH zaštita, gusjenice sa gumenim podlogama.

Korisnici

Trenutni korisnici
 - 50 Type 69-I i IIA tenkova prebačeno od Kine 1991. 5 Type 653 1993. i 3 3 Type 654 2012. godine dobavljeno od Kine. 58 tenkova Type 69-II modernizovano na Type 69-IIG standard u peridou 2010-2013.
 - 200 u upotrebi 2002. godine.
 - 500 Type 69-II prebačeno 1986-1988. od Kine ili Sjeverne Koreje. Oko 200 u upotrebi 2002. ~200 in 2002
 - 80 Type 69-II.
 - proizvodi pod licencom.
 - 5 Type 69-II koristi korpus marinaca, dok ih je kopnena vojska izbacila iz upotrebe. Poznati pdo lokalnom oznakom Type 30.
 - 10 Type 69-II dobavljenih 1987.

Bivši korisnici
 - U periodu od 1983. do 1988. godine dovaljeno od kIne oko 1.500 Type 69-I i Type 62-II tenkova. 2002. ih je bilo još oko 200 u upotrebi.
 - izbacila ih iz upotrebe u korist češke modernizacije T-55AM2B i novog MBT-2000 tenka.

Također pogledajte
 T-55
 Type 59

Reference

Kineski tenkovi

Type 69


Vitálio () foi um oficial bizantino do , ativo durante o reinado do imperador Justiniano

Vida

Vitálio aparece pela primeira vez na primavera ou verão de 539, quando estava na Venécia. Na ocasião, os hérulos, que estavam retornando da Itália para Constantinopla após a reconvocação de Narses, encontraram-no e deixaram com ele Visando e seus apoiantes. É possível, como sugerido pelos autores da Prosopografia, que Vitálio já fosse mestre dos soldados da Ilíria e que adquiriu o posto em 538/9 em sucessão de Justino. No começo de 540, quando Belisário sitiou Ravena, partiu para ajudá-lo com exército da Dalmácia e montou guarda na margem norte do rio Pó, para evitar que suprimentos chegassem aos godos em Ravena por aquela rota; a margem sul foi vigiada por Magno. Num golpe de sorte, o nível do rio baixou e capturaram muitos barcos com cereais e outros suprimentos da Ligúria. Mais tarde, a medida que o cerco avançou, recebeu ordens para ir à Venécia e capturar quantos sítios fosse possível.

Após a queda de Ravena e o retorno de Belisário para Constantinopla, Vitálio permaneceu na Venécia. Estava lá com um grande exército que incluía muitos hérulos em 540/1 e foi o único comandante a agir contra o rei Ildibaldo  e tentar parar o ressurgimento do Reino Ostrogótico. Arriscou batalhar, ao lado de Visando e Teodimundo, perto de Tarbésio, mas foi derrotado por Ildibaldo com pesadas baixas e fugiu. Após Tótila  tornar-se rei, Vitálio e outros oficiais se encontraram em Ravena para decidir o curso de ação. Decidiram capturar Verona e então mover-se contra Tótila em Ticino. A tentativa de capturar Verona foi um fracasso, pois os bizantinos deixaram passar a oportunidade de entrar na cidade, que estava aberta para eles por conta de uma traição, e foram obrigados a retroceder em direção a Favência. No caminho, Tótila encontrou-os e os derrotou esmagadoramente e eles foram obrigados a se abrigar nas cidades da região.

Em 544, Vitálio retornou para o Oriente, deixando para trás as tropas ilírias. Sob ordens do imperador, acompanhou Belisário à Trácia onde recrutaram aproximados quatro mil soldados antes de ir para Salona com intuito de velejar para Ravena e continuar a guerra de lá; foi Vitálio que persuadiu Belisário a fazer dela sua base. Provavelmente velejaram para Pula e então para Ravena. Ao chegarem na Itália, Vitálio recebeu ordens de marchar à Emília com suas tropas ilírias e Torismundo para tentar capturar alguns sítios lá. Aceitou a rendição de vários fortes próximos de Bonônia, mas então permaneceu inativo em Bonônia. Nesse momento, as tropas ilírias sob seu comando, que serviram na Itália por muito tempo e deveriam receber altos pagamentos, souberam que a Ilíria estava sob ataque dos hunos e escolheram desertar e retornar para casa. Ciente disso, Tótila enviou um exército para Bonônia para capturar Vitálio e os outros, mas foram emboscados e obrigados a fugir. É possível que Vitálio e Torismundo retornaram para Ravena depois disso, mas Procópio de Cesareia, a principal fonte do conflito, não faz menção a ele.

Bibliografia

Generais de Justiniano
Guerra Gótica de 535–554
Mestres dos soldados da Ilíria do século VI
Bizantinos envolvidos nas guerras bizantino-góticas

Vitálio (mestre dos soldados)


An Anameromorpha unicolor in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Maurice Pic hadton 1923. An Anameromorpha unicolor in nahilalakip ha genus nga Anameromorpha, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anameromorpha

Anameromorpha unicolor


Kaliwatan sa alibangbang ang Nesara casada. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1911. Ang Nesara casada sakop sa kahenera nga Nesara, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Nesara

Nesara casada


An Hyphessobrycon sweglesi in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Jacques Géry hadton 1961. An Hyphessobrycon sweglesi in nahilalakip ha genus nga Hyphessobrycon, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hyphessobrycon

Hyphessobrycon sweglesi


Bobby's Kodak er en amerikansk stumfilm fra 1908 af Wallace McCutcheon.

Medvirkende
 Edward Dillon
 Robert Harron

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1908
Komediefilm fra USA

Bobby's Kodak


An Pterogymnus laniarius in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Achille Valenciennes hadton 1830. An Pterogymnus laniarius in nahilalakip ha genus nga Pterogymnus, ngan familia nga Sparidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pterogymnus

Pterogymnus laniarius


Carles Aleñá Castillo (ur. 5 stycznia 1998 r. w Mataró) – hiszpański piłkarz występujący na pozycji pomocnika w hiszpańskim klubie Getafe CF.

Kariera klubowa
Carles Aleñá trafił do La Masii w 2005 roku w wieku 7 lat. Wysoko oceniany przez klub Aleñá zadebiutował dla Barcelony B 29 sierpnia 2015 roku wchodząc z ławki i zastępując Dawida Babunskiego w meczu z CF Pobla de Mafumet.

24 listopada 2015 Aleñá strzelił spektakularnego gola w meczu Młodzieżowej Ligi Mistrzów przeciwko Romie. Pierwszą seniorską bramkę, Carles zdobył 19 grudnia tego samego roku, w przegranym 2–4 meczu przeciwko CD Eldense.

Aleñá pierwszy raz został powołany do pierwszej drużyny Barcelony 10 lutego 2016 roku na mecz z Valencią w rewanżowym meczu Pucharu Króla, jednak cały mecz przesiedział na ławce rezerwowych. W pierwszym zespole Barcelony zadebiutował 30 listopada tego samego roku, startując w pierwszej jedenastce przeciwko Hérculesowi i strzelając bramkę w tym meczu.

W Primera División zadebiutował 2 kwietnia 2017 roku zmieniając w 45 minucie Ivana Rakiticia w meczu z Granadą. 28 czerwca 2017 roku podpisał 3-letni profesjonalny kontrakt z Barceloną z klauzulą wynoszącą 75 milionów euro.

28 grudnia 2019 roku został wypożyczony na 6 miesięcy do Realu Betis.

Statystyki kariery
Stan na 6 lipca 2021

Życie prywatne
Ojciec Carlesa – Francesc, również był piłkarzem. Jako napastnik grał w kilku klubach w latach 80. i 90. ubiegłego wieku.

Sukcesy

Barcelona
 Mistrzostwo Hiszpanii: 2018/2019
 Superpuchar Hiszpanii: 2016
 Puchar Króla (2x): 2016/2017, 2017/2018

Przypisy

Uwagi

Bibliografia

Hiszpańscy piłkarze
Piłkarze FC Barcelona
Piłkarze Realu Betis
Piłkarze Getafe CF
Urodzeni w 1998
Ludzie urodzeni w Mataró

Carles Aleñá


A emboscada de Uzbin ou emboscada de Surobi, ou Batalha de Surobi , foi um confronto militar que opôs uma patrulha da Força Internacional de Assistência à Segurança (ISAF) - composta por soldados franceses, afegãos e estadunidenses - e os insurgentes do Talibã e do Hezb-e-Islami Gulbuddin. Este confronto, que é parte da Guerra do Afeganistão, ocorreu nos dias 18 e 19 de agosto de 2008, a cerca de 50 km a nordeste de Cabul, em torno do povoado de Spēṟ Kunday, no vale de Uzbin, ao norte do distrito de Surobi.

No total, durante a emboscada e as operações de contra-ofensiva que se seguiram, dez soldados franceses foram mortos juntamente com o intérprete afegão, 21 soldados franceses foram feridos assim como dois soldados do exército afegão, cerca de 40 talibãs são eliminados e de 20 a 40 civis foram mortos. As baixas para o exército francês foram as mais elevadas em uma única ocasião desde o atentado de Drakkar de 1983 em Beirute, que matou 58 soldados franceses. Esta emboscada infligiu o maior número de baixas na ISAF em dois anos e provocou uma reação política e midiática internacional. Na França, as repercussões provocaram um debate político sobre a relevância da presença francesa e internacional no Afeganistão, bem como sobre o nível operacional do exército francês.

Uzbin
Guerra do Afeganistão (2001–2021)
Relações entre Afeganistão e França

Emboscada de Uzbin


An Urgleptes in uska genus han Coleoptera. An Urgleptes in nahilalakip ha familia nga Cerambycidae.

Ilarom nga taxa

 Urgleptes abstersus
 Urgleptes amoenulus
 Urgleptes amplicollis
 Urgleptes bicoloratus
 Urgleptes bimaculatus
 Urgleptes bivittatus
 Urgleptes borikensis
 Urgleptes bruchi
 Urgleptes callizonus
 Urgleptes cazieri
 Urgleptes celtis
 Urgleptes chamaeropsis
 Urgleptes charillus
 Urgleptes clarkei
 Urgleptes clerulus
 Urgleptes cobbeni
 Urgleptes debilis
 Urgleptes decens
 Urgleptes delicatus
 Urgleptes deliciolus
 Urgleptes dorcadioides
 Urgleptes dorotheae
 Urgleptes duffyi
 Urgleptes euprepes
 Urgleptes facetus
 Urgleptes fasciatus
 Urgleptes foveatocollis
 Urgleptes franciscanus
 Urgleptes freudei
 Urgleptes gahani
 Urgleptes guadeloupensis
 Urgleptes haitiensis
 Urgleptes histrionella
 Urgleptes humilis
 Urgleptes hummelincki
 Urgleptes inops
 Urgleptes jamaicensis
 Urgleptes kuscheli
 Urgleptes laticollis
 Urgleptes laxicollis
 Urgleptes leopaulini
 Urgleptes literatus
 Urgleptes litoralis
 Urgleptes maculatus
 Urgleptes mancus
 Urgleptes melzeri
 Urgleptes minutissimus
 Urgleptes miser
 Urgleptes mixtus
 Urgleptes multinotatus
 Urgleptes mundulus
 Urgleptes musculus
 Urgleptes nanus
 Urgleptes nigridorsis
 Urgleptes obscurellus
 Urgleptes ornatissimus
 Urgleptes ovalis
 Urgleptes ozophagus
 Urgleptes pallidulus
 Urgleptes pareuprepes
 Urgleptes physoderus
 Urgleptes pluristrigosus
 Urgleptes prolixus
 Urgleptes puertoricensis
 Urgleptes puerulus
 Urgleptes pusillus
 Urgleptes querci
 Urgleptes recki
 Urgleptes ruficollis
 Urgleptes sandersoni
 Urgleptes signatus
 Urgleptes sinuosus
 Urgleptes sordidus
 Urgleptes spinifer
 Urgleptes trilineatus
 Urgleptes trivittatus
 Urgleptes tumidicollis
 Urgleptes unilineatus
 Urgleptes vauriearum
 Urgleptes villiersi
 Urgleptes xantho

Mga kasarigan

Urgleptes

Urgleptes


Tour du Jura Cycliste 2022 var den 19. udgave af det franske cykelløb Tour du Jura Cycliste. Det 169,8 km lange linjeløb blev kørt i departementet Jura den 16. april 2022. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2022. Løbet blev vundet af australske Ben O'Connor fra .

Resultat

Hold og ryttere

Danske ryttere

* DNF = gennemførte ikke

Referencer

Eksterne henvisninger

2022
UCI Europe Tour 2022

Tour du Jura Cycliste 2022


Kaliwatan sa alibangbang ang Motya chirica. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1906. Ang Motya chirica sakop sa kahenera nga Motya, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Motya

Motya chirica


An Ptilinopus melanospilus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Tommaso Salvadori hadton 1875. An Ptilinopus melanospilus in nahilalakip ha genus nga Ptilinopus, ngan familia nga Columbidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. m. xanthorrhous
 P. m. melanauchen
 P. m. melanospilus
 P. m. chrysorrhous
 P. m. bangueyensis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Ptilinopus

Ptilinopus melanospilus