An Conopsia terminiflava in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Embrik Strand hadton 1913. An Conopsia terminiflava in nahilalakip ha genus nga Conopsia, ngan familia nga Sesiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Conopsia

Conopsia terminiflava


Agdenes è un ex comune norvegese della contea di Sør-Trøndelag. Dal 1º gennaio 2020 è stato unito ai comuni di Meldal e Orkdal per formare il comune di Orkland.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Comuni della Norvegia soppressi
Orkland

Agdenes


Op 23 Junie 2023 het die Wagner-groep, 'n Russiese paramilitêre organisasie, teen die regering van Rusland in opstand gekom. Die opstand het ontstaan te midde van toenemende spanning tussen die Russiese Ministerie van Verdediging en Jewgeni Prigozjin, die leier van Wagner.

Prigozjin het die rebellie uitgebeeld as 'n reaksie op 'n beweerde aanval op sy magte deur die ministerie. Hy het die regering se regverdiging vir die inval van Oekraïne as vals afgemaak, minister van verdediging, Sergei Sjoigoe, blameer vir die land se militêre tekortkominge, en hom daarvan beskuldig dat hy die inval tot voordeel van Russiese oligarge uitgevoer het.  In 'n televisietoespraak op 24 Junie het die Russiese president Wladimir Poetin Wagner se optrede as hoogverraad veroordeel en belowe om die rebellie te stuit.

Prigozjin se magte het beheer oor Rostof aan die Don en die hoofkwartier van die Suidelike Militêre Distrik oorgeneem en in 'n pantserkolom na Moskou opgeruk. Na onderhandelinge met die Wit-Russiese president Aleksandr Loekasjenko het Prigozjin ingestem om terug te staan en het laat op 24 Junie uit Rostov-aan-Don begin onttrek. Die Russiese Federale Veiligheidsdiens het 'n saak vir gewapende rebellie ingevolge artikel 279 van die Strafwet geopen, maar op 27 Junie het dit gesluit en die aanklagte laat vaar waarin verklaar word dat rebelle "die aksies wat direk daarop gemik is om 'n misdaad te pleeg, gestaak het".

Minstens dertien dienspligtiges van die Russiese weermag is tydens die rebellie dood terwyl twee Russiese militêre oorlopers dood is terwyl hulle aan Wagner se kant geveg het.

Verwysings

Geskiedenis van Rusland

Wagner-rebellie


Wrong Turn 2 - Senza via di uscita (Wrong Turn 2: Dead End) è un film horror del 2007 diretto da Joe Lynch. Un film direct-to-video che costituisce il secondo capitolo della saga horror/splatter Wrong Turn, è stato commercializzato nel mercato home video statunitense a partire dal 9 ottobre 2007, mentre in Italia dal 23 luglio dello stesso anno.

Trama
La cantante Kimberly sta guidando attraverso il bosco per partecipare al reality show Survivor. Mentre la donna si sta lamentando per il gioco troppo duro con il suo agente, improvvisamente investe un ragazzo; mentre si appresta a soccorrerlo, lui la aggredisce, mangiandole parte della faccia, ed in seguito un altro mutante la attacca con un'ascia, squarciandola in due.

Alla nuova edizione del reality, il conduttore Dale Murphy, ex militare, mostra ai 6 nuovi concorrenti la foresta dove dovranno svolgere il reality per alcuni giorni. A causa dell'assenza di Kimberly, il regista Michael convince la sua fidanzata Mara, anche produttrice del programma, a sostituirla e lei si lascia convincere.

I concorrenti vengono divisi in squadre da due e si sparpagliano nel bosco. Nel frattempo, una telecamera riprende il cannibale con tre dita mentre attacca ed uccide Nil, l'aiuto regista, che si era addentrato nel bosco. In seguito altri due cannibali catturano Dale, mentre sistema le ultime apparecchiature per il reality nel bosco.

Intanto Michael cerca di aggiungere forzatamente delle scene di sesso nel reality tra Elena e Jake; dunque, Elena cerca di instaurare una relazione con Jake, secondo le direttive di Michael. Giunti nei pressi di un fiume Elena si spoglia ma Jake non ci sta e se ne va. Elena decide allora di fare sesso con Michael per riuscire a rimanere nel programma come protagonista. La scena viene vista da uno dei mutanti, che si masturba ma sorpreso dalla moglie viene malmenato.

Nel frattempo Mara e la concorrente Nina si dirigono al fiume, seguendo le istruzioni del gioco, e Mara vede Michael e Elena al fiume. Sconvolta, decide di abbandonare il programma e quindi, aiutata da Nina, cerca una zona dove possa trovare un telefono ed entra in una vecchia casa di legno. Pochi minuti dopo essersi addentrati furtivamente nella casa, la famiglia padrona torna e la coppia si trova ad osservare dalla stanza accanto il parto di una donna mutante, assistita da due figli, un maschio (quello investito da Kimberly) e una femmina. Scoperte, riescono a uscire dalla casa in tempo, ma mentre scappano arriva un altro mutante che uccide Mara con un'ascia e si mette alla ricerca di Nina, che però fa in tempo a nascondersi dietro ad un cespuglio. Tuttavia, il cannibale viene interrotto dall'arrivo di un altro mutante a bordo di un rimorchiatore su cui è legato il corpo di Mara.

Una sorella mutante scopre che il fratello sta spiando Elena, che si sta riposando in riva al fiume in costume, poiché ne è attratto, e ingelositasi decide di colpire senza pietà con un coltello Elena, uccidendola.

In contemporanea, Dale è legato a testa in giù, tenuto ostaggio dal mutante con tre dita che lo tortura continuamente. Approfittando di un momento di distrazione, Dale si libera e ingaggia una lotta con lui, uccidendolo poi con un colpo di fucile.

Michael torna nel retro del furgone, dove nota l'assenza dell'altro regista, dopodiché vede attraverso le telecamere che qualcuno sta salendo a bordo del furgone, ma prima che possa agire il mezzo viene messo in moto. Scopre poi che a guidare ci sono i mutanti che hanno assalito Nina e Mara, che lo inchiodano al caravan con una freccia.

Jonesy, Amber e Jake, ignari del pericolo, fanno un barbecue con la carne trovata attorno ad un falò. I tre, raggiunti da Nina, si fanno raccontare la storia terrificante accaduta a Mara, e riconoscendo il tatuaggio di Kimberly sulla carne che stavano mangiando decidono di scappare dal bosco raggiungendo il caravan. Nina rimane ferita a un piede e Jake si offre di aiutarla mentre gli altri cercano aiuto.

Dale, che è fuggito dalla foresta, raggiunge una casa dove un signore anziano sta pulendo il sangue del parto e lo minaccia con il fucile. Mentre si cura delle ferite infertegli da Tre dita, il vecchio gli racconta la storia di una famiglia che viveva nel bosco, che a seguito delle contaminazioni di una fabbrica ormai chiusa ha iniziato ad avere figli mutanti. Poi aggredisce Dale, rivelando di essere il padre dei mutanti, ma il soldato lo fa esplodere con la dinamite presente nella casa, liberandosi dell'ennesimo pericolo.

Nel frattempo, i sopravvissuti si imbattono nei due fratelli che stanno copulando, scambiando inizialmente la sorella per Elena perché indossa i capelli di quest'ultima. Dopo un breve combattimento i concorrenti del reality riescono a scappare dividendosi, ma Jonesy cade in una trappola. Amber cerca di aiutarlo, ma finisce anche lei appesa con una corda e vengono entrambi uccisi con una freccia.

Nina e Jake si recano alla vecchia cartiera, dove i mutanti hanno portato le macchine di tutte le loro vittime, ed a bordo del furgone della troupe vedono Michael legato a una sedia, che viene decapitato. Subito dopo vengono catturati ed imprigionati dai mutanti, in attesa di essere mangiati, ma prima che vengano uccisi Dale - in preda all'ira - entra nella casa massacrando i fratelli con della dinamite, libera Nina e Jake e successivamente viene barbaramente ucciso dal padre dei fratelli.

Approfittando della confusione, Nina e Jake si allontanano il più possibile dal luogo degli orrori, ma si trovano ad affrontare i 2 mutanti ed in seguito ad un acceso combattimento riescono ad eliminarli, buttandoli nel trita carte. Infine, dopo aver trovato la macchina sulla quale Kimberly viaggiava all'inizio del film, prendono la strada per tornare in città.

In conclusione, il film mostra il figlio della mutante ancora in fasce che viene allattato con un biberon.

Produzione
La lavorazione è iniziata il 29 maggio 2006 ed è finita il 30 giugno dello stesso anno. Le principali ambientazioni si sono filmate ai Vancouver Film Studios.

Promozione
Il primo teaser trailer è stato presentato il 25 febbraio 2007 all'edizione del Fangoria's Weekend of Horrors tenutasi a Chicago (USA).

Il 2 marzo, il primo trailer è stato pubblicato on-line. Il 18 marzo un secondo trailer di media durata è stato mostrato alla convention del WizardWorld a Los Angeles (USA).

Slogan
 Nella foresta, solo loro possono sentire le tue grida!
 Arriva l'horror che cannibalizza tutti gli altri.
 Il male aspetta.

Critica
Nonostante il film sia uscito direttamente in DVD, ha avuto infatti recensioni e critiche molto positive. Ha ricevuto il 78% di critiche positive. Solitamente, il primo film è il più apprezzato, ma non nel caso del sequel di Wrong Turn. Di diverso parere IMDb, che come voto gli dà un 5,4/10, al contrario del primo capitolo che di voto prese un 6/10.

Note

Voci correlate
 Wrong Turn - Il bosco ha fame, diretto da Rob Schmidt (2003)
 Wrong Turn 3 - Svolta mortale, diretto da Declan O'Brien (2009)
 Wrong Turn 4 - La montagna dei folli, diretto da Declan O'Brien (2011)
 Wrong Turn 5 - Bagno di sangue, diretto da Declan O'Brien (2012)
 Wrong Turn 6 - Last Resort, diretto da Valeri Milev (2014)

Collegamenti esterni

Film horror
Film splatter
Wrong Turn
Cannibal movie

Wrong Turn 2 - Senza via di uscita


Cerro Amay is a mountain in the Quiché Department of Guatemala, centered near -90.77 W, 15.48 N. The mountain is affiliated with, but not part of, the Cuchumatanes Mountains, which lie to its west, and with the Sierra De Chama. Cerro Amay is topographically distinct and is notable for the Cerro Amay Cloud Forest, a tract of mostly virgin cloud forest covering approximately 19,000 hectares or approximately 46,000 acres.  Cerro Amay gets its name from Spanish and Kek'chi, a Mayan language.  Cerro means 'mountain' and Amay means 'difficult to survive.'  Cerro Amay has been little-studied by scientists because of its remoteness and the fact that few people know about it.  Based upon geological maps, Cerro Amay is located directly on Chixoy-Polochic Geological Fault System that comprises the geological boundary between North America and South America., and is thus as close as possible to the site of the Great American Interchange.  The Chixoy-Polochic Fault remains active and earthquakes are not uncommon, suggesting that Cerro Amay may still be growing.  The highest point at Cerro Amay is approximately 2,615 meters (8,579 feet) above sea level. Cerro Amay is defined on its west side by the Putul River, and on its east side, the Chixoy River, which is the headwater of the Usumacinta.  A steep southern escarpment defines the southern side of Cerro Amay and the north side slopes gradually down to an elevation of approximately 700 meters above sea level. The largest city close to Cerro Amay is Uspantan, approximately 13 kilometers southwest of the southern escarpment of Cerro Amay.

Much or most of Cerro Amay is comprised by gray limestone and much of that has been moderately or significantly metamorphosed, and includes quartzite veins, especially at lower elevations.  High annual rainfall and earthquakes have facilitated the development of caves that extend into the limestone.  One cave known as Dragon Cave contains stalactites, stalagmites, flowstone, popcorn, soda straws, and helictites. From the land surface, many of these caves descend vertically downward and have a roughly circular cross-section at the surface. The geology is karst-like but the limestone has been modified by metamorphosis. Karstic processes including dissolution, cave formation, and growth of speleothems continue.

As a result of the fractured, porous bedrock at Cerro Amay, rainfall does not pool and there are few streams. Instead, precipitation descends deep into the earth until a non-porous stratum is reached and subterranean water flows northward until much of it surfaces as springs and waterfalls at an elevation of approximately 1,350 meters above sea level into the drainage of the Cuatro Chorros River.  Some of the limestone bedrock is somewhat fossiliferous but metamorphosis has rendered most fossils of poor quality.

The vegetation at Cerro Amay is dominated by tropical montane cloud forest—a type of broadleaf evergreen rainforest.  This forest is incurring ongoing illegal deforestation, driven mainly by small scale agriculture.  Cerro Amay is home to various species of plants and animals on the IUCN Red list of threatened species. A small number of organizations are working to protect the Cerro Amay environment.

References

Amay

Cerro Amay


Västra skogen Station er en station på Stockholms tunnelbana, beliggende i området Västra skogen i bydelen Huvudsta i Stockholms Kommune. Stationen er et knudepunkt for Den blå linje, hvor de to grene fra henholdsvis Akalla og Hjulsta mødes. Stationen indviedes 31. august 1975.

Stationen har tre spor og to perroner. På stationen findes de længste rulletrapper, både i Stockholms Tunnelbana og i Vesteuropa; rulletrapperne mellem terræn og concourseniveau er 66 meter lange med en stigning på 33 meter. Fra concourseniveau til selve perronerne findes yderligere rulletrapper.

Kunsten på stationen er skabt af den svenske kunstner Sivert Lindblom og blev indviet samme år som stationen. Den færddiggjordes i 1985. Kunsten består blandt andet af forskellige kakkelklædte former langs væggene og et kontinuerligt kakkelmønster langs perronkanterne. Ydermere kan kunstnerens egen profil beses på forskellige steder. Lindblom blev til sit kunstværk inspireret af navnet "Ingentingskogen", som var den oprindelige arbejdstitel på stationen.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Stockholm
Etableret i 1975

Västra skogen Station


An Stenhomalus ruficollis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni J. Linsley Gressitt hadton 1935. An Stenhomalus ruficollis in nahilalakip ha genus nga Stenhomalus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Taiwan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stenhomalus

Stenhomalus ruficollis


Isotta Brembati (ur. 1530, zm. 1586) – poetka włoska.

Życiorys
Urodziła się w Bergamo. Jej rodzicami byli Lucas Brembati i Isotta Ludovico. Była gruntownie wykształcona. Oprócz włoskiego znała francuski i hiszpański, jak również łacinę i grekę. Wyszła za mąż najpierw za Lecia Secco d'Aragona di Calcio, a następnie w 1561 za Giana Gerolama Grumellego. Zmarła w Bergamo 24 lutego 1586.

Portrety
Znany szesnastowieczny portrecista Giovanni Battista Moroni namalował dwa portrety Isotty Brembati. Moroni stworzył również portret męża poetki, Giana Gerolama Grumellego.

Na cześć poetki wydano w 1587 tomik Rime funerali di diversi illustri ingegni composte in volgare et latina favella in morte della molto illustre signora Isotta Brembati-Grumelli. Torquato Tasso napisał dla niej sonet.

Przypisy

Włoscy poeci XVI wieku
Ludzie urodzeni w Bergamo
Urodzeni w 1530
Zmarli w 1586

Isotta Brembati


John Hellins (15 May 1829 – 9 May 1887) was a prison chaplain, school teacher, and entomologist well known in the nineteenth and early twentieth centuries for his seminal work on the early stages (eggs, larvae and pupae) of the butterflies and moths of Great Britain. He was the grandson of John Hellins (–1827) the astronomer.

Life and works
Hellins was born in Bow, Devon, the son of William Brock Hellins, a prison chaplain, and his wife, Elizabeth. He attended the University of Oxford as a bible scholar at All Souls College (B.A. 1851, then  routinely upgraded to M.A.), becoming an ordained Church of England deacon (1852) and priest (1854); he was a Second Master at Exeter Grammar School, before becoming (Anglican) Chaplain to the Devon County Prison in Exeter in 1859, replacing his recently deceased father in the post. He married Eleanor Gard in 1857; they had two daughters  and a son. His dedication, particularly to the rehabilitation of discharged prisoners, was well recognised. After around twelve years his health declined, including a near loss of his sight, and in 1879 the Church allowed him to retire (with one good eye) to a sinecure as a "clergyman without care of souls" with lodgings in the precinct of Exeter Cathedral, where his wife ran a day school, assisted by their two daughters and quite possibly by him. He died in Exeter.

Entomological work
In the days before light traps, moth-collectors obtained most of their specimens by finding and then raising caterpillars, or breeding them up from eggs. During an egg-exchange in 1858 while he was still teaching, Hellins struck up a correspondence with William Buckler (1814–1884), a graphic and portrait artist who, steadily losing his employment to photography, had started a project to depict the hitherto largely unknown caterpillars of the British moths and butterflies. The two then collaborated until Buckler's death in 1884, Hellins sending caterpillars to Buckler for painting, and both men making detailed descriptions of the various species. Buckler in return sent Hellins copies of his paintings. There was not infrequently a daily exchange of packets and letters through the mail. Many of these descriptions were published, under their two separate names, in the Entomologist's Monthly Magazine. Over the  years they then built up such a large portfolio of descriptions and paintings, that they agreed to collaborate on a fully illustrated book on British caterpillars (along with eggs and pupae). By 1873 they had covered 850 species, and Buckler had amassed over 5000 drawings and paintings.

After Buckler died, H. T. Stainton took over the editorship of the projected book, which commenced publication in 1886 as The Larvae of the British Butterflies and Moths,  eventually completed in 1901 in nine volumes, under the editorship of first Stainton and then George Taylor Porritt. This included descriptions by Hellins, constituting up to a third of the work, and by modern standards he would have been featured as a co-author (particularly in the earlier volumes). Perhaps a natural and priestly modesty moved him to decline co-authorship, or perhaps an overwhelming urge to give of himself in memory of his recently deceased friend, whom he was not long to survive. As it is, although in the text the editor has carefully noted the authorship of the individual descriptions, the work is normally cited as being solely by Buckler, and Hellins' fame somewhat declined over the years. It is notable however that he was, with Buckler, the joint dedicatee of a popular book on Lepidoptera by Stainton, and that his descriptions of caterpillars continued to be attributed to him up to the middle of the twentieth century.

Hellins exchanged letters with Charles Darwin on the question of the sex ratio in moths;  and kept a continuous entomological diary from 1857 to his death in 1887 (whereabouts currently unknown).

Legacy
The African plume moth genus Hellinsia was named in his honour by J.W. Tutt in 1905.

Publications
Numerous descriptions of individual species in W Buckler (edited by H.T. Stainton) The larvae of the British butterflies and moths. Volumes 1–5. London, Ray Society (1886–1893). See https://www.biodiversitylibrary.org/bibliography/62807#/summary

Further descriptions of individual species in W Buckler (edited by G.T. Porritt) The larvae of the British butterflies and moths. Volumes 6–9 London, Ray Society (1895–1901). See https://www.biodiversitylibrary.org/bibliography/62807#/summary

Hellins' (and Buckler's) individual descriptions of larvae in the Entomologist's Monthly Magazine volumes 1–18 and elsewhere, are listed in

Hellins published papers on other groups of insects (e.g. Coleoptera, Hemiptera), which have not been fully listed, in the Entomologist's Monthly Magazine during the 1860s and 1870s that continue to be cited in the second millennium (https://scholar.google.co.uk)

References

External links
 RGO records of births, marriages and deaths, https://www.freebmd.org.uk/.
 http://www.darwinproject.ac.uk/DCP-LETT-6506

English entomologists
1829 births
1887 deaths
Alumni of All Souls College, Oxford
People from Mid Devon District
19th-century English Anglican priests
Prison chaplains
Schoolteachers from Devon
19th-century English scientists
19th-century scholars

John Hellins (entomologist)


Luis Miguel Quezada Sánchez, also known as Luismi Quezada (born 11 February 1996), is a Spanish-born Dominican professional footballer who plays as either a left-back or a left winger for Japanese club Tokushima Vortis, and the Dominican Republic national team.

Club career
Born in Madrid to a Dominican father, Quezada joined Real Madrid's youth setup in 2006, after representing UD San Sebastián de los Reyes and DAV Santa Ana. On 18 January 2015, while still a junior, he made his senior debut with the C-team by coming on as a late substitute for Philipp Lienhart in a 0–1 Tercera División away loss against CF Rayo Majadahonda.

On 17 July 2015, after finishing his formation, Quezada was loaned to Segunda División B side UE Olot, for one year. Upon returning from loan, he was assigned to the reserves also in the third level.

Quezada scored his first senior goal on 12 February 2017, netting the equalizer in a 2–1 home defeat of CF Fuenlabrada. He made his first team debut on 28 November, replacing fellow debutant Óscar Rodríguez in a 2–2 home draw against the same team, for the season's Copa del Rey.

On 17 August 2018, Quezada was loaned to Segunda División side Córdoba CF for the campaign. On 2 September of the following year, he signed a permanent two-year deal with fellow league team Cádiz CF.

In February 2022, Quezada joined Uzbekistani club Surkhon Termez, scouted by Spanish coach Ángel Lopez.

On 8 January 2023, Quezada officially signed with J2 club, Tokushima Vortis for upcoming 2023 season.

Career statistics

International career
On 9 October 2015, Quezada played the entire second half of a 0–6 non-FIFA friendly loss for the Dominican Republic senior national team against the Brazil Olympic team.

References

External links
Real Madrid official profile

1996 births
Living people
Spanish people of Dominican Republic descent
Sportspeople of Dominican Republic descent
Footballers from Madrid
Dominican Republic men's footballers
Dominican Republic men's under-20 international footballers
Dominican Republic men's international footballers
Dominican Republic people of Spanish descent
Men's association football defenders
Men's association football wingers
Segunda División players
Segunda División B players
Tercera División players
Real Madrid C footballers
UE Olot players
Real Madrid Castilla footballers
Real Madrid CF players
Córdoba CF players
Cádiz CF players
Dominican Republic men's youth international footballers
Expatriate men's footballers in Uzbekistan
Uzbekistan Super League players
FC Surkhon Termez players
J2 League players
Tokushima Vortis players

Luismi Quezada


An Euderces cleriformis in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Bates hadton 1885. An Euderces cleriformis in nahilalakip ha genus nga Euderces, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Costa Rica.
 Panamá.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Euderces

Euderces cleriformis


"Home" é uma canção do grupo masculino One Direction, gravada para o EP Perfect e mais tarde incluída na versão japonesa do disco Made in the A.M. O seu lançamento ocorreu digitalmente em 22 de outubro de 2015.

Desempenho nas tabelas musicais

Posições

Canções de 2015
Canções gravadas por One Direction
Canções de música pop

Home (canção de One Direction)


Józef Cieśla (ur. 4 marca 1898 w Olszynach, zm. 20-22 kwietnia 1940 w Katyniu) – porucznik intendent Wojska Polskiego, kawaler Krzyża Walecznych.

Życiorys
Urodził się 4 marca 1898 roku w Olszynach, w ówczesnym powiecie brzeskim Królestwa Galicji i Lodomerii, w rodzinie Wojciecha i Rozalii. Był żołnierzem Legionów Polskich, a następnie służył w II Korpusie Polskim w Rosji.

Po powrocie do Polski wstąpił w 1918 do Wojska Polskiego. Służył w 5 batalionie sanitarnym, Szpitalu Rejonowym w Tarnowie, 5 Szpitalu Okręgowym, Szefostwie Saperów Okręgu Korpusu nr III. Był absolwentem Oficerskiej Szkoły Administracji. 15 lipca 1927 roku Prezydent RP Ignacy Mościcki mianował go podporucznikiem ze starszeństwem z dniem 15 lipca 1927 roku i 36. lokatą w korpusie oficerów administracji, dział gospodarczy, a minister spraw wojskowych wcielił do kadry Departamentu Inżynierii z równoczesnym przydziałem do Okręgowej Składnicy Inżynieryjnej w Grodnie (później Pomocniczej Składnicy Inżynierii). 15 sierpnia 1929 roku został awansowany na porucznika ze starszeństwem z dniem 15 lipca 1929 i 48. lokatą w grupie oficerów administracji, grupa gospodarcza. W marcu 1932 roku został przeniesiony do 5 dywizjonu taborów w Bochni. Z dniem 15 sierpnia 1933 roku został przeniesiony do korpusu oficerów intendentów. W lipcu 1935 roku został zwolniony z zajmowanego stanowiska i oddany do dyspozycji dowódcy Okręgu Korpusu Nr V. Następnie został przeniesiony do rezerwy, przydział: OK III. Pracował w Dyrekcji Okręgowej Kolei Państwowych w Katowicach, w których również mieszkał.

W czasie kampanii wrześniowej został wzięty do niewoli przez Sowietów, osadzony w Kozielsku i między 19 a 21 kwietnia 1940 przekazany do dyspozycji naczelnika smoleńskiego obwodu NKWD – lista wywózkowa LW 035/3 poz. 84, akta osobowe nr 4557 z 16 kwietnia 1940. Zamordowany między 20 a 22 kwietnia 1940 roku przez NKWD w lesie katyńskim, został zidentyfikowany podczas ekshumacji prowadzonej przez Niemców w 1943 roku (zapis w dzienniku ekshumacji pod datą 26 maja 1943 roku, figuruje na liście AM 255-3389 i liście Komisji Technicznej PCK pod numerem 3389).

Upamiętnienie
5 października 2007 roku minister obrony narodowej Aleksander Szczygło mianował go pośmiertnie na stopień kapitana. Awans został ogłoszony 9 listopada 2007 roku, w Warszawie, w trakcie uroczystości "Katyń Pamiętamy – Uczcijmy Pamięć Bohaterów".

Symboliczny nagrobek na cmentarzu wojennym nr 286 w Olszynach.

Ordery i odznaczenia
 Krzyż Walecznych
 Medal Niepodległości – 16 marca 1937 roku "za pracę w dziele odzyskania niepodległości"

Zobacz też
 Jeńcy polscy w niewoli radzieckiej (od 1939 roku)
 Obozy NKWD dla jeńców polskich
 Ofiary zbrodni katyńskiej – zamordowani w Katyniu
 zbrodnia katyńska

Przypisy

Bibliografia

Linki zewnętrzne

Jeńcy polscy w niewoli radzieckiej (kampania wrześniowa)
Odznaczeni Krzyżem Walecznych (II Rzeczpospolita)
Odznaczeni Medalem Niepodległości
Oficerowie Wojska Polskiego zamordowani w Katyniu
Pochowani na Polskim Cmentarzu Wojennym w Katyniu
Porucznicy intendenci II Rzeczypospolitej
Uczestnicy wojny polsko-bolszewickiej (strona polska)
Urodzeni w 1898
Urzędnicy administracji kolejowej II Rzeczypospolitej
Zmarli w 1940
Żołnierze Legionów Polskich 1914–1918
Żołnierze II Korpusu Polskiego w Rosji 1917–1918

Józef Cieśla (oficer)


An Nimbochromis venustus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni George Albert Boulenger hadton 1908. An Nimbochromis venustus in nahilalakip ha genus nga Nimbochromis, ngan familia nga Cichlidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Nimbochromis

Nimbochromis venustus


Mikołowski là một huyện thuộc tỉnh Śląskie của Ba Lan. Huyện có diện tích 233 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của huyện là 93353 người và mật độ 401 người/km².

Tham khảo

Huyện của Śląskie

Mikołowski


Kaliwatan sa insekto ang Plegadiphilus eudocimus. Una ning gihulagway ni Tuff ni adtong 1965. Ang Plegadiphilus eudocimus sakop sa kahenera nga Plegadiphilus, ug kabanay nga Menoponidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Plegadiphilus

Plegadiphilus eudocimus


Staturin Maryland (enskt: State of Maryland) er ein lutstatur har eysturi í USA og hevur mark við District of Columbia, Pennsylvania, Delaware, Virginia og West Virginia. Maryland hevur umleið 5,9 mió. íbúgvum. Eyknevni er Hin frælsi staturin (enskt: The Free State). Í 1788 bleiv Maryland stakríki í USA. Marylands flagg var eitt hitt fyrsta í USA. Flaggið er eyðkent við sínum ólík sniði og reinu linjum.

Søga

Norðbúgvar á rannsóknarferð

Norðbúgvar í Grønlandi sigldu vestur um Labradorhav til Amerika. Teir komu til Nýfundlands og granskaðu strondina heilt suður til Chesapeake Bay í Marylandi. Tað prógvar, at víkingar komu til USA 500 ár undan Kolumbusi.

Politikkur

Deyðarevsing

Sum tann 18. staturin í USA hevur Maryland í apríl 2013 gjørt av at strika deyðarevsingina. Frameftir verður lívlangt fongsul uttan rætt til royndarleyslating tann harðasta revsing, sum fólk kunnu fáa har, og avgerðin ber í sær, at fimm deyðadømdir fangar fáa dómin broyttan. Maryland hevur havt deyðarevsing líka síðani 1683, tá økið var bretskt hjáland, men dómsvaldið hevur ikki brúkt revsingina síðani 2005. Guvernørurin í Maryland, demokraturin Martin O'Malley, hevur verið íðin talsmaður fyri at seta deyðarevsingina úr gildi.

Landafrøði

Í norðri hevur Maryland mark við Pennsylvania, í eystri við Delaware, í suðri við Virginia, og í vestri við West Virginia. Høvuðsstaðurin eitur Annapolis og størsti býurin er Baltimore. Baltimore er stórur havnabýur; haðani varð fyrr nógv kol útflutt til Evropa. Út fyri Annapolis í Marylandi er ein oyggj, Kent Island (81.9 km2). Hon er størsta oyggin og eisini tann fólkaríkasta oyggin í Marylandi. Nógvar aðrar stórar oyggjar eru, t.d. Bloodsworth Island (64,7 km2), Smith Island (23,8 km2), Deal Island (13,9 km2), Taylors Island (10,78 km2), Tilghman Island (7,4 km2), Assateague Island (partvís í Virginia), Poplar Island, Tangier Island, Hooper's Island, v.f.

Maryland


Á Erektilno tkivo (lat. corpus cavernosum) je isprepletena stuktura koja se puni krvlju i ima  fizičke uloge u bubrenju (erekciji) određenih tkiva i organa.  Anatnatomski, to je arterijska ili venska vaskularna mreža. Sastoji se od velikog broja susjednih šupljina širokog lumena obloženih endotelom. Zbog privremenog povećanja volumena krvi, on ispunjava funkcije erekcije ili spajanja kontinuiteta cjevastih struktuira.

U užem smislu se podrazumeva kao tijelo koje omoućava nabreknuće penisa ili klitorisa i bradaviica na dojkama (funkcija erekcije). Opskrba krvlju regulira se blokiranjem arterija i arteriovenskih anastomoza.

Za vrijeme ciklusa seksualne uzbuđenosti javlja se erekcija povećanjem protoka krvi i umanjivanjem izljeva krvi u erektilnom tkivu i na taj način se povećava punjenje krvi i u ženskom i muškom erektilnom tkivu. Fiziološki, ovo je jedan od preduvjeta za razmnožavanje, nakon  požude i  seksualnog odnosa (kopulacija).

Erektilno tkivo penisa

Razlikuju se tri erektilna tkiva na muškog organa za parenje sisara; to su:
 Erektilno tkivo penisa,  corpus cavernosum penis ;
 Bubreće uretersko tijelo koje, "penis corpus spongiosum" ili općenito "corpus cavernosum urethrae".
 Kavernozno tijelo glavića, corpus spongiosum glandis,  kao nastavak corpus spongiosum penis.

Penisno kavernozni tijelo – Corpus cavernosum penis
Corpus cavernosum penis (bubreće penisno tijelo) započinje u paru na korijenu penisa ("crura penis") i pričvršćuje se na kost  ischium. Dvije kavernozne vrpce ujedinjuju se u području tijela penisa do tada nesparenog corpus cavernosum, u kojem particija (septum) kod nekih sisara ukazuje na izvorno uparivanje.

Erektilno tkivo je okruženo gustom ovojnicom ili kapsulom vezivnog tkiva ("tunica albuginea"), koja osigurava da se penis ukoči i produži tokom erekcije i ne naduvava se poput balona. Iz kapsule idu septe u unutrašnjost, koje kod nekih životinjskih vrsta (npr. konji) također sadrže glatke mišiće.

Corpus cavernosum penis je arterijsko erektilno tkivo. Beskrvan je u mlakom penisu. Za vreme erekcije, takozvane blokirajuće arterije  ("arteriae helicinae") otvaraju se  i ispunjavaju erektilno tkivo krvlju. Istovremeno se sprečava odvođenje venama.

Kod nekih sisara, kao što su primati (osim ljudi), zvijeri , insektivora ili šišmiša, erektilno tkivo penisa je penisna kost  (os penis) koje je je okoštalo ili pretvoren u cjevastu hrskavicu.

Corpus spongiosum penis
Corpus spongiosum penis (također: corpus cavernosum urethrae, "bubreće uretersko tijelo", izbočeno je u području korijena penisa (bulbus penis). Leži na donjoj strani penisa i okružuje ureter. Ima samo slabu tunica albuginea i bogata je elastičnim vlaknima koji je čine plastičnom tokom erekcije i sprečavaju komprimiranje mokraćovoda.
Bubreče tijelo uretera je takozvano vensko tijelo . Krv kroz njega teče čak i kada je opušteno. Slaba erekcija, za razliku od erektilnog tkiva penisa, postiže se stezanjem venskog krvotoka.

Corpus spongiosum glandis

Corpus spongiosum glandis (penisni glavić) je oteklina tkiva glansa (glans penis). To je nastavak nabreknuća mokraćne cijevi na prednjem kraju penisa i uzrokuje da penis zadeblja tokom erekcije.

Kod pasa,  telo bulbusa glavića je vrlo dobro razvijeno i napuni se tek nakon što je penis ubačen tokom kopulacije. Ukrućenost traje i do 30 minuta nakon ejakulacije, a za to vrijeme pas "visi" o kučki. Nasilno odvajanje nije prikladno, ne samo što se tiče ozljede, već i zato što se parenje uglavnom već dogodilo i zbog toga se oplodnja kuje ne može više spriječiti.
Kod kopitara, glans jedva sadrži erektilno tkivo, ovdje postoje samo male venske mreže ispod sluznice.

Erektilno tkivo klitorisa i periuretersko erektilno tkivo

Slijedeći sistem erektilnog tkiva je opisan kod žena ili se može nazvati kao pretpostavljeni:
 Corpus clitoridis iz uparenih početnih dijelova, crura clitoridis  sa corpora cavernosa clitoridis  kombiniranih da tvore ("vidljivi") klitoris
 Glans klitoridis  (analogan corpora cavernosa penis )
 Corpus cavernosum urethrae , kojem su kao intravaginski nastavak dodfati Halbanova fascija, prednja forniksna erogena zona, kratka AFE zona može se računati kao dodatno erektilno tkivo.Corpus cavernosum clitoridis klitorisa ponaša se poput erektilnog tkiva penisa i prilično je opsežan. Upareni početni dio ujedinjuje se u oblik corpus clitoridis.Helen E. O'Connell, A. Kalavampara, V. Sanjeevan, John M. Hutson: Anatomy of the clitoris. In: The Journal of Urology. 2005, Band 174, Nummer 4, Teil 1, S. 1189–1195, doi:10.1097/01.ju.0000173639.38898.cd, PMID 16145367, (PDF-Datei; 973 kB).
Važno je da je glans clitoridis, prednji kraj corpus clitoridis , koji odgovara  Corpora cavernosa penis š, a ne poput sunđeratog tijela glans penis.

Anusna  corpora cavernosa
Anusni '''corpus cavernosum recti (također "Plexus haemorrhoidalis internus") sastoji se od mreže sinusoida (krvnih sudova)  koji, za razliku od vena , nemaju dijelove mišićnog zida), koji se hrane preko arteria rectalis superior. Služi za fino zatvaranje anusa (funkcija brtvljenja).

Lažno erektilno tkivo
Ispod nosne sluznice (lamina propria mucosae) nalazi se gusta mreža krvnih kapilara, a otvaraju se u površinski venski pleksus. Ovaj venski pleksus snažno je oblikovan u području srednjeg i donjeg turbinata. Promjena razine krvi dovodi do promjene volumena nosne unutrašnjosti, što utiče na protok zraka za disanje.

Također pogledajte
Seksualno uzbuđenje
 Erekcija

Reference

Dopunska literatura
 Alfred Benninghoff, Detlev Drenckhahn (Hrsg.): Anatomie. Makroskopische Anatomie, Histologie, Embryologie, Zellbiologie. Band 1: Zelle, Gewebe, Entwicklung, Skelett- und Muskelsystem, Atemsystem, Verdauungssystem, Harn- und Genitalsystem. 17. Auflage, Urban & Fischer/ Elsevier, München 2008, ISBN 978-3-437-42342-0.

Vanjski linkovi
 Derivate der Urogenitalien bei Mann und Frau. Universität Mainz

Ženski reproduktivni sistem
Muški reproduktivni sistem
Anatomija čovjeka

Erektilno tkivo


Pappenheim-Schwindegg was a statelet in the Holy Roman Empire that existed from 1518 until 1568.

History
Schwindegg was first mentioned in 1389, and formed an immediate lordship in the Holy Roman Empire, from 1394 ruled by the barons of Fraunhofen.

In 1518 the Fraunhofens became extinct in the male line and Schwindegg passed by marriage of the heiress Anna to Ulrich, a younger son of the lord of Pappenheim-Treuchtlingen, thereby founding the line of Pappenheim-Schwindegg. In 1555 the family converted to Lutheranism. After the Treuchtlingen line became extinct in 1568, the Schwindegg line inherited that territory, and assumed that name and title.

Schwindegg was sold to the knight Sebastian of Haunsperg in 1591.

Heads of state

Lords of Pappenheim-Schwindegg (1518 – 1568)
 Ulrich (1518–1539)
 George IV (1539–1553)
 Veit (1553–1568), Lord of Pappenheim-Treuchtlingen (1568–1600)

References

External links

  Deutsche Biographie – Von Pappenheim
  Historisches Lexikon Bayerns – Reichsmarschälle von Pappenheim

1518 establishments in the Holy Roman Empire
1568 disestablishments in the Holy Roman Empire
Former states and territories of Bavaria
Lordships of the Holy Roman Empire

de:Pappenheim (Adelsgeschlecht)#Treuchtlingen

Pappenheim-Schwindegg


Sigle
 Protein kinase C  – Protein-chinasi C
 Public-Key Cryptography  – Crittografia a Chiave Pubblica

Codici
 PKC – codice aeroportuale IATA dell'Aeroporto di Petropavlovsk-Kamčatskij-Elizovo, Petropavlovsk-Kamčatskij (Russia)

Pkc


Grabów nad Prosną – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Grabów nad Prosną z siedzibą GRN w mieście Grabowie nad Prosną utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie kępińskim w woj. poznańskim, na mocy uchwały nr 23/54 WRN w Poznaniu z dnia 5 października 1954. W skład jednostki weszły obszary dotychczasowych gromad Grabów Wójtostwo i Książenice, ponadto miejscowość Czubaki z dotychczasowej gromady Kaliszkowice Kaliskie, miejscowość Huby Wielkie z dotychczasowej gromady Chlewo oraz miejscowość Siekierzyn z dotychczasowej gromady Marszałki ze zniesionej gminy Grabów (nad Prosną) w powiecie kępińskim w woj. poznańskim, a także obszar dotychczasowej gromady Palety (obecnie Palaty) ze zniesionej gminy Kraszewice w powiecie wieluńskim w woj. łódzkim.

13 listopada 1954 (z mocą obowiązującą od 1 października 1954) gromada weszła w skład nowo utworzonego powiatu ostrzeszowskiego w tymże województwie, gdzie ustalono dla niej 15 członków gromadzkiej rady narodowej.

1 stycznia 1960 do gromady Grabów  włączono obszary zniesionych gromad Bobrowniki i Dębicze w tymże powiecie.

31 grudnia 1961 z gromady Grabów nad Prosną wyłączono część obszaru wsi Grabów-Wójtostwo, włączając ją do miasta Grabów nad Prosną w tymże powiecie.

1 stycznia 1962 z gromady Grabów n/Prosną wyłączono miejscowość Huby Wielkie, włączając ją do gromady Bukownica w tymże powiecie.

1 stycznia 1970 do gromady Grabów nad Prosną włączono 759 ha z miasta Grabów nad Prosną w tymże powiecie.

31 grudnia 1971 do gromady Grabów n/Prosną włączono obszar zniesionej gromady Bukownica w tymże powiecie.

Gromada przetrwała do końca 1972 roku, czyli do kolejnej reformy gminnej. 1 stycznia 1973 – tym razem w powiecie ostrzeszowskim – reaktywowano gminę Grabów nad Prosną.

Przypisy

Grabozzxw nad Prosnazzx

Grabów nad Prosną (gromada)


For a Wife's Honor er en amerikansk stumfilm fra 1908 af D. W. Griffith.

Medvirkende
 Charles Inslee som Irving Robertson
 Harry Solter
 Linda Arvidson
 George Gebhardt som Henderson
 Charles Gorman

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1908
Dramafilm fra USA

For a Wife's Honor


Puchar Kontynentalny w skokach narciarskich 2017/2018 – 27. edycja Pucharu Kontynentalnego. Rozpoczął się 9 grudnia 2017 na normalnej skoczni olimpijskiej w kanadyjskim Whistler, a zakończył 17 marca 2018 w rosyjskim Czajkowskim. Zaplanowano rozegranie 29 konkursów w 12 krajach.

Obrońcą tytułu był Austriak Clemens Aigner, który w sezonie 2016/2017 zgromadził 1191 punktów, o ponad 200 wyprzedzając zajmujących drugie i trzecie miejsce w klasyfikacji generalnej reprezentantów Słowenii: Mirana Zupančiča i Nejca Dežmana.

Zaplanowane na 16-17 grudnia zawody Pucharu Kontynentalnego w Lahti zostały przeniesione do Ruki ze względu na brak śniegu w południowej Finlandii. Termin zawodów w Bischofshofen, zaplanowanych początkowo na 13–14 stycznia 2018, zostały zmieniony na 10–11 stycznia. Z powodu zbyt silnego wiatru pierwszy konkurs w Erzurum przeniesiono z 19 na 20 stycznia. Z tej samej przyczyny pierwszy konkurs w Brotterode przeniesiono z 17 na 18 lutego. Z powodu śnieżycy i mocnego wiatru odwołano finałowe zawody w rosyjskim Czajkowskim w niedzielę 18 marca 2018.

Zwycięzcą cyklu został Norweg Marius Lindvik, zdobywając 1102 punkty. Kolejne miejsca w klasyfikacji generalnej zajęli reprezentanci Niemiec: Andreas Wank i David Siegel, z odpowiednio 62 i 134 punktami straty do Lindvika.

Kalendarz zawodów

Statystyki indywidualne

Klasyfikacja generalna
Stan po zakończeniu sezonu 2017/2018

Przypisy

Bibliografia

Puchar Kontynentalny w skokach narciarskich
Sezon 2017/2018 w skokach narciarskich


An Closteromerus bjoernstadi in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Karl Adlbauer hadton 2002. An Closteromerus bjoernstadi in nahilalakip ha genus nga Closteromerus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Closteromerus

Closteromerus bjoernstadi


Protein promijelocitne leukemije (PML), znan i kao MYL, RNF71, PP8675 ili TRIM19) je proteinski proizvod kodiran genom PML. PML je proteinski supresor tumora, potreban za sastavljanje niza jedarnih struktura, nazvanih PML-jedarna tijela, koja se formiraju u hromatinu ćelijskog jedra. Ova jedarna tijela prisutna su u jedrima sisara, otprilike 1 – 30 po jezdru. Poznato je da PML-NB imaju brojne regulatorne ćelijske funkcije, uključujući uključenost u programiranu ćelijsku smrt, stabilnost genoma, antivirusne efekte i kontrolu ćelijske diobe. Mutacija ili gubitak PML-a i posljedična disregulacija ovih procesa uključeni su u razne karcinome.<name="Bernardi_2007"/>
2017}}</ref>

Aminokiselinska sekvenca

Dužina polipeptidnog lanca je  882  aminokiseline, a molekulska težina   97.551 Da .

Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Struktura
Gen PML dugačak je otprilike 53 kilobaznih parova i nalazi se na q kraku hromosoma 15. Sastoji se od 10 egzona koji su podložni mijenjanju  putem  alternativne prerade, što daje više od 15 poznatih PML proteinskih izoformi. Iako se izoforme razlikuju na svom C-terminalnom domenu, sve sadrže TRIpartitni motiv kodiran sa prva tri genska egzona. TRIpartitni motiv sastoji se od cinka cinkovog prstena, dva sredstva za vezivanje cinkivog domena, zvanog B1 i B2 kutija, i RBCC dimerizacijskog domena, sastavljenog od dva alfa-heliksna domena zavojnice.

Gen PML je pod kontrolom u transkripcijskoj, translacijskoj i posttranslacijskoj kontroli. Područje promotora gena sadrži ciljeve pretvarača signala i aktivatora transkripcije (STAT), refulacijski faktor interferona i protein p53, što ukazuje na zamršenost njegovog učešća u ćelijskim funkcijama. Pored regulacije putem alternativne prerade, proteinski proizvod podliježe posttranslacijskim modifikacijama, kao što su acetilacija i fosforilacija. C-kraj sadrži ostatke serina koje fosforilizira kazein-kinazama, a postoji i nekoliko ostataka tirozina i treonina koji također mogu biti ciljevi fosforilacije. PML fosforilacija pokreće daljnju modifikaciju vezivanjem proteina SUMO na RING domen pomoću UBC9 SUMO-konjugirajućeg enzima, koji je ovisan o ćelijskom ciklusu. PML sadrži domen koja veže SUMO koji jeneophodan za njegovu interakciju s drugim SUMOiliziranim proteinima, kao što su on sam i mnogi drugi. I ubikvitinacija i SUMOilacija PML proteina mogu podstaknuti njegovu degradaciju u proteasom, pružajući na taj način sredstvo za moduliranje labilnosti PML proteina unutar ćelije.

PML se prenosi  u citoplazmu ćelije, ali njegov N-kraj sadrži signal lokalizacije jedarne energije, što uzrokuje njegov unos u jesdro. U jedru, sumoilirani PML proteini se međusobno multimeriziraju interakcijama na RBCC domenu. Ovo stvara prstenastu strukturu koja se veže za jedarnu matricu, formirajući PML-jedarno tijelo (PML-NB). Na rubu prstenastog proteinskog multimera nalaze se proteinske niti koje se protežu iz prstena i uspostavljaju kontakt s hromatinskim vlaknima. Ovo održava položaj PML-NB unutar jedra, kao i stabilnost proteina. Kada je hromatin pod stresom, naprimjer za vrijeme apoptoza, PML-NB postaje nestabilan i PML-a tijela se preraspodjeljuju u mikrostrukture. Ove mikrostrukture sadrže PML protein, ali ne i mnogo interaktivnih proteina koji su obično povezani sa PML-NB.

PML-NB nisu nasumično raspoređeni po jedru, već se nalaze unutar njega i obično su povezani sa drugim jedarnim tijelima kao što su spojne tačke i jedarca, kao i regijama koje su bogate genima i aktivno se transkribiraju. Naročito je pokazano da se PML-NB povezuju s genima kao što je  MHC I klaster gena, kao i gen p53. Tačan značaj ove povezanosti nije jasan, ali dokazi sugeriraju da PML-NB mogu uticati na transkripciju na ovim specifičnim genskim mjestima.

Funkcija

PML-NB imaju širok spektar funkcija i veliku ulogu u regulaciji ćelija. Svoj široki spektar djelovanja ostvaruju interakcijama sa različitim proteinima lokalizovanim u PML-NB. Smatra se da specifična biohemijska funkcija koju izvode PML-NB može služiti kao E3 ligaza za sumoilaciju drugih proteina. Istinska funkcija, međutim, ostaje nejasna i predloženo je nekoliko mogućih modela za funkciju PML-NB, uključujući jedarno skladištenje proteina, koje služe kao pristanište na kojem se akumuliraju drugi proteini da bi bili posttranslacijski modificirani, uz direktno sudjelovanje u transkripciji i regulaciji hromatina.

PML-NB takođe imaju ulogu u regulaciji transkripcije. Pokazalo se da PML-NB pojačavaju transkripciju nekih gena, istovremeno potiskujući transkripciju drugih. Predloženo je da mehanizam pomoću kojeg PML-NB to rade putem procese preuređivanja hromatina, iako je to neizvjesno.

Zbog ove očite kontradikcije, moguće je da PML-NB mogu biti heterogene strukture, koje imaju različite funkcije na osnovu smještaja unutar jedra, proteina s kojima stupaju u interakciju u određenom području jedra ili specifičnih izoformi PML proteina od kojih su sastavljeni.

Pored ove regulacije transkripcije, zapažanja o PML-NBs snažno sugeriraju da kompleks proteina ima ulogu u posredovanju odgovora na oštećenje DNK. Naprimjer, broj i veličina PML-NB povećavaju se kako se povećavaju aktivnosti senzora oštećenja DNK ATM i Ataxia telangiectasia i Rad3-stodni ATR. Jedarna tijela se lokaliziraju na mjestu oštećenja DNK, gdje se proteini povezani sa popravcima DNK i zaustavljanjem ćelijskog ciklusa zatim lokaliziraju. Funkcionalna svrha interakcije između PML-NB i mehanizama za obnavljanje DNK ostaje nejasna, ali čini se malo vjerojatnim da oni imaju ulogu u izravnom popravljanju DNK, zbog kolokalizacije proteina za popravak DNK i PML-NB neko vrijeme nakon  što je DNK oštećena. Umjesto toga, smatra se da PML-NB mogu regulirati reakcije na oštećenja DNK djelujući kao mjesto skladištenja proteina koji sudjeluju u popravljanju DNK, regulirajući izravno popravak ili posredujući između popravljanja DNK i odgovora na kontrolnim tačkama. Međutim, jasno je da PML-NB imaju ulogu u posredovanju odgovora na kontrolnim tačkama, posebno u izazivanju apoptoza.

PML ima važnu ulogu u p53 ovisnom i o p53 neovisnom apoptotskom putu. PML aktivira p53 regrutovanjem proteina na mjesto PML-NBs i promoviranjem njegove aktivacije, dok istovremeno inhibira regulatore proteina kao što su MDM2 ili Herpes virus povezan sa ubikvitin-specifičnom proteazom (HAUSP). Na putevima koji ne koriste p53 u indukciji apoptoze, pokazalo se da PML stupa u interakciju sa CHK2 i indukuje ga da autofosforilira kako bi postao aktivan. Pored toga na ta dva apoptotska puta, Fas-indukovana apoptoza oslanja se na PML-NB da oslobode FLICE-pridruženi ogromni protein, koji se zatim lokalizuje u mitohondrije da pospješi aktivaciju kaspaze-8.

Osim apoptoze, druge studije uključuju PML-NB u ćelijsku senescenciju, posebno njenu indukciju. Pokazalo se da je uključeno u stvaranje nekih hromatinskih karakteristika ćelija koje imaju starenje, poput žarišta heterohromatina povezanih sa senescencijom (SAHF), za koje se vjeruje da potiskuju ekspresiju faktora i gena koji potiču rast. Stvaranje ovih karakteristika rezultat je histonskih šaperona, HIRA i ASF1, čije prepravljanje hromatina ovdje posreduju PML-NB. HIRA se lokalizira na PML-NB prije nego što se dogodi bilo kakva druga interakcija s DNK.

Uloga u kanceru
Gubitak funkcionalne mutacije proteina PML, posebno rezultat fuzije gena PML sa genom RARα u akutnoj promelocitnoj leukemiji, impliciran je u nekoliko tumora koji suzbijaju apoptotske puteve, posebno one koji se oslanjaju na p53, kao što je gore navedeno. Dakle, gubitak funkcije PML daje prednost ćelijskom preživljavanju i proliferaciji, sprečava ćelijski starenje gubitkom SAHF-a i stavlja blokadu ćelijskoj diferencijaciji.

Utvrđeno je da, nakon gubitka funkcije PML, i ljudi i miševi pokazuju povećanu sklonost stvaranju tumora. Prekid PML-a javlja se u širokom spektru tipova karcinoma, što rezultira više metastatskim tumorima i shodno tome lošim prognozama. Smatra se da, osim važnosti koju ima u apoptotskim ulogama, inaktivacija PML-a može prouzrokovati da u  ćelijama favorizuju napredovanje tumora, omogućavajući  da akumuliraju dodatna genetička oštećenja. Mnogi proteini koji su uključeni u održavanje genomske stabilnosti oslanjaju se na PML-NB za ciljanje, a gubitak PML-a dovodi do smanjenja efikasnosti popravka unutar ćelije.

Uloga u ćelijskom ciklusu
Raspodela i koncentracija PML-NB se menjaju dok se ćelija prolazi kroz ćelijski ciklus. U G0 fazi prisutno je malo sumoiliranih PML-NB, ali njihov se broj povećava kako ćelija napreduje kroz faze, od G1 do S do G2. Tokom kondenzacije hromatina koja se javlja tokom mitoza, desumoilacija PML-a uzrokuje disocijaciju mnogih povezanih faktora, a PML proteini se samo agregiraju i formiraju nekoliko velikih agregata nazvanih mitotskim nakupinama PML proteina (MAPP). Pored promjene broja, PML-NB se također povezuju s različitim proteinima toom životnog ciklusa i podvrgavaju se značajnim biohemijskim promjenama u sastavu.

Tokom S faze ćelijskog ciklusa, kompleksi PML-NB se raspadaju, dok se njihova hromatinska skela mijenja tokom replikacije. Fizičko razbijanje PML-NB na manje fragmente promovira stvaranje više PML-NB koji postoje u G2, ali nivo ekspresije proteina PML nije povećan. Smatra se da da ovo može poslužiti za očuvanje orijentacije hromatida s kojima su povezani PML-NB ili za praćenje integriteta replikacijske viljuške.

Antivirusne funkcije
Transkripcija PML-a povećana je prisustvom interferona α/β i γ. Smatra se da povećani broj PML-NB koji su rezultat ovog povećanja ekspresije PML proteina može rezultirati sekvestriranjem virusnih proteina u PML-NB. Dakle, virus ih nije u stanju iskoristiti. Proteini koje drže PML-NB su tada sumoilirani, trajno deaktivirajući virione.

Interakcije

Pokazalo se da protein promelocitne leukemije ima interakcije sa:

 ANKRD2,
 CREB-vezujući protein,
 Ciklin T1,
 Protein 6 pridružen smrti,
 GATA2,
 HDAC1,
 HDAC3,
 HHEX,
 MAPK11,
 MYB,
 Mdm2,
 Nerve Growth factor IB,
 Jedarni receptor korepresora 1,
 Jedarni receptor korepresora 2,
 P53,
 RPL11,
 Retinoblastomski protein,
 Retinoic acid receptor alpha,
 SIN3A,
 SKI protein,
 STAT3,
 Serum response factor and
 Mali ubikvitinu-srodni modifikator 1,
 Sp1 transcripcijski faktor,
 TOPBP1,
 Timin-DNK glikozulaza,  i
 Protein 16 cinkovog prsta sa  BTB-domenom.

 PER2,
 BMAL1, i
 CLOCK

Također pogledajte
 Domen RING prsta

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Proteini RING prstena
Geni na hromosomu 15
Ljudski proteini
Proteomika

PML (gen)


Lyngby Boldklub er eitt professionelt danskt fótbóltsfelag, ið varð stovnað í 1921. Felagið hevur heimavøll á Lyngby Stadion í Kongens Lyngby, Danmark. Frá 1994 til 2001 varð felagið kent sum Lyngby FC.

Heiður
Danskir meistarar
 Vinnarar (2): 1983, 1992
 Nummar tvey (3): 1981, 1985, 1991
 3. pláss (3): 1984, 1988, 1989
Danska steypakappingin
 Vinnarar (3): 1984, 1985, 1990
 Nummar tvey (2): 1970, 1980
Danska 1. deild
 Vinnarar (2) : 2007, 2016
 Nummar tvey (2) : 1979, 2010
 3. pláss (2) : 2006, 2015

Føroyskir leikarar
Føroyskir leikarar ið fyrr hava spælt við Lyngby BK:
 Christian Lamhauge Holst
 Atli Gregersen
 Todi Jónsson

Fyrrverandi venjarar
 Jørgen Hvidemose (1981–87)
 Hans Brun Larsen (1987)
 Kim Lyshøj (1987–90)
 Kent Karlsson (1991–92)
 Michael Schäfer (1992–95)
 Benny Lennartsson (1995–98)
 Poul Hansen (1998–01)
 Hasse Kuhn (2001–03)
 Bent Christensen (2003–05)
 Kasper Hjulmand (2006–08)
 Henrik Larsen (2008–09)
 Niels Frederiksen (2009–13)
 Johan Lange (2013)
 Jack Majgaard (2013–15)
 Søren Hermansen (2015) (fyribils)
 David Nielsen (2015–nú)

Keldur

Superligan
Donsk fótbóltsfeløg

Lyngby BK


Kaliwatan sa insekto ang Lamprocorpus spinosus. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1936. Ang Lamprocorpus spinosus sakop sa kahenera nga Lamprocorpus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Lamprocorpus

Lamprocorpus spinosus


Eysturskúlin er ein av fólkaskúlunum í Havn, hann liggur í Eysturbýnum í Havn og er 6000 fermetrar til støddar. Eysturskúlin er størsti skúlin í landinum við 521 næmingum í 2014. Næststørsti er Tórshavnar kommunuskúli við 452 næmingum Eysturskúlin varð vígdur í august 1980. Skúlin varð bygdur í tveimum byggistigum, fyrra byggistig var liðugt í 1974, tá vóru 10 skúlastovur. Annað byggistig var liðugt í 1980. Skúlin hevur ein svimjihyl, sum er 17 metrar langur. Har eru fakstovur av ymiskum slag. Ein vanlig fimleikahøll er í skúlanum og í 1993 varð skúlahøllin umbygd til ítrótt, serliga flogbólt. Allir næmingarnir í 10.flokki í Tórshavnar kommunu eru í Nám X í Eysturskúlanum.

Í skúlanum ganga næmingar úr 1. til 10. flokk.

Skúlaárið 2012/13
Skúlaárið 2012/13 ganga 539 næmingar í til samans 17 flokkum og Nám X í Eysturskúlanum. Lærararnir eru 45, haraftrat eru 2 stuðlar.

Keldur

Slóðir
Heimasíðan hjá Eysturskúlanum

Skúlar í Føroyum

Eysturskúlin


An Canucha in uska genus han Lepidoptera. An Canucha in nahilalakip ha familia nga Drepanidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Canucha

Canucha


Fongsul ella fangahús er hús har ið fangar verða settir sum revsing fyri lógarbrot.

Bygningar
Løgfrøði

Fongsul


Market Square Arena foi uma arena coberta localizada em Indianápolis, nos Estados Unidos. Concluído em 1974, com um custo de US$ 23 milhões, teve seus grandes recordes de público com os seguintes números: 16.530 no basquete e 15.993 no hóquei no gelo. A capacidade de assentos para concertos e outros eventos foi ajustada pelo uso de grandes cortinas que fecharam as fileiras superiores.

História
No final da década de 1960, a cidade de Indianápolis estudou várias áreas de mercado para o futuro desenvolvimento e revitalização. Estudantes de Estúdo de Design do quarto ano da Faculdade de Arquitetura e Planejamento da Ball State University reuniram-se com a prefeitura de Indianápolis para revisar e selecionar de 20 a 26 projetos para consideração. Os estudantes Joseph Mynhier e Terry Pastorino escolheram que o centro da cidade seria ideal para a arena, e projetaram o que acabaria por se tornar o Market Square Arena.

O design previsto por Mynhier e Pastorino foi posteriormente selecionado e usado como uma ferramenta promocional pela prefeitura de Indianápolis para a construção da arena. Quatro empresas de arquitetura foram selecionadas para completar o design da arena. Terry Pastorino, que trabalhou para Kennedy, Brown & Trueblood, Inc., durante o verão de 1970 no projeto, mais tarde se juntou à empresa que administrou a arena.

O design original incluiu um prédio de escritórios de quatro andares que abrange dois blocos da cidade. O Market Square Arena consiste em um design único que abrange a  Market Street. O piso de jogo foi elevado sobre a Market Street por uma garagem situada em cada lado da rua.

Eventos Esportivos
Em 1987, Indianápolis hospedou os Jogos Pan-Americanos, e os jogos de basquete ocorreram no Market Square Arena, principalmente pela arena ter sido a casa dos Indiana Pacers, time de basquete da Associação Americana de Basquete e da Associação Nacional de Basquete, entre os anos de 1974 a 1999. O primeiro jogo de basquete dos Pacers foi um jogo de pré-temporada contra o Milwaukee Bucks, com público de 16.929 pessoas. Já o primeiro jogo ABA da temporada regular na arena foi realizado em 18 de outubro de 1974, contra o San Antonio Spurs. Os Pacers continuaram jogando no Market Square Arena depois de se filiarem à NBA. O retorno de Michael Jordan aos Chicago Bulls após sua primeira aposentadoria ocorreu justamente no Market Square Arena em uma derrota para os Pacers em 19 de março de 1995. O último jogo dos Pacers a ser jogado no Market Square Arena foi um jogo de pré-temporada de exibição contra o Utah Jazz em 23 de outubro de 1999.

Shows
O Market Square Arena foi o principal local de concertos para praticamente todos os shows musicais nacionais e internacionais que passaram por Indiana até sua demolição, em 2001. Enquanto muitos concertos se mudaram para o anfiteatro do Centro de Música Deer Creek, aberto em 1989, o Market Square continuou sendo o principal local de concertos do Estado.

O Market Square recebeu shows de: Frank Sinatra, Eric Clapton, Kenny Rogers, Deep Purple, Cheap Trick, Kiss, e aquele que, sem dúvida nenhuma, foi seu maior evento musical: o último show de Elvis Presley, em 26 de Junho de 1977, com público de 17.000 pessoas.

Demolição
O Market Square Arena foi demolido em 8 de julho de 2001, em uma implosão multimilionária, levando apenas 12 segundos. Antes da demolição, a superfície do basquete foi removida, encontrando-se agora no Instituto Nacional de Fitness e Esporte no Parque Estadual White River.

O estacionamento realizou um memorial para Elvis Presley, por conta da última apresentação do Rei do Rock. Este memorial foi projetado e construído por Alan Clough. Em janeiro de 2017, a Cummins abriu sua sede global de distribuição na metade sul do terreno. Um edifício de apartamentos de 28 andares, definido para conter uma loja Whole Foods, está atualmente em construção na metade norte e está aberto para o final de 2017 ou 2018.

Ver também
 Bankers Life Fieldhouse

Construções de Indianápolis

Market Square Arena


Sphex tomentosus là một loài côn trùng cánh màng trong họ Sphecidae, thuộc chi Sphex. Loài này được Fabricius miêu tả khoa học đầu tiên năm 1787.

Xem thêm
Danh sách các loài trong họ Sphecidae

Chú thích

Tham khảo

Sphex

Sphex tomentosus


Mojanci (, ) su naseljeno mjesto u sastavu općine Aračinovo, Skopska regija, Sjeverna Makedonija.

Geografija

Naselje se nalazi 15 km sjeveroistočno od Skoplja u Skopskom polju, na južnim padinama Skopske Crne Gore.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sjevernoj Makedoniji nalazili su se u sastavu grada Skoplja, odn. stare općine Gazi Baba.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2002. godine Mojanci su imali 2.325 stanovnika.

Napomena: Popis stanovništva u SFR Jugoslaviji 1991. bojkotovao je najveći dio Albanaca.

Popis 2002.

Narodnosni sastav

Jezički i vjerski sastav

Reference

Vanjski linkovi

Mojanci (Aračinovo)


Kaliwatan sa karpa ang Labeobarbus varicostoma. Una ning gihulagway ni George Albert Boulenger ni adtong 1910. Ang Labeobarbus varicostoma sakop sa kahenera nga Labeobarbus, ug kabanay nga karpa.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Aprika
 Anggola

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Aprika
Karpa sa Anggola
Labeobarbus

Labeobarbus varicostoma


An Microphis spinachioides in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Paul Georg Egmont Duncker hadton 1915. An Microphis spinachioides in nahilalakip ha genus nga Microphis, ngan familia nga Syngnathidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microphis

Microphis spinachioides


Oleksandr Vasiljovytj Mantsevytj (på ukrainsk: Олександр Васильович Манцевич) (1. juni 1960 - 1. november 2000) var en ukrainsk roer.

Mantsevytj var en del af den sovjetiske otter, der vandt bronze ved OL 1980 på hjemmebane i Moskva. Viktor Kokosjin, Andrij Tisjtjenko, Jonas Pinskus, Jonas Narmontas, Andrej Luhin, Oleksandr Tkatjenko, Ihar Majstrenka og styrmand Hrihorij Dmitrenko udgjorde resten af bådens besætning. Sovjetunionen blev nr. 3 i en finale, hvor Østtyskland vandt suverænt guld, mens Storbritannien tog sølvmedaljerne.

Mantsevytj vandt desuden en VM-bronzemedalje ved VM 1979 i Jugoslavien.

OL-medaljer
 1980:  Bronze i otter

Referencer

Eksterne henvisninger

Roere fra Sovjetunionen
Roere fra Ukraine
Personer fra Kyiv

Oleksandr Mantsevytj


Lex spedale di San Pier Novello o dei Ridolfi è un ospedale storico di Firenze, situato in via Romana 64r-66r-68r, nel quartiere di Oltrarno. Venne chiamato anche "ospedale della Chiocciola" o "del Ciottolo".

Storia e descrizione
Nel testamento del 1349 di Piero di Cione dei Ridolfi di Piazza venne disposta la costruzione di un luogo di ricovero per i poveri, dedicato a san Pietro in onore del suo patrono, e "Novello" per distinguerlo da uno già esistente in San Pier Gattolino (non più esistente, demolito nel 1547). Come sede venne predisposta una casa che Piero Ridolfi, già importante figura politica della Repubblica gonfaloniere nel 1344 e priore delle Arti nel 1348, aveva acquistato da messer Giannozzo de' Cavalcanti presso la Porta Vecchia di San Pier Gattolino. Le volontà testamentarie vennero puntualmente attuate dal nipote Antonio, che a sua volta, alla morte nel 1454, lasciò all'ospedale una cospicua dotazione di terreni e si fece seppellire nello scomparso oratorio dell'istituto.

Della sede resta ancora oggi un portale trecentesco al 64 rosso con la figura di San Pietro tra due stemmi Ridolfi (al monte di sei cime e alla banda diminuita attraversante) e l'iscrizione «Hospitium Nobilis Familiae Rodolphorum» ("ospizio della nobile famiglia dei Ridolfi").

Nel tempo variò le sue dimensioni, restando sempre una piccola istituzione caritatevole, con una media di dieci/dodici letti disponibili.

In seguito ad una congiura organizzata nel 1560 dai Pucci contro i Medici, alla quale avevano aderito anche i Ridolfi, lo spedale fu confiscato e sottoposto ai Capitani del Bigallo. Nel 1599 tuttavia, dopo molti tentativi e richiesti, i Ridolfi riuscirono a riottenerne la gestione. Il 16 marzo 1621 l'orto dello spedale venne venduto alle monache del monastero di San Vincenzo di Annalena.

Nonostante un certo benessere finanziario dato dalla buona gestione durante i secoli, l'ospedale fu comunque soppresso nel riordino lorenese del 1751, e i suoi beni immobili concessi alle monache di Annalena, che li confinavano. Dopo la soppressione anche del monastero, i beni e gli ambienti dello spedale vennero infine ceduti a privati. Oggi l'antica sede, una bassa costruzione a due piani, ospita un laboratorio artigiano, e a memoria della sua storia resta solo la mostra del portale esterno.

Note

Bibliografia

, p. 79;
, p. 324;
, n. 570;
, III, 1978, pp. 249-250

Luciano Artusi, Spedale di San Pier Novello dei Ridolfi, in Valerio Orgera, Giovanna Balzanetti, Luciano Artusi, Jacopo Poli, Firenze. Il quartiere di Santo Spirito dai gonfaloni ai rioni. Una metodologia d'indagine per un piano delle funzioni della vita cittadina, Firenze, Alinea, 2000, pp. 280-281.

Altri progetti

Collegamenti esterni
Claudio Paolini, schede nel Repertorio delle architetture civili di Firenze di Palazzo Spinelli (testi concessi in GFDL).

Pier Novello

Ex spedale di San Pier Novello


Kaliwatan sa isda ang Sigmops bathyphilus. Una ning gihulagway ni Vaillant ni adtong 1884. Ang Sigmops bathyphilus sakop sa kahenera nga Sigmops, ug kabanay nga Gonostomatidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Sigmops

Sigmops bathyphilus


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Adian Sipalis.

Bukid ang Adian Sipalis sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Utara, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Adian Sipalis, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Adian Sipalis lain-lain. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa sidlakan sa Adian Sipalis. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Adian Sipalis medyo hilabihan populasyon..

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Adian Sipalis.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Abril, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Nobiyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Hulyo, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Sumatera Utara
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 1000 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Adian Sipalis (bukid sa Indonesya)


This is a list of films which placed number one at the weekend box office for the year 2018.

Highest-grossing films

See also
 List of Mexican films — Mexican films by year

References

2018
Box
Mexico

List of 2018 box office number-one films in Mexico


Çarşı is a Turkish underground station on the M5 line of the Istanbul Metro in Ümraniye. It is located beneath Alemdağ Avenue and Tunaboyu Street in the Yaman Evler neighborhood of Ümraniye. Connection to IETT city buses is available from at street level.

The station consists of an island platform with two tracks. Since the M5 is an ATO line, protective gates on each side of the platform open only when a train is in the station. Çarşı station was opened on 15 December 2017, together with eight other stations between Üsküdar and Yamanevler.

A second platform for the under construction M12 line is expected to open in the 2020s.

Station Layout

References

Railway stations opened in 2017
Istanbul metro stations
Ümraniye
2017 establishments in Turkey
Railway stations in Turkey opened in the 2010s

Çarşı (Istanbul Metro)


Tulca là một xã thuộc hạt Bihor, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 2904 người.

Chú thích

Liên kết ngoài

Xã của hạt Bihor

Tulca


Hrvatska:

 Trojvrh, naselje u općini Josipdol, Karlovačka županija
 Istočni Trojvrh, naselje u općini Josipdol, Karlovačka županija

Trojvrh (čvor)


Huerta de la Obispalía é um município da Espanha, na província de Cuenca, comunidade autônoma de Castela-Mancha. Tem  de área e em  tinha  habitantes (). Limita com os municípios de Abia de la Obispalía, Altarejos, Torrejoncillo del Rey, Villar de Olalla e Zafra de Záncara.

Municípios de Cuenca (província)
Municípios por nome de Castela-Mancha
Municípios da Espanha por nome
Localidades de Cuenca (província)
Localidades de Castela-Mancha
Localidades da Espanha

Huerta de la Obispalía


Iubatinga (mais conhecido como Ouro Branco) é um distrito do município brasileiro de Caiabu, no interior do estado de São Paulo.

História

Formação administrativa
Distrito criado pela Lei n° 2.456 de 30/12/1953, com sede no povoado de Ouro Branco e com território desmembrado do distrito de Caiabu.

Pedidos de emancipação

O distrito tentou emancipar-se e ser transformado em município no ano de 1958, não obtendo êxito, e posteriormente no ano de 1998, mas o processo encontra-se com a tramitação suspensa na Assembleia Legislativa de São Paulo.

Geografia

População

Pelo Censo 2010 (IBGE) a população total do distrito era de , e a população urbana era de .

Área territorial
A área territorial do distrito é de .

Serviços públicos

Registro civil
Atualmente é feito na sede do município, pois o Cartório de Registro Civil das Pessoas Naturais do distrito foi extinto pelo  Tribunal de Justiça do Estado de São Paulo e seu acervo foi recolhido ao cartório do distrito sede. Os primeiros registros dos eventos vitais realizados neste cartório são:
Nascimento: 22/10/1956
Casamento: 22/11/1956
Óbito: 01/11/1956

Educação
 EMEIF "Nelson Cirilo de Souza"

Religião

Igrejas Evangélicas
 Assembleia de Deus - O distrito possui uma congregação da Assembleia de Deus Ministério do Belém, vinculada ao Campo de Presidente Prudente. Por essa igreja, através de um início simples, mas sob a benção de Deus, a mensagem pentecostal chegou ao Brasil. Esta mensagem originada nos céus alcançou milhares de pessoas em todo o país, fazendo da Assembleia de Deus a maior igreja evangélica do Brasil.

Ver também
 Lista de distritos de São Paulo (estado)
 Lista de municípios e distritos do estado de São Paulo por área
 Lista de municípios e distritos do estado de São Paulo por população (2010)

Ligações externas
 Fundação Seade - Histórico da Formação dos Municípios
 Mapa (IBGE)

Distritos de Caiabu

Iubatinga


The Women's 1000 metres in short track speed skating at the 2018 Winter Olympics took place on 20 and 22 February 2018 at the Gangneung Ice Arena in Gangneung, South Korea.

Records
Prior to this competition, the existing world and Olympic records were as follows.

No new records were established during the competition.

Results

Heats
 Q – qualified for the quarterfinals
 ADV – advanced
 PEN – penalty
 YC – yellow card

Quarterfinals
 Q – qualified for Semifinals

Semifinals
 QA – qualified for Final A
 QB – qualified for Final B
 ADV – advanced
 PEN – penalty

Final
Final B was scratched as Kim A-lang (5th overall) was the only athlete who qualified for it. The final was held on 22 February 2018 at 20:29.

References

Women's short track speed skating at the 2018 Winter Olympics

Short track speed skating at the 2018 Winter Olympics – Women's 1000 metres


Stille flyder Don () er en sovjetisk spillefilm fra 1957 af Sergej Gerasimov.

Medvirkende
 Pyotr Glebov som Grigorij Melekhov
 Elina Bystritskaja som Aksinija
 Zinaida Kirijenko som Natalja
 Ljudmila Khitjaeva som Darja Melekhova
 Daniil Iltjenko som Pantelej Melekhov

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1957
Dramafilm fra Sovjetunionen

Stille flyder Don (film fra 1957)


Helene Liliendahl Brydensholt (født 8. august 1987) er en dansk politiker.
Ved Folketingsvalget 2022 blev hun valgt for Alternativet i Nordsjællands Storkreds med 1.183 personlige stemmer.

Brydensholt bor i Helsingør og har en kandidatuddannelse i antropologi fra Københavns Universitet.
Ved Folketingsvalget 2022 havde hun en stilling som kommunikationschef ved Ecouture.

Folketingsmedlemmer fra Alternativet
Folketingsmedlemmer i 2020'erne

Helene Liliendahl Brydensholt


Luis Eduardo Fernández Oliva (ur. 14 marca 1973 w Caracas) – wenezuelski aktor, pisarz, producent, reżyser i architekt. Wystąpił licznych produkcjach w telewizji latynoamerykańskiej, w tym w telenowelach – Calypso (1999)  i Gorzkie dziedzictwo (1997–1998). Opublikował kilka książek, w tym serię Sexo Sentido (Zmysł seksu), która stała się bestsellerami w jego rodzinnej Wenezueli.

Życiorys

Urodził się w Caracas w Wenezueli. W wieku 17 lat rozpoczął studia architektoniczne na Universidad Simón Bolívar, a następnie ukończył studia na Harvardzie w Graduate School of Design. Występował ze studencką grupą Theja. Pomimo uzyskania tytułu architekta, zdecydował się na aktorstwo.

Rozpoczął karierę artystyczną na scenie w przedstawieniach: Godzina wilka Ingmara Bergmana (1991), Cyrano de Bergerac (1991), Książę Niezłomny Pedra Calderóna de la Barki (1992), El Pez que Fuma (1994) i Don Juan Tenorio José Zorrilli (1998) w Los Angeles. W latach 2006–2012 odbył tournée po Wenezueli z monodramem To nie ty, to ja (No eres tú, soy yo). Swoje umiejętności reżyserskie rozwijał na scenie, a jako reżyser zadebiutował w filmie krótkometrażowym Blue Sky (2008) wyprodukowanym w nowojorskiej Akademii Filmowej, który został wybrany do oficjalnego konkursu na kilku międzynarodowych festiwalach filmowych.

Życie prywatne
W 1994 ożenił się z Mimí Lazo.

Wybrana filmografia
 1997–1998: Gorzkie dziedzictwo jako Orinoco Fuego
 1999: Calypso jako Simón Vargas / El Náufrago Pérez
 1999: Tajemnicza kobieta jako Gustavo Landaeta
 2017–2018: Dynastia jako Alejandro Silva

Przypisy

Bibliografia

Ludzie urodzeni w Caracas
Urodzeni w 1973
Wenezuelscy aktorzy filmowi
Wenezuelscy aktorzy teatralni

Luis Fernández (aktor)


Massalavés (em valenciano e oficialmente) ou Masalavés (em ) é um município da Espanha, na província de Valência, Comunidade Valenciana. Tem  de área e em  tinha  habitantes (). Pertence à comarca da Ribera Alta e limita com os municípios de Guadassuar, Alzira, Benimuslem, l'Alcúdia, Tous e Alberic.

Municípios de Valência (província)
Municípios por nome da Comunidade Valenciana
Municípios da Espanha por nome
Localidades de Valência (província)
Localidades da Comunidade Valenciana
Localidades da Espanha

Massalavés


Julia Spetsmark (30 de junho de 1989) é uma futebolista sueca, que atua como média lateral e como avançada.
Joga desde 2014 pelo KIF Örebro.
Foi chamada à Seleção Sueca de Futebol Feminino em 2016.

Carreira

Clubes
  KIF Örebro (2014-)

Títulos
 Campeonato Sueco de Futebol Feminino – 2014

Ligações externas

Futebolistas da Suécia
Jogadoras da Seleção Sueca de Futebol Feminino

Julia Spetsmark


Kaliwatan sa isda ang Oneirodes posti. Una ning gihulagway ni Erik Bertelsen ug Grobecker ni adtong 1980. Ang Oneirodes posti sakop sa kahenera nga Oneirodes, ug kabanay nga Oneirodidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
amihanang Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Oneirodes

Oneirodes posti


Tjuhujiv rajon (, ) er en af 7 rajoner i Kharkiv oblast, hvor Tjuhujiv rajon er beliggende umiddelbart øst for Kharkiv rajon. Efter Ukraines administrative reform fra juli 2020 er den tidligere Tjuhujiv rajon nu udvidet med andre nærtliggende rajoner, så det samlede befolkningstal for Tjuhujiv rajon er nået op på 202.200.

Referencer

Kharkiv oblast
Rajoner i Ukraine

Tjuhujiv rajon


Die Tshoxarivier is 'n sytak van die Buffelsrivier in die suidooste van die Oos-Kaap.

Eksterne skakel
 Google-kaart van die Tshoxarivier se monding by Geonames.org (cc-by)

Sien ook
 Lys van riviere in Afrika

Riviere in Oos-Kaap

Tshoxarivier


An Dichroma equestralis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni John Obadiah Westwood hadton 1841. An Dichroma equestralis in nahilalakip ha genus nga Dichroma, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dichroma

Dichroma equestralis


Per arredatore (o interior designer) si intende colui che arreda, più precisamente colui che decide e sceglie le disposizioni che dovranno essere date agli elementi d'arredo.

L'attività può essere svolta in maniera professionale, ma anche in forma autogestita per propria utilità o diletto. La figura dell'arredatore assume particolare rilevanza presso aziende di design di interni, che si occupano di affermare o restituire un alto valore visivo agli elementi e ai vani.

Nella valutazione della disposizione della mobilia e degli accessori, l'arredatore dovrà tenere conto di molteplici elementi, tra cui in primis la combinazione di stili, l'effetto geometrico, la luce, la grandezza del vano, l'assonanza cromatica.

Voci correlate
Design degli interni
Home shopper
Digital interior

Altri progetti

Professioni
Design degli interni

Arredatore


Strongylopus là một chi động vật lưỡng cư trong họ Pyxicephalidae, thuộc bộ Anura. Chi này có 11 loài và 36% bị đe dọa hoặc tuyệt chủng.

Danh sách loài
 Strongylopus bonaespei (Dubois, 1981)
 Strongylopus fasciatus (Smith, 1849)
 Strongylopus fuelleborni (Nieden, 1911)
 Strongylopus grayii (Smith, 1849)
 Strongylopus hymenopus (Boulenger, 1920)
 Strongylopus kilimanjaro Clarke & Poynton, 2005
 Strongylopus kitumbeine Channing & Davenport, 2002
 Strongylopus merumontanus (Lönnberg, 1910)
 Strongylopus rhodesianus (Hewitt, 1933)
 Strongylopus springbokensis Channing, 1986
 Strongylopus wageri (Wager, 1961)

Ngoài ra còn có loài Strongylopus hymenopus, sau được chuyển thành Amietia fuscigula (Boulenger, 1920).

Hình ảnh

Chú thích

Tham khảo

 Tschudi, 1838: Classification der Batrachier, mit Berucksichtigung der fossilen Thiere dieser Abtheilung der Reptilien,  (texte intégral).
 C.Michael Hogan. 2013. Strongylopus Tschudi, 1838 . J.African Amphibians. ed.B.Zimkus

Pyxicephalidae
Động vật lưỡng cư châu Phi

Strongylopus


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Anisophya melanochloris. Una ning gihulagway ni Rehn, J.A.G. ni adtong 1911. Ang Anisophya melanochloris sakop sa kahenera nga Anisophya, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Paraguay
 Provincia de Misiones

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Provincia de Misiones
Anisophya
Insekto sa Paraway

Anisophya melanochloris


Madman Across the Water è il sesto album (e il quarto in studio) dell'artista britannico Elton John, pubblicato il 5 novembre 1971.

Il disco

L'album fu registrato in tempi brevissimi ed è, insieme a Tumbleweed Connection,  Evidentissimi i grandi arrangiamenti orchestrali di Paul Buckmaster; il produttore è ancora una volta Gus Dudgeon. Realizzato in buona parte nell'arco di una quindicina di giorni, nella pausa tra un tour e il successivo, è la dimostrazione dello stato di grazia del duo John/Taupin in quegli anni: i brani sono semplicemente geniali, anche sul piano tecnico, rasentano la perfezione stilistica, e l'ermeticità dei testi di Bernie Taupin spicca in molte canzoni. Pezzi come, per esempio, Tiny Dancer, Levon, Madman Across the Water, Indian Sunset, Holiday Inn e Goodbye sono unanimemente considerate dei capolavori e sono molto lodate da larghissima parte della critica. La title track doveva essere originariamente inclusa nel precedente album Tumbleweed Connection. Tuttavia fu messa da parte e venne infine inserita nel disco successivo, a cui diede anche il titolo. Uno dei demo del pezzo realizzato nelle sessioni di Tumbleweed può essere ascoltato nella raccolta del 1992 Rare Masters.
Alcuni tra i più grandi session men dell'epoca furono chiamati ad accompagnare Elton, che intanto era notevolmente sotto pressione a causa dell'enorme e improvviso successo che gli era cascato addosso in meno di due anni.
, l'album fu, inizialmente, quasi ignorato dalla critica e dal pubblico; solo più tardi, arrivò a raggiungere l'ottavo posto nella classifica degli Stati Uniti e il 41° in quella del Regno Unito (in Italia raggiunse il quattordicesimo posto).

Tracce
Tutte le canzoni dell'album sono firmate Elton John/Bernie Taupin.

 Tiny Dancer – 6:17
 Levon – 6:12
 Razor Face – 4:44
 Madman Across the Water – 5:58
 Indian Sunset – 6:47
 Holiday Inn – 4:18
 Rotten Peaches – 4:59
 All the Nasties – 5:10
 Goodbye – 1:52

Formazione
 Elton John - voce, pianoforte
 Roger Pope - batteria, percussioni
 Brian Odgers - basso
 Nigel Olsson - batteria, cori
 Dee Murray - basso, cori
 Jack Emblow - fisarmonica
 Terry Cox - batteria
 Rick Wakeman - organo Hammond
 Barry Morgan - batteria
 Ray Cooper - percussioni
 Dave Glover - basso
 Mike Egan - chitarra acustica
 Lesley Duncan - chitarra acustica, cori
 Chris Lawrence - basso
 Les Tatcher - chitarra acustica
 Caleb Quaye - chitarra acustica
 B. J. Cole - steel guitar
 Herbie Flowers - basso
 Davey Johnstone - chitarra acustica, mandolino, sitar
 Chris Spedding - chitarra
 Diana Lewis - sintetizzatore, ARP
 Brian Dee - harmonium
 Roger Cook, Lesley Duncan, Terry Steele, Liza Strike, Tony Burrows, Barry St. John, Tony Hazzard, Sue & Sunny - cori

Classifiche

Album

Singoli

Note

Collegamenti esterni

Madman Across the Water


Jasika (Populus tremula), vrsta topole.

:
 Jasika (Zenica), naselje u općini Zenica.

:
 Jasika (Kruševac), naselje u općini Kruševac.

Jasika (čvor)


Públio Cornélio Lêntulo Cipião () foi um senador romano da gente Cornélia nomeado cônsul sufecto em julho de 2 com Tito Quíncio Crispino Valeriano. Foi pai de Públio Cornélio Lêntulo Cipião, cônsul em 24, e, possivelmente, de Públio Cornélio Lêntulo, cônsul sufecto em 27.

É possível que seu pai tenha sido Cneu Cornélio Lêntulo Áugure, cônsul em 14 a.C..

Ver também

Bibliografia

 Der Neue Pauly, Stuttgardiae 1999, T. 2, c. 194-195

Cornelii Lentuli
Cônsules do Império Romano
Ano de nascimento desconhecido
Nascidos no século I a.C.
Ano de morte desconhecido
Mortos no século I
Romanos antigos do século I
Lentulus Scipio, Publius Cornelius

Públio Cornélio Lêntulo Cipião (cônsul em 2)


Kaliwatan sa isda ang Lestidiops bathyopteryx. Una ning gihulagway ni Fowler ni adtong 1944. Ang Lestidiops bathyopteryx sakop sa kahenera nga Lestidiops, ug kabanay nga Paralepididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Mehiko
Lestidiops

Lestidiops bathyopteryx


Kaliwatan sa isda ang Dolichopteryx vityazi. Una ning gihulagway ni Parin, Belyanina ug Sergei Afanasievich Evseenko ni adtong 2009. Ang Dolichopteryx vityazi sakop sa kahenera nga Dolichopteryx, ug kabanay nga Opisthoproctidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Dolichopteryx

Dolichopteryx vityazi