Supervised learning (overvåget læring) er en gren inden for maskinlæring, som kræver træningsdata med det forventede output til hvert input. Modellen vil ud fra analyse af disse eksempler, som typisk består af vektorer, estimere en funktion, som kan kan bruges til at bearbejde nye input.

Eksempelvis kan modellen få adgang til en database med e-mails som er markeret som spam eller ikke spam. Efter træning baseret på denne data vil modellen kunne klassificere nye e-mails den ikke har set før. En ulempe ved denne tilgang er, at modellerne ofte kræver store mængder træningsdata, som indeholder de ønskede outputs for hvert input for at kunne behandle ny data optimalt. Der findes også unsupervised learning, som kan lære af data, som ikke har et kendt output.

Algoritmer
Nogle af de mest anvendte læringsalgoritmer som benytter supervised learning er:

 Support Vector Machines
 lineær regression
 Logistisk regression
 Naive Bayes klassifikator
 k-nærmeste naboalgoritme
 Neurale netværk (flerlags-perceptron)

Kunstig intelligens
Læring

Supervised learning


Burnett Guffey (Del Rio, 26 de maio de 1905 — Goleta, 30 de maio de 1985) é um diretor de fotografia estadunidense. Venceu o Oscar de melhor fotografia na edição de 1955 por From Here to Eternity e na edição de 1969 pelo filme Bonnie and Clyde.

Ligações externas

Diretores de fotografia dos Estados Unidos
Diretores de fotografia premiados com o Oscar

Burnett Guffey


Kaliwatan sa alibangbang ang Zygaena nocturna. Una ning gihulagway ni Ebert ni adtong 1974. Ang Zygaena nocturna sakop sa kahenera nga Zygaena, ug kabanay nga Zygaenidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Zygaena

Zygaena nocturna


Sofie Jo Kaufmanas (født den 8. november 1990) er en dansk skuespillerinde.

Hun har medvirket i Den Lalleglade Brigade, Sjit Happens, Klassen, Fuhlendorff og de skøre riddere og Zulu Comedy Fight Club.

I 2021 var Sofie deltager i den danske version af Taskmaster, Stormester, i sæson 5 på TV2.
Hun er desuden en af de fire detektiver i tv-konkurrencen Hvem holder masken?.

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Danmark

Sofie Jo Kaufmanas


An Uraecha ochreomarmorata in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1965. An Uraecha ochreomarmorata in nahilalakip ha genus nga Uraecha, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Laos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Uraecha

Uraecha ochreomarmorata


An Bumetopia uniformis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1939. An Bumetopia uniformis in nahilalakip ha genus nga Bumetopia, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Philippines. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bumetopia

Bumetopia uniformis


Seelow è una città di  abitanti del Brandeburgo, in Germania.
È il capoluogo, ma non il centro maggiore, del circondario del Märkisch-Oderland.

Seelow, pur non appartenendo ad alcuna comunità amministrativa, ospita la sede della comunità Seelow-Land.

Geografia fisica
Seelow dista circa 60 km (est) da Berlino, e circa 10 dal confine con la Polonia.

Storia
Nel 1945 vi fu combattuta l'omonima battaglia, che vide affrontarsi 100.000 soldati Tedeschi contro 1.000.000 di soldati Sovietici. L'esito fu scontato, ma la vittoria Sovietica, con la conseguente avanzata, diede ufficialmente inizio alla Battaglia di Berlino. Fino al 1993, Seelow è stata capoluogo del circondario omonimo (targa SEE), poi confluito assieme ai circondari di Bad Freienwalde e Strausberg nel Märkisch-Oderland.

Monumenti e luoghi d'interesse
 Chiesa (Stadtkirche)  Fu costruita dal 1830 al 1832 su progetto di Schinkel sui resti di una chiesa medievale distrutta da un incendio; semidistrutta durante la seconda guerra mondiale, fu successivamente ricostruita.

Società

Evoluzione demografica

Fonti dei dati sono nel dettaglio nelle Wikimedia Commons..

Geografia antropica

Suddivisioni amministrative
Seelow si divide in due zone, corrispondenti all'area urbana e a 1 frazione (Ortsteil):
 Seelow (area urbana)
 Werbig, con le località:
 Alt Langsow
 Neulangsow
 Werbig

Infrastrutture e trasporti

Strade
Seelow è posta all'incrocio delle strade federali strada federale B 1 e strada federale B 167.

Ferrovie
La città conta due stazioni ferroviarie: la stazione di Seelow, sulla linea Eberswalde-Francoforte, e la stazione di Seelow-Gusow, sulla linea Berlino-Kostrzyn.

In passato era servita anche dalla ferrovia Fürstenwalde-Wriezen.

Amministrazione

Gemellaggi
Seelow è gemellata con:

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Seelow


An Osmeridae in uska familia han Actinopterygii. An Osmeridae in nahilalakip ha ordo nga Osmeriformes, classis nga Actinopterygii, phylum nga Chordata, ngan regnum nga Animalia. An familia nga Osmeridae in naglalakip hin 14 ka mga species, sumala ha Catalogue of Life.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Osmeridae

Osmeridae


An Alestes inferus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Stiassny, Schelly ngan Victor Mamonekene hadton 2009. An Alestes inferus in nahilalakip ha genus nga Alestes, ngan familia nga Alestidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Alestes

Alestes inferus


Verbier er en by i den sydvestlige del af Schweiz i kantonen Valais. Den er beliggende ca. 1500 meter over havets overflade, og er et kendt skisportssted i de Schweiziske Alper.

Eksterne henvisninger

 Verbiers officielle websted

Byer i Schweiz
Vintersportssteder i Schweiz
Tour de France-byer

Verbier


Kaliwatan sa alibangbang ang Hellinsia fissuralba. Una ning gihulagway ni Cees Gielis ni adtong 1996. Ang Hellinsia fissuralba sakop sa kahenera nga Hellinsia, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Mehiko
 Peru

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Mehiko
Insekto sa Peru
Hellinsia

Hellinsia fissuralba


Lutańska Holica (ukr. Лютанська Холіца), niekiedy także Ljutjanska Holica lub Ljutanska Holica – szczyt znajdujący się w paśmie Połoniny Równej, o wysokości 1374 m n.p.m., znajduje się na terenie Ukrainy.

Geografia
Na grzebiecie Lutańskiej Holicy ciągnie się około pięciokilometrowa połonina, od północy do południa przecięta wyraźną drogą przechodzącą przez najwyższy punkt wzniesienia. Jest jednym z najwyższych szczytów pasma, poza Równą (1482 m n.p.m.) i Wysokim (1413 m n.p.m.), a także czasem zaliczaną do tego pasma Ostrą Horą (1405 m n.p.m.). Ze szczytu widać zarówno polskie, jak i ukraińskie Bieszczady. Na stokach tego szczytu znajduje się wiele ścieżek, które w lesie mogą zwieść niewprawnego turystę, przez co dojście na szczyt może być utrudnione

Historia
Po 1918 w granicach niepodległej Czechosłowacji. Następnie w latach 1938–1944 na Węgrzech, by ostatecznie przejść do granic Ukraińskiej Socjalistycznej Republiki Radzieckiej. Od 1991 znajduje się w niepodległej Ukrainie. We wrześniu 2013 na samym szczycie wybuchł pożar wywołany nieuwagą turystów

Bibliografia
 http://www.lukanus.eu/galerie_meritum/meritum_galeria_runa_C.html

Szczyty Połoniny Równej

Lutańska Holica


Kaliwatan sa alibangbang ang Oreopsyche vesubiella. Una ning gihulagway ni Milliére ni adtong 1872. Ang Oreopsyche vesubiella sakop sa kahenera nga Oreopsyche, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Oreopsyche

Oreopsyche vesubiella


Baia de Aramă là một thị xã thuộc hạt Mehedinți, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 5617 người.

Chú thích

Liên kết ngoài

Khu dân cư ở hạt Mehedinți
Thị trấn Romania
Địa phương ở Oltenia

Baia de Aramă


Sikring af skolevejen er en dansk dokumentarfilm fra 1979 instrueret af Mogens Petersen og efter manuskript af Mogens Petersen og Leon Østergaard.

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1979

Sikring af skolevejen


Portrait of Jack Hunter () is a painting by the Russian-American artist Nicolai Fechin (1881–1955) from the collection of the State Russian Museum in Saint Petersburg.  The author portrayed an employee of the American insurance company and collector Jack R. Hunter. The portrait has a special value for the Russian Museum collection, as it represents the American period of the artist's work.

Background

Artist Nicolai Fechin, a student of Ilya Repin, arrived in New York on August 1, 1923 with his wife Alexandra Nikolaevna and daughter Iya. Portrait of Jack R. Hunter, dating from 1923, is one of the first works painted by the artist after moving to the United States.

Jack R. Hunter worked as an employee of a major insurance company in Pittsburgh and was fond of collecting art. In 1923 Jack Hunter was in absentia familiar with Fechin for more than ten years. From 1910 until the outbreak of World War I, Fechin was a regular participant in international art exhibitions in Pittsburgh, which the Carnegie Institution organized annually. There were several excellent paintings by N. Fechin, including Nude (1911, private collection, USA), Portrait of P. Abramychev (1912, private collection, USA), Portrait of A.N. Belkovich (1913, Museum of the University of Oklahoma, USA) in the collection of J. Hunter by 1923.

Since 1921 Jack R. Hunter and another well-known American collector of Fechin's works, William S. Stimmel, had been working to prepare Fechin's move to America. It was Hunter who played the main role in obtaining the necessary documents for the Fechin family's entry into the United States. Thanks to efforts of Jack Hunter Stephen G. Porter, chairman of the Committee on Foreign Affairs helped them in this matter.

The emigration quota for Russians was then 5000 peoples in a year. In addition, the United States did not recognize Soviet Russia and an American visa could not be placed on the Fechin's Soviet passport. With the assistance of Hunter, an exit was organized through Riga. Fechin had the necessary letters of recommendation addressed to various American consuls.

By the request of William Stimmel and Jack Hunter Fechin's family was met at the port of New York by the Russian emigrant artist Aaron Harry Gorson, who also placed the Fechins in a hotel, and then rented an apartment for them. Soon J. Hunter came to New York and their first personal meeting with Feshin took place.

Fechin expressed a wish to paint a portrait of Jack R. Hunter in gratitude for his help with moving artist's family to America and it was done. Since 1923 until recently The Portrait of Jack R. Hunter was kept in the family of a collector.

In 1958 soon after Fechin's death Jack Hunter wrote his memories of Fechin at the request of Iya Nikolaevna Feshin-Branham, Fechin's daughter.

Russian acquisition

In the middle of 2010 Portrait of Jack R. Hunter appeared in the art market and was put up for sale by one of the galleries in New Mexico (US). In 2016 the portrait was purchased by Mrs. Elena Buhtina, the owner of the "Blue Hall Gallery" from St. Petersburg, Russia, located in the building of the Saint Petersburg Union of Artists at Bolshaya Morskaya Street, 38.  It was officially imported to Russia on August 31, 2016. In course of the next two days experts of the Russian Museum carried out an examination of the painting, which confirmed the authorship of N. Fechin. On September 3, 2016 Elena Bukhtina was detained by customs officers at Pulkovo Airport while trying to illegally export Portrait of Jack R. Hunter to China. The undeclared picture had been hidden by Bukhtina in a suitcase. She did not have the permits for the export of paintings as well as documents on the payment of export duties.

According to V. Kraevsky, senior investigator for especially important cases of the FSB Directorate for St. Petersburg and the Leningrad Region, "the very scheme of the crime was simple and banal. The lawbreaker put the picture in her suitcase and went along the "green" corridor, without having issued any documents".

At first, Elena Bukhtina (also known as Elena Lysak) tried to deny her guilt and involvement in the incident. Later she admitted her guilt in full, repented and petitioned for a special trial of the case.

At the end of April 2017 the Moscow District Court of St. Petersburg sentenced Bukhtina to three years' imprisonment with a probation period of three years on the basis of the investigation of the criminal case against E. Bukhtina (Part 1 art.226.1 of the Criminal Code of the Russian Federation (illegal transfer of cultural property across the customs border of the Russian Federation, in relation to which special rules of displacement are established). On the basis of the same Court decision, Portrait of Jack R. Hunter by Nikolai Feshin was declared state property.

On October 24, 2017 the transfer ceremony of Portrait of Jack R. Hunter to the collections of the Russian Museum was held in the Mikhailovsky Palace in Saint Petersburg.

Currently, the Russian Museum's collection contains about ten works by N. Fechin, all the Russian period, painted before moving to the United States. Portrait of Jack R. Hunter is the first example of Fechin's American period in the museum's collection. According to E. Petrova, deputy director for scientific work, the painting has undoubted value for the Russian Museum.

See also
 Nicolai Fechin

References

Sources

 Nicolai Fechin Biography and examples of artwork
 Фешин Н. И. Документы, письма, воспоминания о художнике / Составитель и автор комментариев Г. Могильникова. М., Художник РСФСР, 1975. (in Russian)
 Тулузакова Г. П. Николай Фешин. Альбом. СПб, Золотой век, 2007. (in Russian)
 Тулузакова Г. П. Роль У. С. Стиммела и казанского представительства A.R.A. в организации эмиграции Н. И. Фешина (по материалам архива наследников художника) // Изобразительное искусство, архитектура и искусствоведение Русского зарубежья / Отв. реж. О. Л. Лейкинд. СПб, 2008. С.159-166. (in Russian)
 Давтян Л. Долгое возвращение Николая Фешина. Иные берега, № 4 (28), 2012. (in Russian)

External links
 Portrait of Jack R. Hunter of Nicolai Fechin was added to collection of the Russian Museum (in Russian)
 The FSB added into collection of the Russian Museum the Portrait of Jack Hunter, 1923  (VIDEO, in Russian)
 Тулузакова Г. П. Роль У. С. Стиммела и казанского представительства A.R.A. в организации эмиграции Н. И. Фешина (по материалам архива наследников художника) // Изобразительное искусство, архитектура и искусствоведение Русского зарубежья / Отв. реж. О. Л. Лейкинд. СПб, 2008. С.159-166. (in Russian)
 Горячева Ю. Художник двух континентов. (in Russian)
 Why did the FSB come to the salon on Bolshaya Morskaya Street. (in Russian)

1923 paintings
20th-century portraits
Portraits by American artists
Paintings by Nicolai Fechin
Collections of the Russian Museum

Portrait of Jack Hunter


An Horalabiosa in uska genus han Actinopterygii. An Horalabiosa in nahilalakip ha familia nga Cyprinidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Horalabiosa

Horalabiosa


An Otocinclus mangaba in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Lehmann A., Mayer ngan Roberto Esser dos Reis hadton 2010. An Otocinclus mangaba in nahilalakip ha genus nga Otocinclus, ngan familia nga Loricariidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Otocinclus

Otocinclus mangaba


Gli shastasauridi (Shastasauridae) sono una famiglia estinta di rettili marini, appartenenti agli ittiosauri. Vissero tra il Triassico medio e il Triassico superiore (circa 245 - 215 milioni di anni fa) e i loro resti fossili sono stati ritrovati in Nordamerica, Europa e Asia. Tra di essi vi furono i più grandi ittiosauri noti.

Descrizione
Questi animali, solitamente di grandi dimensioni, erano ittiosauri arcaici dotati però di caratteristiche non riscontrabili in altri gruppi di ittiosauri triassici, come i mixosauridi. Tra le caratteristiche distintive si ricordano la struttura delle articolazioni delle vertebre con le costole a testa singola, la dentatura isodonte e la presenza di quattro dita complete o meno. Come la maggior parte degli ittiosauri, anche gli shastasauri avevano un corpo compatto e quattro zampe simili a pagaie. Solitamente gli shastasauri erano di grandi dimensioni, e alcune tra le forme note (Shonisaurus popularis, Shastasaurus sikanniensis) superavano i 15 metri di lunghezza; furono gli ittiosauri più grandi mai vissuti.

Classificazione
La famiglia Shastasauridae venne istituita nel 1895 da John Campbell Merriam, per includere la specie Shastasaurus pacificus. Successivamente a questa famiglia vennero attribuiti numerosi altri ittiosauri triassici di forma differente fra loro, come Cymbospondylus, Shonisaurus e Toretocnemus. Più recentemente, analisi filogenetiche suggeriscono che questi numerosi generi formano un grado evolutivo di ittiosauri arcaici, piuttosto che un vero clade.

Nel 1999 Ryosuke Motani eresse il clade Shastasauria per includere Shastasaurus, Shonisaurus e alcuni altri "shastasauridi" tradizionali, definendoli come un taxon che include "tutti i merriamosauri più strettamente imparentati a Shastasaurus pacificus che a Ichthyosaurus communis". Motani ridefinì inoltre la famiglia Shastasauridae come il taxon che include "l'ultimo antenato comune di Shastasaurus pacificus e Besanosaurus leptorhynchus, e tutti i loro discendenti", e la sottofamiglia Shastasaurinae (istituita da Merriam nel 1908) come "l'ultimo antenato comune di Shastasaurus e Shonisaurus, e tutti i loro discendenti" (Motani, 1999). In uno schema di classificazione alternativo, Michael Maisch propose di includere solo Shastasaurus e Himalayasaurus, escludendo Shonisaurus e Besanosaurus (Maisch, 2010).

Bibliografia
Fröbisch, N. B.; Fröbisch, J. R.; Sander, P. M.; Schmitz, L.; Rieppel, O. (2013). "Macropredatory ichthyosaur from the Middle Triassic and the origin of modern trophic networks". Proceedings of the National Academy of Sciences. 110: 1393–1397. doi:10.1073/pnas.1216750110.
Motani, R. (1999). "Phylogeny of the Ichthyopterygia". Journal of Vertebrate Paleontology. 19 (3): 473–496. doi:10.1080/02724634.1999.10011160.
Michael W. Maisch (2010). "Phylogeny, systematics, and origin of the Ichthyosauria – the state of the art" (PDF). Palaeodiversity. 3: 151–214.
Sander, P. M.; Chen, X.; Cheng, L.; Wang, X. (2011). Claessens, Leon, ed. "Short-Snouted Toothless Ichthyosaur from China Suggests Late Triassic Diversification of Suction Feeding Ichthyosaurs". PLoS ONE. 6 (5): e19480. doi:10.1371/journal.pone.0019480. PMC 3100301Freely accessible. PMID 21625429.
Dal Sasso C., Insacco G., Chiarenza A.A., Di Franco D. & Reitano A. 2014. First record of Ichthyosaurs in Sicily (Upper Triassic of Monte Scalpello, Catania province). Rivista italiana di Paleontologia e Stratigrafia, 120(1): 71-82.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Ittiosauri

Shastasauridae


Frk. Letpaataa (originaltitel: Das Mädel vom Ballet) er en tysk komedie-stumfilm fra 1918 instrueret af Ernst Lubitsch.

I filmen medvirker bl.a. Ossi Oswalda, Harry Liedtke og Margarete Kupfer.

Filmen er indspillet i Tempelhof Studios i Berlin.

Medvirkende
 Ossi Oswalda som Ossi
 Margarete Kupfer
 Ferry Sikla som Adolf von Dillingen
 Harry Liedtke som Dr. Fersn
 Julietta Brandt

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Tyskland
Tyske film fra 1918
Komediefilm fra Tyskland
Tysksprogede film

Frk. Letpaataa


Everyone Into Position è il secondo album del gruppo rock alternativo britannico Oceansize, pubblicato nel 2005 dalla Beggars Banquet Records.

Tracce
 The Charm Offensive – 7:19
 All'inizio della canzone è inclusa la traccia fantasma Emp(irical) Error
 Heaven Alive – 6:20
 A Homage To A Shame – 5:52
 Meredith – 5:26
 Music For A Nurse – 8:16
 New Pin – 5:11
 No Tomorrow – 7:10
 Mine Host – 4:10
 You Can't Keep A Bad Man Down" – 7:36
 Ornament/The Last Wrongs – 9:21

Formazione
 Mike Vennart - chitarra, voce
 Steve Durose - chitarra, voce
 Stanley Posselthwaite (Gambler) - chitarra
 Jon Ellis - basso, tastiere
 Mark Heron - batteria

Collegamenti esterni

Everyone Into Position


Kaliwatan sa ito ang Hemiancistrus macrops. Una ning gihulagway ni Christian Frederik Lütken ni adtong 1874. Ang Hemiancistrus macrops sakop sa kahenera nga Hemiancistrus, ug kabanay nga Loricariidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Surinam

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Surinam
Hemiancistrus

Hemiancistrus macrops


Palpares bayoni là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1915.

Chú thích

Tham khảo

Palpares

Palpares bayoni


Evraz plc (Евраз) er et britisk-russisk multinational mine- og stålkoncern. Deres hovedkvarter er i London mens de primære aktiver er Rusland, USA, Canada og Kasakhstan. I 2015 var de primære ejere af Evraz de russiske oligarker Roman Abramovich (31,03 %), Alexander Abramov (21,59 %) og Aleksandr Frolov (10,78 %) igennem selskabet Lanebrook Ltd. 36,6 % var ejet af øvrige aktionærer.

Virksomheden blev etableret som en mindre metalhandelsvirksomhed i 1992.

Referencer

Mineselskaber fra Storbritannien
Metalvirksomheder fra Rusland
Mineselskaber fra Rusland

Evraz


Core 2 Quad è il nome commerciale di un processore che Intel ha presentato l'8 gennaio 2007 come variante "economica" dei primi processori a 4 core Core 2 Extreme, basati sull'architettura Intel Core Microarchitecture. Lo scopo di questo prodotto era quello di diventare la "porta d'ingresso" ai processori a 4 core indirizzati a tutto il mercato e non solo agli appassionati che storicamente sono gli unici ad essere attratti dalla versione Extreme. Proprio per questo motivo si inseriva nella fascia di mercato tra i Core 2 Duo, che sono processori dual core, e i Core 2 Extreme con 4 cores e clock ancora più elevato.

Essendo la prima CPU a 4 core prodotta da Intel (e basata sul core Kentsfield), insieme ai Core 2 Extreme, non esiste un vero e proprio predecessore del Core 2 Quad; è possibile indicarne uno possibile nel Pentium D Presler che era anch'esso un processore dual core, sebbene basato sulla vecchia architettura NetBurst (derivata dal Pentium 4). Più precisamente si può indicare il Pentium D come il predecessore comune sia al Core 2 Quad che al Core 2 Duo.

Tra la fine del 2007 e l'inizio del 2008, con il passaggio al nuovo processo produttivo a 45 nm, venne messa in commercio la nuova generazione del Core 2 Quad, basata sul nuovo core Yorkfield e, successivamente, ad agosto 2008, anche una versione mobile basata sul core Penryn; si trattava del primo processore mobile a 4 core realizzato da Intel.

Caratteristiche principali delle varie evoluzioni del Core 2 Quad

Settore Desktop

Kentsfield
Kentsfield fu il primo processore a 4 core ad arrivare sul mercato ed era alla base della prima generazione dei processori Core 2 Quad a partire dal gennaio 2007. Veniva realizzato a 65 nm ed era dotato di 2 cache L2 da 4 MB ciascuna.

Yorkfield
Un anno dopo Kentsfield arrivò, a marzo 2008, Yorkfield. Le principali differenze rispetto al predecessore risiedevano nel processo produttivo a 45 nm e nelle istruzioni multimediali SSE4, oltre alla dotazione di cache L2 che era aumentata del 50% diventando di 2 blocchi da 3 MB ciascuno.

Settore Mobile

Penryn
A metà 2008 venne presentato l'unico modello di Core 2 Quad pensato per il settore mobile e basato sul core Penryn. Era anch'esso realizzato a 45 nm ma la versione che arrivò sul mercato era basata sul cosiddetto core Penryn QC che indicava come si trattasse di una variante a 4 core del progetto originale che era invece dual core.

Modelli arrivati sul mercato
La tabella seguente mostra i modelli di Core 2 Quad arrivati sul mercato. Molti di questi condividono caratteristiche comuni pur essendo basati su diversi core; per questo motivo, allo scopo di rendere maggiormente evidente tali affinità e "alleggerire" la visualizzazione alcune colonne mostrano un valore comune a più righe. Di seguito anche una legenda dei termini (alcuni abbreviati) usati per l'intestazione delle colonne:
 Nome Commerciale: si intende il nome con cui è stato immesso in commercio quel particolare esemplare.
 Data: si intende la data di immissione sul mercato di quel particolare esemplare.
 Socket: lo zoccolo della scheda madre in cui viene inserito il processore. In questo caso il numero rappresenta oltre al nome anche il numero dei pin di contatto.
 N°Core: si intende il numero di core montati sul package: 1 se "single core", 2 se "dual core" o 4 se "quad core".
 Clock: la frequenza di funzionamento del processore.
 Molt.: sta per "Moltiplicatore" ovvero il fattore di moltiplicazione per il quale bisogna moltiplicare la frequenza di bus per ottenere la frequenza del processore.
 Pr.Prod.: sta per "Processo produttivo" e indica tipicamente la dimensione dei gate dei transistors (180 nm, 130 nm, 90 nm) e il numero di transistor integrati nel processore espresso in milioni.
 Voltag.: sta per "Voltaggio" e indica la tensione di alimentazione del processore.
 Watt: si intende il consumo massimo di quel particolare esemplare.
 Bus: frequenza del bus di sistema.
 Cache: dimensione delle cache di 1º e 2º livello.
 XD: sta per "XD-bit" e indica l'implementazione della tecnologia di sicurezza che evita l'esecuzione di codice malevolo sul computer.
 64: sta per "EM64T" e indica l'implementazione della tecnologia a 64 bit di Intel.
 HT: sta per "Hyper-Threading" e indica l'implementazione della esclusiva tecnologia Intel che consente al sistema operativo di vedere 2 core logici.
 ST: sta per "SpeedStep Technology" ovvero la tecnologia di risparmio energetico sviluppata da Intel e inserita negli ultimi Pentium 4 Prescott serie 6xx per contenere il consumo massimo.
 VT: sta per "Vanderpool Technology", la tecnologia di virtualizzazione che rende possibile l'esecuzione simultanea di più sistemi operativi differenti contemporaneamente.
 Core: si intende il nome in codice del progetto alla base di quel particolare esemplare.

Il successore
Il Core 2 Quad è stato progressivamente sostituito da 2 CPU, il Core i7, presentato a fine 2008 nella sua prima incarnazione, Bloomfield, ed il Core i5 arrivato sui mercati nel corso del terzo trimestre 2009. Poiché il Core i7 è designato per una fascia di elaboratori di livello superiore, il vero erede del Core 2 Quad può essere considerato il Core i5

Voci correlate
 Elenco dei processori Intel
 Core 2 Duo
 Core 2 Extreme
 Kentsfield
 Yorkfield
 Penryn (computer)
 Core i7
 Core i5

Altri progetti

Collegamenti esterni

Microprocessori Intel
Architettura x86

Core 2 Quad


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Melanoplus vulnus. Una ning gihulagway ni Eades ni adtong 1959. Ang Melanoplus vulnus sakop sa kahenera nga Melanoplus, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Melanoplus

Melanoplus vulnus


Beclean là một thị xã thuộc hạt Bistrița-Năsăud, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 10930 người.

Chú thích

Tham khảo

Xem thêm

Đô thị của hạt Bistrița-Năsăud
Thị trấn Romania

Beclean


Kaliwatan sa isda ang Maulisia isaacsi. Una ning gihulagway ni Masafumi Matsui ug Richard H. Rosenblatt ni adtong 1987. Ang Maulisia isaacsi sakop sa kahenera nga Maulisia, ug kabanay nga Platytroctidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
habagatan-sidlakang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Maulisia

Maulisia isaacsi


Searsia parviflora is 'n struik wat hoort tot die genus Searsia. Die struik is inheems aan Bangladesj, oos en wes Himalaja, Indië, Mianmar en Nepal.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Searsia
Flora van Bangladesj
Flora van Indië
Flora van Mianmar
Flora van Nepal

Searsia parviflora


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Orthacris robusta. Una ning gihulagway ni Kevan, D.K.M. ni adtong 1953. Ang Orthacris robusta sakop sa kahenera nga Orthacris, ug kabanay nga Pyrgomorphidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Tamil Nādu

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Tamil Nādu
Orthacris

Orthacris robusta


An Chysopeleia metacirrha in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edward Meyrick hadton 1921. An Chysopeleia metacirrha in nahilalakip ha genus nga Chysopeleia, ngan familia nga Cosmopterigidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Chysopeleia

Chysopeleia metacirrha


An Dicaeum australe in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Hermann hadton 1783. An Dicaeum australe in nahilalakip ha genus nga Dicaeum, ngan familia nga Nectariniidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dicaeum

Dicaeum australe


ShockWave (Onda d'urto) è un potente camion da corsa il cui proprietario è Les Shockley e il pilota è Kent Shockley, che risulta aver gareggiato in velocità con vari aerei senza mai perdere.

Dati tecnici
Il veicolo risulta così caratterizzato:
Motori: 3 Pratt & Whitney J34-48
Telaio: 4130 Chromemoly
Corpo: Peterbilt
Potenza: 36.000 Hp (circa 26.800 kW)
Spinta: 19.000 Libbre (circa 84,5 kN)
Peso: 7.000 Libbre (circa 3,1 tonnellate)
Interasse: 260" (circa 6,6 m)
Combustibile: Diesel, 120 Galloni (circa 454 litri) a corsa
Valore: 500.000,00 $

Record

Camion con miglior accelerazione da 0 a 256 mph (412 km/h) in 6,36 S
Camion più veloce al mondo con 376 Mph (605 km/h) di velocità massima

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Automobilismo

Shockwave (camion)


Tombstone  è un film western del 1993, diretto da George Pan Cosmatos e interpretato da Kurt Russell e Val Kilmer.

In Italia è uscito al cinema venerdì 1º aprile 1994 distribuito dalla Penta Distribuzione.

Trama
Wyatt Earp, sceriffo dalla chiara fama ritiratosi dall'esercizio della legge, decide di trasferirsi nella piccola cittadina in via di sviluppo di Tombstone, in Arizona, assieme ai due fratelli Virgil e Morgan, dove vivere una vita tranquilla assieme alle mogli Mattie, Louisa e Allie. È proprio a Tombstone che Wyatt incontra il suo migliore amico, Doc Holliday, ex dentista affetto da tubercolosi che vive da pistolero e giocatore di poker e che cerca nel clima asciutto dell'Arizona sollievo dalla sua malattia.

I tre fratelli Earp e Doc Holliday si scontrano subito con la difficile realtà della cittadina, tiranneggiata da una banda di pistoleri, i Cowboys, il cui segno distintivo è una fascia rossa legata in vita. In ogni modo Wyatt rifiuta le offerte di diventare sceriffo e le richieste di porre fine a quella banda, preferendo dedicarsi al risollevamento di un saloon di suo recente acquisto; ma ben presto il coinvolgimento dei suoi due fratelli, che accettano di diventare sceriffi della città, ed il suo spiccato senso di giustizia, hanno la meglio sulla sua volontà di ricercare una vita tranquilla e, sempre seguito dall'amico Doc Holliday, intraprende una guerra aperta alla banda.

La lotta tra i due gruppi sfocia ben presto nella famosa sparatoria all'O.K. Corral, dove Virgil e Morgan vengono feriti, tre Cowboys trovano la morte, e la connivenza dello sceriffo della contea Behan viene scoperta. Per vendicare i tre Cowboys, la banda assale nottetempo due dei fratelli Earp, uccidendo così Morgan mentre Virgil, il maggiore, perde l'utilizzo di un braccio. Questa guerra tra due fronti opposti si rivela anche nella figura di Doc Holliday e la sua antitesi, Johnny Ringo: uno dei Cowboys, uno psicopatico dalla cultura paragonabile solo a quella dell'ex medico pistolero. Tra i due è subito odio personale, dal primo sguardo.

Un altro scontro avviene poi in una foresta sulle rive di un fiume, dove si svolge una sparatoria che vede cadere Curly Bill per mano di Wyatt Earp; così è Johnny Ringo adesso il nuovo capo dei Cowboys. Sulla via del ritorno dal fiume però, la malattia di Doc Holliday si aggrava improvvisamente e il piccolo gruppo è costretto a riparare nella fattoria di Henry Hooker senza poter proseguire. È in quel momento che Johnny Ringo invia a Wyatt Earp un messaggio: saranno loro due a scontrarsi, e con quel duello a porre fine alla guerra tra il gruppo di Earp e i Cowboys. Con Doc in precarie condizioni di salute, Wyatt accetta la sfida, pur sapendo di non essere "abbastanza veloce" per battere Johnny Ringo.

Ma è proprio Doc che, lasciando la fattoria di nuovo in forze dopo aver mentito all'amico sulle sue reali condizioni fisiche, si presenta allo scontro con Ringo che, stupito, all'inizio sembra voler fare marcia indietro. Ma la follia che si legge nei suoi occhi lo porta ad accettare il cambio di avversario, scelta che gli risulterà fatale. All'arrivo di Wyatt sul luogo concordato per il duello, infatti, Ringo giace già morto ai piedi di un albero, ucciso dall'amico Doc Holliday. Questo scontro pone fine ben presto alla guerra e dopo aver eliminato i Cowboys rimasti che non hanno voluto arrendersi, Doc viene ricoverato in un sanatorio dove morirà "senza gli stivali", come lamenta lui stesso. Wyatt partirà assieme all'attrice Josephine Marcus dopo aver abbandonato la moglie Mattie (ormai assuefatta al laudano), rifacendosi una vita.

Produzione

Accoglienza
Tombstone venne distribuito nei cinema il 24 dicembre 1993, sei mesi prima della versione di Kevin Costner e Lawrence Kasdan incentrata sulle vicende del medesimo personaggio, Wyatt Earp. Il film si rivelò un successo al botteghino, incassando 56 milioni e mezzo di dollari contro un budget di 25 milioni.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Film western

Tombstone (film)


Kaliwatan sa insekto ang Paracaecilius anareolatus. Una ning gihulagway ni Charles Lienhard ni adtong 2008. Ang Paracaecilius anareolatus sakop sa kahenera nga Paracaecilius, ug kabanay nga Paracaeciliidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Paracaecilius (Paracaeciliidae)

Paracaecilius anareolatus


Bungtod ang Tubu Ajobatan sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatan-sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Tubu Ajobatan, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Tubu Ajobatan kabungtoran sa habagatang-kasadpan, apan sa amihang-sidlakan nga kini mao ang patag. Ang yuta palibot sa Tubu Ajobatan nga tinakpan sa ubos  sa sidlakan. Kinahabogang dapit sa palibot ang Nuaf Fatuleu,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa kasadpan sa Tubu Ajobatan. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Tubu Ajobatan medyo gamay nga populasyon..

Hapit nalukop sa kaumahan ang palibot sa Tubu Ajobatan.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hunyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Provinsi Nusa Tenggara Timur
Mga bungtod sa Indonesya nga mas taas kay sa 200 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Tubu Ajobatan


An Chalixodytes in uska genus han Actinopterygii. An Chalixodytes in nahilalakip ha familia nga Creediidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Chalixodytes

Chalixodytes


Fra noi è il secondo album della cantante italiana Iva Zanicchi, pubblicato nel maggio del 1967.

Il disco
Il 1967 è l'anno della prima delle tre vittorie di Iva Zanicchi al Festival di Sanremo. Il brano vincitore (presentato in coppia con Claudio Villa e contenuto in questo album) è Non pensare a me, in realtà cucito su misura per il "reuccio della canzone", ma che Iva Zanicchi canta con più classe e moderazione, senza pigiare il piede sugli acuti nei quali Villa abbonda.

Per questo motivo, a due anni di distanza dalla pubblicazione del suo album di debutto, la sua casa discografica pubblica finalmente il suo nuovo long-playing. Anche questo contiene canzoni edite precedentemente su singoli tra il 1966 e 1967. L'unico inedito dell'album è il brano Oltre la notte, mai apparso precedentemente su 45 giri.

L'album è presente sulle piattaforme digitali e sui servizi di streaming.

I brani
Tra i brani, insieme a Vita, scritta da Umberto Balsamo e a Vivere, non vivere, scritta da un giovane Franco Califano, spiccano:
 Ci amiamo troppo (Le montagne)Cover in italiano di River Deep - Mountain High di Ike & Tina Turner, e presentata alla Mostra internazionale di musica leggera di Venezia, insieme al brano "Quel momento" (contenuto anch'esso nell'album), è certamente una delle più importanti prove vocali di Iva Zanicchi.
 La notte dell'addioUno dei brani più importanti della carriera di Iva Zanicchi (e, oggi, uno dei più riproposti anche da altri artisti), con cui partecipa al Festival di Sanremo del 1966.
 Tu saie 'a verità/Ma pecchéI due brani con cui partecipa al Festival di Napoli. Iva si classifica ottava con Ma pecché, che si vende bene un po' ovunque (a Napoli e nel resto d'Italia) e sebbene Sergio Bruni (uno dei cantanti napoletani in gara) aveva provveduto ad inciderne una sua particolare versione, questa è snobbata dal grande pubblico che continua a preferire Iva Zanicchi.
 Fra noiIl brano, che fornisce anche il titolo all'album, è il suo più grande successo del 1966.

Tracce
Non pensare a me - (Alberto Testa - Eros Sciorilli)
Ci amiamo troppo - (Giuseppe Cassia - Phil Spector - Barry Greenwich)
Dove è lui - (Mennillo - Roncarati)
Oltre la notte - (Jacqueline Perrotin - Tuminelli - Ivan Vandor)
Monete d'oro - (Luciano Beretta - Francesio)
Tu saie 'a verità - (N. D'Alessio - A. Mazzucchi)
Quel momento - (Mogol - Giancarlo Colonnello)
Vita - (Luciano Beretta - Umberto Balsamo)
Fra noi - (Arrigo Amadesi - Albula)
La notte dell'addio - (Memo Remigi-Giuseppe Diverio - Alberto Testa)
Vivere, non vivere - (Franco Califano - Nisa - Iller Pattacini)
Ma pecché  - (Vian - Fiore)

Orchestra
 Brani 1,2,4,5,6,8,12 Augusto Martelli
 Brani 3,7,11 Angel "Pocho" Gatti
 Brano 10 Jan Langosz
 Brano 9 Giordano Bruno Martelli

Stampe estere

Note

Collegamenti esterni

Fra noi


An Ceralocyna seticornis in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Bates hadton 1870. An Ceralocyna seticornis in nahilalakip ha genus nga Ceralocyna, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ceralocyna

Ceralocyna seticornis


Kaliwatan sa alibangbang ang Euproctis croceisticta. Una ning gihulagway ni George Francis Hampson ni adtong 1909. Ang Euproctis croceisticta sakop sa kahenera nga Euproctis, ug kabanay nga Lymantriidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Euproctis

Euproctis croceisticta


A Operation Rainfall, atualmente conhecida como oprainfall, foi uma campanha de fãs de jogos eletrônicos fundada a fim de promover o lançamento de títulos exclusivos do Japão. Ela inicialmente tinha o objetivo de promover a localização norte-americana de três jogos exclusivos do Japão lançados no final do ciclo de vida do Wii, depois fez a transição para um blog comunitário dedicado a notícias de jogos japoneses de nicho e divulgação de outras campanhas pela localização de outros títulos. Sua intenção desde o começo era demonstrar para a publicadora Nintendo a demanda existente pelos jogos.

A campanha foi concebida em junho de 2011 a fim de fazer pressão na Nintendo pelo lançamento oficial na América do Norte de Xenoblade Chronicles, The Last Story e Pandora's Tower, três títulos exclusivos do Wii. A campanha e seu alcance chegaram a serem reconhecidas pela própria Nintendo, que inicialmente anunciou que não existiam planos para a localização dos jogos pedidos, porém os três acabaram sendo lançados em outros territórios nos anos seguintes. A recepção da campanha foi em sua maior parte positiva, sendo considerada um sucesso quando comparada com outras campanhas de objetivos similares.

História

Origens
A Operation Rainfall se focou em três RPGs eletrônicos lançados durante os últimos anos de vida útil do console de mesa Wii da Nintendo: Xenoblade Chronicles, The Last Story e Pandora's Tower. Xenoblade Chronicles foi desenvolvido pela Monolith Soft e era parte da metassérie Xeno, tendo inicialmente sido anunciado sob seu título original Monado: Beginning of the World durante a Electronic Entertainment Expo de 2009. Seu nome foi depois alterado com o objetivo de homenagear os trabalhos anteriores de Tetsuya Takahashi, diretor executivo e co-roteirista do jogo. The Last Story foi desenvolvido pela Mistwalker, com seu diretor Hironobu Sakaguchi querendo que o jogo fosse contrário à típicos elementos do gênero, baseado em opiniões sobre seus dois títulos anteriores: Blue Dragon e Lost Odyssey. Pandora's Tower foi desenvolvido pela Ganbarion, que anteriormente tinha trabalhado apenas em títulos licenciados. A empresa apresentou o conceito para Nintendo depois de terem impressionado a empresa com a recepção positiva para Jump Ultimate Stars. Jornalistas e fãs tinham esperanças que esses jogos fossem lançados fora do Japão, porém a Nintendo não fez nenhum comentário sobre a questão. A única explicação para a falta de localização foi relacionada a The Last Story: a Nintendo explicou que o jogo daria muito trabalho porque já estavam ocupados com Kirby's Epic Yarn e novos títulos para o Nintendo 3DS. A Nintendo of Europe queria exibir Xenoblade Chronicles na Electronic Entertainment Expo de 2011, porém a Nintendo of America barrou sem explicação. Em resposta a isso e ao contínuo silêncio sobre The Last Story e Pandora's Tower, a Operation Rainfall nasceu.

Desenvolvimentos
A Operation Rainfall passou a existir em um esforço para persuadir a Nintendo a trazer esses jogos para a América do Norte. Xenoblade Chronicles e The Last Story foram escolhidos devido ao renome daqueles envolvidos em suas produções, enquanto Pandora's Tower foi selecionado por causa de suas mecânicas de jogabilidade únicas e pelo fato de também ter sido publicado pela Nintendo para o Wii. A equipe também escolheu esses títulos porque já estavam confirmados para serem lançados em inglês na Europa e tinham sido bem recebidos pela crítica no Japão, dessa forma evitando defender o lançamento de um jogo mal-sucedido crítica e comercialmente como Earth Seeker. O título da campanha (em português: "Operação Chuva") veio da vontade do grupo de inundar a Nintendo of America com pedidos. A Operation Rainfall começou em junho de 2011 nos comentários do quadro de mensagens do site de notícias IGN, recebendo o apoio da comunidade de jogos eletrônicos. A campanha espalhou para cartas e emails para Reggie Fils-Aimé, presidente da Nintendo of America, além de campanhas no Facebook e Twitter. Meios físicos e digitais foram escolhidos para que fossem mais óbvios e mais difíceis de serem deletados, como poderia ser em uma campanha puramente digital. Para esse fim, cartas e objetos inspirados pelos títulos foram enviados para a Nintendo of America.

A campanha se deu um prazo de dezoito meses, com a conclusão das operações coincidindo com o lançamento do novo console Wii U da Nintendo em novembro de 2012. A primeira fase focou-se em Xenoblade Chronicles, com parte de sua campanha resultando em um grande número de pré-vendas sendo feitas na Amazon.com sob seu título original: o jogo alcançou a primeira posição na lista de pré-vendas do site, superando The Legend of Zelda: Ocarina of Time 3D e um pacote de um PlayStation 3 com Call of Duty: Black Ops. A segunda fase coincidiu com o lançamento europeu de Xenoblade Chronicles, com o objetivo sendo que os fãs comprassem consoles Wii na data de estreia em 19 de agosto de 2011, além de enviarem mais cartas para a Nintendo of America. Depois que o jogo foi anunciado para um lançamento norte-americano, a Operation Rainfall transferiu seu foco para The Last Story, empregando táticas semelhantes as que havia feito com Xenoblade Chronicles. Para Pandora's Tower, a campanha se expandiu a fim de apelar para publicadoras de jogos japoneses de nicho, incluindo a Atlus USA, Xseed Games, Aksys Games e Nippon Ichi Software. A Operation Rainfall pediu doações para ajudar a financiar a campanha, em troca oferecendo um papel de parede especial, e no caso de contribuições maiores um caixa especial para os três títulos.

Xenoblade Chronicles acabou sendo publicado na América do Norte pela própria Nintendo, enquanto The Last Story foi lançado pela Xseed Games. Com o anúncio da da publicação de The Last Story, a comunidade de fãs estreou seu próprio site. Chamado de "Oprainfall", ele continuou a cobrir os três títulos originais, além de ampliar-se para outros jogos de nicho semelhantes e petições de fãs. Pandora's Tower foi lançado na América do Norte, novamente pela Xseed Games. O site faz totalmente em 2015 uma transição de central de campanha para um blog de notícias que foca-se em títulos japoneses considerados de nicho no ocidente, além de continuar a apoiar campanhas similares.

Recepção
A Operation Rainfall atraiu uma atenção considerável por parte da mídia quando ela apareceu e ganhou apoio popular, recebendo cobertura da Kotaku, IGN, Eurogamer, GamesRadar, Joystiq, Game Informer, Destructoid e sites os japoneses Inside Games e ITMedia. Além do apoio popular e da imprensa, a campanha também recebeu o apoio da Mistalker e de Kaori Tanaka, roteirista de Xenogears e da série Xenosaga.

Coberturas mais extensivas foram dadas por alguns sites. Jacob Lopex da VentureBeat comentou que, quando comparada com outras campanhas similares, a Operation Rainfall se destacou pela civilidade durante seus esforços. Zach Kaplan da Nintendo Life afirmou que a campanha precisava fazer seu ponto claramente, mostrando que o sucesso do anúncio do lançamento de Xenoblade Chronicles não era casualidade. Posteriormente no mesmo site, Thomas Whitehead disse que o de outra forma de nicho e pouco diferenciado Pandora's Tower ganhou um grau de misticismo e antecipação entre os fãs por causa de sua inclusão na Operation Rainfall. Ken Gagne da PC World, em um artigo postado após o anúncio do lançamento norte-americano de Pandora's Tower, comentou que a Operation Rainfall estava indo contra a tendência com seu sucesso total na defesa da publicação dos três jogos na América do Norte. Particularmente, Gagne a comparou com esforços fracassados de fãs para trazer para o ocidente os títulos da série Mother.

A Nintendo reconheceu a Operation Rainfall e seus esforços ainda em seu primeiro mês de atividade, porém afirmou que não existiam planos para lançar os três jogos na América do Norte. Vários funcionários da Nintendo começaram a pedir para o grupo parar a campanha depois de três meses. Fils-Aimé comentou em 2013 que, apesar da Operation Rainfall não ter sido um fator decisivo na decisão da empresa de lançar Xenoblade Chronicles na América do Norte, eles a levaram em consideração. A Xseed Games afirmou que a Nintendo há muito estava aberta para fazer parceria com alguma outra empresa para um lançamento norte-americano de The Last Story, dizendo que a Operation Rainfall não foi um fator. Posteriormente, a Xseed Games reconheceu que Pandora's Tower tinha fãs "vocais", porém não mencionou a Operation Rainfall por nome. A companhia também disse que os bons números de vendas de The Last Story e os esforços dos fãs os fizeram lançar o título na América do Norte.

Ligações externas
Página oficial

Sites de notícias
Sites de jogos eletrônicos
Cultura de jogos eletrônicos
Jornalismo de jogos eletrônicos

Operation Rainfall


An Lipinia in uska genus han Reptilia. An Lipinia in nahilalakip ha familia nga Scincidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Lipinia

Lipinia


Sigle
 Kuiper belt object – Planetoide della fascia di Kuiper
 Korean Baseball Organization (KBO) – massimo campionato di baseball in Corea del Sud

Codici
 KBO – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Kabalo (Repubblica Democratica del Congo)
 kbo – codice ISO 639-3 della lingua keliko

Kbo


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Nanodectes gladiator. Una ning gihulagway ni Rentz, D.C.F. ni adtong 1985. Ang Nanodectes gladiator sakop sa kahenera nga Nanodectes, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Western Australia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Western Australia
Nanodectes

Nanodectes gladiator


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Callithericles brazzavillensis. Una ning gihulagway ni Marius Descamps ni adtong 1967. Ang Callithericles brazzavillensis sakop sa kahenera nga Callithericles, ug kabanay nga Thericleidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Demokratikanhong Republika sa Konggo

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Demokratikanhong Republika sa Konggo
Callithericles

Callithericles brazzavillensis


An Zeuctoboarmia albella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Claude Herbulot hadton 1981. An Zeuctoboarmia albella in nahilalakip ha genus nga Zeuctoboarmia, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Zeuctoboarmia

Zeuctoboarmia albella


Sardar Ghulam Mustafa Khan Tareen was a Pakistani politician who was a Member of the Provincial Assembly of Balochistan, from May 2013 to May 2018.

He died on 22 April 2020 after testing positive for COVID-19 during the COVID-19 pandemic in Pakistan.

Early life and education
He was born on 1 January 1950 in Pishin District.

He has done Matriculation.

Political career

He was elected to the Provincial Assembly of Balochistan as a candidate of Pashtunkhwa Milli Awami Party from Constituency PB-10-Pishin-III in 2013 Pakistani general election.

References

2020 deaths
Balochistan MPAs 2013–2018
1950 births
Deaths from the COVID-19 pandemic in Balochistan, Pakistan

Sardar Ghulam Mustafa Khan Tareen


Jonathan Peter McLaughlin (født d. 9. september 1987) er en skotsk professionel fodboldspiller, som spiller for den skotske Premiership-klub Rangers og Skotlands landshold.

Klubkarriere

Tidlige karriere
McLaughlin begyndte sin karriere i de semi-professionelle lavere engelske rækker.

Bradford City
McLaughlin skiftede i maj 2008 til Bradford City, men skulle vente et helt år til den 2. maj 2009 til at gøre sin professionelle debut. Har var del af Bradfords mandskab over flere år, og spillede oftest som førstevalgmålmand, men dog også andetvalg i nogle perioder.

Burton Albion
McLaughlin skiftede i juli 2014 til Burton Albion, og var med til at hjælpe Burton rykke op i League One.

Heart of Midlothian
McLaughlin skiftede i august 2017 til Heart of Midlothian.

Sunderland
McLaughlin skiftede i juni 2018 til Sunderland.

Rangers
McLaughlin skiftede i juni 2020 til Rangers.

Landsholdskarriere
McLaughlin debuterede for Skotlands landshold den 2. juni 2018.

McLaughlin var del af Skotlands trup EM 2020.

Titler
Burton Albion

 Football League Two: 1 (2014–15)

Rangers

 Scottish Premiership: 1 (2020–21)

Individual

 PFA League One Team of the Year: 1 (2015–16)

Kilder

Eksterne henvisninger

Personer fra Edinburgh
Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldlandsholdsspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Harrogate Town F.C.
Fodboldspillere fra Bradford City A.F.C.
Fodboldspillere fra Burton Albion F.C.
Fodboldspillere fra Heart of Midlothian F.C.
Fodboldspillere fra Sunderland A.F.C.
Fodboldspillere fra Rangers F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020

Jon McLaughlin


Strukturna biologija je sinergistička oblast  molekulske biologije, biohemije i biofizike koja se bavi molekulskom strukturom bioloških makromolekula (naročito proteina  , sastavljenih od aminokiselina , RNK ili DNK, sačinjenih od nukleotid a, membrana, načinjeni od lipida ). Proučava  kako stiču strukture koje imaju i kako promjene u njihovim strukturama utiču na njihovu funkciju. Od velikog interesa je  za biologiju,  jer makromolekule obavljaju većinu funkcija ćelije, a tek uvijanjem u određene trodimenzijske oblike mogu da izvrše ove funkcije. Ova arhitektura, tercijarne strukture molekula, složeno ovisi o osnovnom sastavu svakog molekula ili primarnoj strukturi.
 Hemoglobin]], protein koji prenosi kisik, nalazi se u crvenim krvnim zrncima]]

Biomolekule su premale da bi se mogle detaljno vidjeti čak i pod najnaprednijim svjetlosnim mikroskopom. Metodi koji se primjenjuju u  strukturnoj biologiji  za određivanje njihovih struktura uglavnom uključuju istovremeno mjerenje na velikom broju identičnih molekula. Ove metode uključuju one kao što su:
 Masena spektrometrija
 Makromolekulska kristalografija
 Neutronska difrakcija
 Proteoliza
  Nuklearna magnetna rezonanca spektroskopija proteina (NMR)
  Elektronska paramagnetska rezonanca (EPR)
 Kriogena elektronska mikroskopija (krioEM)
 Elektronska kristalografija i Mikrokristalna difrakcija elektrona
 Višekutno rasipanje svjetlosti
 Rasipanje pod malim uglom
 Ultrabrza laserska spektroskopija
 Dvopolarizaciona interferometrija i kružni dihroizam

Najčešće se koriste za proučavanje "matičnog stanja" makromolekula. Ali varijacije ovih metoda koriste se i za promatranje kako molekule u nastajanju ili denaturirane preuzimaju ili ponovno preuzimaju svoja matična stanja. Pogledajte savijanje proteina.

Treći pristup  za razumijevanje strukture je bioinformatika, da bi se tražili obrasci među različitim sekvencama DNK,  koji daju određene oblike. Često se mogu utvrditi savojstvenosti strukture integralnih membranskih proteina, na osnovu membranske topologije predviđene analizom hidrofobnosti. Pogledajte predviđanje strukture proteina.

U posljednjih nekoliko godina postalo je moguće da vrlo precizni fizički molekularni modeli dopunjuju istraživanje bioloških struktura in silico. Primjeri ovih modela mogu se naći u Banci podataka.

Računarske tehnike poput simulacija molekularne dinamike mogu se koristiti zajedno sa empirijskim strategijama određivanja strukture za proširenje i proučavanje strukture, konformacije i funkcije proteina.

Također pogledajte

 Primarna struktura proteina
 Sekundarna struktura proteina
 Tercijarna struktura proteina
 Kvaternarna struktura proteina
 Strukturni domen
 Proteom
 Proteinska podjedinica
 Molekularni model
 Metabolom
 Strukturna genomika
 Stereohemija
 Rezolucija (elektronska gustina)
 Proteopedija
Proteomika
 Predviđanje strukture proteina

Reference

Vanjski linkovi

Nature: Structural & Molecular Biology magazine website
Journal of Structural Biology
Structural Biology - The Virtual Library of Biochemistry, Molecular Biology and Cell Biology
Structural Biology in Europe

Molekularna biologija
Struktura proteina
Proteini
Biohemija
Biofizika

Strukturna biologija


Kaliwatan sa lumot ang Rhizocarpon umense. Una ning gihulagway ni Hugo Magnusson, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Anders Nordin. Ang Rhizocarpon umense sakop sa kahenera nga Rhizocarpon, ug kabanay nga Rhizocarpaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa ug Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Uropa
Rhizocarpon

Rhizocarpon umense


An Serrapinnus in uska genus han Actinopterygii. An Serrapinnus in nahilalakip ha familia nga Characidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Serrapinnus

Serrapinnus


An Triphosa in uska genus han Lepidoptera. An Triphosa in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

Ilarom nga taxa

 Triphosa aberrans
 Triphosa acis
 Triphosa acutipennis
 Triphosa acyrota
 Triphosa aequivalens
 Triphosa affirmaria
 Triphosa agnata
 Triphosa albiplaga
 Triphosa albirama
 Triphosa albosignata
 Triphosa amblychiles
 Triphosa amdoensis
 Triphosa antarctica
 Triphosa arizanensis
 Triphosa brunneosuffusa
 Triphosa californiata
 Triphosa cinereata
 Triphosa confusaria
 Triphosa consona
 Triphosa corrasata
 Triphosa decolor
 Triphosa depleta
 Triphosa dimidiata
 Triphosa dubia
 Triphosa dubiosata
 Triphosa dubitata
 Triphosa dyriata
 Triphosa empodia
 Triphosa epiocosma
 Triphosa eucosmiata
 Triphosa eugramma
 Triphosa expansa
 Triphosa fasciata
 Triphosa gavara
 Triphosa haesitata
 Triphosa hydatoplex
 Triphosa inca
 Triphosa incertata
 Triphosa indubitata
 Triphosa largeteauria
 Triphosa latiplaga
 Triphosa lugens
 Triphosa luteimedia
 Triphosa macroprora
 Triphosa melanoplagia
 Triphosa millierata
 Triphosa mnestira
 Triphosa moniliferaria
 Triphosa multilinearia
 Triphosa nigralbata
 Triphosa oberthuri
 Triphosa obsoletaria
 Triphosa ochricostata
 Triphosa oenozona
 Triphosa packardata
 Triphosa pallescens
 Triphosa pallidivittata
 Triphosa petronata
 Triphosa praesumtiosa
 Triphosa punctigera
 Triphosa pura
 Triphosa pustularia
 Triphosa quasiplaga
 Triphosa rantaizanensis
 Triphosa ravulata
 Triphosa rubicunda
 Triphosa rubrifusa
 Triphosa rubrodotata
 Triphosa sabaudiata
 Triphosa salebrosa
 Triphosa sericata
 Triphosa seseraria
 Triphosa subsericata
 Triphosa tangens
 Triphosa taochata
 Triphosa tarachodes
 Triphosa thierrymiegi
 Triphosa tremulata
 Triphosa tritocelidaria
 Triphosa tritocelidata
 Triphosa umbrifacta
 Triphosa uniplaga
 Triphosa variegata
 Triphosa venimaculata

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Triphosa

Triphosa


Hvidebæk kommuna (danskt: Hvidebæk kommune), er ein kommuna í Vestsjællands Amt í Danmark.

Kommunur í Danmark

Hvidebæk kommuna


Mimusops ankaibeensis is 'n plant wat deel is van die Sapotaceae familie.

Verwysings

ankaibeensis

Mimusops ankaibeensis


An Frea girardi in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1978. An Frea girardi in nahilalakip ha genus nga Frea, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Frea

Frea girardi


Europamesterskaberne i curling 2024 for herre- og kvindehold er det 48. EM i curling gennem tiden. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i ,  i perioden . - . november 2024 med deltagelse af 20 kvinde- og 26 herrehold. A-turneringerne blev spillet i , mens B-turneringerne afvikledes i .  var EM-værtsland for  gang, og det var  gang, at mesterskabet blev spillet i .

C-EM blev spillet i ,  i perioden  –  2024, hvor der for både mænd og kvinder blev spillet om tre ledige pladser ved B-EM. Mændenes tre pladser blev besat af ,  og , mens kvindernes tre pladser ved B-EM blev vundet af ,  og .

Mænd

Mesterskabet var opdelt i en A-, B- og C-turnering, hvor C-turneringen fungerede som kvalifikation til B-turneringen.

I A-turneringen spillede 10 hold om det egentlige europamesterskab. Holdene, der sluttede som nr. 9 og 10 i A-turneringen blev rykket ned i B-gruppen. B-gruppen bestod af 16 hold, der spillede om to oprykningspladser til A-gruppen.

Ud over EM-titlen spillede holdene om syv direkte pladser ved VM i 2025 i ,  samt yderligere fire pladser ved det interkontinentale VM-kvalifikationsstævne i , .

A-EM

A-EM havde deltagelse af 10 hold – de otte bedste hold fra A-EM 2023 og de to bedste hold fra B-EM 2023. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet om medaljer.

Grundspil

Slutspil

Slutspillet har deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet. I semifinalerne møder grundspillets nr. 1 og 4 hinanden i den ene semifinale, mens nr. 2 og 3 mødes i den anden semifinale.

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

B-EM

B-EM havde deltagelse af 16 hold, men  hold var tilmeldt mesterskabet, så de  lavest rangerede hold ved sidste EM måtte spille kvalifikation. Kvalifikationen (C-EM) blev spillet i ,  i perioden  –  2024, hvor ,  og  sikrede sig de sidste tre pladser ved B-EM.

De 16 hold var opdelt i to grupper med otte hold i hver. I hver gruppe spillede holdene en enkeltturnering alle-mod-alle, og de tre bedste hold fra hver gruppe gik videre til slutspillet, hvor de to gruppevindere var direkte kvalificeret til semifinalerne, mens toerne og treerne spillede om de sidste to semifinalepladser. De to hold, der sluttede på syvende- eller ottendepladsen i grupperne, spillede videre om placeringerne 13-16 i B-gruppen.

Vinderen og nr. 2 ved B-EM,  og , rykkede op i A-gruppen. Nr. 3 til 14 i B-gruppen kvalificerede sig direkte til det efterfølgende B-EM, mens holdene, der sluttede som nr. 15 og 16,  og , året efter måtte spille C-EM som kvalifikation til B-EM.

Grundspil

Gruppe A

Gruppe B

Slutspil

Kvartfinaler

Semifinaler

Kamp om 5.-pladsen

Bronzekamp

Finale

Nedrykningsspil

De fire hold, der sluttede på syvende- eller ottendepladsen i de to grupper, spillede om 13.- til 16.-pladsen, og dermed om at undgå de to nedrykningspladser til C-EM 2025. De to syvere og de to ottere mødtes i hver deres playoff-kamp, hvor vinderne i kampen mellem syverne endte på en samlet 13.-plads, mens taberen i kampen mellem de to ottere måtte tage til takke med 16.-pladsen. Til sidst spillede taberen i kampen mellem syverne og vinderen af kampen mellem otterne en afgørende kamp om 14.- og 15.-pladsen.

Samlet rangering

C-EM

Ved C-EM spillede otte hold om to ledige pladser ved B-EM. Turneringen blev afholdt i perioden  -  2024 i , . Turneringen blev vundet af , der sammen med   og  gik videre til B-EM senere på året.

Kvinder

Mesterskabet var opdelt i en A-, B- og C-turnering, hvor C-turneringen fungerede som kvalifikation til B-turneringen.

I A-turneringen spillede 10 hold om det egentlige europamesterskab. Holdene, der sluttede som nr. 9 og 10 i A-turneringen blev rykket ned i B-gruppen. B-gruppen bestod af 10 hold, der spillede om to oprykningspladser til A-gruppen.

Ud over EM-titlen spillede holdene om otte ledige pladser ved VM i 2025 i , . De otte bedst placerede hold ved A-EM kvalificerede sig direkte til VM, mens de næste fire hold gik videre til den interkontinentale VM-kvalifikationsturnering.

A-EM

A-EM havde deltagelse af 10 hold – de otte bedste hold fra A-EM 2023 og de to bedste hold fra B-EM 2023. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet om medaljer.

Grundspil

Slutspil

Slutspillet har deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet. I semifinalerne møder grundspillets nr. 1 og 4 hinanden i den ene semifinale, mens nr. 2 og 3 mødes i den anden semifinale.

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

B-EM

B-EM havde deltagelse af 10 hold, men  hold var tilmeldt mesterskabet, så de  lavest rangerede hold ved sidste EM måtte spille kvalifikation. Kvalifikationen (C-EM) blev spillet i Brasov, Rumænien i perioden 13. – 19. april 2024, hvor Hviderusland og Slovakiet sikrede sig de sidste to ledige pladser ved B-EM.

De 10 hold i B-EM spillede en enkeltturnering alle-mod-alle, og de fire bedste hold gik videre til slutspillet. Vinderen og nr. 2 ved B-EM rykker op i A-gruppen. Nr. 3 til 8 i B-gruppen kvalificerede sig direkte til det efterfølgende B-EM, mens holdene, der sluttede som nr. 9 og 10, året efter måtte spille C-EM som kvalifikation til B-EM.

Grundspil

Slutspil

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

C-EM

Ved C-EM spillede  hold om tre ledige pladser ved B-EM. Turneringen blev afholdt i perioden  -  2024 i , . Turneringen blev vundet af , der sammen med  og  gik videre til B-EM senere på året.

Kilder / eksterne henvisninger
 World Curling Federation - Le Gruyère AOP European Curling Championships 2024
 World Curling Federation - Le Gruyère AOP European Curling Championships 2024 B-Division
 World Curling Federation - Le Gruyère AOP European Curling Championships 2024 C-Division
 World Curling Federation - Results & Statistics - Le Gruyère AOP European Curling Championships 2024 - Men
 World Curling Federation - Results & Statistics - Le Gruyère AOP European Curling Championships 2024 - Women
 World Curling Federation - Results & Statistics - Le Gruyère AOP European Curling Championships B-Division 2024 - Men
 World Curling Federation - Results & Statistics - Le Gruyère AOP European Curling Championships B-Division 2024 - Women
 World Curling Federation - Results & Statistics - European Curling Championships C-Division 2024 - Men
 World Curling Federation - Results & Statistics - European Curling Championships C-Division 2024 - Women

Noter

2024
Curling i 2024

EM i curling 2024


An Hypsipetes leucocephalus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni J. F. Gmelin hadton 1789. An Hypsipetes leucocephalus in nahilalakip ha genus nga Hypsipetes, ngan familia nga Pycnonotidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hypsipetes

Hypsipetes leucocephalus


Kaliwatan sa kasili ang Gorgasia maculata. Una ning gihulagway ni Wolfgang Klausewitz ug Eibl-eibesfeldt ni adtong 1959. Ang Gorgasia maculata sakop sa kahenera nga Gorgasia, ug kabanay nga Congridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Indyan
Gorgasia

Gorgasia maculata


An Brachychalcinus retrospina in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni George Albert Boulenger hadton 1892. An Brachychalcinus retrospina in nahilalakip ha genus nga Brachychalcinus, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Brachychalcinus

Brachychalcinus retrospina


Anna Maria Dawbin née Anna Maria Hadden (24 November 1816 – 22 November 1905) was a British Australian diarist.

Life
Dawbin was born in Exeter in 1816 to Elizabeth and William Frederick Hadden. Her father was an army officer.

In 1834 she sailed for Van Diemen's Land as the new wife of Andrew Baxter who was in charge of transported convicts. It was on 24 September 1834 that she started her first of 32 diaries that are extant, although it is clear that she had always kept a diary up to that point. She arrived aboard the Augusta Jessie and she and Andrew lived in Hobart Town and Launceston. Her husband was an officer in the 50th (Queen's Own) Regiment of Foot and she established herself in Australian society. Her diary records that she was very "friendly" with Richard Dry who was to be Premier of Tasmania.

In 1839 Anna and Andrew decided to become squatters in New South Wales. Andrew had sold his commission and they hoped to retire on their success but by 1845 they were moving to a new location and the marriage was no longer happy. In 1849 she left her husband to care for her niece and nephew in Hobart after their mother died. She became their carer and returned with them to England. her brother remarried and no longer needed her as a foster mother in England. She had no purpose until she heard that her husband had become rich and he had committed suicide.

She returned to Australia in 1857 and met a young man named Richard Dawbin on board. They married on 1 September after she had sold what had been her husband's property. They bought a cattle station and Anna recorded her husband's failings. They were bankrupt by 1861 and she was left in Australia whilst her husband returned to England. She had male friends until 5 April 1865 when she sailed back on the Nimrod. She was reunited with her husband in Somerset. Her diary goes blank for a while. They returned to Australia where Dawbin failed to manage a salmon breeding station.

She published her earlier diaries as Memories of the Past in 1876 anonymously. However it is noted that these are edited decades later and lack the immediacy of the contemporary diaries.

Death
Dawbin died in Melbourne in 1905. The 845,000 words that survived from her diaries were published as her diary in 1992.

References

1816 births
1905 deaths
19th-century English diarists
19th-century English women writers
19th-century Australian writers
19th-century Australian women writers
English emigrants to Australia
Australian diarists
Writers from Exeter

Anna Dawbin


Anoploscelus celeripes là một loài nhện trong họ Theraphosidae.

Loài này thuộc chi Anoploscelus. Anoploscelus celeripes được Mary Agard Pocock miêu tả năm 1897.

Chú thích

Tham khảo

biologie|2011|10|21}}

C

Anoploscelus celeripes


Dobrova pri Prihovi () je naseljeno mjesto u sastavu općine Oplotnica, regija Podravska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Slovenska Bistrica.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Dobrova pri Prihovi je imala 55 stanovnika.

Napomena: Do 1998. iskazivano pod imenom Dobrova.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Podravskoj regiji

Dobrova pri Prihovi


An Hemibagrus centralus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Dieter H. Mai hadton 1978. An Hemibagrus centralus in nahilalakip ha genus nga Hemibagrus, ngan familia nga Bagridae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemibagrus

Hemibagrus centralus


Cáo culpeo (danh pháp hai phần: Lycalopex culpaeus) là một loài chó hoang dã sống ở Nam Mỹ. Nó là loài chó hoang dã bản địa lớn thứ hai ở Nam Mỹ, sau loài sói bờm. Về bề ngoài, nó có nhiều đặc điểm giống cáo đỏ. Lông cáo culpeo xám và nâu đỏ. Cằm màu trắng, chân nâu đỏ, lưng có sọc mờ.

Cáo culpeo chủ yếu ăn động vật gặm nhấm, thỏ, chim và thằn lằn, thỉnh thoảng ăn thực vật và xác chết. Ngoài ra, cáo culpeo thỉnh thoảng tấn công cừu, và do đó thường bị săn bắn hoặc đầu độc. Ở một số vùng, cáo culpeo đã trở nên hiếm hoi, nhưng nhìn chung, loài này chưa có nguy cơ tuyệt chủng.

Mô tả
Cáo culpeo khá lớn. Trọng lượng trung bình của con đực là , còn trọng lượng trung bình của con cái là . Tổng chiều dài từ , tính cả đuôi dài . Cổ và vai thường màu nâu hoặc hung đỏ, lưng màu sẫm, chóp đuôi đen.

Phạm vi phân bố
Cáo culpeo sống tự nhiên ở Ecuador, Peru, miền nam Patagonia, và Đất Lửa. Có một vài quần thể cáo sống ở miền nam Colombia. Loài này phổ biến nhất ở sườn phía tây của dãy núi Andes. Cáo culpeo chủ yếu sống ở thảo nguyên và rừng rụng lá. Cáo culpeo đã được nhập vào miền tây quần đảo Falkland.

Phân loài
Lycalopex culpaeus andinus (Thomas, 1914)
Lycalopex culpaeus culpaeus (Molina, 1782)
Lycalopex culpaeus lycoides (Philippi, 1896)
Lycalopex culpaeus magellanicus (Gray, 1837)
Lycalopex culpaeus reissii (Hilzheimer, 1906)
Lycalopex culpaeus smithersi (Thomas, 1914)

Hình ảnh

Chú thích

Tham khảo

Cáo
Động vật có vú Argentina
Động vật có vú Bolivia
Động vật có vú Chile
Động vật có vú Colombia
Động vật có vú Ecuador
Động vật có vú Peru
C
Động vật được mô tả năm 1782
Động vật quần đảo Falkland

Cáo culpeo


Zofia Steinberg, w zakonie s. Katarzyna (ur. 31 stycznia 1898 w Warszawie, zm. 14 listopada 1977 w Laskach) – polska franciszkanka (FSK), lekarka, działaczka społeczna, pisarka i tłumaczka.

Życiorys

Dzieciństwo i lata studenckie
Urodziła się w zamożnej rodzinie ortodoksyjnych Żydów. Ojciec, Abram (Albert) Steinberg, był współwłaścicielem Warszawskiej Fabryki Wstążek Jedwabnych przy (ul. Mokotowska 22). Abram i Elka (Olga) z Rabinowiczów Steinbergowie mieli czworo dzieci: Zofię i troje jej starszego rodzeństwa (Mikołaja, Ludwika i Eugenię). Zofia do 14. roku życia uczyła się w domu. W latach 1912–1914 uczęszczała do ostatnich klas siedmioklasowej żeńskiej szkoły prywatnej przy ul. Wiejskiej, prowadzonej przez Jadwigę Kowalczykówną i Jadwigę Jawurkówną. "Panny Jadwigi" przestrzegały zasad pozytywizmu warszawskiego, w tym wzajemnego szacunku wyznawców różnych religii i ateistów. Szkolnymi koleżankami Zofii były  późniejsze siostry zakonne w Laskach, Teresa Landy (absolwentka z 1911 roku) i Zofia Sokołowska – najlepsza przyjaciółka). W następnym roku uzupełniała wykształcenie i zdała maturę w Gimnazjum Realnym. W latach 1915–1925 studiowała medycynę na Uniwersytecie Warszawskim. Dyplom lekarza medycyny otrzymała 7 marca 1925 roku.

W czasie studiów poświęcała dużo czasu na działalność charytatywną – pomoc potrzebującym uważała za najważniejsze swoje zadania. Należała do samokształceniowej organizacji "Filarecja" (zob. Unia Stowarzyszeń Polskiej Młodzieży Niepodległościowej), do Związku Niezależnej Młodzieży Socjalistycznej i PPS. W 1922 roku poznała założycielkę Towarzystwa Opieki nad Ociemniałymi, a później Zgromadzenia Sióstr Franciszkanek Służebnic Krzyża, ociemniałą hrabiankę Różę Czacką, a w 1924 roku – Helenę Kowalską (przyszłą świętą Marię Faustynę), starającą się wówczas o możliwość wstąpienia do zgromadzenia zakonnego.

"Kółko" Władysława Korniłowicza
W warszawskim środowisku akademickim od 1917 roku działało tzw. "Kółko" Władysława Korniłowicza (zob. W. Korniłowicz – I wojna światowa) – grupa przyjaciół o różnych poglądach i wyznaniach, w tym ateistów i konwertytów, spotykających się, by dyskutować m.in. o filozofii, religii, katolickiej nauce społecznej (grupa była nieformalnie nazywana "Kółkiem tomistycznym"). Wielogodzinne rozmowy z ks. Korniłowiczem o Bergsonie, Brzozowskim i Ewangelii prowadziła m.in. Teresa Landy – Żydówka, filozofka, absolwentka Szkoły na Wiejskiej (1911) i paryskiej Sorbony. W 1917 roku duże wrażenie zrobiła wiadomość o jej nawróceniu (prawdopodobnie pierwszym w tym gronie). Przyczyniło się ono do radykalnego religijnego przełomu u Zofii Sokołowskiej (wówczas obiecującej rzeźbiarki) i jej młodszych sióstr (ich rodzice skłaniali się do wolnomyślicielstwa).

Praca w służbie zdrowia II RP
Po skończeniu studiów Zofia Steinberg pracowała w latach 1925–1926 w warszawskim Szpitalu św. Łazarza przy ul. Mostowej (Oddział Chorób Wewnętrznych) oraz w poradni dziecięcej przy ul. Spokojnej (Powązki). Zawsze zwracała uwagę na pacjenta, jako chorego człowieka, a nie "przypadek chorobowy" (pozwalała sobie otwarcie krytykować przełożonych, jeżeli zachowywali się inaczej). Przyjmowała wszystkich pacjentów, zgłaszających się do poradni, nie licząc godzin pracy. Rozwinęła na Powązkach szeroką działalność charytatywną, głównie dla ubogich dzieci. Stanisław Szwalbe (działacz przedwojennego PPS, po wojnie m.in. wicemarszałek Sejmu 1947–1952), wspominał:

Dr Franciszka Burska (1898–1989) z Instytutu Głuchoniemych (lekarz powstania warszawskiego), wspominając Zofię Steinberg użyła zwrotu:

Do środowiska związanego z Elżbietą Czacką i Towarzystwem Opieki nad Ociemniałymi zbliżyła się bardzo w 1922 roku. Zofia Sokołowska zrezygnowała wówczas z rzeźbiarstwa (tuż przed ukończeniem Szkoły Sztuk Pięknych) oraz z małżeństwa i wstąpiła do Zgromadzenia Sióstr Franciszkanek Służebnic Krzyża. W 1924 roku, będąc już wtedy siostrą Katarzyną od Ran Pana Jezusa, zachorowała na ciężkie gruźlicze zapalenie otrzewnej. Jej przyjaciółka regularnie odwiedzała Zgromadzenie i budowany przez nie Ośrodek dla Dzieci Niewidomych w Laskach. Jej troskliwość i poświęcenie były wielkie – Matka Czacka stawiała ją – socjalistkę i Żydówkę – za wzór do naśladowania dla sióstr zakonnych.

Spotkania z chorą przyjaciółką doprowadziły Zofię Steinberg do nawrócenia. Pisała później:

W 1926 roku (23 marca) przyjęła chrzest, a 1 listopada tegoż roku wstąpiła do Zgromadzenia w Laskach. W końcu listopada wyjechała do Francji, Szwajcarii i Niemiec. Przez kilka lat opiekowała się chorym na gruźlicę bratem Ludwikiem, a następnie ojcem (nosiła wówczas czarne suknie zamiast franciszkańskiego habitu, ponieważ nie chciała sprawiać przykrości ciężko choremu ojcu – wstąpiła do klasztoru wbrew jego woli).

Po powrocie do Polski zamieszkała w Ośrodku Laski (dom macierzysty Zgromadzenia Sióstr FSK). Została przyjęta do nowicjatu (18 maja 1933), a pierwsze śluby zakonne złożyła 15 sierpnia 1935 roku. Przyjęła imię Katarzyna od Rany Boku Pana Jezusa i Miłosierdzia Bożego. Nie porzuciła praktyki lekarskiej. Opiekowała się siostrami zakonnymi, dziećmi przebywającymi w Laskach, pracownikami Zakładu i osobami z Zakładem zaprzyjaźnionymi. Wyruszała do wsi, gdy wzywano "Siostrę Doktor" do chorego lub do poszkodowanych w czasie bójek na weselach. W 1935 roku utworzyła ośrodek zdrowia dla Zakładu, a w 1936 – ośrodek dla miejscowości Laski.

Druga wojna światowa

Po wybuchu II wojny światowej (wrzesień 1939) zakład dla ociemniałych został ewakuowany z Lasek do Żułowa. Dziesięć sióstr – między nimi s. Katarzyna (Zofia Steinberg) – zostało w Laskach, gdzie zorganizowały szpital polowy, który od kapitulacji Warszawy (1939) do 1941 roku działał jako filia Szpitala Ujazdowskiego. Uczestniczyła w tworzeniu w Laskach cmentarza wojennego (na jego terenie pochowano ekshumowane ciała żołnierzy polskich). Dnia 15 sierpnia 1941 złożyła wieczyste śluby zakonne.

W końcu maja 1942 roku do Lasek dotarła informacja o planowanym aresztowaniu zakonnic pochodzenia żydowskiego. Zofia Steinberg wyjechała do powiatu miechowskiego. Przebywała początkowo u przyjaciół w Kraszewie (Irena i Mieczysława Kraszewscy, którzy ukrywali również prof. Laurę Kaufman), a następnie w Falniowie, u swojej koleżanki z czasów studenckich, Salomei Kozłowskiej). Ukrywała się też w Krakowie, opiekując się chorą ciotką Salomei i ucząc religii Anielkę Budkównę. Przebywała w klasztorach Karmelitanek Dzieciątka Jezus w Czernej i Karmelitanek Bosych we Lwowie. W sierpniu 1944 roku włączyła się do działalności zakładu w Żułowie – zajęła się leczeniem chorych oraz załatwiała sprawy formalne w urzędach Polskiego Komitetu Wyzwolenia Narodowego, w którym miała dobrych znajomych z przedwojennego PPS (wśród nich Edward Osóbka-Morawski i Stanisław Szwalbe).

Okres powojenny
W powojennej służbie zdrowia została zatrudniona w 1954 roku jako lekarz w zakładzie dla niewidomych w Laskach (mieszkała w Laskach od 1950). Od listopada 1957 wspólnie ze Zdzisławem Jaroszewskim organizowała rekolekcje dla lekarzy psychiatrów (w części z nich uczestniczyli, m.in. ks. Karol Wojtyła, Piotr Rostworowski i Stefan Swieżawski). Utrzymywała kontakt z Danielem Rufeisenem, kapłanem katolickim żydowskiego pochodzenia, karmelitą (OCD), misjonarzem w Hajfie. Współuczestniczyła w akcjach wysyłania darów do ośrodków opieki nad trędowatymi w Indiach. W tym okresie przetłumaczyła z języka francuskiego i pokonała przeszkody utrudniające publikację w czasach cenzury:
 zbioru przemówień  Abbé Pierre woła (wyd. 1958)
 Dom Kolumby Marmiona Zjednoczenie z Bogiem (wyd. 1961)
 Paula-Marie Richauda Pan blisko jest (wyd. 1977)
Organizowała też wydawanie innych przekładów zachodniej literatury religijnej. Jest współautorką biografii Katarzyny Sokołowskiej (1896–1924)–, opublikowanej m.in. w serii W nurcie zagadnień posoborowych (red. B. Bejze, Warszawa 1970 IV). Fragmenty jej wierszy opublikowano w monografii pt. Ludzie Lasek (wyd. 2000).

Zmarła w Laskach 14 listopada 1977 roku. Została pochowana na Cmentarzu Zakładu dla Niewidomych. Teresa Cwalina – wieloletnia nauczycielka języka polskiego w szkole w Laskach – w swojej książce pt. Kartki z cmentarza zamieściła fragment wiersza Zofii Steingerg:

Jej nazwisko jest wymieniane również w innych publikacjach, dotyczących "Dzieła Lasek", obok Róży Czackiej, Władysława Korniłowicza, Antoniego Marylskiego, Teresy Landy, Zygmunta Serafinowicza (brata Jana Lechonia), Henryka Ruszczyca, Zofii Sokołowskiej, Ireny Tyszkiewiczowej  i wielu innych.

Uwagi

Przypisy

Absolwenci Gimnazjum Realnego w Warszawie
Absolwenci Wydziału Lekarskiego Uniwersytetu Warszawskiego
Członkowie Unii Stowarzyszeń Polskiej Młodzieży Niepodległościowej
Polskie Franciszkanki Służebnice Krzyża
Polscy działacze społeczni
Polscy lekarze
Polscy tłumacze literatury francuskojęzycznej
Polscy Żydzi
Ocalali z Zagłady Żydów
Pochowani na Cmentarzu leśnym w Laskach
Ludzie urodzeni w Warszawie
Urodzeni w 1898
Zmarli w 1977

Zofia Steinberg


An Zipoetes lineatus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni William Lucas Distant hadton 1898. An Zipoetes lineatus in nahilalakip ha genus nga Zipoetes, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Zipoetes

Zipoetes lineatus


Interkontinentalni kup 1998. je bilo nogometno takmičenje u kojem su se susreli prvak Evrope Real Madrid i prvak Južne Amerike Vasco da Gama. Utakmica Interkontinentalnog kupa se odigrala 1. decembra 1998. godine na Nacionalnom olimpijskom stadionu u Tokiju. Real Madrid je bio uspješniji rezultatom 2-1 te drugi put u svojoj historiji osvojio Interkontinentalni kup.

Utakmica

Također pogledajte
 UEFA Liga prvaka 1997/1998.
 Copa Libertadores 1998.

Reference

Vanjski linkovi
 Intercontinental Club Cup, rsssf.com
 Intercontitnental Cup 1998, linguasport.com

1998
Utakmice Real Madrida
Utakmice Vasco da Game
1998. u nogometu

Interkontinentalni kup 1998 (nogomet)


Amstel Gold Race er ein árlig vegsúkklukapping fyri menn í landslutinum Limburg í Niðurlondum. Kappingin er ein av várklassikarunum og verður hildin um hálvan ella í seinnu helvt av apríl.

Vinnarar

Fleirfaldir vinnarar

Súkklarar við kursiv-skrivt eru enn virknir

Sigrar eftir landi

Keldur

Súkklukappingar í Niðurlondum
Súkkling í Niðurlondum

Amstel Gold Race


Monte Conero – Monte delle Marche
 Conero – Vino DOCG delle Marche
 Rosso Conero – Vino DOC delle Marche
 Parco regionale del Conero – Parco naturalistico delle Marche
 Riviera del Conero – Zona rivierasca delle Marche

Conero (disambigua)


An Hòa là một xã thuộc huyện Tam Dương, tỉnh Vĩnh Phúc, Việt Nam.

Xã An Hòa có diện tích 7,33 km², dân số năm 2003 là 6.480 người, mật độ dân số đạt 884 người/km².

Chú thích

Tham khảo

An Hòa, Tam Dương


Il Museo diocesano "Vito Ballatore"  di Mazara del Vallo è un museo che raccoglie una significativa collezione di arte sacra: sculture, argenti e paramenti sacri di epoca compresa tra il XIV ed il XIX secolo e dipinti.

La storia
La sede vescovile di Mazara, fondata dai Normanni nel 1093, è una delle più antiche della Sicilia ed il suo Museo, connotato da una forte identità storico-artistica e religiosa, raccoglie testimonianze estremamente significative per la storia della città e del territorio. Al suo interno, infatti, trovano collocazione molte opere provenienti dalla città di Mazara, ma anche da importanti chiese di altre cittadine della Diocesi.

Il Museo è nato nel 1993 per impulso del vescovo Emanuele Catarinicchia, con il primo allestimento degli argenti curato da Maria Concetta Di Natale.
Chiuso per diverso tempo, è stato rinnovato nel percorso espositivo e nella progettualità sul territorio a partire dal 2009, con il vescovo Domenico Mogavero, sotto la nuova direzione di Francesca Paola Massara.

L'edificio
Il Museo ha sede all'interno del monumentale edificio settecentesco del Seminario, i cui portici e logge sono opera dell'architetto trapanese Giovanni Biagio Amico (1710). Il palazzo, nella sua forma attuale, è costituito da un nucleo più antico, a cui sono stati aggiunti, nel tempo, sviluppi e modifiche fino al secolo scorso.L'edificio si trova nel cuore del centro storico-monumentale.Il Museo, il cui ingresso principale è quello posto in Piazza della Repubblica, è ospitato nelle sale al piano terra dell'edificio alle quali si accede attraversando il porticato all'interno della struttura.

Le collezioni

La scultura
Sono presenti nel museo diverse opere attribuite a nomi noti come quello di Ignazio Marabitti (1719-1797), scultore molto attivo in tutta la Sicilia, soprattutto nelle Chiese e Collegi della Compagnia di Gesù. Di lui sono presenti un sant'Ignazio in estasi orante, proveniente dall'omonima chiesa, ed un Christus Dolens in raro alabastro carnicino, proveniente dalla Cattedrale della città.

Il Monumento Montaperto
Si distingue per importanza il Monumento Montaperto, un articolato monumento sepolcrale che si trova oggi, con il nuovo percorso espositivo, raccolto in un'unica sala del Museo dedicata al vescovo Giovanni Montaperto, committente del complesso statuario. L'opera è stata realizzata da Domenico Gagini nel 1485.
Il monumento sepolcrale è costituito da un gruppo di statue che comprendono: il Redentore, la Vergine Annunziata (il cui naturale pendant, l'angelo annunziante, è oggi perduto), i quattro Evangelisti e le quattro Virtù cardinali. Afferente al monumento è anche la statua di santa Caterina d'Alessandria. La composizione marmorea ha carattere celebrativo e profondi valori simbolici, essa rivela anche la levatura teologica di una committenza colta e volitiva.
Sulla parte frontale del sarcofago sono individuabili una serie di figure: al centro è presente il Christus Dolens ovvero "l'Uomo dei dolori". Alla sua destra e alla sua sinistra sono presenti le figure della Vergine e di San Giovanni evangelista. Oltre a questi compaiono le figure di San Nicola da Bari, San Giovanni Battista e gli Arcangeli San Gabriele e San Michele.
L'arca funeraria è sorretta da quattro statue raffiguranti ognuna una delle quattro Virtù cardinali: Prudenza, Giustizia, Fortezza e Temperanza.

Gli argenti

Nella Sala degli Argenti è possibile osservare manufatti, paramenti sacri e opere d'arte liturgica. Si tratta di oltre 150 oggetti d'arte che abbracciano un lasso di tempo che va dal Medioevo a oggi. Sono presenti, fra l'altro, opere che risalgono al XIV e al XV secolo, come, per esempio, le croci astili di Salemi e di Mazara ed opere di età barocca degne di nota.

Le croci astili
La croce astile proveniente dalla Chiesa Madre di Salemi è il manufatto più antico custodito all'interno del Museo che abbia una datazione certa. Una firma e una data, entrambi in caratteri gotici, indicano come la croce sia stata realizzata dal "Magister Johannes de Cioni" e che risale all'anno 1386. La croce mostra come le committenze dell'epoca avevano una propensione ad oggetti d'arte di cultura composita e raffinata, indice di come Mazara appartenesse ad un'ampia rete di rapporti internazionali.

La seconda croce astile proviene dalla Cattedrale di Mazara del Vallo ed è attribuita probabilmente a Giovanni di Spagna, un argentiere la cui attività d'orefice è già documentata a Palermo nel secolo XV. Tale croce inoltre è ritenuta esemplata sulla precedente croce. La croce si incasella certamente all'interno della produzione più tarda del gotico internazionale e appartiene inoltre alla classe delle cosiddette "cruces fiordalisades", quelle croci cioè che hanno i capicroce dalla caratteristica forma "a fiordaliso".

L'ostensorio
Oggetto liturgico di pregevole fattura è l'ostensorio in argento e in stile barocco commissionato dal vescovo Francesco Maria Graffeo. L'autore dell'opera, realizzata tra il 1685 e il 1695, è un argentiere trapanese. Il nodo dell'ostensorio è composto da un grifone, che è stato scelto anche come simbolo del Museo.

L'urna-repositorio
L'urna-repositorio è un'opera monumentale per le sue notevoli dimensioni. Proviene dalla Cattedrale di Mazara del Vallo, è interamente ricoperta da lamine d'argento ed è stata realizzata nel 1743 dall'officina dei Lotta, attiva a Trapani in quegli anni. La funzione del repositorio è quella di custodire il santissimo Sacramento dopo la messa nella Cena del Signore. L'urna presenta uno stile barocco, una superficie riccamente decorata e in ognuno dei quattro lati una nicchia ovale dentro la quale è stata realizzata una scena tratta dall'Antico Testamento e legata al tema sacrificio.

Le pitture e gli affreschi
La Galleria Pinacoteca ospita al suo interno una significativa selezione dal patrimonio pittorico diocesano.

Sant'Onofrio
Tra le opere degne di nota c'è una imponente tela che ha come soggetto sant'Onofrio eremita in preghiera. Il dipinto, che risale agli inizi del sec. XVII, è carico di forte intensità spirituale e raffigura il santo, in piedi, in un'oasi del deserto egiziano. Sant'Onofrio è accompagnato dagli attributi iconografici tipici della "vanitas vanitatum" e della caducità dei beni terreni: la sua corona regale e il suo scettro entrambi abbandonati, un teschio e, come unici strumenti di salvezza, un libro della Sacra Scrittura e i simboli della croce e della corona del rosario stretta tra le mani.

Gli affreschi della chiesa di Sant'Ignazio
Una rilevante sezione della Pinacoteca è dedicata al ciclo degli affreschi staccati dalla chiesa mazarese dedicata a sant'Ignazio.
La chiesa, eretta nel 1701, presenta una struttura planimetrica a pianta ellittica ed è collegata all'antica sede del Collegio dei Gesuiti, il cui primo insediamento a Mazara risale al XVII secolo.
Gli affreschi facevano parte di un ciclo realizzato dal pittore Domenico La Bruna (1669-1763), artista le cui opere realizzate prevalentemente nel territorio trapanese sono particolarmente legate ai gesuiti che gli affidano committenze anche a Marsala, Alcamo e Palermo.

Le altre tele
Tra le tele, degna di nota è quella realizzata da Vincenzo Blandini, raffigurante il Battesimo di Ruggero (1712). Si tratta di un quadro che ha il suo valore soprattutto ai fini storici e topografici antichi perché rappresenta uno scorcio del contesto urbano di Mazara nei primi anni del '700. La scena raffigura il momento in cui viene battezzato in Cattedrale il piccolo Ruggero, il quarto figlio del re Federico II d'Aragona, accompagnato da un numeroso e festoso corteo; essa rappresenta un evento realmente accaduto nel 1318.

Dal 2016, il Museo ospita per donazione privata una grande tela raffigurante la Vergine Immacolata tra i santi Vito, Carlo Borromeo, Filippo Neri e la benedettina Gertrude di Hefta. Si tratta di un dipinto ad olio su tela, di autore ignoto siciliano della seconda metà del sec. XVIII.

Le altre opere
Tra i mezzi di trasporto che sono conservati all'interno del museo, sono da evidenziare la grande carrozza ottocentesca con interni di velluto appartenuta al vescovo Antonino Salomone (1845-1857) e la portantina neogotica risalente al vescovo Carmelo Valenti (1858-1882), sulla quale è possibile vedere chiaramente lo stemma del vescovo.

Gli arredi lignei includono un seggio rivestito di velluto rosso appartenuto al vescovo Salomone, un monumentale leggio ligneo decorato con due aquile con le ali spiegate e una copertura di corale dalle importanti dimensioni.

Convenzioni e cooperazioni
Il Museo a partire dal 2008 ha intrapreso una serie di cooperazioni con Istituti ed enti Universitari, che l'hanno riconosciuto come soggetto formativo, tra i quali:
Università Alma Mater Studiorum di Bologna
l'Accademia di Belle Arti e di Restauro Abadir-San Martino delle Scale;
l'Alta Scuola ARCES Palermo (partner per il Progetto Erasmus Plus. Project "Skills Match Job in European economy");

Note

Bibliografia
 Minima Sacra. Edicole votive e percorsi urbani a Mazara del Vallo, a cura di F. P. Massara, ed. Grafiser, Troina 2015. ISBN 978-88-99070-11-3.
 F.P. Massara, Il Monumento Montaperto nel Museo Diocesano di Mazara del Vallo. Programma teologico e dimensione storica in L'immagine come messaggio. I significati dell'opera d'arte e la comunicazione iconica. Atti del Corso di Cultura di SiciliAntica di Agrigento, a cura di F. Sciacca, Agrigento 2012, pp. 71-89. ISBN 978-88-8243-299-7
 F.P. Massara, Il Museo Diocesano di Mazara del Vallo. Ridotto del Catalogo, Mazara del Vallo 2009.
 Trasfigurazione. La Basilica Cattedrale di Mazara. Culto storia arte, a cura di L. Di Simone, Mazara del Vallo 2006
 M. C. Di Natale, Il tesoro dei vescovi nel Museo Diocesano di Mazara del Vallo, Marsala 1993;

Altri progetti

Collegamenti esterni
 F.P. Massara, Il Museo Diocesano di Mazara del Vallo, in Mediterraneo Antico Magazine,
 Minima Sacra
 I Musei dello splendore

Sito Diocesi di Mazara del Vallo
 http://www1.unipa.it/oadi/digitalia/dellutri/index.php?museo=mazara-diocesano

Diocesano
Mazara
Architetture di Mazara del Vallo
Diocesi di Mazara del Vallo
Mazara

Museo diocesano (Mazara del Vallo)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xenacanthippus hainanensis. Una ning gihulagway ni Tinkham ni adtong 1940. Ang Xenacanthippus hainanensis sakop sa kahenera nga Xenacanthippus, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Guangdong Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Guangdong Sheng
Xenacanthippus

Xenacanthippus hainanensis


An Centropus chlororhynchos in uska species han Aves nga ginhulagway ni Edward Blyth hadton 1849. An Centropus chlororhynchos in nahilalakip ha genus nga Centropus, ngan familia nga Cuculidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Centropus

Centropus chlororhynchos


Kaliwatan sa murag-anay ang Ereymatermes rotundiceps. Una ning gihulagway ni Luis Miguel Constantino ni adtong 1991. Ang Ereymatermes rotundiceps sakop sa kahenera nga Ereymatermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Ereymatermes

Ereymatermes rotundiceps


An Stenandra kolbei in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Auguste Lameere hadton 1903. An Stenandra kolbei in nahilalakip ha genus nga Stenandra, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Gabon.
 Mozambique.
 Togo.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stenandra

Stenandra kolbei


Parovi srpski je bio reality show koji se emitovao od 24. decembra 2010. godine do 11. jula 2021. godine na Happy TV. Cilj učesnika ovog realityja je da za nekoliko mijeseci pokušaju da prevaziđu sva izbacivanja kako bi došli do finalne epizode realityja, u kojoj će pokušati osvojiti prvo mjesto i novčanu nagradu.

Koncept
Tokom prve dve sezone rijaliti se fokusirao na prave parove, ali od treće sezone koncept se menja zbog poteškoća oko nalaženja parova. Sledećih nekoliko godina, postojali su kastinzi i ljudi sa dugim i interesantnim životnim pričama izabrani su da učestvuju u realityju. Kuća u kojoj se učesnici nalaze sadrži potpuno opremljenu kuhinju, baštu, spavaću sobu, kupatilo, kao i veliku dnevnu sobu, veliki bazen i tajnu sobu. Glavna nagrada varira i može dostići 250.000 evra, ali i mnogo manje, između 15.000 - 30.000 evra. Učesnici su uglavnom iz raznih država sa Balkana.

Reference

Vanjski linkovi
 Službeni sajt

Srbijanske reality TV-serije
Srbijanske TV-serije sa početkom prikazivanja 2010.
TV-emisije na srpskom jeziku

Parovi (reality show)


Dusan Martincek (født 19. juni 1936 i Prešov - død 30. august 2006 i Bratislava, Slovakiet) var en slovakisk komponist, professor, pianist og lærer.

Martincek studerede klaver på Musikkonservatoriet i Bratislava, og tog privat undervisning i komposition og musikteori hos bla. Jan Cikker og Jan Zimmer. han fuldendte sin uddannelse i både klaver og komposition på Højskolen for Musisk kunst i Bratislava (1956-1961). Martincek har skrevet en symfoni, orkesterværker, kammermusik, rapsodier, klavermusik etc. Han underviste som lærer i komposition og teori på Universitetet i Trnava (1973-1986), og som professor i komposition på Højskolen for musisk kunst i Bratislava fra (1986).

Udvalgte værker

 Symfoni "Til minde om Haydn" (1981) - for orkester
 "Fortsættelser" (1987-1988) - for stort orkester
 Rapsodi (1956) - for klaver og orkester
 Elegi (1965) - for bratsch "Balkan danse" (1962) - for orkester
 "Afbrudt stilhed"'' (1989-1990) - for orkester

Eksterne henvisninger
 om Dusan Martincek

Komponister fra Slovakiet
Professorer
Pianister
Lærere

Dušan Martinček


An Ocalemia hayashii in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Ohbayashi N. hadton 1999. An Ocalemia hayashii in nahilalakip ha genus nga Ocalemia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ocalemia

Ocalemia hayashii


Kaliwatan sa lumot ang Schadonia indica. Una ning gihulagway ni Upreti ug Nayaka. Ang Schadonia indica sakop sa kahenera nga Schadonia, ug kabanay nga Ramalinaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 tropikong Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Asya
Schadonia

Schadonia indica


Podgorje ob Sevnični () je naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Sevnica.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Podgorje ob Sevnični je imalo 127 stanovnika.

Napomena: U 1955. nastalo spajanjem naselja Malo Podgorje, Rezec, Srebotno i Veliko Podgorje koja su ukinuta.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Posavskoj regiji

Podgorje ob Sevnični


Kaliwatan sa alibangbang ang Narosa hedychroa. Una ning gihulagway ni George Thomas Bethune-Baker ni adtong 1909. Ang Narosa hedychroa sakop sa kahenera nga Narosa, ug kabanay nga Limacodidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Narosa

Narosa hedychroa


"Pinocchio's Nose" () is the tenth episode of the seventh season of the South Korean anthology series KBS Drama Special. Starring Lee Yoo-ri, Lee Ha-yool and Park Chan-hwan, it aired on KBS2 on November 27, 2016.

Synopsis
15 years ago, Yoon Da-jung's (Lee Yoo-ri) mother Kim Young-hee (Kim Ye-ryeong) disappeared and her father Yoon Nam-ho (Park Chan-hwan) was arrested for her murder. He was later released due to lack of evidence.

One day, her mother's car is found in a reservoir with a skeleton in it. Her father is arrested again. W

Cast
Lee Yu-ri as Yoon Da-jung
Kim Ji-young as young Da-jung
Lee Go-eun as child Da-jung
Lee Ha-yool as Kang In-gook
Park Chan-hwan as Yoon Nam-ho
Mi Ram as Yoon Da-rae
Kim Ye-ryeong as Kim Young-hee

References

External links
 Pinocchio's Nose official KBS website

2016 South Korean television episodes

Pinocchio's Nose


Is Zat So? is a lost 1927 American silent comedy film directed by Alfred E. Green and starring George O'Brien, Edmund Lowe, and Douglas Fairbanks Jr. It was produced and distributed by the Fox Film Corporation.

The film was based on a 1925 play of the same name by James Gleason and Richard Taber and produced by George Brinton McLellan, which ran for 634 performances at the 39th Street Theatre in New York and opened in the same year at the Adelphi Theatre The play starred Gleason, Sidney Riggs and a pre-talkies Robert Armstrong.

Plot

Cast
George O'Brien as Ed 'Chick' Cowan
Edmund Lowe as Hap Hurley
Katherine Perry as Marie Mestretti
Cyril Chadwick as Robert Parker
Doris Lloyd as Sue Parker
Diane Ellis as Florence Hanley
Richard Maitland as Major Fitz Stanley
Douglas Fairbanks Jr. as G. Clifton Blackburn
Philippe De Lacy as Little Jimmy Parker
Jack Herrick as Gas House Duffy

Preservation
With no prints of Is Zat So? located in any film archives, it is a lost film.

See also
1937 Fox vault fire

References

External links

1927 films
Lost American comedy films
Films directed by Alfred E. Green
Fox Film films
American films based on plays
American silent feature films
American black-and-white films
1920s American films

Is Zat So?