Strogi rezervat prirode (IUCN kategorija Ia) je područje zaštićeno od svega osim lagane ljudske upotrebe u cilju zaštite biološke raznolikosti, a možda i njegovih geoloških/geomorfnih osobina. Ova područja su često dom gustim autohtonim ekosistemima u kojima je zabranjeno svako djelovanje ljudi osim u cilju izrade naučnih studija, praćenja okoliša i obrazovanja. Zbog toga predstavljaju idealno netaknuto okruženje koje omogućava mjerenje vanjskog ljudskog utjecaja usporedbom s drugim područjima.

Primarni cilj svrstavanja nekog područja u ovu kategoriju je: očuvati regionalno, nacionalno ili globalno izuzetne ekosisteme, vrste (pojave ili agregacije) i/ili karakteristike georaznolikosti koje će se formirati uglavnom ili u potpunosti neljudskim silama.

Ostali ciljevi:
 Očuvati ekosisteme, vrste i karakteristike geodiverziteta u stanju što je moguće neometanije nedavnim ljudskim aktivnostima
 Osigurati primjere prirodnog okruženja za naučne studije, praćenje životne sredine i obrazovanje, uključujući osnovne oblasti iz kojih je isključen svaki pristup koji se može izbjeći
 Minimizirati smetnje kroz pažljivo planiranje i sprovođenje istraživanja i drugih odobrenih aktivnosti
 Očuvati kulturne i duhovne vrijednosti povezane s prirodom.

Prepoznatljive karakteristike
Ova područja karakteriše:
 imaju uglavnom kompletan skup očekivanih autohtonih vrsta u ekološki značajnim gustoćama ili biti u stanju da ih vrate u te gustine kroz prirodne procese ili vremenski ograničene intervencije
 imaju puni skup očekivanih prirodnih ekosistema, uglavnom netaknutih sa netaknutim ekološkim procesima, ili procesa koji se mogu obnoviti uz minimalnu intervenciju upravljanja
 oslobođena su od značajne direktne intervencije modernih ljudi koja bi ugrozila navedene ciljeve očuvanja područja, što obično podrazumijeva ograničavanje pristupa ljudima i isključivanje naselja

Reference

Ekologija

Kategorije zaštićenih područja

Strogi rezervat prirode


Zhang Zheng (* 18 Mei 1963) is 'n Chinese boogskutter. Hy het aan die Olimpiese Somerspele van 1984 deelgeneem.

Verwysings

Geboortes in 1963

Zhang Zheng


Get-Rich-Quick Wallingford er en amerikansk stumfilm fra 1921 af Frank Borzage.

Medvirkende
 Sam Hardy som J. Rufus Wallingford
 Norman Kerry som 'Blackie' Daw
 Doris Kenyon som Fannie Jasper
 Diana Allen som Gertrude Dempsey
 Edgar Nelson som Eddie Lamb
 Billie Dove som Dorothy Wells
 Mac Barnes som Andrea Dempsey
 William T. Hayes som G.W. Battles

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1921
Komediefilm fra USA

Get-Rich-Quick Wallingford (film fra 1921)


Die Kliprivier is 'n rivier wat in die Wes-Kaap, Suid-Afrika vloei en net suid van Oudtshoorn in die Olifantsrivier, 'n sytak van die Gouritsrivier, uitmond.

Ontspring

Monding
 Koördinate

Eksterne skakels
 Google-kaart van Kliprivier se monding by Geonames.org (cc-by)

Riviere in Wes-Kaap

Kliprivier (Wes-Kaap, lat -33,64, long 22,20)


Siliguri () é uma cidade situada entre os distritos de Darjeeling e Jalpaiguri, no estado indiano de Bengala Ocidental. A cidade está localizada às margens do Rio Mahananda, aos pés da cordilheira dos Himalaias. A cidade dá nome ao Corredor de Siliguri, que liga Bengala Ocidental (e a maioria do território indiano) aos estados do Nordeste da Índia.

Demografia
Conforme os dados do Censo de 2011, a cidade tinha uma população de  habitantes; por sua vez, a área da região metropolitana era de . As pessoas do sexo masculino totalizavam 51% da população e as do sexo feminino, 49%. Em Siliguri, 10% da população tem menos de seis anos de idade.

Em função da economia pujante, Siliguri recebeu grande afluxo migratório de Bihar, Jharkhand, norte de Bengala Ocidental, os estados do Nordeste da Índia, Sikkim e de outras partes do país em busca de melhores condições de vida. Siliguri também possui muitos tibetanos e uma população notável de butaneses residentes na cidade

É a terceira maior cidade em Bengala Ocidental depois de Calcutá e Howrah e a segunda maior cidade no nordeste indiano depois de Guwahati.

História
Siliguri, o portal para o Nordeste da Índia, foi elevado à condição de município em 1949 e se tornou uma corporação municipal (Municipal Corporation) em 1994. É uma das metrópoles que mais crescem no estado e também no país. Siliguri é conhecida pelos 4Ts: Tea (chá), Timber (madeira), Tourism (turismo) e Transport (transporte).

Transporte
Há três estações ferroviárias servindo a localidade: New Jalpaiguri, Siliguri Junction e Siliguri Town. A estação de New Jalpaiguri, também conhecida como NJP, foi aberta em 1964. A linha Darjeeling Himalayan Railway, conhecida pela operação das composições conhecidas como Toy Train, é a principal atração dessa estação.

O Aeroporto Internacional de Bagdogra (IATA: IXB / ICAO: VEBD) é o aeroporto que serve a cidade de Siliguri.

Clima

Ligações externas

 Corporação Municipal de Siliguri
 Autoridade de Desenvolvimento de Siliguri-Jalpaiguri
 Informações sobre Siliguri na página do governo de Bengala Ocidental

Localidades de Bengala Ocidental

Siliguri


The 2018 Nebraska Cornhuskers football team represented the University of Nebraska in the 2018 NCAA Division I FBS football season. The team was coached by first-year head coach Scott Frost and played their home games at Memorial Stadium in Lincoln, Nebraska. They competed as members of the West Division of the Big Ten Conference.

After Nebraska's season opener against Akron was canceled due to inclement weather, the Cornhuskers began the season with six straight losses, the worst start in program history. This, combined with their four losses at the end of 2017, formed a school-record 10-game losing streak. The team's performance improved in the second half of the season, and the team won four of their last six games to finish at 4–8 overall.

Freshman quarterback Adrian Martinez led the team on offense, finishing with 2,617 passing yards, 17 passing touchdowns, and 8 rushing touchdowns. Senior running back Devine Ozigbo finished with 1,082 rushing yards and 12 touchdowns, becoming the first Nebraska running back to exceed 1,000 rushing yards since Ameer Abdullah in 2014. Senior wide receiver Stanley Morgan Jr. finished with 1,004 receiving yards and was named second-team All-Big Ten. Linebacker Mohamed Barry led the team in tackles.

Offseason

Recruiting

Position key

Recruits
The Cornhuskers signed a total of 12 recruits during the Early Signing Period from December 20–22, 2017.

Scholarship recruits

Walk-on recruits

Transfers

Outgoing

Incoming

Spring scrimmage

Preseason

Award watch lists

Schedule
The 2018 schedule consisted of seven home and five away games in the regular season. Nebraska hosted conference foes Purdue, Minnesota, Illinois, and Michigan State and the Cornhuskers traveled to play Michigan, Wisconsin, Northwestern, Ohio State, and Iowa in Big Ten play.

The game between Nebraska and Akron, originally scheduled for September 1, 2018, was canceled due to inclement weather. Nebraska finalized an agreement to play Bethune–Cookman on October 27 at Memorial Stadium to fill an opening on the schedule that replaced the Huskers' September 1 game against Akron.

Roster and coaching staff

Depth chart

Game summaries

Colorado

Sources:

Colorado Game starters

Troy

Sources:

Troy Game starters

At Michigan

Sources:

Michigan Game starters

Purdue

Sources:

Purdue Game starters

At Wisconsin

Sources:

Wisconsin Game starters

At Northwestern

Sources:

Northwestern Game starters

Minnesota

Sources:

Minnesota Game starters

After starting the season 0-6, Nebraska finally got its first win under Scott Frost against Minnesota

Bethune–Cookman

Sources:

Bethune-Cookman Game starters

At Ohio State

Sources:

Ohio State Game starters

Illinois

Sources:

Illinois Game starters

Michigan State

Sources:

Michigan State Game starters

At Iowa

Sources:

Iowa Game starters

Big Ten awards

Player of the Week Honors

All-Conference awards

2018 Big Ten All-Conference Teams and Awards

References

Nebraska
Nebraska Cornhuskers football seasons
Nebraska Cornhuskers football

2018 Nebraska Cornhuskers football team


Kaliwatan sa insekto ang Cladioneura punctata. Una ning gihulagway ni Smithers, Courtenay ni adtong 1984. Ang Cladioneura punctata sakop sa kahenera nga Cladioneura, ug kabanay nga Pseudocaeciliidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ostralya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Ostralya
Cladioneura

Cladioneura punctata


An Potamothrissa whiteheadi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Max Poll hadton 1974. An Potamothrissa whiteheadi in nahilalakip ha genus nga Potamothrissa, ngan familia nga Clupeidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Potamothrissa

Potamothrissa whiteheadi


Cineteatro Macau  ( 澳門大會堂 ) , inicialmente chamado Cinema da Diocese, localiza-se na Rua de Santa Clara, em Macau, no sul da República Popular da China. O Cineteatro Macau é operado pelo Centro Diocesano dos Meios de Comunicação Social da  Diocese de Macau. O Cineteatro Macau é um dos quatro cinemas comerciais em Macau, apresentando principalmente filmes de Hollywood.

Além da função de cinema, as suas salas são alugadas para as escolas realizarem cerimónias de formatura ou outro tipo de espectáculos.

No dia 22 de Outubro de 2011, as salas 2 e 3 de Cineteatro Macau actualizaram-se com equipamentos de Filme 3D, sendo o primeiro cinema que exibiu um filme em 3D.

Links externos
 Site oficial / Página de Facebook de Cineteatro Macau

Construções de Macau
Diocese de Macau
Cultura de Macau
Salas de cinema

Cineteatro Macau


Myrmeleon neocaledonicus là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1922.

Chú thích

Tham khảo

Myrmeleon

Myrmeleon neocaledonicus


Fu amministratore di una parte della Cina occidentale durante il XIII secolo sotto la dinastia Yuan, la dinastia imperiale mongola fondata da suo cugino Kublai Khan di cui Kaidu fu in seguito oppositore.

Marco Polo
Nel 1260, Marco Polo visitò la provincia di Yarkand, parte della regione sotto l'amministrazione di Kaidu, e la descrisse ne Il Milione in questo modo:

È una provincia di sole cinque giornate di cammino. La popolazione è saracena e in parte cristiana nestoriana; e sono sottoposti al nipote del Gran Kan di cui abbiamo parlato. Abbondano qui i prodotti della terra e specialmente il cotone. La maggior parte della gente ha un piede grossissimo e uno normale e ha anche il gozzo; e pare che ciò dipenda dalle acque che bevono.

Kaidu controllava il Turkestan orientale e, per un certo periodo, anche gran parte della Mongolia propriamente detta compresa Karakorum, la precedente capitale dell'Impero mongolo. A partire dal 1263, quando Kublai Khan aveva sedato la ribellione guidata dal fratello Ariq-Boka, Kaidu ingaggiò una guerra, contro Kublai e i suoi successori, che sarebbe durata  più di trent'anni, ma senza alcun effettivo risultato. Nel 1269 venne riconosciuto come Khan da alcune tribù mongole e i loro capi, ma le sue aspirazioni furono stroncate nel 1301, quando venne sconfitto nelle vicinanze di Karakorum e ucciso durante la fuga.

Le cronache medioevali spesso confondono due personaggi diversi riportando il nome «Kadan» al posto di «Kaidu» e citando erroneamente la partecipazione di Kaidu alla battaglia di Legnica combattuta dai mongoli in Slesia nel 1241 contro l'esercito polacco-tedesco del duca Enrico II il Pio. Kadan era, invece, il fratello di Güyük, lo zio di Kaidu.

Ascendenza
Fu figlio di Kashin Khan e Sanga Khatun, nipote di Ögedei Khan e Töregene Khatun, e pronipote di Gengis Khan e Börte Ujin.

Discendenza
Ebbe quattordici figli, fra cui il figlio Tchapar Khan, ma fece affidamento soprattutto alla figlia Khutulun per avere consigli ed aiuto militare.

Note

Bibliografia
 David Morgan, The Mongols

Voci correlate
Khan
Orda d'Oro
Orda Bianca
Orda Blu

Altri progetti

Collegamenti esterni
 John E. Hill The Western Regions according to the Hou Hanshu, seconda edizione, 2003

Kaidu


"Private inligting" herlei hier. Vir persoonlike identifiseerbare inligting, sien Persoonlike inligting. Vir inligting wat privaat oorgedra word, sien Geheimhouding.

Privaatheid is die vermoë van 'n individu of groep om hulself of inligting oor hulself af te sonder of te weerhou, en sodoende hulself selektief uit te druk.

Die domein van privaatheid oorvleuel gedeeltelik met sekuriteit, wat die konsepte van toepaslike gebruik en beskerming van inligting kan insluit. Privaatheid kan ook die vorm van liggaamlike integriteit aanneem.

Histories was daar baie verskillende opvattings oor privaatheid. Meeste kulture erken die reg van 'n individu om aspekte van hul persoonlike lewens uit openbare rekords te weerhou. Die reg om nie deur die regering, korporasies of 'n individu onderwerp te word aan ongesanksioneerde privaatheidskendings nie, is deel van baie lande se privaatheidswetgewing, en in sommige gevalle, die land se grondwet.

Met die opkoms van tegnologie het die debat oor privaatheid uitgebrei van 'n liggaamlike sin om 'n digitale sin in te sluit. In meeste lande word die reg op digitale privaatheid as 'n uitbreiding van die oorspronklike reg op privaatheid beskou, en baie lande het wette aangeneem wat digitale privaatheid verder beskerm teen openbare en private entiteite.

Daar is verskeie tegnieke om privaatheid in te dring, wat deur korporasies of regerings gebruik kan word vir wins- of politieke redes. Omgekeerd, om privaatheid te beskerm, kan mense versleuteling of maatreëls van anonimiteit gebruik.

Etimologie
Die woord privaatheid is afgelei van die Latynse woord "privatus", wat beteken afgesonder van wat publiek is. D.w.s dit wat persoonlik is, of aan jouself behoort en nie aan die staat nie.

Verwysings

Bronnelys

Eksterne skakels

 Glenn Greenwald: Why privacy matters. Video op YouTube, verskaf deur TED. Gepubliseer op 10 Oktober 2014.
 International Privacy Index world map, The 2007 International Privacy Ranking, Privacy International (London).
 "Privaatheid" in die Stanford Encyclopedia of Philosophy

Privaatheid

Privaatheid


Esta é uma lista de vulcões ativos e extintos na Grécia.

Grecia

Vulcoes

Lista de vulcões da Grécia


Kaliwatan sa alibangbang ang Narycia peregrina. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1919. Ang Narycia peregrina sakop sa kahenera nga Narycia, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Narycia

Narycia peregrina


Sub-Center line of Beijing Suburban Railway (BCR) () is a commuter rail line in Beijing. It runs from Liangxiang railway station in Fangshan District to Qiaozhuang East railway station in Tongzhou District. It provides faster service to reach Beijing's sub-administrative center in Tongzhou from central Beijing. The line is currently  in length with 6 stations.

History
Beijing West, Beijing, Beijing East,
and Tongzhou started the Sub-Center line service on 31 December 2017. Qiaozhuang East started the Sub-Center line service on 20 June 2019. Liangxiang started the Sub-Center line service on 30 June 2020.

Stations

References

Railway lines in China
Rail transport in Beijing
Railway lines opened in 2017
Standard gauge railways in China

Sub-Central line


Kaliwatan sa lumot ang Thelotrema esslingeri. Una ning gihulagway ni Mason Ellsworth Hale, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Mason Ellsworth Hale. Ang Thelotrema esslingeri sakop sa kahenera nga Thelotrema, ug kabanay nga Graphidaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Thelotrema

Thelotrema esslingeri


Vive e lavora a Modena.

Biografia

Figlio di un fotografo professionista, sin dagli anni in cui frequenta il liceo, coltiva interessi intorno all'arte, in particolare la poesia, la fotografia e il cinema. Frequenta l'Università a Milano, dove completa gli studi scientifici laureandosi in Fisica al Politecnico. Studi e interessi della giovinezza indirizzano e formalizzano quelle ricerche sperimentali che confluiranno da una parte nella produzione artistica d'esordio come poeta visivo (Pop esie, 1965; Entropico, 1966; Le tracce, 1966; Atest, 1968; La scultura buia, 1968; Strip-street, 1969; Per un trattamento completo, 1971), dall'altra parte in una sempre più serrata riflessione teorica sui mezzi di comunicazione e il processo artistico (Duchamp e l'occultamento del lavoro, 1978; Fotografia e inconscio tecnologico, 1979).

La sua prima personale è ospitata alla Galleria dell'Elefante di Venezia già nel 1966, ma è con L'ambiente buio (Centro di Documentazione Visiva, Piacenza, 1968) e poi con Ambiente Geiger (Galleria Techné, Firenze, 1969) e Concerto cosmico (Modena, 1969) che inaugura un'autonoma e personale espressione artistica intesa, piuttosto che come opera finita, nel senso di una più ampia azione concettuale a partire dall'ambiente in cui si svolge sino alle possibili interazioni con i fruitori, azione che viene documentata attraverso lo strumento fotografico e che, nella pubblicazione del catalogo (alias "libro d'artista"), perviene alla propria restituzione logica e alle proprie evidenze di significato. In tal senso, il libro La scultura buia (Piacenza, 1968) può considerarsene a tutti gli effetti il primo esempio.

A queste azioni-evento Franco Vaccari assegna la denominazione di esposizioni in tempo reale: «La differenza fra gli happening, le performance e le esposizioni in tempo reale è una differenza di struttura. Mentre infatti le prime si sviluppano linearmente e nelle varie fasi ubbidiscono a precisi programmi predeterminati, le esposizioni in tempo reale hanno come elemento caratterizzante la possibilità di retro-azione e cioè del feed-back» (Franco Vaccari, 1978). Dunque, l'ambiente non è lo "spazio dell'esposizione" e nemmeno "dell'azione" strictu sensu, al contrario è "spazio della relazione"; l'opera non è un "dato progettato dall'artista", al contrario è un "processo innescato dall'artista".

È con l'Esposizione in tempo reale n. 4. Lascia su queste pareti una traccia fotografica del tuo passaggio, sala personale al Padiglione Italia della 36ª Biennale di Venezia del 1972, che ottiene il primo riconoscimento internazionale, aprendosi al grande pubblico: «[...] ho esposto una cabina Photomatic (una di quelle cabine per fototessere che si trovano nelle grandi città) ed una scritta in quattro lingue che incitava il visitatore a lasciare una traccia fotografica del proprio passaggio. Io mi sono limitato ad innescare il processo facendo la prima photostrip, il giorno dell'inaugurazione; poi non sono più intervenuto. Alla fine dell'esposizione le strip accumulate erano oltre 6000» (Franco Vaccari, 2007). Come scrive Renato Barilli nell'introduzione al libro che ne segue (Esposizione in tempo reale, Pollenza, La Nuova Foglio Editrice, 1973), era «l'instaurarsi di una ben regolata dialettica tra programmazione e caso, calcolo e alea, intervento selettivo dell'artista e criterio democratico di lasciar fare agli altri». Soprattutto, l'azione-evento di Franco Vaccari demolisce lo status della fotografia come "mimesi", "rappresentazione", per ripristinarne criticamente la natura di "frammento di una esperienza", "traccia di un accadimento".

Alla Biennale di Venezia Franco Vaccari espone con sala personale ancora nel 1980 (Esposizione in tempo reale n. 19. Codemondo) e nel 1993 (Esposizione in tempo reale n. 21. Bar code - Code bar), e nell'ambito della collettiva L'Io e il suo doppio curata da Italo Zannier nel 1995. La presenza al Trigon '73 e al Trigon '75 alla Neue Galerie di Graz, l'esposizione alla Triennale di Milano nel 1979, l'antologica al Museum Moderner Kunst di Vienna nel 1984, l'esperienza alla Kunsthauschen di Bregenz nel 1998, la partecipazione alla mostra Minimalia al PS1 Contemporary Art Center di New York nel 1999, il progetto a La Chaufferie di Strasburgo con gli studenti dell'Accademia d'Arte della città nel 2004, le personali al Musée d'Art Moderne et Contemporaine di Strasburgo nel 2007 e al Museo Cantonale d'Arte di Lugano nel 2008, i molti inviti ad esporre presso gli Istituti Italiani di Cultura all'Estero, ed in generale le numerosissime personali e collettive che lo vedono protagonista ininterrottamente presso spazi pubblici e privati, tutto questo costituisce segnale attendibile della costante attenzione da parte della critica e del pubblico all'attività di uno dei maggiori esponenti delle avanguardie contemporanee che è riuscito a rimanere coerente nella sperimentazione, consolidando la personale pratica artistica all'interno di una parallela produzione teorica.

Ulteriori cicli come quello del Codice a barre, del Sogno o Palestra notturna, dell'Esperienza del buio riconducono alla matrice concettuale dell'Esposizione in tempo reale e altresì restituiscono la complessità di una vicenda artistica che spesso è considerata, esclusivamente e riduttivamente, nella prospettiva dell'impiego dello strumento fotografico, dimenticando così che Franco Vaccari - per il quale il binomio arte e scienza rappresenta un fattore determinante nelle sue ricerche e allo stesso tempo la struttura interpretativa della sua produzione - sperimenta e indaga la portata di numerosi mezzi di comunicazione così come di tecniche, valorizzandone le possibilità di interazione. Basta dare una scorsa alla sua filmografia o ancora, uno per tutti,  al più recente progetto web (poi tradotto su cd-rom) Artist's Atelier del 1996, presentato alla Casa del Giorgione di Castelfranco Veneto.

Tra i progetti espositivi ed editoriali che hanno contribuito a ordinarne e storicizzarne la produzione e la letteratura critica di riferimento si ricordano le rassegne: 'Franco Vaccari. Photomatic e altre storie' 2006, allo spazio Belvedere Fotografia di Milano, a cura di Claudia Zanfi. 'Franco Vaccari. Col tempo' 2007 allo Spazio Oberdan, a Milano, retrospettiva sulla produzione fotografica. 'Franco Vaccari. Opere 1955-1975' che gli dedica la sua città nel 2007 con sede espositiva al Fotomuseo Panini e alla Palazzina dei Giardini (già nel 1987 la Galleria Civica di Modena produce la mostra Franco Vaccari. Opere 1966-1986); i regesti sui libri d'artista 'In forma di libro. I libri di Franco Vaccari', che accompagna l'omonima mostra alla Biblioteca Poletti di Modena nel 2000. Prima e unica raccolta su film, video e video-installazioni l'opera 'Fuori schema 1966-2001', pubblicato in occasione della omonima rassegna organizzata nel corso del 2001 con tappe a Milano, Modena e Roma, a cura di Claudia Zanfi, presentato inoltre al Festival del Cinema di Locarno. Infine la raccolta di scritti critici e teorici, suoi e di altri, scelti tra quelli meno conosciuti e ripubblicati 'Feedback. Scritti su e di Franco Vaccari', volume presentato tra gli eventi collaterali della mostra allo Spazio Oberdan di Milano nel 2007.

Dal 2004 Franco Vaccari insegna alla Facoltà di Architettura del Politecnico di Milano.

Opere
Sin dalla metà degli anni sessanta, Vaccari sperimentò un nuovo modo di utilizzare la fotografia: non più con intenti mimetici o rappresentativi, bensì come segno, come traccia di una presenza, di un'esperienza. Tra le tematiche ricorrenti di tutta l'opera di Vaccari si possono enucleare il rapporto aperto tra l'opera e lo spettatore (spesso coinvolto nella realizzazione dell'opera/esposizione), l'utilizzo critico degli strumenti mass-mediatici e la particolare attenzione al contesto spaziale delle proprie esposizioni, dalla galleria allo spazio pubblico e cittadino.
La carriera di Vaccari si aprì al grande pubblico nel 1972, con la partecipazione alla Biennale di Venezia, in cui ebbe luogo una delle sue "Esposizioni in tempo reale" - «un'esposizione che nel momento stesso in cui viene esposta mostra il meccanismo del suo farsi» - con cui si allontanò definitivamente dalla definizione classica di fotografo, mostrando contaminazioni da parte dell'arte concettuale e della performance art di quegli anni.
Al Padiglione Italia, nella sala a lui riservata, il giorno dell'inaugurazione si vedevano solo pareti bianche e una Photomatic. Sul muro compariva una fotografia dell'artista, ed una scritta: "Lascia su queste pareti una traccia del tuo passaggio". Alla fine della Biennale, le pareti erano interamente ricoperte da strisce di fotografie attaccate dei visitatori, che divenivano al tempo stesso autori e protagonisti, attraverso i loro quattro scatti e la disposizione scelta per la loro esposizione. Secondo Vaccari, grazie all'apporto dei visitatori, la mostra si era formata ed era cresciuta «come un organismo sensibile a tutte le influenze dell'ambiente». Dunque l'artista non è più il produttore unico dell'opera di fronte ad uno spettatore passivo, bensì colui che innesca un evento senza poterne prevedere i risultati: è il pubblico che, recependo e reagendo allo stimolo, contribuisce ad arricchire - ed eventualmente a mutare - il significato dell'evento.

Libri
 Pop esie, Modena, Cooptip, 1965
 Entropico (introduzione di E. Isgrò), Bologna, Sampietro, 1966
 Le tracce (introduzione di A. Spatola), Bologna, Sampietro, 1966
 Atest, Parma, Edizioni Geiger, 1968
 La scultura buia, Piacenza, Centro Documentazione Visiva, 1968
 Streep street, Paris, Agenzia, 1969
 Per un trattamento completo, Modena, presso l'autore, 1971
 3 Esposizioni in tempo reale, Modena, presso l'autore, 1972
 Viaggio sul Reno settembre 1974, Brescia, Nuovi Strumenti, 1976
 Duchamp e l'occultamento del lavoro, Modena, presso l'autore, 1978
 Sogni, Traume, Rèves, Dreams (con Adriano Altamira), Brescia, Nuovi strumenti, 1985
 Dream idea; ready made, Modena, presso l'autore, 1988
 Fotografia e inconscio tecnologico, Torino, Agorà, 1979 (2ª ed.)
 Franco Vaccari. Radici, Vignate, Tomasetig, 1995
 Artist's atelier. Esposizione in tempo reale n°22 (allegato cd-rom), Loreggia (Pd), presso l'autore, 1997
 Ausstellung / Esposizione in tempo reale n°26: Rubbeln und gewinnen / Gratta e Vinci, Merano, artForum Gallery, 1998
 Franco Vaccari. Esposizioni in tempo reale, Klatovy, Gelerie Klatovy Klenova, 1999
 Sulla ghirlandina anni fa, Modena, presso l'autore, 1999
 Franco Vaccari: Trilogia delle coincidenze/Trilogie nàhodnych shod, Rubiera, Linea di Confine Edizioni, 2004
 Postmodern art ed erotismo, in www.informatissima.it, 2004
 La chaufferie de Descartes, Strasburgo, La Chaufferie, 2005
 Franco Vaccari: cani+sedie+donne, Franco Vaccari by il quaderno del circolo degli artisti, 2005
 Franco Vaccari, con Gianfranco Baruchello, Anna Valeria Borsari, Emilio Fantin, Marco Vaglieri, Nel segno di Giotto. Cinque percorsi artistici, AMP edizioni, Carpi 2008

 Franco Vaccari. Duchamp messo a nudo. Dal ready-made alla finanza creativa, Pistoia, Gli Ori, 2009

Film e Video
1966-1967, Nei sotterranei, 16 mm, b/n, 15'
1967, Caleidoscopio (disperso)
1968, La placenta azzurra, 8 mm, col, sonoro, 10'
1969, Ventoscopio, 8 mm, col, sonoro, 2' 4''
1971, Cani lenti, 8 mm, b/n e col, sonoro dai Pink Floyd, 12'
1972, Feedback, video, b/n, 12'
1973, Esperimento col tempo, video, b/n, 9'
1973, Il mendicante elettronico (ovvero "Il medium è il potere"), VHS, b/n, sonoro dell'autore, nastro continuo
1973, Esposizione in tempo reale n. 5. Comunicazione segreta (spazio privato in spazio privato), video-installazione
1973-1976, Film disseminato, spezzoni di 4 fotogrammi
1974, Piloro (Marilena double face), 8 mm, col, sonoro dell'autore, 6'
1980, Secondo tentativo di ricordare la notte, diapositive anamorfiche per installazione
1996, Atelier d'Artista, cdr-om (da un progetto web)
2000, La Via Emilia è un aeroporto, VHS, col, sonoro, 16'
2001, Fame di vento, video-proiezione per installazione
2002, L'album di Debora, video da materiale fotografico
2003, Provvista di ricordi per il tempo dell'Alzheimer, video da materiale fotografico
2004, Buona notte, video ideato e proiettato "per favorire il sonno" durante l'Esposizione in tempo reale n. 32: La Chaufferie, Strasburgo

Esposizioni personali
1967, Franco Vaccari, Galleria dell'Elefante, Venezia
1968, L'ambiente buio, Centro di Documentazione Visiva, Piacenza
1969, Ambiente Geiger, Galleria Techné, Firenze
1969, Concerto cosmico, Modena
1970, L'occhio aperto, Galleria Il Diaframma, Milano
1970, Immagini captate, Galleria Blu, Milano
1970, Immagini televisive, Galleria Paolo Barozzi, Venezia
1971, Viaggio + Rito, Galleria 2000, Bologna
1972, Esposizione in tempo reale n. 4: Lascia su queste pareti una traccia fotografica del tuo passaggio, XXXVI Biennale di Venezia (sala personale)
1974, Franco Vaccari, Galleria 291, Milano
1975, Franco Vaccari, Galleria Cavellini, Brescia
1975, Volti nuovi per un film, Studio d'Arte Eremitani, Padova
1975, Le esposizioni in tempo reale di Franco Vaccari, Unimedia, Genova
1976, Franco Vaccari, Galleria de' Foscherari, Bologna
1976, Immagini captate, Galleri Uxa, Novara
1976, Franco Vaccari. Azione a distanza / Action at a distance (mail-art)
1977, Franco Vaccari, Studio Marconi, Milano
1977, Franco Vaccari, Galleria Lastoria, Roma
1978, Un espace parlé, Galleria Gaetan, Ginevra
1978, Franco Vaccari, Galleria Remont, Varsavia
1979, Ricordo di un ricordo, Studio Marconi, Milano
1979, Franco Vaccari, P.A.C., Genova
1979, Araldica, Studio 46, Torino
1980, Biennale di Venezia (sala personale)
1984, Franco Vaccari, Studio Marconi, Milano
1984, Franco Vaccari, Museum Moderner Kunst, Vienna
1984, Franco Vaccari, Galerie West, Imst
1985, Franco Vaccari, Galleria Nuova 2000, Bologna
1986, Palestre Notturne, Fonte d'Abisso, Modena-Milano
1987, Lascia una traccia del tuo passaggio, Rubiera
1987, Franco Vaccari, Galleria Civica, Modena
1988, Sogni, Istituto Italiano di Cultura, Madrid
1988, Franco Vaccari, Studio Bocchi, Roma
1990, Ossessioni, Regione Autonoma Valle d'Aosta, Tour Fromage, Aosta
1990, Codice a barre, segno dei tempi, Fonte d'Abisso, Modena
1991, Paesaggi in codice, Fonte d'Abisso, Milano
1993, Esposizione in tempo reale n. 21: bar code - code bar, XLV Biennale di Venezia (sala personale)
1993, Franco Vaccari, Galleria Container, Firenze
1996, Atelier di artisti, Galleria UXA, Novara
1996, Artist's Atelier Internet Site, Casa del Giorgione, Castelfranco Veneto
1996, Fin de siècle, Palazzo Ducale, Genova,
1997, Esposizione in tempo reale n. 23: Anche tu qui!? Caffé, Centro d'Arte Contemporanea, Bellinzona
1998, Esposizione in tempo reale n. 24: Bar-Bar, Les rencontres d'Arles, Arles
1998, Esposizione in tempo reale n. 25: Kunsthauschen, Bregenzer Kunstverein, Bregenz
1998, Esposizione in tempo reale n. 26: Gratta & Vinci, artFORUM Gallery, Merano
1998, Opere vicine e lontane, Galleria Percorso Vita, Bologna
1999, Franco Vaccari, Galerie Klatovy-Klenova, Klatovy
2000, In forma di libro. I libri di Franco Vaccari, Biblioteca Civica d'Arte Luigi Poletti, Modena
2001, Hlad vetra / Fame di vento, Galéria Jana Kornioska, Trnava
2001, Franco Vaccari 1966-2001. Video&Film, Careof Cusano Milanino e Viafarini, Milano; Galleria Civica, Modena; Sala delle Colonne, Nonantola; Museo Laboratorio dell'Università La Sapienza, Roma
2002, Camere con vista e altre storie, Ex Convento di Santa Maria, Gonzaga
2002, No Fiction Art, Galleria Estro, Padova; Fondazione Ado Furlan, Spilimbergo
2002, Franco Vaccari. Fuori Schema 1966-2002. Film e Video, Milano, Modena, Roma
2003, Franco Vaccari. Fuori Schema 1966-2002. Film e Video, 56th International Film Festival, Locarno
2003, Provvista di ricordi per il tempo dell'Alzheimer, Palazzo dei Musei, Modena
2004, Immagini a contatto: Franco Vaccari. Viaggi nelle fotografie, FotoMuseo Giuseppe Panini, Modena
2004, Franco Vaccari. La chaufferie de Descartes, La Chaufferie, Strasburgo
2004, Trilogia delle Coincidenze, Istituto Italiano di Cultura, Praga
2004, Damir Niksic e Franco Vaccari, CAC Ticino, Centro per l'Arte Contemporanea, Bellinzona
2005, Going Public '05. Dai Balcani al Baltico, Giardini Pubblici, Modena; Piazza Duomo, Milano
2005, Transiberianarte. Attraversamenti al buio, Galleria Transarte, Rovereto; Incontri Internazionali, Rovereto
2005, Buio, nebbia padana, suoni, luci, Transmec Group e Galleria Raffaella Cortese, Campogalliano di Modena
2005, Incubazione II. Progetto espositivo di Franco Vaccari e degli studenti dell'Ecole Superieure des Arts Decoratifs de Strasbour, Strasburgo
2006, Omaggio a Franco Vaccari. Photomatic e altre storie, Bel Vedere Fotografia, Milano, a cura di Claudia Zanfi
2006, L'Età dei sogni. Adriano Altamira e Franco Vaccari, Nuovi Strumenti Show Room, Brescia
2007, Col Tempo. Esposizioni in tempo reale, fotografie, film, video, video-installazioni, 1965-2007, Spazio Oberdan, Milano
2007, Franco Vaccari, MAMC Musee d'Art Moderne et Contemporain, Strasburgo
2007, Franco Vaccari - Opere 1955-1975, Fotomuseo Panini e Palazzina dei Giardini, Modena
2008, Vaccari di Franco Vaccari. Antologia fotografica 1955-2007, Museo Cantonale d'Arte, Lugano
2008,  Franco Vaccari. Video e Fotografie,  CRAF Centro di Ricerca e Archiviazione della Fotografia, Lestans
2008, Franco Vaccari (Incontro), FSMgallery, Firenze
2008, Franco Vaccari. Arte e Poesia (Incontro nell'ambito di "Perché non parli?"), Spazio Oberdan, Milano
2009, Uno. Basilico, Fontana, Ghirri, Jodice, Vaccari, Ex Ospedale Sant'Agostino, Modena
2009, Mauro Ghiglione / Franco Vaccari. Paso Doble, Galleria Michela Rizzo, Venezia
2010, Franco Vaccari. Le tracce occultate, Galleria Transarte, Rovereto

Bibliografia
Achille Bonito Oliva, Palestre notturne, Modena, Fonte d'Abisso Edizioni, 1986
Flaminio Gualdoni, Ossessioni, Aosta-Milano, Fabbri Editori, 1990
Miroslava Hajek, Esposizioni in tempo reale / Výstavy v reálném čase, Edizioni Galerie Klatovy – Klenova, Museo d'arte contemporanea, 1999 ISBN 80-85628-34-1
Claudia Zanfi (a cura), Franco Vaccari: fuori schema : 1966-2001 : film, video, videoinstallazioni, esposizioni in tempo reale, web, Milano, Artshow Edizioni, 2001
Miroslava Hajek, Franco Vaccari, Trilogia delle coincidenze - Trilogie nahodnych shod, Linea di Confine edizioni, 2004, ISBN 88-88382-04-6
Angela Madesani, "Conversazione con Franco Vaccari", in Storia della fotografia, Milano, Bruno Mondadori, 2005
Miroslava Hajek, Franco Vaccari Incubazione I, La chaufferie de descartes, Edizioni La Chaufferie Strasbourg 2005, ISBN 2-911230-60-4
Claudia Zanfi (a cura), Franco Vaccari. Photomatic e altre storie, Milano, Electa, 2006
Miroslava Hajek, Franco Vaccari Incubazione II, La chaufferie de descartes, Edizioni La Chaufferie Strasbourg, 2007
Vittorio Fagone e Nicoletta Leonardi (a cura), Franco Vaccari. Col Tempo. Esposizioni in tempo reale, fotografie, film, video, video-installazioni, 1965-2007, Bologna, Damiani Editore, 2007
Nicoletta Leonardi (a cura), Feedback. Scritti su e di Franco Vaccari, Milano, Postmedia Books, 2007, ISBN 978-88-749-0033-6
Luca Panaro e Roberta Russo (a cura), Franco Vaccari. Fotografie 1955/1975, Milano, Baldini Castoldi Dalai, 2007
Luca Panaro, L'occultamento dell'autore. La ricerca artistica di Franco Vaccari, AMPedizioni, Carpi (Mo), 2007
Sergio Poggianella e Micaela Sposito (a cura), Franco Vaccari. Le tracce occultate, Lavis (Tn), Alcione Edizioni, 2010
Roberta Valtorta, Fotografia e inconscio tecnologico, Torino, Einaudi, 2011, ISBN 978-88-062-0733-5
A cura di Bruno Di Marino, Marco Meneguzzo, Andrea La Porta, Lo sguardo espanso. Cinema d'artista italiano 1912-2012, Silvana Editoriale, 2012

Altri progetti

Fotografi italiani
Performance artist italiani
Artisti multimediali

Franco Vaccari


Luigi Luca Cavalli Sforza (Genova, 25. 1. 1922.), talijansko-američkigenetičar, od 1970. predavač na sveučilištu Stanford, a predavao je i na sveučilištima Cambridge, Parma i Pavia.

Vodeći je arhitekt revolucije ljudske genetike od 1960. godine. Zbog njegovih važnih genetskih istraživanja, današnja se znanost više ne poziva na različitosti među rasama. To je njegov značajan doprinost svjetskoj znanosti i humaniziranju društva u oslobađanju od rasnih predrasuda. Isto tako, Cavalli Sforza je istraživao i aspekte povezanosti genskog i kulturnog nasljeđa, migracija i obiteljskih odnosa.

Njegove knjige, u kojima pojašnjava stajališta dobivena iz tih istraživanja, bitna su odrednica nivelacije našeg vlastitog biološkog samorazumijevanja.

Školovanje i pozicije
Cavalli-Sforza je završio u Ghislieri koledžu  u Paviji 1939. godine. U 1944. postao je MD na Univerzitetu u Paviji. Zatim je 1949. imenovan na istraživačko mjesto na Odjelu za genetiku, Cambridge University od strane statističara i evolucijskog biologa Ronalda A. Fishera u oblasti genetike Escherichia coli. Godine 1950. napustio je Univerzitet u Cambridgeu kako bi predavao u sjevernoj Italiji (Parma i Pavia) prije nego što je 1970. preuzeo profesuru na Stanfordu, gdje se penzionisao 1992. godine.

Godine 1999. osvojio je Balzan Prize za nauku o porijeklu čovjeka. Od 1994. godine član je Papinske akademije nauka. Dobitnik je nagrade Telesio-Galilei Academy,  2011 za biologiju.
.

Posebni doprinosi
Cavalli-Sforza je pokrenuo novo polje istraživanja, kombinirajući konkretne nalaze demografije sa novom dostupnom analizom krvnih grupa u stvarnoj ljudskoj populaciji. Takođe je proučavao veze između obrazaca migracija i krvnih grupa.
Pišući sredinom 1960-ih sa drugim  genetičarima (Ronald A. Fisher, Anthony W. F. Edwards, FRS) , Cavalli-Sforza je uveo statističke metode za procjenu evolucijskog stabla s ([filogenija] filogenijom])). Edwards i Cavalli-Sforza pisali su o populacijskim stablima u ljudskoj vrsti, gdje su genetičke razlike prikazane  i drvenim obrascima povijesnog odvajanja populacija i širenjem gena među populacijama migracijom i miješanjima. Mnogi od ovih uticajnih i fundamentalnih ranih radova bili su preštampani 2018. u volumenu koji se fokusirao na A. W. F. Edwardsa, a posvećen je Cavalli-Sforzi i Ianu Hackingu. In later papers, Cavalli-Sforza has written about the effects of both divergence and migration on human gene frequencies.
Iako je Cavalli-Sforza najpoznatiji po svom radu u genetici, on je, u saradnji sa Marcusom Feldmanom i drugima, pokrenuo subdisciplinu kulturne antropologije,  poznate alternativno kao koevolucija, [ [gen-kultura koevolucija]], teorija kulturne transmisije ili dualna teorija nasljeđivanja. Publikacija Kulturna transmisija i evolucija: kvantitativni pristup (1981) koristila je modele iz populacijske genetike i epidemiologije zaraznih bolesti, kako bi istražila prijenos kulturom prenesenih jedinica. Ova linija istraživanja pokrenula je istraživanje korelacije genetičke i kulturne disperzije.

Cavalli-Sforza je proveo nekoliko studija o tome kako jezičke razlike mogu poslužiti kao barijere za protok gena između susjednih ljudskih populacija. Njegove studije ljudskih migracija testirale su hipoteze lingvista Merritt Ruhlena i Josepha Greenberga o jezičkim "superfamilijama". Pretpostavljene superfamilije kontroverzne su među drugim lingvistima.

Knjige
Cavalli-Sforza je sažeo svoj rad za laike u pet tema koje su obrađene u  djelu Geni, narodi i jezici.  Prema članku objavljenom u The Economist rad Cavalli-Sforze "izaziva pretpostavku da postoje značajne genetičke razlike između ljudskih rasa, i doista, ideja da 'rasa' nema bilo kakvo korisno biološko značenje uopće". Knjiga ilustruje kako probleme izgradnje općeg "nasljednog stabla" za cijelu ljudsku rasu, tako i neke mehanizme i metode analize podataka kako bi se ovi problemi u velikoj mjeri smanjili, čime se konstruira fascinantna hipoteza o posljednjih 150.000 godina ljudske ekspanzije, migracija i formiranje ljudske raznolikosti. U ovoj knjizi Cavalli-Sforza tvrdi da su Evropljani, po svom porijeklu, sadrže oko  dvije trećine azijatskih i jednu trećinu afričkih gena.
Cavalli-Sforzina Historija  i geografija ljudskih gena (The History and Geography of Human Genes )<ref>Cavalli-Sforza, L. L., P. Menozzi, A. Piazza. 1994. The History and Geography of Human Genes. Princeton University Press, Princeton. </ref> (1994.  sa Paolom Menozzijem i Albertom Piazzom)  je standardna referenca za genetičku varijaciju ljudske vrste. Cavalli-Sforza je također napisao i Velike ljudske dijaspore: historija različitosti i evolucija (The Great Human Diasporas: The History of Diversity and Evolution), skupa sa njegovim sinom Francescom.

Ranije, sedamdesetih godina prošlog stoljeća, on i Walter Bodmer su napisali The genetics of human populations,  što je bio standardni udžbenik o modernoj genetici čovjeka, a bio je i osnovna referenca za populacijsku genetiku općenito, kao što je to područje u to vrijeme bilo. Njih dvojica, s Bodmerom kao prvim piscem, kasnije su napisali još jedan osnovni tekst,  Genetika, evolucija, i čovjek WHFreeman, 1976. Zajedno sa svojom knjigom iz 1994. to su u osnovi klasične prezentacije ljudske genetike prije genomike Era je počela pružati mnogo detaljnije podatke.

Profesor Cavalli-Sforza umro je 31. augusta 2018, u 96. godini, u svojoj kući u Belluno-u, Italija.

Također pogledajte
Populacijska genetika
Rasa

Bibliografija
 Edwards, A.W.F., L.L. Cavalli-Sforza. 1964. Reconstruction of evolutionary trees. pp. 67–76 in Phenetic and Phylogenetic Classification, ed. V. H. Heywood and J. McNeill. Systematics Association pub. no. 6, London.
 Cavalli-Sforza, L.L. and A.W.F. Edwards. 1965. Analysis of human evolution. pp. 923–933 in Genetics Today. Proceedings of the XI International Congress of Genetics, The Hague, The Netherlands, September 1963, volume 3, ed. S. J. Geerts, Pergamon Press, Oxford.
 Cavalli-Sforza, L.L. and A.W.F. Edwards. 1967. Phylogenetic analysis: models and estimation procedures. American Journal of Human Genetics 19:233–257.
 Cavalli-Sforza, L. L. and W. F. Bodmer.  1971. The Genetics of Human Populations.  W. H. Freeman, San Francisco (reprinted 1999 by Dover Publications).
 Cavalli-Sforza, L. L. and M. Feldman.  1981. Cultural Transmission and Evolution.  Princeton University Press, Princeton.
 Cavalli-Sforza, L. L., P. Menozzi, A. Piazza. 1994. The History and Geography of Human Genes.  Princeton University Press, Princeton.
 Cavalli-Sforza, L. L. and Francesco Cavalli-Sforza. 1995. The Great Human Diasporas: The History of Diversity and Evolution. Addison-Wesley
 Cavalli-Sforza, L.L. 2000. Genes, Peoples, and Languages. North Point Press, New York.
 Cavalli Sforza, L. L, Il caso e la necessità – Ragioni e limiti della diversità genetica, 2007, Di Renzo Editore, Roma

Filmovi
2003 – Journey of ManDodatna literatura

Reference

Vanjski linkovi
: Brief biography of Cavalli-Sforza
The Great Human Diasporas – The History of Diversity and Evolution: book review
: book review
Luigi Luca Cavalli-Sforza interview by Federica Crivellaro, December 5, 2006 (film)
 (Annual Reviews'' interview video)

Rođeni 1922.
Umrli 2018.
Genetičari
Papinska akademija nauka
Francuska akademija nauka
Američka akademija nauka

Luigi Luca Cavalli-Sforza


La chiesa di Santa Maria della Grazia, detta anche Madonna delle Grazie, o anticamente Madonna dell'Arco, è una chiesa di Fasano, in provincia di Brindisi. Secondo la tradizione è la chiesa più antica di Fasano.

Era una chiesa alle porte dell'attuale centro storico. Di forma rettangolare, sull'altare in pietra, campeggia un affresco raffigurante la Vergine delle Grazie con il Bambino e angeli e anime purganti. Sulla parete laterale sinistra vi sono tracce di affreschi, molto lacunosi nella parte inferiore. Sono riconoscibili due dipinti: una Sacra Conversazione della Vergine e San Giuseppe al cospetto della Trinità. In particolare, dinanzi alla Sacra Conversazione, risulta ancora leggibile un profilo di monaca, presumibilmente inginocchiata, senza segni evidenti di aureola. Data la stretta vicinanza topografica all'ex Monastero carmelitano di S. Giuseppe (rimane il coro e qualche locale nella reintitolata chiesa di Maria Santissima del Rosario), dove visse una Venerabile, Madre Rosa Maria Serio (1674-1726), figlia spirituale di S. Maria Maddalena de' Pazzi non si può escludere che si trattasse di un riferimento ad un episodio presente nella Vita (Gentili, 1738) di questa monaca della quale, dal 1728, si aprì il processo canonico per una eventuale beatificazione.

Sulla superficie di queste pitture furono sovrapposti strati di calce e al centro un altro dipinto realizzato all'inizio del XX secolo dal pittore locale Ferdinando Schiavone, che raffigura la famosa battaglia del 2 giugno 1678 (La Scamiciata), con l'effigie della Madonna che appare nel cielo per proteggere la città, così come vuole la leggenda popolare. Il dipinto è stato rimosso nel 1978 per essere restaurato.

Esistente già nel 1696 è posta di fronte all'ex convento delle monache. Detta anticamente Chiesetta della Madonna dell'arco poiché in tempi antichi venne aperto un varco nelle mura, accanto ad essa, per mettere in comunicazione il convento con il centro cittadino. Aveva un campanile ed una cappella.

Note

Bibliografia
 C. Vasciaveo, Una figlia spirituale di  S. Maria Maddalena de' Pazzi in Puglia: Ven. Rosa Maria Serio, in «Mysterion», 14 (2021/2), 226-252.
 A.A.V.V. Fasano, Guida turistica; Faso editrice, Fasano 2004.
 Giuseppe Sampietro, Fasano, indagini storiche rielaborazione di Angelo Custodero; Vecchi e C., Trani 1922 ristampa anastatica Schena, Fasano 1979.
Giuseppe Gentili, Vita della Venerabile Madre Rosa Maria Serio di S. Antonio, Komarek al corso in piazza di Sciarra, Roma 1738, 61.

Voci correlate
 Fasano
 Madonna delle Grazie

Altri progetti

Maria della Grazia
Chiese dedicate a santa Maria delle Grazie

Chiesa di Santa Maria della Grazia (Fasano)


Clayton là một thị trấn thuộc quận Barbour, tiểu bang Alabama, Hoa Kỳ. Dân số năm 2009 là 1392 người, mật độ đạt 81 người/km².

Tham khảo

Barbour, Alabama

Clayton, Alabama


Chen Long (født 18. januar 1989) er en kinesisk professionel badmintonspiller.

Han kvalificerede sig til sommer-OL 2012 i London efter at have været blandt de bedste på verdensranglisten. Dette var hans første deltagelse i et sommer-OL, og han vandt bronzemedaljen i mændenes singleturnering.

Referencer

Eksterne henvisninger

Badmintonspillere fra Kina
Medaljevindere fra Kina ved sommer-OL 2012
Medaljevindere fra Kina ved sommer-OL 2016
Medaljevindere ved sommer-OL 2020
Olympiske medaljevindere i badminton
Badmintonspillere ved sommer-OL 2012
Badmintonspillere ved sommer-OL 2016
Badmintonspillere ved sommer-OL 2020
Olympiske mestre fra Kina
Olympiske sølvmedaljevindere fra Kina
Olympiske bronzemedaljevindere fra Kina
Olympiske medaljevindere i badminton

Chen Long


Anno
 221 o 221 a.C.

Codici
 221 (astronomia) – Codice che designa l'Osservatorio astronomico IAS Observatory di Hakos in Namibia

Matematica
 221 – numero

221 (disambigua)


Staurastrum limneticum là một loài Song tinh tảo trong họ Desmidiaceae, thuộc chi Staurastrum.

Chú thích

Tham khảo

Staurastrum

Staurastrum limneticum


Polen 2050 (Polsk: Ruch Polska 2050, "Polen 2050-bevægelse") er en politisk bevægelse, der blev grundlagt i august 2020 af Szymon Hołownia efter hans præsidentkampagne ved det polske præsidentvalg i 2020.

Referencer

2050
Etableret i 2020

Polen 2050


An Chloroceryle americana in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Gmelin hadton 1788. An Chloroceryle americana in nahilalakip ha genus nga Chloroceryle, ngan familia nga Alcedinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. a. septentrionalis
 C. a. hachisukai
 C. a. americana
 C. a. cabanisii
 C. a. mathewsii

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Chloroceryle

Chloroceryle americana


Eirikur XIV av Svøríki (føddur 13. desember 1533, deyður 26. februar 1577 á slottinum Örbyhus í Upplandi)
var kongur Svøríkis frá 1560 til 1568.

Hann var sonur Gustav Vasa og konu hansara Katarina av Sachsen-Lauenburg.

Eirikur varð krýndur kongur Svøríkis tann 29. juli 1561.
Í juli mánaði 1567 giftist hann við Karin Månsdotter, ættað úr Birkalandi í Finnlandi.

Ávísingar úteftir
 Erik XIV, riksarkivet.se (á svenskum)

Kongalig úr Svøríki
16. øld
Føðingar í 1533
Andlát í 1577

Eirikur XIV av Svøríki


An Dentitegumia afghanella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Hans Georg Amsel hadton 1970. An Dentitegumia afghanella in nahilalakip ha genus nga Dentitegumia, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dentitegumia

Dentitegumia afghanella


Ang Koh-e Warizagh ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Wārizāgh, bukid, Daykundi Province,
 Kōh-e Wārīzāgh, bukid, Daykundi Province,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Koh-e Warizagh


Velika nagrada Austrije 2015. (službeno poznat kao "FORMULA 1 GROSSER PREIS VON ÖSTERREICH 2015") je automobilska trka Formule 1 koja se održava 21. juna 2015. na stazi Red Bull Ring u Špielbergu, u Austriji. Ovo je osma trka u sezoni 2015., i 28. trka za veliku nagradu Austrije.

Lewis Hamilton je ostvario sedmu pol poziciju ove sezone, 45. u karijeri. Vozač Mercedesa Nico Rosberg pobedio je u trci Formule 1 za Veliku nagradu Austrije. Drugo mesto zauzeo je Lewis Hamilton, a treći kroz cilj prošao je vozač Williamsa Felipe Massa.

Rezultati treninga (Petak)

Prvi trening

Drugi trening

Rezultati treninga (Subota)

Treći trening

Kvalifikacije

 Daniil Kvyat - 10. mjesta grid kazna - koristiti peti motora.
 Daniel Ricciardo - 10. mjesta grid kazna - koristiti peti motora.
 Fernando Alonso - 25. mjesta grid kazna - koristiti peti motora, peti turbopunjača i peti MGU-H; zamjena mjenjača.
 Jenson Button - 25. mjesta grid kazna - koristiti peti motora, peti MGU-K, šesti turbopunjača i šesti MGU-H.

Utrka (Nedjelja)

 Lewis Hamilton je dobio kaznu od pet sekundi zbog nepravilnog izlaska iz boksa.

Rangiranje nakon utrke

Vozači

Konstruktori

 Samo je u prvih 5 pozicija uključen plasman za oba seta.

Zanimljivosti

Vozači
 11. pobjeda za Nico Rosberg.
 40. podij za Felipe Massa.

Konstruktori
 36. pobjeda za Mercedes.
 30. najbrži krug za Mercedes.
 300. utrka za Sauber.

Vanjski linkovi

 formula1.com – Rezultati 1. treninga
 formula1.com – Rezultati 2. treninga
 formula1.com – Rezultati 3. treninga
 formula1.com – Rezultati kvalifikacija
 formula1.com – Rezultati utrka
 statsf1.com - detalji utrke

Austrija
2015. u Austriji
2015

Velika nagrada Austrije 2015.


Kaliwatan sa ito ang Glaphyropoma spinosum. Una ning gihulagway ni Bichuette, de Pinna ug Trajano ni adtong 2008. Ang Glaphyropoma spinosum sakop sa kahenera nga Glaphyropoma, ug kabanay nga Trichomycteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Brasil
Glaphyropoma

Glaphyropoma spinosum


Ang Laguna El Salitral ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Laguna El Salitral (lanaw nga anhianhi sa Arhentina, Provincia del Neuquén),
 Laguna El Salitral (lanaw nga anhianhi sa Arhentina, Provincia de Buenos Aires),

Mehiko

 Laguna El Salitral (lanaw), Estado de San Luis Potosí,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko

Laguna El Salitral


A terceira temporada de Stranger Things foi anunciada pela Netflix em dezembro de 2017. Matt Duffer e Ross Duffer continuam como showrunners e produtores executivos. A terceira temporada estreou em 4 de julho de 2019, com 8 episódios, estrelada por Winona Ryder, David Harbour, Finn Wolfhard, Millie Bobby Brown, Gaten Matarazzo, Caleb McLaughlin, Noah Schnapp, Sadie Sink, Natalia Dyer, Charlie Heaton, Joe Keery, Dacre Montgomery, Maya Hawke, Priah Ferguson e Cara Buono, com Brett Gelman, Cary Elwes, Jake Busey, Michael Park, Francesca Reale e Alec Utgoff em papéis recorrentes. As atuações de Harbour, Brown, Montgomery e Hawke foram elogiadas pela crítica.

Elenco e personagens

Principal
 Winona Ryder como Joyce Byers
 David Harbour como Jim Hopper
 Finn Wolfhard como Mike Wheeler
 Millie Bobby Brown como Jane Ives/Onze
 Gaten Matarazzo como Dustin Henderson
 Caleb McLaughlin como Lucas Sinclair
 Noah Schnapp como Will Byers
 Sadie Sink como Maxine "Max" Mayfield
 Natalia Dyer como Nancy Wheeler
 Charlie Heaton como Jonathan Byers
 Joe Keery como Steve Harrington
Dacre Montgomery como Billy Hargrove
 Maya Hawke como Robin Buckley
 Priah Ferguson como Erica Sinclair
 Cara Buono como Karen Wheeler

Recorrente
Joe Chrest como Ted Wheeler
Rob Morgan como Calvin Powell
John Paul Reynolds como Callahan
Randall P. Havens como Scott Clarke
Tinsley Price / Anniston como Holly Wheeler
Susan Shalhoub Larkin como Florence
Catherine Curtin como Claudia Henderson
Brett Gelman como Murray Bauman
Francesca Reale como Heather Holloway
Matty Cardarople como Keith
Will Chase como Neil Hargrove
Andrey Ivchenko como Grigori
Alyssa B. Levine como Candice
Peggy Miley como Doris Driscoll
Alec Utgoff como Alexey
Cary Elwes como Prefeito Larry Kline
Jake Busey como Bruce Lowe
Michael Park como Tom Holloway
Gabriela Pizzolo como Suzie
Holly Morris como Janet Holloway

Produção
A Netflix confirmou a terceira temporada de Stranger Things em dezembro de 2017. Matt Duffer e Ross Duffer continuam como showrunners e produtores executivos, e alguns atores foram confirmados para o elenco. Dentre eles, está a atriz Maya Hawke, que interpreta Robin.

A terceira temporada estreou em 4 de julho de 2019.

Episódios

Temporadas de séries de televisão
Stranger Things

Stranger Things (3.ª temporada)


Phước Vĩnh là một phường thuộc thành phố Huế, tỉnh Thừa Thiên Huế, Việt Nam.

Phường Phước Vĩnh có diện tích 1,01 km², dân số năm 1999 là 15.027 người, mật độ dân số đạt 14.878 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Phước Vĩnh (phường)


Ang Dagat ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Dak (lanaw), Farāh,

Etiopia

 Dagat (bukid sa Etiopia), Afar Region,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Etiopia

Dagat (pagklaro)


L'Università Carlo Cattaneo, nota con l'acronimo LIUC, è un ateneo universitario privato italiano, a carattere manageriale, fondato a Castellanza nel 1991. È intitolata a Carlo Cattaneo.

Storia
L'ateneo fu fondato nel 1991 come Libero Istituto Universitario Carlo Cattaneo per iniziativa dell'Unione degli industriali di Varese e in particolare di Antonio Bulgheroni, Flavio Sottrici e Marco Vitale. Il progetto fu realizzato dalla stessa associazione imprenditoriale facente parte di Confindustria, dapprima attraverso cinque comitati di lavoro e, successivamente, attraverso enti e società appositamente costituiti, coinvolgendo complessivamente oltre trecento imprenditori. Nel 1989, due anni prima della sua fondazione, l'università si diede un proprio comitato scientifico.
Nel 2018 viene abolito il corso di laurea in Giurisprudenza.

Struttura
L'ateneo è organizzato in un unico dipartimento: Gestione integrata d'impresa.

L'università si estende su un'area coperta di 68 000 m² negli edifici dell'ex cotonificio Cantoni. Dispone di un campus interno e di un parco di circa 26.000 m², al cui interno sorge Villa Jucker. Il progetto di recupero dell'area industriale, dismessa nel 1988 e affacciata sul fiume Olona, è opera dell'architetto Aldo Rossi. L'ateneo ha al suo interno una propria business school.

Biblioteca
La biblioteca universitaria "Mario Rostoni", fondata nel 1991, è specializzata in economia, direzione aziendale, giurisprudenza e ingegneria. Essa possiede, al 2017, circa 115.000 volumi e 6.000 testate di periodici, molti dei quali in formato elettronico.

Rettori
 Camillo Bussolati (1991-1996)
 Alessandro Sinatra (1996-1999)
 Francesco Silva (1999-2001)
 Gianfranco Rebora (2001-2007)
 Andrea Taroni (2007 -2011)
 Valter Lazzari (2011-2015)
 Federico Visconti (dal 2015)

Note

Collegamenti esterni

Università Carlo Cattaneo


Ondřej Zdráhala (født 10. juli 1983 i Přerov, Tjekkiet) er en tjekkisk håndboldspiller som spiller for Wisła Płock og Tjekkiets herrehåndboldlandshold.

Han deltog under EM i håndbold 2018 i Kroatien, hvor han også blev turneringens topscorer, med 56 mål.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Tjekkiet

Ondřej Zdráhala


Ekrine žlijezde (od grčkog ekkrinein u značenju "sekret"), ponekad zvane merokrine žlijezde, glavne su znojne žlijezde u ljudskom tijelu, nalaze se po gotovo cijeloj koži, s najvećom gustoćom na dlanu i tabanima, zatim na glavi, ali mnogo manje na trupu i ekstremitetima. U ostalih sisara, one su relativno rijetke, nalaze se uglavnom na bezdlakim područjima kao što su jastučići stopala. Vrhunac razvoja dostižu kod ljudi, gdje mogu činiti i do  200–400/cm² površine kože. Proizvode bistru bezmirisnu supstancu, koja se sastoji uglavnom od vode.

Ekrine žlijezde sastoje se od intraepidermnog spiralnog kanala, "akrosiringija",  kanala koji se sastoji od ravnog i smotanog dijela, i sekretorne cjevčice, namotane duboko u dermisu ili hipodermisu. Ekkrina žlijezda se otvara kroz znojnu pore. Namotani dio čine dva koncentrična sloja stubastih ili kuboidnih epitelnih ćelija.Epitelne ćelije pomiješane su sa mioepitelnim ćelijama. Mioepitelne podržavaju sekretorne epitelne ćelije. Kanal ekrine žlijezde čine dva sloja kuboidnih epitelnih ćelija.

Ekrine žlijezde su aktivne u termoregulaciji, pomažući hlađenje  isparavanjem vode znoja koji luče žlijezde na površini tijela i emocijskog znojenja (anksioznost, strah, stres i bol). Bijeli talog u inače bezbojnim ekrinskim sekretima nastaje isparavanjem koje povećava koncentraciju soli.

ihMiris znoja posljedica je bakterijske aktivnosti na sekrete apokrinih znojnih žlijezda, izrazito različitog tipa znojnih žlijezda koje se nalaze u ljudskoj koži.

Ekrine žlijezde inerviraju se iz simpatičkog nervnog sistema, prvenstveno iz holinergičnih vlakana, čiji se iscjedak mijenja prvenstveno promjenom duboke tjelesne temperature (jezgrene temperature), ali također i adrenergičnim vlaknima. Žlijezde na dlanovima i tabanima ne reagiraju na temperaturu, ali luče u vrijeme emocijskog stresa.

Sekrecija
Sekret ekrinih žlijezda je sterilni, razrijeđeni rastvor elektrolita s primarnim komponentama bikarbonata, kalija i natrij-hlorida (NaCl), and other minor components such as glucose, pyruvate, lactate, cytokines, immunoglobulins, antimicrobial peptides (e.g., dermcidin), and many others.

U odnosu na plazmu i vanćelijsku tečnost, koncentracija iona Na+ je mnogo niža u znoju (~ 40 mM u znoju, naspram ~ 150 mM u plazmi i vanćelijskoj tečnosti). U početku, unutar ekrinih žlijezda, znoj ima visoku koncentraciju Na+. Ioni Na+ se ponovo apsorbuju u tkivo putem epitelnih natrijevih kanala (ENaC), koji se nalaze na apikalnoj membrani ćelija koje čine kanale ekrinih žlijezda (vidi Sliku. 9 i sl. 10 reference). Ovo ponovno unošenje Na+ iona smanjuje gubitak Na+ tokom procesa znojenja. Pacijenti sa sistemskim pseudohipoaldosteronizmom sindromom koji nose mutacije u genima podjedinice ENaC imaju slani znoj, jer ne mogu reapsorbirati so u znoju
Kod ovih pacijenata, Na+i koncentracije iona mogu se znatno povećati (do 180 mmol/L).

Kod ljudi koji imaju hiperhidrozu, znojne žlijezde (posebno ekrine) pretjerano reagiraju na podražaje i uglavnom su preaktivne, stvarajući više znoja nego što je normalno. Slično tome, pacijenti  sa cističnom fibrozom također proizvode slani znoj. Ali u ovim slučajevima problem je u CFTR hloridnom transporteru koji se također nalazi na apikalnoj membrani kanala ekrinih žlijezda.

Dermicidin je novoizolirani antimikrobni peptid koji proizvode ekrine znojne žlijezde.

Reference

Vanjski linkovi
 A video of 3D visualization of a human eccrine gland duct

Anatomija kože
Anatomija čovjeka
Fiziologija životinja

Ekrina znojna žlijezda


Valdemar Jensen (født 9. juli 1870 i København, død 1. maj 1915) var en dansk socialdemokratisk politiker. Han var medlem af Københavns Borgerrepræsentation fra 1908 og af Folketinget fra 1913 til sin  død i 1915.

Valdemar Jensen var søn af smedesvend Johan Jensen. Han var uddannet cigararbejder, men arbejdede som ekspedient og inkassator ved Social-Demokraten fra 1895 til sin død i 1915. Han var medlem af sognerådet i Sundby fra 1895 til 1902 og blev medlem af Københavns Borgerrepræsentation i 1908.

Han var opstillet til Folketinget i Hillerødkredsen fra folketingsvalget i 1906. Kredsen havde valgt Lars Dinesen siden folketingsvalget i 1873, men Jensens stemmetal voksede støt fra valg til valg, og ved folketingsvalget 1915 vandt han over Dinesen.

Valdemar Jensen døde af sygdom 1. maj 1915. Han var allerede mærket af sygdommen fra begyndelsen af sin tid i Folketinget.

Referencer

Folketingsmedlemmer i 1910'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Socialdemokraterne
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation fra Socialdemokraterne

Valdemar Jensen (politiker)


An Potemnemus ennevei in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni De Jong hadton 1945. An Potemnemus ennevei in nahilalakip ha genus nga Potemnemus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Potemnemus

Potemnemus ennevei


Herman Rosse (Haia, 1 de janeiro de 1887 — Nova Iorque, 13 de abril de 1965) é um diretor de arte estadunidense-holandês. Venceu o Oscar de melhor direção de arte na edição de 1931 por King of Jazz.

Ligações externas

Naturais de Haia
Diretores de arte premiados com o Óscar

Herman Rosse


O Château de Ham (também chamado forte ou fortaleza de Ham) é um castelo na comuna de Ham no departamento de Somme, em Picardia, na França.

Bibliografia e fontes
 Ministério da Cultura da França
 Charles Gomart: Ham, son château et ses prisonniers, 1864, republished: La Vague Verte, 2000
 Monuments Historiques et Immeubles protégés sur Ham

Castelos de França
Arquitetura da França

Castelo de Ham


Roy Reed (February 14, 1930 – December 10, 2017) was an American journalist. He wrote about the Civil Rights Movement for The New York Times. He was the author of several books, including Looking for Hogeye (1986); a biography of Governor Orval Faubus, Faubus: The Life and Times of an American Prodigal (1997); and Beware of Limbo Dancers: A Correspondent's Adventures with the New York Times (2012). He also edited Looking Back at the Arkansas Gazette: An Oral History (2009). After leaving The New York Times in 1979, he taught in the Journalism Department of the University of Arkansas, Fayetteville, serving as chairman from 1981 to 1982. After his retirement, the Journalism Department established the Roy Reed Lecture Series in his honor. Reed died of a stroke on December 10, 2017.

References

External links

1930 births
2017 deaths
20th-century American journalists
American male journalists
21st-century American journalists
American biographers
Journalists from Arkansas
Military personnel from Arkansas
People from Hot Springs, Arkansas
People from Washington County, Arkansas
University of Missouri alumni

Roy Reed


Kaliwatan sa insekto ang Danothrips vicinus. Una ning gihulagway ni Chen ni adtong 1979. Ang Danothrips vicinus sakop sa kahenera nga Danothrips, ug kabanay nga Thripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Republika sa Tsina
Danothrips

Danothrips vicinus


O rio Potiribu é um rio brasileiro do estado do Rio Grande do Sul. É um afluente do rio Ijuí. Passa pelos municípios de Pejuçara, Bozano e Ijuí.

Pontes
Ao longo de seu curso, o rio Potiribu é atravessado por dez pontes rodoviárias:
 Estrada Vicinal, em Pejuçara;
 Estrada Vicinal, em Pejuçara;
 BR-158, em Pejuçara;
 Estrada Vicinal, em Pejuçara;
 Estrada Vicinal, em Bozano;
 Estrada Vicinal, em Bozano;
 Estrada Vicinal, em Bozano;
 BR-285, em Ijuí;
 Estrada Vicinal, em Ijuí;

Potiribu
Potiribu

Rio Potiribu


Kaliwatan sa alibangbang ang Lecithocera epomia. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1905. Ang Lecithocera epomia sakop sa kahenera nga Lecithocera, ug kabanay nga Lecithoceridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Lecithocera

Lecithocera epomia


Kaliwatan sa insekto ang Sturnidoecus wittei. Una ning gihulagway ni João Tendeiro ni adtong 1963. Ang Sturnidoecus wittei sakop sa kahenera nga Sturnidoecus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Sturnidoecus

Sturnidoecus wittei


Kaliwatan sa alibangbang ang Ethmia septempunctata. Una ning gihulagway ni Hugo Theodor Christoph ni adtong 1882. Ang Ethmia septempunctata sakop sa kahenera nga Ethmia, ug kabanay nga Ethmiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ethmia

Ethmia septempunctata


Obyknovennoje tjudo () er en sovjetisk spillefilm fra 1978 af Mark Zakharov.

Medvirkende
 Aleksandr Abdulov
 Oleg Jankovskij
 Jevgenij Leonov
 Jevgenija Simonova
 Irina Kuptjenko

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1978

Obyknovennoje tjudo (film fra 1978)


The Misleading Widow er en amerikansk stumfilm fra 1919 af John S. Robertson.

Medvirkende
 Billie Burke som Betty Taradine
 James Crane som Kaptein Peter Rymill
 Frank Mills som Preedy
 Madelyn Clare som Penelope Moon
 Fred Hearn som Ambrose Liptrott

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1919

The Misleading Widow


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hyboella overbecki. Una ning gihulagway ni Günther, K. ni adtong 1939. Ang Hyboella overbecki sakop sa kahenera nga Hyboella, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sumatra (pulo)
 Java (pulo sa Indonesya)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sumatra (pulo)
Insekto sa Java (pulo sa Indonesya)
Hyboella

Hyboella overbecki


Raphidophyceae (rafidofite,  bivše Chloromonadophyceae i Chloromonadineae) su mala grupa eukariotskih algi  koja uključuje i morske i slatkovodne vrste. Sve rafidofite su jednoćelijske, sa velikim ćelijama (50 do 100 µm), ali bez ćelijskih zidova. Imaju par bičeva, koji su organizirani tako da oba potiču iz iste invaginacije (ili žuči). Jedan je usmjeren prema naprijed i prekriven je dlačicama mastigonemama, dok je drugi usmjeren prema natrag prema ćelijskoj  površini, unutar ventralnog utora. Rafidofite sadrže brojne elipsoidne hloroplaste, koji sadrže hlorofila  a, c 1 i c2. Također imaju dodatne pigmente,  uključujući β-karoten i diadinoksantin. Za razliku od ostalih heterokontofita, rafidofite nemaju očnu mrlju, fotorecepcijsku organelu, koji je tipski za ovu skupinu.
Kada je riječ o  ekologiji, rafidofite se pojavljuju kao fotosintetski autotrofi u nizu vodenih ekosistema. Slatkovodne vrste su češće u kiselim vodama, poput bazena u močvarama. Morske vrste često ljeti izazivaju veliko cvjetanje algi, posebno u priobalnim vodama. Pored japanske obale, to rezultira crvenom plimom, koja  često izaziva poremećaje u ribogojilištima, iako rafidofite obično nisu odgovorni za otrovna cvjetanja.
Položaj ove grupe varirao je u ranijim klasifikacijama. Neki su prototoolozi tretirali hloromonade kao red unutar razreda  Flagellata. Neki fikolozi svrstavaju ih u Xanthophyceae i Eustigmatophyceae u diviziji  Xanthophyta. Others considered them as related to the Chrysophyceae, Dinophyceae, or Cryptophyceae  Nedavno je u ovu grupu premješten i heliozoa Actinophyrida.

Taksonomija
Klasifikacija prema Cavalier-Smith & Scoble 2013:
 Razred  Raphidomonadea Silva 1980 emend. Cavalier-Smith 2013 [Raphidophyceae Chadefaud 1950 emend. Silva 1980 s.l.]
 Nema uključenih rodova
 Rod Psammamonas Grant et al. 2013
 Rod Chloromorum Tomas et al.
 Podrazred  Raphopoda Cavalier-Smith 2013
 Rod  Commatiida Cavalier-Smith 1997
 Porodica Commatiidae Cavalier-Smith 2013
 Rod  Commation Thomsen & Larsen 1993
 Rod Actinophyrida Hartmann 1913 [Actinophrydia Kühn 1926; Actinophrydea Hartmann 1913]
 Porodica Actinosphaeriidae Cavalier-Smith 2013
 Rod Actinosphaerium Ritter von Stein 1857 [Camptonema Schaudinn 1894; Echinosphaerium Hovasse 1965]
 Porodica Helioraphidae Cavalier-Smith 2013
 Rod Heliorapha Cavalier-Smith 2013
 Porodica Actinophryidae Dujardin 1841
 Rod Actinophrys Ehrenberg 1830 [Trichoda Müller 1773 nomen oblitum; Peritricha Bory de St.Vincent 1824 nomen dubium non Stein 1859]
 Podrazred Raphidophycidae Cavalier-Smith 2013 [Raphidophyceae Chadefaud 1950 emend. Silva 1980 s.s.; Chloromonadophyceae Rothmaler 1951; Raphidophyta]
 Red Raphidomonadales [Chattonellales Throndsen 1993; Chloromonadida; Chloromonadales; Raphidomonadida Heywood & Leedale 1983; Chloromonadina Klebs 1892]
 Rod Viridilobus Demir-Hilton et al. 2012
 Porodica Fibrocapsaceae Cavalier-Smith 2013
 Rod Fibrocapsa Toriumi & Takano 1973
 Porodica Haramonadaceae Cavalier-Smith 2013
 Rod Haramonas Horiguchi 1996
 Porodica Chattonellaceae Throndsen
 Rod Oltmannsia Schiller 1925
 Rod Chlorinimonas Yamaguchi et al. 2010
 Rod Heterosigma Hada 1967 ex Hara & Chihara 1987
 Rod Chattonella Biecheler 1936 [Hornellia Subrahmanyan 1954; Hemieutreptia Hada 1974]
 Porodica Vacuolariaceae
 Rod Swirenkoiamonas Skvortzov 1968
 Rod Vacuolaria Cienkowski 1870
 Rod Merotricha Mereschkowsky 1877
 Rod Gonyostomum Diesing 1866

Također pogledajte
Heterokonta

Reference

Vanjski linkovi

Alge
Okeanografija
Ochrophyta
Planktologija

Raphidophyceae


Sporazum Karadžić – Filipović bio je neuspjeli politički sporazum između predstavnika dva naroda: Muslimana (Stranka demokratske akcije - SDA) i Srba u BiH (Srpska demokratska stranka - SDS) o budućem statusu SR Bosne i Hercegovine tokom jugoslavenske krize.

U ime predsjednika SDA Alije Izetbegovića, Adil Zulfikarpašić i Muhamed Filipović sastali su se sa predsjednikom SDS-a Radovanom Karadžićem, Nikolom Koljevićem i Momčilom Krajišnikom. Dvije strane su postigle dogovor da Bosna i Hercegovina ostane suverena i nepodijeljena, ostajući u jugoslavenskoj konfederaciji sa Srbijom i Crnom Gorom. Područje Sandžaka u SR Srbiji naseljeno muslimanima trebalo je da postane autonomno, dok bi SAO Krajina i SAO Bosanska Krajina odustale od svog plana ujedinjenja. Zulfikarpašić je dobio saglasnost predsjednika Srbije Slobodana Miloševića, koji je također obećao 60% Sandžaka Bosni i Hercegovini. Alija Izetbegović, koji ga je u početku podržavao, kasnije je odustao od sporazuma.

Nemogućnost da se diplomatski nađe rješenje na kraju je dovela do izbijanja rata u Bosni i Hercegovini nekih 10 mjeseci kasnije. Nakon potpisivanja Dejtonskog sporazuma kojim je okončan rat, Bosna i Hercegovina je postala međunarodno priznata nezavisna država sa dva entiteta, dok su Srbija i Crna Gora formirale krnju SR Jugoslaviju koja je bila pod strogim sankcijama i embargom međunarodne zajednice.

Napomene

Također pogledajte

 Rat u Bosni i Hercegovini
 Podjela Bosne i Hercegovine
 Mirovni planovi prije i tokom rata u Bosni i Hercegovini

Reference

Izvori

Vanjski linkovi

 Tekst sporazuma (na bosanskom)

Politička historija Bosne i Hercegovine
Stranka demokratske akcije
Srpska demokratska stranka
1991. u Srbiji
1991. u Bosni i Hercegovini
1991. u politici
1991. u Jugoslaviji
Historija SR Bosne i Hercegovine
Historija SR Srbije
Bosanskohercegovački sporazumi
Jugoslavenski sporazumi

Sporazum Karadžić – Filipović


This is a list of artists who have been described as general purveyors of art pop. Individuals are alphabetized by surname.

Notes
 ≈ indicates a Rock and Roll Hall of Fame inductee, whether individually, as part of a group or altogether

A–M

N–Z

References

Bibliography

Art pop
Lists of musicians by genre

List of art pop musicians


Gorenje (, ) su naseljeno mjesto u sastavu općine Postojna, regija Primorsko-notranjska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Postojna.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Gorenje su imale 102 stanovnika.

Napomena: U 2007. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Bukovje i Gorenje.

Galerija

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Primorsko-notranjskoj regiji

Gorenje (Postojna)


ロベルト・ヘレディア・ヘルナンデス(Roberto Heredia Hernandez, 1980年8月30日 - )はドミニカ共和国・サントドミンゴ出身の元プロ野球選手(投手)。右投右打。

以前はファウスト・カーモナ(Fausto Carmona)という偽名でプレーしていた。

経歴

プロ入りとインディアンス時代

にクリーブランド・インディアンスと契約。

4月15日のデトロイト・タイガース戦でメジャーデビューを果たしたが、防御率7.94の成績で4月30日にマイナーに降格した。5月12日に再び昇格し、7月20日にボブ・ウィックマンがアトランタ・ブレーブスへトレードされたため7月31日から8月5日まで3試合連続でクローザーとして起用されたが、セーブを記録することができずにいた。デビュー戦の1勝だけでその後は球団史上33年ぶりのシーズン10連敗となってしまった。

シーズン最初の登板となった4月13日は負け投手となり昨シーズンからの連敗が11と球団史上ワースト3位タイとなったが、4月27日からはこの年5位タイの7連勝を記録した。オールスター以後の防御率は2.26とメジャー全体で1位となった。7月はエリック・ベダードの次点だったが、9月に5戦5勝をマークし初のピッチャー・オブ・ザ・マンスを受賞した。サバシアとともに19勝してチームの6年ぶり地区優勝に貢献した。サイ・ヤング賞の投票では4位に入った。なお、この年6月までチームメートに「本家」ロベルト・ヘルナンデスが在籍していた。

4月10日に球団と4年総額1,500万ドルで契約した。から2014年にかけては球団のオプションでこれを含めると最大7年総額4,800万ドルの長期契約となる。しかし、この契約後は期待に応えられず、は期待を裏切るシーズンになった。

は3年ぶりに30先発、200イニングの大台をクリアして復活を遂げた。自身初のオールスター出場も果たしている。

は開幕投手を任された。6月11日のニューヨーク・ヤンキース戦でマーク・テシェイラに死球を当て、あわや乱闘になりかけた。この際、両監督も口論となった。この年は防御率5点台で15敗を喫するなど2009年までの低調な成績に逆戻りしてしまった。しかしインディアンスは10月31日に2012年の700万ドルのオプションを行使し、残留が決まった。

2012年1月18日、ビザ偽装が発覚してドミニカ共和国内で逮捕された。「ファウスト・カーモナ」という偽名と共に年齢を3歳若く偽っていたことも発覚した(それまでは1983年12月7日生まれとされていたが、実際は1980年生まれだった)。球団は1月26日にカーモナを制限リスト入りさせた。7月21日にビザを「ロベルト・ヘルナンデス」として正式に取得し、メジャーリーグでプレー可能になったため、MLB機構から21試合の出場停止処分が発表された。8月14日に制限リストから復帰し、3試合に登板したが、0勝3敗・防御率7.53と結果を残せず、8月28日には右足首の怪我で故障者リスト入りした。レギュラーシーズン最終戦後に故障者リストから復帰したため、この年は3試合の登板にとどまった。オフの10月31日にFAとなった。

レイズ時代

2012年12月18日にタンパベイ・レイズと325万ドル+出来高185万ドルの1年契約を結んだ。

は32試合に登板し、6勝13敗1セーブ・防御率4.89だった。オフの10月31日にFAとなった。

フィリーズ時代

2013年12月18日にフィラデルフィア・フィリーズと1年契約に合意した。

は開幕ロースター入りし、開幕後は23試合に登板。6勝8敗・防御率3.87だった。

ドジャース時代
2014年8月7日に後日発表選手とのトレードで、ロサンゼルス・ドジャースへ移籍した。移籍後は9試合に登板し、2勝3敗・防御率4.74だった。オフの10月30日にFAとなった。

アストロズ時代
2月12日にヒューストン・アストロズとマイナー契約を結び、4月4日にメジャー契約を結んで25人枠入りする。7月30日にジェド・ラウリーの故障者リストからの復帰に伴ってDFAとなり、8月8日に自由契約となる。

ブルージェイズ傘下時代
2015年12月18日にトロント・ブルージェイズとマイナー契約を結んだ。オフはドミニカ共和国のウィンターリーグでプレー。

3月28日に一旦自由契約となった後、4月20日に再びマイナー契約を結んだ。傘下のAAA級バッファロー・バイソンズでプレーしていたが、7月3日に自由契約となった。

ブレーブス時代
2016年7月15日にアトランタ・ブレーブスとマイナー契約を結び、傘下のAAA級グウィネット・ブレーブスへ配属された。8月6日にメジャー契約を結んで25人枠入りし、同日のセントルイス・カージナルス戦で先発して5回3失点の投球でシーズン初勝利を挙げたが、12日にDFAとなり、15日に40人枠を外れる形でAAA級グウィネットへ配属された。10月4日にFAとなった。

詳細情報

年度別投手成績

 各年度の太字はリーグ最高

年度別守備成績

 各年度の太字はリーグ最高

獲得タイトル・表彰・記録
 MLBオールスターゲーム選出:1回(2010年)

背番号
 55(2006年 - 2012年、2014年途中 - 同年終了)
 40(2013年)
 27(2014年 - 同年途中)
 56(2015年)
 32(2016年)

脚注

関連項目
 メジャーリーグベースボールの選手一覧 H
 ドミニカ共和国出身のメジャーリーグベースボール選手一覧

外部リンク

ドミニカ共和国の野球選手
クリーブランド・インディアンスの選手
タンパベイ・レイズの選手
フィラデルフィア・フィリーズの選手
ロサンゼルス・ドジャースの選手
ヒューストン・アストロズの選手
アトランタ・ブレーブスの選手
MLBオールスターゲーム選出選手
サントドミンゴ出身の人物
1980年生
存命人物

ロベルト・ヘルナンデス (1980年生の投手)


Stabello  (Stàbel  o Stabèl  in dialetto bergamasco) è dal 1928 una frazione del comune di Zogno in provincia di Bergamo, situata sul lato destro della val Brembana, nelle Orobie; dista 15 km dal capoluogo orobico e 2 km dal medesimo comune di Zogno cui essa appartiene.

Etimologia
Il nome Stabello deriva dal latino Stabulum che significa stalla, scuderia, ovile. Stabulum dovrebbe essersi evoluto in stabulu (perdita dell'ultima vocale già in epoca antica) > stablu (scomparsa delle vocali atone, anche questa piuttosto antica) > stabl (perdita delle vocali finali differenti da a)  > stàbel (introduzione di una vocale epentetica come in fùren, còren, lìber, ecc.). Questa ipotesi di evoluzione è coerente con le leggi fonetiche comunemente accettate.

Del Quattrocento è la chiesa parrocchiale di Santo Stefano.

Note

Comuni della Lombardia soppressi
Frazioni di Zogno

Stabello


Octonoba yaginumai là một loài nhện trong họ Uloboridae.

Loài này thuộc chi Octonoba. Octonoba yaginumai được Hajime Yoshida miêu tả năm 1981.

Chú thích

Tham khảo

Octonoba

Octonoba yaginumai


Marie Amalie af Napoli og Sicilien (26. april 1782 på Reggia di Caserta ved Napoli i Kongeriget Napoli – 24. marts 1866 i Claremont House, Surrey, England)  var en italiensk prinsesse, der blev fransk dronning fra 1830 til 1848.

Forfædre
Marie Amalie var datter af kong Ferdinand 1. af Begge Sicilier og hans gemalinde (dronning) Maria Karolina af Østrig samt barnebarn af kong Karl 3. af Spanien, kejser Frans 1. Stefan og kejserinde Maria Theresia af Østrig. Desuden var hun søsterdatter til Marie-Antoinette, der var Frankrigs dronning fra 1774 til 1792.

Efterkommere
Marie Amalie var gift med Ludvig-Filip af Frankrig, der var konge fra 1830 til 1848.

Parret fik følgende børn:

 Ferdinand Filip af Orléans, hertug af Chartres (1810 – 1842), gift med Helene af Mecklenburg-Schwerin, har efterkommere, deriblandt Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme (født 1965), der er tronprætendent fra 2019.

 Louise af Orléans (1812 – 1850), gift med kong Leopold 1. af Belgien, har efterkommere, deriblandt Philippe af Belgien (født 1960), der er konge siden 2013.

 Marie af Orléans (1813 – 1839), gift med Alexander af Württemberg (1804–1881), har efterkommere, deriblandt Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme (født 1965).

 Ludvig Karl af Orléans, hertug af Nemours (1814 – 1896), gift med en sønnedatter af Hertug Franz Friedrich af Sachsen-Coburg-Saalfeld, har efterkommere, deriblandt Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme (født 1965) samt Gaston, greve af Eu og andre medlemmer af den brasilianske kejserfamilie.

 Prinsesse Françoise Louise Caroline d'Orléans (1816 – 1818), døde 2 år gammel.

 Clémentine af Orléans (1817 – 1907), gift med prins August Ludvig af Sachsen-Coburg og Gotha (1818 – 1881), fik efterkommere, deriblandt kong Ferdinand 1. af Bulgarien.

 François af Orléans, fyrste af Joinville (1818 – 1900), gift med Francisca af Brasilien, fyrstinde af Joinville, har efterkommere, deriblandt Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme (født 1965).

 Charles af Orléans, hertug af Penthièvre (1820 – 1828), døde 8 år gammel.

 Henri af Orléans, hertug af Aumale (1822 – 1897), gift med en datter af Maria Clementina af Østrig (1798–1881), fik 7 børn, der alle døde, før de blev 22 år gamle.

 Antoine, hertug af Montpensier (1824 – 1900), gift med en datter af Ferdinand 7. af Spanien, har efterkommere, deriblandt Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme (født 1965).

Der er mange ægteskaber mellem beslægtede i den franske kongefamilie, derfor er Jean, greve af Paris, hertug af Vendôme efterkommer af Henrik 4. af Frankrig (1553 – 1610) gennem hele 108 linjer.

Kilder

Dronninger af Frankrig
Huset Bourbon
Huset Bourbon-Orléans

Marie Amalie af Napoli og Sicilien


Milino Selo (Lopare), naselje u općini Lopare.
 Milino Selo (Lukavac), naselje u općini Lukavac.

Milino Selo


Glikoproteini su složene bjelančevine koje, uz proteinsku komponentu,  sadrže i oligosaharidne lance (glikane). Šećerna komponenta se kovalentno veže za bočne polipeptidne lance. Ta veza se ostvaruje tokom kotranslacijskih ili posttranslacijskih modifikacija. Ovaj proces se označava terminom glikozilacija, kroz koju često prolaze izlučevinski ekstracelularni proteini. Vanjski segmenti proteina čiji su segmenti u ekstracelularnom prostoru su također glikozirani.

N-glikolizacija i O-glikolizacija
Postoje dva tipa glikolizacije:
 U N-glizaciji, dodavanje šećera se može desiti na amidnom azotu bočnog lanca asparagina.
 U O-glikolizaciji, dodavanje šećera se dešava na hidroksil kisiku na bočnom lancu hidroksilizina, hidroksiprolina, serina ili treonina.

Monosaharidi

Monosaharidi koji se obično nalaze u eukariotskim glikoproteinima:

Šećerna grupa ili grupe pomažu savijanje ili održavanje stabilnosti proteina.

Glikoproteini su široko rasprostranjeni u žjezdanim tkivima životinja koja sintetiziraju sekrete i ekskrete. Osobito značajne integracijske membranski komponente, koje učestvuju u međućelijskim interakcijama. Formiraju se i u citosolu, ali su njihove funkcije i način formiraja, kao i moguće modifikacije manje poznati. Komponente su mnogih tkivnih antigen]a ((krvnih grupa, npr.)

Reference

Također pogledajte
Proteini
Šećer

Biohemija
Proteini

Glikoprotein


Pseudhapalopus là một chi nhện trong họ Theraphosidae.

Các loài
Chi này gồm các loài:
 Pseudhapalopus aculeatus Strand, 1907
 Pseudhapalopus spinulopalpus Schmidt & Weinmann, 1997

Tham khảo

Theraphosidae

Pseudhapalopus


Ernst Josephson (født 16. april 1851 i Stockholm; død 22. november 1906 samme sted) var en svensk maler og digter.

I 16-årsalderen begyndte han på Konstakademien i Stockholm, hvor han studerede fra 1869 til 1876. Derefter fulgte studier i blandt andet Paris og Nederland. Allerede som tyveårig proklamerede han:

Medgang og modgang
Josephson opnåede stor succes som kunstner. 1876 blev han tildelt en kongelig medalje for maleriet Sten Sture den ældre befrier dronning Kristina af Danmark fra Vadstena klosterfængsel.

Privat gik det ikke lige så godt; han blev offer for en række personlige tragedier. Allerede i en ung alder blev han smittet med syfilis. Hans kærlighedsliv blev ulykkeligt og dertil kom at hans værk Strömkarlen (som han malede i flere versioner i 1880'erne) blev afvist af Nationalmuseum. Maleriet blev købt af en oprørt prins Eugen, 'malerprinsen', som ikke kun var kunstner selv, men også hjalp mange samtidskunstnere økonomisk ved at købe deres arbejde til sit hjem på Waldemarsudde. Prinsen gav Strömkarlen (1884) et blivende sted, og maleriet har aldrig forladt Waldemarsudde siden.

Noter og referencer
Noter

Referencer

Litteratur
 Richard Bergh: "Målaren Ernst Josephson". Ord och Bild (1893) (Artikel på Runeberg.org )
 Karl Wåhlin: Ernst Josephson. En minnesteckning. (1911–12)
 Erik Blomberg: Ernst Josephson – hans liv. (1951)
 H.H. Brummer: Ernst Josephson. Målare och diktare. (2001)

Eksterne henvisninger

 Ernst Josephson  hos Litteraturbanken.se (sv)
 Ernst A Josephson  hos Riksarkivet.se af Gertrud Serner i Svenskt biografiskt lexikon

Malere fra Sverige
Digtere fra Sverige
Personer fra Stockholm
Svenskere i 1800-tallet
Svenskere i 1900-tallet

Ernst Josephson


Analecta Cisterciensia (skraćeno ACi) je višejezični naučni časopis posvećen istraživanju aktivnosti, historije i duhovnog nasljeđa cistercitskog reda.

Historija
Prvi primjerak časopisa objavljen je 1945. godine: do 1964. štampan je sporadično pod naslovom Analecta Sacri Ordinis Cisterciensis, a ubrzo nakon toga poprimio je oblik zbornika naučnih članaka koji izlazi jednom godišnje.

Od 1968. do 2007. časopis je uređivao Polikárp Zakar, svojevremeno vrhovni poglavar opatije Zirc i generalni opat cistercitskog reda. Za vrijeme njegovog mandata u časopisu su sve prisutniji članci o crkvenom pravu i historiji cistercita: danas časopis objavljuje članke o različitim temama vezanim za osnivanje, postojanje i djelovanje cistercita u prošlosti i sadašnjosti.

Od 2007. do 2020. glavni urednik časopisa bio je cistercit i historičar Alkuin Schachenmayr, koji je svojim stručnim znanjem i aktivnošću promovirao časopis u jednu od najznačajnijih publikacija o historiji cistercita.

Od 1. januara 2021. uređivanje časopisa povjereno je cistercitima opatije Heiligenkreuz pateru dr. Meinradu Tomannu i pateru dr. Mosesu Hamu, dr. Mirku Breitensteinu i dr. Joachimu Werzu iz Istraživačkog centra za komparativnu historiju crkvenih redova (, skraćeno "FOVOG") u Dresdenu i dr. Jörgu Sonntagu iz Istraživačkog centra »Istorija crkvenih redova od ranog novog vijeka« () u gradu Rottenburg am Neckar.

Drugi cistercitski časopisi – na primjer Collectanea Cisterciensia, Cîteaux – Commentarii cistercienses, Cistercian Studies Quarterly, Cistercium, Cistercienser Chronik i Rivista Cistercense – objavljuju pretežno duhovne rasprave članova cistercitskog reda i članke autora koji se bave tematikom Srednjeg vijeka. "Analecta Cistercienia" uglavnom objavljuje članke i radove autora koji svojim izrazito naučno-istraživačkim prilozima tematiziraju sve aspekte postojanja i djelovanja cistercitskog reda.

Literatura
 Altermatt, Alberich: »Die Cistercienser in Geschichte und Gegenwart. Ein Literaturbericht 1970–1980«, u: Cistercienser Chronik 88 (1981), str. 77–120.
 Scherg, Leonhard: »Analecta Cisterciensia 1 (1945) – 59 (2009). Index omnium voluminum«, u: Analecta Cisterciensia 60 (2010), str. 115–224.

Reference

Vanjski linkovi
 Cistopedia – Encyclopædia Cisterciensis: Index 1 (1945) – 62 (2012)
 HathiTrust Digital Library: Analecta Cisterciensia (digitalizovana izdanja časopisa od 1945. do 2005. godine)

Cisterciti
Katolički časopisi
Almanasi
Časopisi osnovani 1945.

Analecta Cisterciensia


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Trachytettix scaberrimus. Una ning gihulagway ni Carl Stål ni adtong 1876. Ang Trachytettix scaberrimus sakop sa kahenera nga Trachytettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kotidaybor
 Kamerun
 BKN
 Anggola
 Namibya
 Uganda
 Nigyeriya
 Gabon

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 T. s. paulyi
 T. s. scaberrimus
 T. s. voltaensis

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Kotidaybor
Insekto sa Kamerun
Insekto sa Anggola
Insekto sa Namibya
Insekto sa Uganda
Insekto sa Nigyeriya
Insekto sa Gabon
Trachytettix

Trachytettix scaberrimus


Gabala FK je profesionalni nogometni klub smješten u gradu Gabala, Azerbejdžan. Takmiči se u Premijer ligi Azerbejdžana. Najveći uspjesi kluba su osvajanje prve divizije u sezoni 2013-14, te finale nacionalnog kupa 2014. i 2017. godine. Domaće utakmice igra na gradskom stadionu Gabala.

Historija
Klub je osnovan 3. jula 1995. godine pod nazivom Goy Gol. Međutim, 2005. godine iz Goy Gol prelazi u Gabalu, te mijenja ime u Gabala FK. 10. maja 2010. za novog menadžera je imenovan bivši igrač Arsenala Tony Adams. U svojoj prvoj sezoni sa klubom osvaja sedmo mjesto. U novembru 2011. godine napušta Gabalu.

Uprkos imenovanjima menadžera kao što su Fatih Kavlak i Ramiz Mammadov klub nije uspio ostvariti zadovoljavajući rezultat u ligi. 29. maja 2013. godine za novog menadžera je imenovan Yuri Semin. Iste godine Gabala ostvaruje plasman u evropska takmičenja po prvi put u svojoj historiji.

Uspjesi
 Prva divizija
  (1): 2005/06.
 Kup Azerbejdžana
  (2): 2018/19, 2022/23.
  (3): 2013/14, 2016/17, 2017/18.

Evropski nastupi

Reference

Vanjski linkovi
 Službena stranica

Nogometni klubovi u Azerbejdžanu
Nogometni klubovi osnovani 2005.

Gabala FK


Kaliwatan sa insekto ang Amphinemura spinellosa. Una ning gihulagway ni Ji ug Yanli Du ni adtong 2014. Ang Amphinemura spinellosa sakop sa kahenera nga Amphinemura, ug kabanay nga Nemouridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Shaanxi
 CHC
 Shanxi Sheng
 Sichuan Sheng
 Yunnan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Shaanxi
Insekto sa Shanxi Sheng
Insekto sa Sichuan Sheng
Insekto sa Yunnan Sheng
Amphinemura

Amphinemura spinellosa


Kaliwatan sa alibangbang ang Carea cervina. Una ning gihulagway ni Warren ni adtong 1916. Ang Carea cervina sakop sa kahenera nga Carea, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Carea

Carea cervina


Alvington – miejscowość w Anglii, w hrabstwie Gloucestershire
 Alvington – miejscowość w Anglii, w hrabstwie Somerset
 West Alvington – miejscowość w Anglii, w hrabstwie Devon

Alvington (ujednoznacznienie)


Dovže () su naseljeno mjesto u sastavu općine Mislinja, regija Koruška, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Slovenj Gradec.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Dovže su imale 332 stanovnika.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Koruškoj regiji

Dovže


Thomas Burton Vandeleur (c. 1767–1835) was an Irish barrister and judge.

He was born in Kilrush, County Clare to a prominent landowning family of Dutch origin, which settled at Kilrush in the 1680s, and did much to improve the town. He was a younger son of Crofton Vandeleur, member of the Irish House of Commons for Ennis, and his wife Alice Burton, daughter of Thomas Burton of Buncraggy and his wife Dorothy Forster. John Ormsby Vandeleur MP, who built Kilrush House in 1808, was his elder brother.

He was educated at Trinity College Dublin and entered Lincoln's Inn in 1785. The law was then a profession which was commonly pursued by younger sons of landed families: Thomas may also have been influenced by the fact that his mother's grandfather John Forster (1668-1720) was an eminent judge who held office as Chief Justice of the Irish Common Pleas.

He was called to the Irish Bar in 1790 and became King's Counsel  in 1816. He was Third Serjeant-at-law (Ireland) from 1821 to 1822 and acted as an extra judge of assize in 1820. He was appointed a justice of the Court of King's Bench (Ireland) in 1822 and served on the Court until his death in 1835.

Elrington Ball described him as a popular and respected judge. However, the Vandeleur family subsequently became very unpopular, due to their notoriously harsh treatment of their tenants during the Great Irish Famine of the 1840s, and during the agrarian disturbances later in the century.

References
Ball, F. Elrington The Judges in Ireland 1221-1921 John Murray London 1926
Hart, A. R. A History of the King's Serjeants at law in Ireland Four Courts Press Dublin 2000

Notes

People from Kilrush
Alumni of Trinity College Dublin
Members of Lincoln's Inn
1835 deaths
Year of birth uncertain
Serjeants-at-law (Ireland)
Justices of the Irish King's Bench
18th-century Irish lawyers
19th-century Irish lawyers
Lawyers from County Clare
18th-century Irish landowners

Thomas Burton Vandeleur


È popolare soprattutto per avere interpretato il ruolo di Baldrick nella serie televisiva Blackadder, al fianco di Rowan Atkinson.

Biografia
Dopo il fortunato impegno nella sit-com della BBC Blackadder (1983-1989), lavora per l'emittente televisiva britannica Channel 4, conducendo Time Team, un programma focalizzato su ricerche e scavi archeologici.

Alla fine degli anni ottanta crea e interpreta la commedia televisiva per bambini Maid Marian and her Merry Men.

Filmografia parziale

Cinema
Ispettore Brannigan, la morte segue la tua ombra (Brannigan), regia di Douglas Hickox (1975)
La storia infinita 3 (Die unendliche Geschichte 3 – Rettung aus Phantasien), regia di Peter MacDonald (1994)

Televisione
Blackadder (1983-1989, 1999) - Baldrick
Maid Marian and her Merry Men (1989-1994) - Sceriffo di Nottingham, creatore e sceneggiatore

Programmi TV
Time Team (1994-2013) - Conduttore
Nel regno delle fate (1999) - voce

Onorificenze

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Studenti della Central School of Speech and Drama
Knight Bachelor

Tony Robinson


Palm Grove is a rural locality in the Whitsunday Region, Queensland, Australia. In the  Palm Grove had a population of 87 people.

History
Palm Groves State School opened on 1916 but closed in 1918 due to low student numbers. On 27 January 1926 it reopened. It closed circa 1951.

In the  Palm Grove had a population of 87 people.

References

Whitsunday Region
Localities in Queensland

Palm Grove, Queensland


Kaliwatan sa karpa ang Bangana dero. Una ning gihulagway ni Hamilton ni adtong 1822. Ang Bangana dero sakop sa kahenera nga Bangana, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pakistan
 Indya
 Nepal
 Bangladesh
 Miyanmar
 Pangmasang Republika sa Tsina
 probably Sri Lanka . Also reported from Iran
 Nasod nga Afghano
 Bhutan

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Pakistan
Karpa sa Nepal
Karpa sa Bangladesh
Karpa sa Pangmasang Republika sa Tsina
Karpa sa Nasod nga Afghano
Karpa sa Bhutan
Bangana
Karpa sa Indiya
Karpa sa Burma

Bangana dero


Dierama grandiflorum is 'n meerjarige geofiet wat deel is van die Iridaceae familie. Die spesie is endemies aan Suid-Afrika en kom in die Oos-Kaap voor. Die plant het 'n voorkomsgebied van 3 444 km² en kom van Graaff-Reinet tot by Somerset-Oos voor. Die spesie word bedreig deur die kwaliteit van sy habitat wat afneem.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

grandiflorum
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Dierama grandiflorum


Kaliwatan sa isda ang Salmo coruhensis. Una ning gihulagway ni Turan, Kottelat ug Engin ni adtong 2010. Ang Salmo coruhensis sakop sa kahenera nga Salmo, ug kabanay nga Salmonidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Asya
Salmo

Salmo coruhensis


Kaliwatan sa murag-anay ang Procapritermes holmgreni. Una ning gihulagway ni Akhtar ni adtong 1975. Ang Procapritermes holmgreni sakop sa kahenera nga Procapritermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Procapritermes

Procapritermes holmgreni


An Rabaulichthys suzukii in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Masuda ngan Randall hadton 2001. An Rabaulichthys suzukii in nahilalakip ha genus nga Rabaulichthys, ngan familia nga Serranidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rabaulichthys

Rabaulichthys suzukii


Dilip Babasaheb Bhosale (born 24 October 1956) is the ex-Judicial Member of Lokpal Committee. He is the former Chief Justice of the Allahabad High Court. He has also served as Acting Chief Justice of Hyderabad High Court and as a Judge of Hyderabad High Court, Karnataka High Court and Bombay High Court.

Background
Bhosale hails from Satara district of Maharashtra. He comes from a prominent family. His father Babasaheb Bhosale was the Chief Minister of Maharashtra from 1982 to 83 while his uncle Shivajirao was the Vice-Chancellor of Marathwada University situated at Aurangabad. Justice Bhosale studied law at Government Law College, Mumbai.

Career
He joined the Bar in June 1980 when he began practice at the High Court of Bombay. Bhosale was an Assistant Government Pleader and Assistant Public Prosecutor at the court from 1986 to 1991. He was appointed an Additional Judge at the Bombay High Court in January 2001 and promoted to be a Permanent Judge two years later. Beginning 2012, Bhosale was made a sitting Judge at the High Court of Karnataka.
On 30 July 2016, he was promoted to Chief Justice of Allahabad High Court.
On 23 October 2018, he retired from High Court.

Notable judgements
 A division bench consisting of Bhosale and Justice Yashwant Varma ruled that the Election Commission of India has powers to remove duplicate and fake names from the electoral rolls till the last date of filing the nominations.

References

1956 births
21st-century Indian judges
Chief Justices of the Allahabad High Court
Judges of the Andhra Pradesh High Court
Judges of the Karnataka High Court
Judges of the Bombay High Court
Living people
University of Mumbai alumni
20th-century Indian lawyers

Dilip Babasaheb Bhosale


Ang Arroyo de Los Pozos ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Arroyo de Los Pozos (suba), Provincia de Buenos Aires,

Mehiko

 Arroyo de Los Pozos (suba nga anhianhi), Estado de Hidalgo,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko

Arroyo de Los Pozos


Ojdula là một xã thuộc hạt Covasna, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 3517 người.

Chú thích

Tham khảo

Xem thêm

Xã của hạt Covasna

Ojdula


O 45º American Music Awards  aconteceu no dia 19 de Novembro de 2017, no Microsoft Theater, em Los Angeles.

Performances

Notas
  Transmitido ao vivo da Capital One Arena em Washington, D.C., Estados Unidos.

Vencedores e indicados

American Music Awards
Prémios de música em 2017

American Music Awards de 2017


An Howella in uska genus han Actinopterygii. An Howella in nahilalakip ha familia nga Howellidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Howella

Howella


Kaliwatan sa alibangbang ang Tolype nuera. Una ning gihulagway ni Paul Dognin ni adtong 1894. Ang Tolype nuera sakop sa kahenera nga Tolype, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Tolype

Tolype nuera


Ishar Singh (1895-1963) was a soldier in the British Indian Army and a recipient of the Victoria Cross.

Ishar Singh may also refer to:
 Ishar Singh (Sikh prince) (1802-1804)
 Ishar Singh (havildar) (1850s-1897), soldier in the British Indian Army with the rank of havildar, hero of the Battle of Saragarhi
 Ishar Singh (poet) (1892–1966), one of the most renowned Punjabi humorous poets of the 20th century

See also
 Ishar Singh Marhana (1878–1941), Akali activist and Ghadr revolutionary

Ishar Singh (disambiguation)


John Neely Kennedy (født d. 21. november 1951) er en amerikansk politiker fra det Republikanske Parti, som har været senator for delstaten Louisiana siden 2017. Kennedy var kasserer for Louisiana mellem 2000-17. Han var medlem af det Demokratiske Parti indtil 2007, hvor han skiftede til Republikanerne.

Baggrund
Kennedy blev født i Centreville, Mississippi, men voksende op i Zachary, Louisiana. Han har en bachelorgrad i statskundskab, filosofi og økonomi fra Vanderbilt University, og herefter en doktorgrad i jura fra University of Virginia School of Law.

Trods han deler både for- og efternavn med John F. Kennedy, så har han ingen relation til JFK eller resten af Kennedy-familien.

Politiske karriere

Tidlige karriere
Kennedy begyndte i politik som særlig rådgiver til Louisiana guvernør Buddy Roemer i 1988. Han var i 1991 kandidat til statsadvokat, dog han tabte her. Han vendte herefter tilbage til at arbejde privat, før han i 1996 blev udpeget som sekræter for delstatens Department of Revenue af guvernør Mike Foster.

Statskasserer
Kennedy blev i 1999 valgt til statskasserer for Lousiana med 55,6% af stemmerne. Han blev genvalgt i 2003, 2007 og 2011, alle uden modstand, og igen i 2015, hvor han vandt med 80% af stemmerne.

Senatforsøg 2004 og 2008
Kennedy forsøgte for første gang i 2004 at være kandidat til Senatet. Han fik 14,9% af stemmerne, da David Vitter vandt valget i den første runde.

Kennedy forsøgte igen i 2008, denne gang som republikaner, efter at han havde skiftet parti året før. Han var oppe imod senator Mary Landrieu, og Kennedy tabte her, med 45,7% af stemmerne.

Senatvalg 2016
Kennedy annoncerede i januar 2016, at han ville gøre sit tredje forsøg på at blive valgt til Senatet, efter at David Vitter havde annonceret, at han ville stoppe. Kennedy var én blandt 24 kandidater. Han fik 25% af stemmerne i den første runde, og gik herefter videre til den ande runde, mod demokraten Foster Campbell. Kennedy dominerede i meningsmålingerne, især efter, at Donald Trump støttede hans kampagne. Kennedy vandt valget med 60,6% af stemmerne.

Senatvalg 2022
Kennedy var på genvalg i 2022, og blev her overbevisende genvalgte med 62% af stemmerne i den første runde, som gjorde en anden runde unødvendig.

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra Mississippi
Politikere fra USA
Medlemmer af Senatet i USA
Medlemmer af USA's kongres for det republikanske parti

John Neely Kennedy