Samsung DeX é um acessório fabricado pela empresa sul-coreana Samsung, inicialmente exclusivo para uso com o aparelho Samsung Galaxy S8. O acessório conecta o dispositivo móvel a um mouse, teclado e monitor para transformar o smartphone em um desktop. Foi lançado em julho de 2017 no Brasil.

Samsung

Samsung DeX


Geografia
 Mbe – comune del Camerun

Sigle
 Member of (the Order of) the British Empire  – membro dell'Ordine dell'Impero Britannico
 Molecular Beam Epitaxy  – epitassia da fasci molecolari
 Mail Boxes Etc.

Codici
 MBE – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Monbetsu (Giappone)
 mbe – codice ISO 639-3 della lingua molale

Economia
 MBE Holding

MBE


Prikljutjenija kapitana Vrungelja () er en sovjetisk miniserie fra 1976 af David Tsjerkasskij.

Medvirkende
 Zinovij Gerdt som Christopher Bonifatievich Wrongel
 Jevgenij Papernyj som Lom
 Georgij Kisjko som Fuchs
 Grigorij Sjpigel
 Giora Kisljuk

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1976
Animationsfilm fra Sovjetunionen

Prikljutjenija kapitana Vrungelja


Hockey under sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro fandt sted i perioden 6. august til 19. august 2016 på Olympic Hockey Centre i Deodoro. Der deltog 24 hold (12 for herrer og 12 for damer) i konkurrencerne.

Tidsplan

Format ændringer
I modsætning til tidligere var der ved dette OL indført at kampene skulle spilles som 4x15 minutters perioder med 2 minutters pause mellem hver periode og 15 minutters pause ved halvleg.

Den olympiske turnering

Herrer

Damer

Medaljefordeling

Referencer

Eksterne henvisninger
 Hockey under Sommer OL 2016

2016

Hockey under sommer-OL 2016


Măng Cành là một xã thuộc huyện Kon Plông, tỉnh Kon Tum, Việt Nam.

Xã Măng Cành có diện tích 121 km², dân số năm 2019 là 2.390 người, mật độ dân số đạt 20 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Măng Cành


Svømmekonkurrence er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1906 instrueret af Peter Elfelt.

Handling
Optagelser fra Badeanstalten Helgoland 1906: svømmekonkurrence og udspring fra 1 meter-vippen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1906

Svømmekonkurrence


Kaliwatan sa ito ang Zaireichthys brevis. Una ning gihulagway ni George Albert Boulenger ni adtong 1915. Ang Zaireichthys brevis sakop sa kahenera nga Zaireichthys, ug kabanay nga Amphiliidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Zaireichthys

Zaireichthys brevis


Kaliwatan sa insekto ang Mycopsylla tuberculata. Una ning gihulagway ni Jennifer L. Hollis ug Broomfield ni adtong 1989. Ang Mycopsylla tuberculata sakop sa kahenera nga Mycopsylla, ug kabanay nga Homotomidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Nova Kaledoniya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Nova Kaledoniya
Mycopsylla

Mycopsylla tuberculata


Ang Safayd Tōp ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Safēd Tōp, bukid, Daykundi Province,
 Spī Tōp (bukid sa Apganistan, Wardak),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Safayd Tōp


Carriera
Nato in Brasile ma di origini italiane,  da commissario tecnico della Nazionale brasiliana, eliminata in quel torneo già agli ottavi di finale dall', poi finalista perdente del torneo. Guidò la Nazionale brasiliana in 35 partite, in cui ottenne 21 vittorie, 7 pareggi e 7 sconfitte. Col Brasile vinse anche la Copa América 1989 che mancava dal 1950.

Dopo l'esperienza del mondiale italiano Lazaroni passò nella stagione 1990-91 alla Fiorentina. La formazione viola, indebolita dalla cessione di Roberto Baggio e Sergio Battistini, conseguì sotto la sua guida la salvezza (l'anno prima si era salvata solo all'ultima giornata), togliendosi la soddisfazione di battere la Juventus a Firenze e fermare, in nove uomini, l'Inter a San Siro.

Da allenatore viola Lazaroni lanciò giovani quali Alberto Malusci e Massimo Orlando e intuì le potenzialità di Alberto Di Chiara reinventandone il ruolo da ala, facendo di lui un terzino d'attacco. L'anno successivo venne esonerato dopo poche partite. Dopo un'altra esperienza al , lasciò l'Italia per proseguire la sua carriera in diversi campionati nazionali, dalla Turchia alla Cina, dal Giappone al Portogallo. In Italia sarà ricordato per la sua difficoltà nel parlare italiano, caratteristica che la Gialappa's Band prenderà di mira durante il programma Mai dire Gol.

È anche noto in Turchia, quando era allenatore del Fenerbahçe, per aver battuto nella fase a gironi della UEFA Champions League 1996-1997 il Manchester United per 1-0 ad Old Trafford, infliggendo agli inglesi la prima sconfitta nel loro stadio dopo 40 anni.

L'8 agosto 2011 subentra a Milovan Rajevac alla guida del Qatar. Dopo meno di cinque mesi il 20 dicembre 2011 viene sollevato dall'incarico a causa di prestazioni insignificanti della squadra. La QFA (Federazione calcistica qatariota) ha evidenziato la sua incapacità di avanzare oltre la fase a gironi della Pan Arab Games 2011, che il Qatar aveva ospitato, come causa principale del suo licenziamento. Con la Nazionale qatariota ottenne due vittorie, cinque pareggi e due sconfitte. È stato ufficialmente licenziato il 3 gennaio 2012, dopo il suo contratto è stato rilasciato alla QFA.

Lazaroni è stato tecnico del Qatar SC per la terza volta dopo i suoi periodi fra il 2008 e il 2011 e tra il 2012 e il 2014. La sua terza stagione finì in maniera deludente e lui si dimise nel maggio 2016 dopo la retrocessione del club in Qatar Stars League.

La sua peculiarità era la difesa a tre, con i terzini che fungevano da centrocampisti di supporto che al momento della fase difensiva arretravano per poi spingersi in avanti in fase offensiva, non era un gioco particolarmente spettacolare ma risultava molto compatto e andava ad esaltare il gioco collettivo delle sue squadre

Palmarès

Allenatore

Competizioni nazionali

Flamengo: 1986
Vasco da Gama: 1987, 1988

Yokohama Marinos: 1992

Al-Hilal: 1995

Nazionale

Individuale

1989

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Commissari tecnici campioni del Sud America di calcio
Italo-brasiliani

Sebastião Lazaroni


La chiesa dei Santi Giacomo e Niccolò si trova nella frazione di Quercegrossa in provincia di Siena, nella parte di territorio compresa nel comune di Castelnuovo Berardenga.

Storia
È stata riedificata nel 1957 sull'originario edificio romanico ancora riconoscibile nel lato sinistro.

Architettura
L'interno ospita nella scarsella un capolavoro della scultura quattrocentesca senese: lo splendido gruppo della Pietà in terracotta policromata dovuto a Francesco di Giorgio Martini e ad un suo collaboratore, probabilmente Giacomo Cozzarelli, databile verso la fine degli anni ottanta del XV secolo. L'opera, il cui bozzetto è conservato nel Museo artistico industriale di Roma, proviene dal distrutto monastero olivetano di San Benedetto fuori porta Tufi a Siena.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Giacomo e Niccolò

Chiesa dei Santi Giacomo e Niccolò


Protein 55 vezan za domen upredene zavojnice je  protein koji je kod ljudi kodiran genom CCDC55.
NSRP1 je atipski član porodice spojnih regulatornih proteina koji sadrže regije bogate argininom i serinom (RS). Članovi ove porodice imaju tendenciju da promoviraju uključivanje egzona u iRNK (Kim et al., 2011).
Dužina polipeptidnog lanca je 558 aminokiselina, a molekulska težina 66.390 Da..

Aminokiselinska sekvenca
Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

NSRP1 je atipski član porodice spojnih regulatornih proteina koji sadrže regije bogate argininom i serinom (RS). Članovi ove porodice imaju tendenciju da promoviraju uključivanje egzona u iRNK (Kim et al., 2011).

Kloniranje i ekspresija
Kim et al. (2011) izvijestili su da izvedeni ljudski protein NSRP1 od 558 aminokiselina, koji su označili kao NSRP70, ima N-terminalni motiv prepoznavanja RNK (RRM), a zatim domen sa upredenom zavojnicom, drugi RRM domen, sličan RS-u regiji, drugog domena zavojnica i netipski signal jedarne lokalizacije u blizini C-kraj. Northern blot analiza otkrila je varijabilnu ekspresiju Nsrp70 u tkivima miša, s najvećom ekspresijom u sjemenicima, praćenom slezenom i bubrezima, a najmanjom u mišićima, timusu i jetri. Analiza baze podataka otkrila je široko rasprostranjenu ljudsku ekspresiju NSRP70, sa izraženom ekspresijom u nekoliko limfoidnih organa i ćelija. NSRP70 označen fluorescencijom eksprimiran je u jedrima transficiranih COS-7 ćelija, gdje je kolokaliziran sa SC35 (SRSF2) u jedarnim strukturama. Analiza baze podataka otkrila je ortologe NSRP70 kod kičmenjaka, voćnih mušica i oblih glista.
Hartz (2015)  je gen mapirala je gen  u hromosomu 17, sekvenca q11.2, na osnovu poravnanja sekvence NSRP1 (GenBank AL136806) sa genomskom sekvencom (GRCh38).

Kim et al  (2011) izvijestili su da se mišji Nsrp1 malazi na hromosomu 11.
Koristeći in vivo testove spajanja, Kim et al. (2011) otkrili su da je NSRP70 povećao uključivanje alternativno prerađenih egzona u tri testna minigena. Analiza delecije otkrila je da je lokalizacija NSRP70 u jedru potrebna za alternativnom preradom posredovano NSRP70 i da je prvi udomen uoredene zavojnice NSRP70 kritičan za katalitsku aktivnost. NSRP70 je komunicirao sa SC35 i ASF (SRSF1) putem svoje domene nalik RS-u na C-terminalu. Katalitički neaktivni NSRP70 je također komunicirao sa SC35 i ASF

Kim et al.  (2011) otkrili su da je homozigotna delecija gena Nsrp70 kod miša bila smrtonosna za mbrion ubrzo nakon implantacije.

Reference

Vanjski linkovi

Dopunska literatura

Geni na hromosomu 17
Ljudski proteini
Proteomika

CCDC55


Sunday Stories je muzička grupa iz Bosne i Hercegovine.

Sunday Stories

Sunday Stories je muzička grupa iz Bosne i Hercegovine (Sarajevo), osnovana 2013. godine. Stalni članovi grupe su: vokalistkinja Nina Babić, gitarista Saša Ćirić, basista Mustafa Kurtalić, saksofonista Mirza Sijerčić, flautista Narcis Zečić i bubnjar Zlatan Porobić.

Sunday Stories Album (2017)

Iako prvu autorsku pjesmu pod nazivom Bajka, Sunday Stories objavljuju 2015. godine, prvi album se snima i objavljuje tek 2017. godine, nakon što je bend potpisala muzička produkcija BHRT. Album je snimljen uz podršku Jasmina Ferovića, Željke Panča Škarića i Nijaza Kurtalića, dok je miks i master albuma radio producent Damir Arslanagić.

Album, koji nosi naziv benda, se sastoji od 9 pjesama: My man is a dick, About a boy, Moon and Sky, Sehara, Women on the ground, Humanity, When love gets shady, Bajka i Sunday Stories. Video spotovi su objavljeni za Bajku, My man is a dick i Moon and Sky. Osim Sehare koja je na bosanskom jeziku, pjesme su na engleskom jeziku.

Tekst i muziku za pjesme je pisala i komponovala Nina Babić, koautor muzike je Saša Ćirić. U aranžmanima su pored Ćirića, učestvovali basista Mustafa Kurtalić i Damir Arslanagić.

Na albumu su svirali: Nina Babić, Saša Ćirić, Mustafa Kurtalić, Zlatan Begić, Valentin Šeremet, Narcis Zečić, Damir Arslanagić, Mirza Frljak i Tomislav Bedenik. Izuzetak od prethodno navedenog je prva autorska pjesma Sunday Stories, Bajka, snimana u produkciji Elvira Bandića Bande. Bajku su snimali: Nina Babić, Saša Ćirić, Mustafa Kurtalić, Bojan Dizdarević, Adnan Cico i Tarik Karačić. Video produkciju za spot pjesme Bajka, snimao je Samir Geko.

U augustu 2019. godine Sunday Stories dobivaju na poklon plesnu swing koreografiju za novi video spot, nakon čega se isti snima, objavljuje 2019. godine (produkcija: Muhić). Za plesnu koreografiju pjesme Moon and Sky, scenario spota, kao i za režiju, zaslužan je Željko Božić (Slovenija); Art Performans: Željko Božić, Miljan Nojič.

Promocija albuma je upriličena na način da su Sunday Stories priredili svojoj publici priliku da u isto vrijeme slušaju album na preko stotinu slušalica, u saradnji sa formacijom  Gluhi Disko.

Muzički kritičar i pisac, Amir Misirlić, napisao je: "Ako hoćete pravi odgovor ne treba da slušate ono šta ću ja reći. Ako hoćete pravi odgovor treba da slušate ljude poput Sunday Stories."

Sunday Stories Album (2023)

Sunday Stories, 2019. godine, objavljuju pjesmu Dišem. Pjesma je snimljena u produkciji Đani Pervana i na njoj sviraju: Nina Babić, Saša Ćirić, Mustafa Kurtalić, Mirza Sijerčić i Adi Avdić. Video produkciju spota Dišem je organizovao i sproveo Eldar Muhić, prema ideji Nine Babić, a po koreografiji, režiji i scenskom nastupu Ene Kurtalić. Na top ljestvici Jelen Music Showa, Dišem je osvojila prvo mjesto (Vrući tron) i tu se zadržala tri sedmice. Na državnoj top ljestvici BHRT (BHRT Top 15), Sunday Stories zauzima prvo mjesto sa pjesmom Dišem.

Sunday Stories, u aprilu 2020. godine,  predstavljaju novu pjesmu pod nazivom Karma, čime najavljuju nastavak rada na drugom studijskom albumu.

Sunday Stories, u oktobru 2022. godine, objavljuju novu pjesmu pod nazivom Svijet. Video produkciju za spot Svijet je radio Eldar Muhić dok je dijelom vizuelnog identiteta grupe, po prvi put predstavljena, kao glavna uloga u spotu i sarajevska glumica Matea Mavrak.

Nakon objave pjesme Svijet, Sunday Stories se pojavljuju na naslovnim stranicama Urban magazina i Azra magazina.

Sunday Stories, u januaru 2023. godine, objavljuju novu pjesmu pod nazivom Moj izbor si ti. Video produkciju je radio Eldar Muhić, dok je spot realizovan u saradnji sa plesnom sekcijom Prve gimnazije Sarajevo.

Objava kompletiranog albuma je predviđena za 2023. godinu. Pjesme su na bosanskom jeziku.

Muzički stil i stav Sunday Stories

Prvi album Sunday Stories nosi prvenstveno primjese modernog jazza. Pjesme koje su objavljene nakon prvog albuma, a koje su sastavnim dijelom nadolazećeg albuma su pretežno modernog, pop karaktera. Koncerti su fuzija žanrova i podobni za festivale pop, jazz i world music karaktera.

Ono što je specifično i što je Sunday Stories zadržao bez obzira na žanr muzike jeste energija i sloboda improvizacije na licu mjesta, na sceni, od vokalne improvizacije gdje Babić izvodi scat tehniku pjevanja do instrumentalnih improvizacija koje uključuju solo dionice na gitari, saksofonu i bubnju.

Tekstovima pjesama i samim djelovanjem benda, Sunday Stories poziva na ljepotu individualnosti i uživanje u bogatstvu raznolikosti društva. Na svojim koncertima grupa nerijetko poziva na jednakost i borbu protiv svih oblika nasilja.

Članovi Sunday Stories

Stalni članovi Sunday Stories su: vokalistkinja Nina Babić (od 2013. godine), gitarista Saša Ćirić (od 2013. godine), basista Mustafa Kurtalić (od 2014. godine), saksofonista Mirza Sijerčić (od 2018. godine), flautista Narcis Zečić (od 2022. godine) i bubnjar Zlatan Porobić (od 2022.godine).

Turneje i koncerti

Sunday Stories Slovenia Tour (2017)
 10.02. Solo koncert, Prulček, Ljubljana, Slovenija
 11.02. Solo koncert, Wetrinsky, Maribor, Slovenija
 14.02. Solo koncert, Bodi, Ptuj, Slovenija

Sunday Stories Macedonia / Albania Tour (2017)
 24.08. Solo koncert, Stari grad, Skopje, Makedonija
 25.08. Solo koncert, Kolektiv, Skopje, Makedonija
 27.08. Solo koncert, Kamarite, Bitola, Makedonija
 31.08. Solo koncert, Pazari i vjeter, Korce, Albanija
 01.09. Solo koncert, Destil, Tirana, Albanija
 02.09. Solo koncert, Jazz Club Sejdefa, Podgorica, Crna Gora

May Tour (2018)

 05.05. Solo koncert, Boogie klub, Zagreb, Hrvatska
 12.05. Solo koncert, Sema, Durres, Albanija
 14.05. Solo koncert, Garage, Tirana, Albanija
 15.05. Solo koncert, Kamarite, Bitola, Makedonija
 16.05. Solo koncert, Victorian put, Kumanovo, Makedonija
 18.05. Solo koncert, Stari grad, Skopje, Makedonija

Nišville Tour (2019)

 02.08. Festival "Kao nekad prije", Srebrenica, Bosna i Hercegovina
 10.08. Internacionalni Jazz Festival Nišville, Niš, Srbija
 12.08. Solo koncert, Stari Grad, Skopje, Makedonija
 13.08. Solo koncert, The Duck Cafe, Ohrid, Makedonija
 14.08. Solo koncert, Tullanouvele Terace, Tirana, Albanija
 15.08. Solo koncert, Rox, Sarande, Albanija
 16.08. Solo koncert, Drymades Inn, Dhermi, Albanija
 30.08. Solo koncert, Zora, Primošten, Hrvatska

Koncerti koje je najbitnije istaći: Nišville Jazz Festival (Srbija, 2019), Bašćaršijske noći (Bosna i Hercegovina, 2017., 2019., 2022. godine), Mixer Festival (Srbija, 2019), Zelenkovac Jazz Festival (Bosna i Hercegovina, 2017), Sos Festival (Srbija, 2015), Festival "Kao nekad prije" (Bosna i Hercegovina, 2019), Wetrinsky Maribor - solo koncert (Slovenija, 2017), Boogie Club - solo koncert (Hrvatska, 2018), Jazz Club Monument - solo koncerti (Bosna i Hercegovina, 2016-2018), Jazzbina – solo koncerti (Bosna i Hercegovina, 2019-2020), Garage – solo koncert (Albanija, 2018), Duck Jazz Club – solo koncert (Makedonija, 2018, 2019), Playing for Change Sarajevo – organizatori i domaćini (Bosna i Hercegovina 2015, 2016).

Sunday Stories su domaćini i organizatori svih Playing For Change] događaja u Bosni i Hercegovini. Nina Babić je ambasadorica PFC za BiH od 2015. godine.

Bivši članovi

Sunday Stories su od nastanka do danas imali podršku muzičara: Tarik Karačić (od 2014. godine do 2015. godine), Safer Ahmetspahić (od 2015. godine do 2016. godine), Zlatan Begić (od 2016. godine do 2018. godine), Adi Begtašević (od 2020. godine do 2021. godine), Benjamin Halilović (od 2019. godine do 2020. godine), Adnan Cico (od 2013. godine do 2016. godine), Valentin Šeremet (od 2016. godine do 2018. godine), Bojan Dizdarević (od 2013. godine do 2016. godine), Aldin Selimović (turneja 2017. godine) i Adi Avdić (od 2018. godine do 2022. godine).

Sunday Stories danas

Sunday Stories trenutno pripremaju novi materijal, u produkciji Pervana.

U toku je proces snimanja novog video spota za neobjavljenu pjesmu pod nazivom Lice.

Sunday Stories


Kaliwatan sa alibangbang ang Scythris deplanata. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1928. Ang Scythris deplanata sakop sa kahenera nga Scythris, ug kabanay nga Scythrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Scythris

Scythris deplanata


Piece of Time è il primo album della band technical death metal degli Atheist pubblicato nel 1989. La copertina del disco fu disegnata da Ed Repka.

Tracce
 Piece of Time – 4:30
 Unholy War – 2:19
 Room With a View – 4:06
 On They Slay – 3:39
 Beyond – 3:00
 I Deny – 4:01
 Why Bother? – 2:55
 Life – 3:09
 No Truth – 4:30

Tracce bonus
 Undefiled Wisdom – 4:30
 Brain Damage – 4:50
 On They Slay (R.A.V.A.G.E 'On They Slay' Demo:) – 4:06
 Hell Hath No Mercy (Hell Hath No Mercy Demo)– 2:59
 Choose Your Death – 3:18
 No Truth – 4:11

Formazione
 Kelly Shaefer (cantante, chitarrista)
 Rand Burkey (chitarrista)
 Roger Patterson (bassista)
 Steve Flynn (batterista)

Collegamenti esterni

Piece of Time


Kaliwatan sa isda ang Potamorhina pristigaster. Una ning gihulagway ni Franz Steindachner ni adtong 1876. Ang Potamorhina pristigaster sakop sa kahenera nga Potamorhina, ug kabanay nga Curimatidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Potamorhina

Potamorhina pristigaster


Savuka, ook bekend as Johnny Clegg & Savuka, was 'n veelrassige Suid-Afrikaanse groep wat in 1986 deur Johnny Clegg gestig is na die ontbinding van Juluka. Savuka se musiek het die invloed van tradisionele Zoeloemusiek met Keltiese musiek en rockmusiek vermeng, met 'n veelrassige aanklank. Hulle lirieke was dikwels tweetalig (in Engels en Zoeloe) en hulle het verskeie politiesgelaaide liedjies geskryf, veral met betrekking tot apartheid. Sommige beter bekende Savuka-liedjies sluit in "Asimbonanga", "Cruel Crazy Beautiful World", "Scatterlings of Africa" en "Third World Child". Tromspeler Dudu Zulu is in 1992 vermoor waarna die liedjie "The Crossing", 'n huldeblyk aan hom, vrygestel is.

Geskiedenis: Juluka
Johnny Clegg het in tradisionele Zoeloemusiek begin belangstel toe hy 'n tiener in Johannesburg was, en het na 'n swart musikant gesoek wat hom kon leer. Hy het onder andere vir Sipho Mchunu genader, wat as tuinier gewerk het. Mchunu was aanvanklik verbaas oor Clegg se belangstelling in Zoeloemusiek, wat ongewoon was vir 'n wit Suid-Afrikaner, maar het tog begin om Clegg te leer. Hulle het saam 'n musikale duo gevorm wat tussen 1970 en 1976 opgetree het. In 1979 stel hulle 'n album vry, genaamd Universal Men, onder die naam Juluka (Zoeloe vir "sweet"). In hierdie tydperk het Clegg ook die Zoeloe-taal aangeleer, sowel as Zoeloe-dansvorme. Juluka het in hul vroeë jare probleme ondervind omdat Suid-Afrika wette in die apartheids-era gehad het wat 'n gemengde groep verbied om voor 'n wit gehoor op te tree. Juluka word soms beskou as die eerste gemengde-ras musiekgroep in Suid-Afrika, alhoewel Clegg dit betwis het en gesê het dat verskeie gemengde groepe reeds in die 1950's bestaan het.

Savuka gestig
In 1985 het Mchunu Juluka verlaat en afgetree met die geld wat hy met die orkes gemaak het. Clegg het Savuka in 1986 gestig met musikante wat voorheen saam met Juluka gewerk het. Soos sy voorganger was Savuka 'n gemengde-rasgroep wat drie swart Suid-Afrikaners en drie blankes bevat het. "Savuka" kan uit Zoeloe vertaal word as "Ontwaking" of "Ons het opgestaan". Savuka se 1987-album, Third World Child, het geweldig gewild geword en het meer as een miljoen kopieë is verkoop. Die groep het daarna deur Frankryk, Kanada en die Verenigde State getoer. Hulle toer in Frankryk was uitverkoop.

Die groep se politiesgelaaide liedjies het hulle dikwels by die destydse regering in die moeilikheid gebring. Asimbonanga, wat aan anti-apartheid aktiviste Nelson Mandela en Steve Biko opgedra is, het daartoe gelei dat groeplede in hegtenis geneem is. Clegg se belangstelling in tradisionele Zoeloemusiek en sy werk saam met die Zoeloe-musikant Sipho Mchunu het hom ook al voorheen in die moeilikheid laat beland. "Asimbonanga" is hierna verbied in Suid-Afrika. Savuka het sedert 1983 die beëindiging van verpligte militêre diens ondersteun. In 1988 was Savuka op toer in Europa toe die Nelson Mandela-70ste verjaardag-konsert plaasgevind het, maar is egter verbied om deel te neem weens die destydse kulturele boikot teen Suid-Afrika. Selfs bemiddeling deur Winnie Mandela was onvoldoende om vir hulle 'n plek op die verhoog te kry. Savuka het nogtans internasionaal sukses geniet, veral in Frankryk. Hulle het die tweede Suid-Afrikaanse groep buite die land geword, ná Ladysmith Black Mambazo, wat 'n topverkoper geword het. Die tromspeler Dudu Zulu is in 1992 vermoor terwyl hy probeer het om 'n dispuut tussen taxi-groepe te bemiddel; Savuka het daarna ontbind. Savuka se liedjie "The Crossing" is geskryf as 'n huldeblyk aan hom.

Musiekstyl
Juluka se musiekstyl, wat dié van Savuka beïnvloed het, was gebaseer op 'n samesmelting van popmusiek, Zoeloe-musiek en mbaqanga. Die groep het musiek gespeel wat inspirasie uit Zoeloe-tradisies, sowel as Keltiese musiek en rockmusiek geput het. Hul klank was meer gegrond op elektroniese musiek en sterk ritme as Juluka s'n. Teen die tyd van hul derde album Cruel, Crazy Beautiful World, het die groep verder wegbeweeg van tradisionele melodieë en musiek gespeel wat deur gewilde Westerse style beïnvloed is. Hierdie invloede het funk ingesluit, veral afkomstig van The Artist Formerly Known as Prince, en die politiesgelaaide musiek wat deur Sting geskryf is. Die 1987 Asimbonanga was deel van 'n tendens wat na die 1976 Soweto-opstand binne Suid-Afrikaanse musiek na vore gekom het, om politiesbewuste lirieke met jive en dansritmes te kombineer. Die styl is beskryf as "township jive", "township soul" of "bubblegum". Hulle liedjies was dikwels tweetalig. In 1988 het The Washington Post hul musiek beskryf as "soepel poli-ritmes". Die musiektydskrif The Crisis het hul styl beskryf as 'n kombinasie van verskeie interessante instrumente, tempo's en vokale style. Tydens konserte het Clegg dikwels gebruik gemaak van sy antropologiese opleiding om 'n kort historiese of kulturele anekdote of verduideliking oor Zoeloekultuur te verskaf, en hierdie "mini-lesings" het 'n gewilde kenmerk van Savuka se lewendige optredes geword.

Geselekteerde diskografie

Albums
 1987: Third World Child

 1988: Shadow Man (#31 Canada)

 1989: Cruel, Crazy Beautiful World (#67 Canada)

 1993: Heat, Dust and Dreams

Liedjies
 "Asimbonanga"

 "Third World Child"

 "The Crossing"

 "Dela"

 "Cruel Crazy Beautiful World"

 "Scatterlings of Africa"

Lede
 Johnny Clegg – kitaar, konsertina, sanger (1986 – 1994; sterf 2019).

 Steve Mavuso – klawerborde, sanger (1986 – 1994).

 Keith Hutchinson – saksofoon, klawerborde, sang (1986 – 1994).

 Derek de Beer – tromme (1986 – 1994).

 Mandisa Dlanga – sang (1986 – 1994).

 Dudu Zulu – perkussie, sang (1986 – 1992; sterf 1992).

 Jabu Mavuso – bas (1986 – 1987).

 Solly Letwaba – bas (1987 – 1994; sterf 2001).

 Andy Innes – kitaar, mandolien, sang (1992 – 1994).

Verwysings

Savuka


Rovfluer (latin Asilidae) er kraftfuldt bygget, børstede fluer med en kort kraftig snabel omkransende en skarp suge hypofarynx. Navnet "rovfluer" afspejler deres berygtede aggressive rovdyrvaner; de spiser hovedsageligt eller eksklusivt andre insekter og som regel ligger de i baghold og fanger deres bytte i flugt.

Referencer

Fluer

Rovfluer


A competição dos 100 metros feminino no Campeonato Mundial de Atletismo de 2017 foi realizada no Estádio Olímpico de Londres nos dias 5 e 6 de agosto. A americana Tori Bowie levou a medalha de ouro.

Recordes
Antes da competição, os recordes eram os seguintes:

Os seguintes recordes foram estabelecidos durante esta competição:

Medalhistas

Tempo de qualificação

Calendário

Resultados

Eliminatórias
Qualificação: Três primeiros de cada bateria (Q) e os seis melhores tempos (q)

Semifinais
Qualificação: Dois primeiros de cada bateria (Q) e os dois melhores tempos (q) das semifinais.

Final
A final da prova ocorreu dia 6 de agosto às 21:50 com vento: 0,1 m/s.

Ligações externas

Site da Associação Internacional de Federações de Atletismo

Campeonato Mundial de Atletismo de 2017

Campeonato Mundial de Atletismo de 2017 - 100 m feminino


The Military ranks of Jamaica are the military insignia used by the Jamaica Defence Force. Jamaica shares a rank structure similar to that of the United Kingdom.

Commissioned officer ranks

The rank insignia of commissioned officers.

Other ranks

The rank insignia of non-commissioned officers and enlisted personnel.

Pre 2019 ranks

Commissioned officer ranks
The rank insignia of commissioned officers.

Other ranks
The rank insignia of non-commissioned officers and enlisted personnel.

References

External links

Jamaica and the Commonwealth of Nations
Jamaica
Military of Jamaica

Military ranks of Jamaica


Zola Matumona (Kinshasa, 26 de novembro de 1981) é um futebolista profissional congolês que atua como meia.

Carreira
Zola Matumona representou o elenco da Seleção da República Democrática do Congo de Futebol no Campeonato Africano das Nações de 2013.

Jogadores da Seleção da República Democrática do Congo de Futebol
Jogadores da Copa das Nações Africanas de 2013

Zola Matumona


Raveniola micropa là một loài nhện trong họ Nemesiidae.

Raveniola micropa được miêu tả năm 1871 bởi Ausserer.

Chú thích

Tham khảo

Raveniola

Raveniola micropa


Friedrich Boysen GmbH und Co. KG er en tysk underleverandør til bilindustrien med hovedkvarter i Altensteig, Baden-Württemberg. De udvikler og producerer komponenter og systemer til udstødningsteknologi til motorkøretøjer. De har på verdensplan 27 afdelinger. I 2022 havde de  5.200 ansatte og en omsætning på 3,31 mia. euro.

Referencer

Virksomheder fra Tyskland

Friedrich Boysen GmbH und Co.


Druid là một virus máy tính được phát hiện vào tháng 10 năm 1992. Nó là loại virus nhiễm vào các chương trình .COM, nhưng không nhiễm COMMAND.COM. Virus ghi đè lên chương trình mà nó nhiễm, thông thường là làm hư các chương trình này.

Dòng văn bản chứa bên trong mã virus trong các chương trình bị nhiễm như sau: "DRUID, coded by Morbid Angel/Line Noise"

Tham khảo

Liên kết ngoài
   Druid virus removal
  Virus DOS Druid

Virus tập tin DOS
Virus (máy tính)

Druid (virus máy tính)


Ang Rūdak-e Khvājeh Ghaltān ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Rūdak-e Khvājeh Ghaltān (suba nga anhianhi sa Apganistan), Farāh,
 Rōdak-e Khwājah Ghalţān, suba nga anhianhi, Farāh,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Rūdak-e Khvājeh Ghaltān


Finette Agyapong (ur. 1 lutego 1997) – brytyjska lekkoatletka specjalizująca się w biegach sprinterskich.

W 2016 zajęła 7. miejsce w biegu na 200 metrów podczas mistrzostw świata U20 w Bydgoszczy. Rok później została na tym dystansie młodzieżową mistrzynią Europy.

Złota medalistka mistrzostw Wielkiej Brytanii oraz reprezentantka kraju na drużynowych mistrzostwach Europy.

Osiągnięcia

Rekordy życiowe
 bieg na 60 metrów (hala) – 7,35 (2018)
 bieg na 100 metrów – 11,49 (2017)
 bieg na 200 metrów – 22,86 (2017)

Bibliografia
 Profil zawodniczki na stronie World Athletics  [dostęp 2 sierpnia 2017].

Brytyjscy sprinterzy
Urodzeni w 1997

Finette Agyapong


As eleições municipais em Vitória em 1988 aconteceram em 15 de novembro, como parte das eleições municipais em 24 estados brasileiros e nos  territórios federais do Amapá e Roraima. Neste caso foram eleitos o prefeito Vitor Buaiz, o vice-prefeito Rogério Sarlo de Medeiros e 21 vereadores.

Nascido em Vitória, o médico Vitor Buaiz graduou-se na Universidade Federal do Espírito Santo em 1967 e no ano seguinte fez pós-graduação em Clínica Médica junto à Universidade Federal do Rio de Janeiro. Exerceu suas atividades profissionais como plantonista, além de trabalhar junto da Secretaria de Saúde do Espírito Santo, ao Porto de Vitória e ao Instituto Nacional de Assistência Médica da Previdência Social (INAMPS). Professor da Universidade Federal do Espírito Santo e funcionário do respectivo Hospital das Clínicas a partir de 1971, assumiu a secretaria-geral da Associação Médica do Espírito Santo nesse ano, além de ser presidente do Sindicato dos Médicos. Presidente da Sociedade de Gastroenterologia e Nutrição do Espírito Santo por dois anos a contar de 1979, assumiu a vice-presidência da Federação Nacional dos Médicos em 1982. Filiado ao PT, perdeu a eleição para a Câmara dos Deputados em 1982 e à prefeitura da capital capixaba em 1985, todavia elegeu-se deputado federal em 1986 e prefeito de Vitória em 1988.

Jornalista, Rogério Sarlo de Medeiros presidiu o sindicato de sua categoria antes de filiar-se ao PT, no qual perdeu a eleição para senador pelo Espírito Santo em 1982 e 1986, elegendo-se vice-prefeito de Vitória em 1988.

Resultado da eleição para prefeito
Foram apurados 112.999 votos nominais (86,72%), 9.994 votos em branco (7,67%) e 7.307 votos nulos (5,61%), resultando no comparecimento de 130.300 eleitores.

Vitória/ES
Eleições no Espírito Santo

Eleições municipais em Vitória em 1988


The Best of The Smithereens is a compilation album by Carteret, New Jersey-based rock band The Smithereens, released in 1997.

Track listing

Personnel
The Smithereens
Pat DiNizio – vocals, guitar
Jim Babjak – guitar
Dennis Diken – drums
Mike Mesaros – bass

References

The Smithereens albums
1997 compilation albums

The Best of The Smithereens


Aleksandr Zoejef (* 4 Oktober 1996) is 'n Russiese basketbalspeler. Hy het aan die Olimpiese Somerspele van 2020 deelgeneem.

Verwysings

Basketbalspelers
Geboortes in 1996

Aleksandr Zoejef


Kaliwatan sa alibangbang ang Bucculatrix recognita. Una ning gihulagway ni Braun ni adtong 1963. Ang Bucculatrix recognita sakop sa kahenera nga Bucculatrix, ug kabanay nga Bucculatricidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Bucculatrix

Bucculatrix recognita


An Trogon curucui in uska species han Aves nga ginhulagway ni Linnaeus hadton 1766. An Trogon curucui in nahilalakip ha genus nga Trogon, ngan familia nga Trogonidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 T. c. behni
 T. c. curucui
 T. c. peruvianus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Trogon

Trogon curucui


Kaliwatan sa alibangbang ang Eupagopteryx albolunatus. Una ning gihulagway ni Kenrich ni adtong 1913. Ang Eupagopteryx albolunatus sakop sa kahenera nga Eupagopteryx, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Eupagopteryx

Eupagopteryx albolunatus


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Phaloria neorava. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 2014. Ang Phaloria neorava sakop sa kahenera nga Phaloria, ug kabanay nga Phalangopsidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 New Guinea

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa New Guinea (pulo)
Phaloria (Phalangopsidae)

Phaloria neorava


Washington Post (također poznat kao Post i, neformalno, WaPo) su američke dnevne novine  koje se izdaju u Washingtonu, D.C. Najtiražnije su novine unutar gradskog područja Washingtona, i imaju brojnu nacionalnu publiku. Dnevna broadsheet izdanja se štampaju za DC, Maryland i Virginiju.

Novine su osvojile 69 Pulitzerovih nagrada i druga su po redu od svih publikacija (nakon The New York Timesa).  Post novinari su također dobili 18 Nieman Fellowships i 368 White House News Photographers Association nagrada. List je poznat po svom političkom izvještavanju i jedan je od rijetkih preostalih američkih listova koji imaju strane urede.

The Post je osnovan 1877. U svojim ranim godinama, imao je nekoliko vlasnika i imao je probleme i finansijski i urednički. Finansijer Eugene Meyer kupio ga je iz stečaja 1933. godine i oživio njegovo stanje i reputaciju, a rad su nastavili njegovi nasljednici Katharine i Phil Graham (Meyerova kćerka i zet), koji su otkupili nekoliko rivalskih publikacija. Post-ovo objavljivanje Pentagon Papers-a 1971, pomoglo je poticanje protivljenju ratu u Vijetnamu . Nakon toga, u najpoznatijoj epizodi u historiji novina, novinari Bob Woodward i Carl Bernstein vodili su istragu američke štampe o onome što je postalo poznato kao skandal Watergate, koji je rezultirao ostavkom predsjednika Richarda Nixona 1974. godine. Pojava interneta je proširila nacionalni i međunarodni domet Post-a. U oktobru 2013. godine, porodica Graham prodala je novine Nash Holdingsu, holding kompaniji koju je osnovao Jeff Bezos, za 250 dolara miliona.

Jeff Bezos je 2013. kupio novine za 250 miliona US dolara. Novine su sada u vlasništvu Nash Holdings LLC, kompanije koju kontroliše Bezos. Prodaja je uključila i druge lokalne publikacije, web stranice i nekretnine. Bivša matična kompanija lista, koja je zadržala još neku imovinu poput Kaplana i grupe TV stanica, ubrzo je nakon prodaje preimenovana u Graham Holdings Company.

Reference

The Washington Post
Novine osnovane 1877.
Američke dnevne novine

The Washington Post


Ang Coronel Suárez ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Partido de Coronel Suárez, munisipyo, Provincia de Buenos Aires,
 Coronel Suárez (kapital sa munisipyo sa Arhentina), Provincia de Buenos Aires,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina

Coronel Suárez


Kaliwatan sa alibangbang ang Ilema chalana. Una ning gihulagway ni Moore ni adtong 1859. Ang Ilema chalana sakop sa kahenera nga Ilema, ug kabanay nga Lymantriidae. Usa ka matang nga nahiubos niini atong makita I. c. chalanoides.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ilema

Ilema chalana


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Mogoplistes tridentatus. Una ning gihulagway ni Henri Saussure ni adtong 1877. Ang Mogoplistes tridentatus sakop sa kahenera nga Mogoplistes, ug kabanay nga Mogoplistidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Mogoplistes

Mogoplistes tridentatus


Kahenera sa mga murag-anay ang Trinervitermes. Ang Trinervitermes sakop sa kabanay nga Termitidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Trinervitermes

Trinervitermes


Pherne subpunctata is a species of geometrid moth in the family Geometridae. It is found in North America.

The MONA or Hodges number for Pherne subpunctata is 6952.

References

 Scoble, Malcolm J., ed. (1999). Geometrid Moths of the World: A Catalogue (Lepidoptera, Geometridae), 1016.

Further reading

 Butterflies and Moths of North America

Geometridae

Pherne subpunctata


Luca Rizzo (Genoa, 24 de abril de 1992) é um futebolista profissional italiano que atua como meia.

Carreira
Luca Rizzo começou a carreira no .

Naturais de Gênova
Futebolistas da Itália
Futebolistas da Unione Calcio Sampdoria
Futebolistas da Associazione Calcio Pisa 1909
Futebolistas do Modena Football Club
Futebolistas do Bologna Football Club 1909
Futebolistas da Società Polisportiva Ars et Labor 2013
Futebolistas da Atalanta Bergamasca Calcio
Futebolistas do Carpi Football Club 1909

Luca Rizzo


Ischnocolus hancocki là một loài nhện trong họ Theraphosidae.

Loài này thuộc chi Ischnocolus. Ischnocolus hancocki được miêu tả năm 1990 bởi Smith.

Chú thích

Tham khảo

Ischnocolus

Ischnocolus hancocki


Spisak dobitnika Nobelove nagrade za ekonomiju od 1969..
 2016. Oliver Hart / Bengt R. Holmström
 2015. Angus Deaton
 2014. Jean Tirole
 2013. Eugene Fama / Lars Peter Hansen / Robert J. Shiller
 2012. Alvin E. Roth / Lloyd S. Shapley
 2011. Thomas J. Sargent / Christopher A. Sims
 2010. Peter A. Diamond, Dale Mortensen (SAD), Christopher Pissarides (UK/Kipar)
 2009. Elinor Ostrom i Oliver E. Williamson (SAD)
 2008. Paul Krugman
 2007. Leonid Hurwicz (SAD), Eric Maskin (SAD), Roger Myerson (SAD)
 2006. Edmund Phelps (SAD)
 2005. Robert J. Aumann (Izrael/SAD), Thomas Schelling (SAD)
 2004. Finn E. Kydland (Norveška), Edward C. Prescott (SAD)
 2003. Robert F. Engle (SAD), Clive W. J. Granger (Velika Britanija)
 2002. Daniel Kahneman (Izrael/SAD), Vernon L. Smith (SAD)
 2001. George A. Akerlof (SAD), Michael Spence (SAD), Joseph E. Stiglitz (SAD)
 2000. James Heckman (SAD), Daniel McFadden (SAD)
 1999. Robert Mundell (Kanada)
 1998. Amartya Sen (Indija)
 1997. Robert Merton (SAD), Myron Scholes (SAD)
 1996. James Mirrlees (Velika Britanija), William Vickrey (SAD)
 1995. Robert Lucas Jr. (SAD)
 1994. John Harsanyi (SAD), John Forbes Nash Jr. (SAD), Reinhard Selten (Njemačka)
 1993. Robert Fogel (SAD), Douglass North (SAD)
 1992. Gary Becker (SAD)
 1991. Ronald Coase (Velika Britanija)
 1990. Harry Markowitz (SAD), Merton Miller (SAD), William Sharpe (SAD)
 1989. Trygve Haavelmo (Norveška)
 1988. Maurice Allais (Francuska)
 1987. Robert Solow (SAD)
 1986. James Buchanan Jr. (SAD)
 1985. Franco Modigliani (SAD)
 1984. Richard Stone (Velika Britanija)
 1983. Gerard Debreu (SAD)
 1982. George Stigler (SAD)
 1981. James Tobin (SAD)
 1980. Lawrence Klein (SAD)
 1979. Theodore Schultz (SAD), Arthur Lewis (Velika Britanija)
 1978. Herbert Simon (SAD)
 1977. Bertil Ohlin (Švedska), James Meade (Velika Britanija)
 1976. Milton Friedman (SAD)
 1975. Leonid Kantorovich (SSSR), Tjalling Koopmans (SAD)
 1974. Gunnar Myrdal (Švedska), Friedrich Hayek (Velika Britanija)
 1973. Wassily Leontief (SAD)
 1972. John Hicks (Velika Britanija), Kenneth Arrow(SAD)
 1971. Simon Kuznets (SAD)
 1970. Paul A. Samuelson (SAD)
 1969. Ragnar Anton Kittil Frisch (Norveška), Jan Tinbergen (Holandija)

Također pogledajte
 Nobelova nagrada
 Spisak dobitnika Nobelove nagrade za fiziku
 Spisak dobitnika Nobelove nagrade za fiziologiju ili medicinu
 Spisak dobitnika Nobelove nagrade za hemiju
 Spisak dobitnika Nobelove nagrade za književnost
 Spisak dobitnika Nobelove nagrade za mir

Nagrade
Nobelova nagrada


Takmičenja u disciplini 100 m leđno za muškarce na Olimpijskim igrama 2016. održana su 7. i 8. augusta.

Rekordi
Aktualni rekordi u ovoj disciplini prije početka takmičenja prikazani su u tabeli.

Na ovim Igrama srušen je sljedeći rekord:

Rezultati

Grupe

Polufinala

Polufinale 1

Polufinale 2

Finale

Reference

100 m leđno - muškarci
100 m leđno (muškarci)

Plivanje na Olimpijskim igrama 2016 – 100 m leđno (muškarci)


Hans Jonsson is a Swedish retired footballer. Jonsson made 41 Allsvenskan appearances for Djurgården and scored 7 goals.

References

Swedish men's footballers
Allsvenskan players
Djurgårdens IF Fotboll players
Men's association football players not categorized by position
Possibly living people
Year of birth missing

Hans Jonsson (footballer)


Maxwell Woledzi (født d. 2. juli 2001) er en ghanesisk professionel fodboldspiller, som spiller for den portugisiske klub Vitória de Guimarães.

Klubkarriere

FC Nordsjælland
Woledzi begyndte med at spille hos Right to Dream akademiet i Ghana, før han i 2019 skiftede til akademiets samarbejdsklub FC Nordsjælland. Han fik sin debut for førsteholdet den 9. juli 2020.

Vitória de Guimarães
Woledzi skiftede i juni 2022 til Vitória de Guimarães.

Kilder

Eksterne henvisninger

Personer fra Accra
Fodboldspillere fra Ghana
Fodboldspillere fra Right to Dream Academy
Fodboldspillere fra FC Nordsjælland
Fodboldspillere fra Vitória SC

Maxwell Woledzi


Lance Stroll (Montréal, 29. oktobar 1998) kanadski je automobilski vozač, koji se trenutno takmiči u Formuli 1 za tim Aston Martin-Mercedes. Natjecao se na Evropskom prvenstvu Formula 3 2015. i 2016. godine, osvojivši naslov u sezoni 2016. U 2017. sezoni je debitirao u Formuli 1 s Williamsom.

Sažetak karijere

Karijera u Formuli 1

Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda)(Utrke u podebljanim slovima označavaju najbolju startnu poziciju) (Utrke u kurzivu označuju najbrži krug utrke)

* Sezona u toku

Vanjski linkovi

Lance Stroll – statistika

Rođeni 1998.
Biografije, Montréal
Kanadski vozači Formule 1

Lance Stroll


Ang Kūh-e Deh-e Bālā ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Deh-e Bālā, bukid, Parwān,

Iran

 Kūh-e Deh-e Bālā (bukid sa Iran), Yazd,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Kūh-e Deh-e Bālā


Il Rondò in Do minore  op. 1 è una composizione per pianoforte di Fryderyk Chopin scritta a Varsavia nel 1825 a soli 15 anni.

Storia
Il Rondò in Do minore non è la prima opera di Chopin; vi sono almeno una decina di brani scritti dal giovane musicista in precedenza, ma questa è la prima di una certa struttura e durata, tale da poter essere pubblicata. La prima casa editrice a darlo alle stampe fu quella di Andrzej Brzezina a Varsavia nel giugno 1825, ma senza dare un numero d'opera. Nel 1836 Chopin, ormai residente a Parigi, decise di farlo pubblicare con il numero d'opus 1, come evidentemente aveva già stabilito da tempo, avendo però già dato alle stampe opere importanti come gli Studi op. 10 o la Ballata op. 23. L'edizione fu a cura degli Schlesinger, a Berlino e a Parigi. L'autore dedicò il Rondò a madame Luiza Nasbaum, moglie di Samuel Linde, preside del liceo dove insegnava Nicolas Chopin, padre del musicista.

Il brano fu eseguito in pubblico dal musicista probabilmente nel corso di un concerto di beneficenza tenuto nel mese di agosto 1825 a Reinertz in Slesia dove il giovane Fryderyk e la sorella Emilia furono mandati a fare la cura delle acque.

Analisi
Il Rondò in Do minore, benché opera giovanile, ha già un'impronta personale; lavoro di non grande elaborazione né di spessore, si stacca comunque dalle piccole composizioni precedenti. L'opera si presenta a cinque sezioni, secondo lo schema ABACA (A espone il tema principale, B e C le strofe) ed è scritto su tre temi. Il brano però ha ancora una struttura non ben definita in quanto episodi di puro abbellimento separano i tre temi, tanto da far sembrare sette le sezioni. La composizione ha un carattere brillante con l'indicazione agogica Allegro; i motivi hanno una buona cantabilità, anche se ancora non raggiungono la grande espressione melodica delle opere successive. La capacità compositiva è già notevole ed è di grande interesse notare con quanta naturalezza il giovane musicista riesca a passare da una modulazione all'altra, utilizzando per di più tonalità inconsuete.

Nonostante la precoce età del compositore, la leggerezza e trasparenza dei passaggi virtuositici non sono di facile resa esecutiva.

Note

Collegamenti esterni

Composizioni di Fryderyk Chopin
Musica per pianoforte solo

Rondò n. 1 (Chopin)


Creoleon littorea là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1914.

Chú thích

Tham khảo

Creoleon

Creoleon littorea


Biografia
Era figlio di Guglielmo Spadalunga di Monferrato e della principessa Sibilla di Gerusalemme (sorella del re Baldovino IV).

Baldovino V fu incoronato come co-regnante il 20 novembre 1183 dallo zio, ormai sempre più debole per la lebbra. Anche se il nipote aveva solo cinque anni, Baldovino IV voleva evitare una presa del potere con la forza da parte di Guido di Lusignano, secondo marito della sorella Sibilla. Alla morte dello zio quindi il piccolo Baldovino divenne unico re, sotto la reggenza di Raimondo III di Tripoli e di Boemondo III di Antiochia e la potestà di Joscelin III di Edessa, restandolo però per appena un anno. Il suo breve regno fu caratterizzato da torbidi e intrighi operati dalla grande nobiltà del regno, la quale aspirava ad aumentare la propria influenza cercando di manipolare il giovane sovrano, sua madre e la zia Isabella di Gerusalemme.

A peggiorare ulteriormente le cose c'erano anche i ripetuti attacchi di Saladino alle fortezze di frontiera dei crociati, causati anche dall'incapacità diplomatica e dalla rapacità di alcuni importanti feudatari, come Rinaldo di Châtillon. Erano in molti nel regno a chiedere all'Europa di inviare soccorsi, ma furono ottenuti solo aiuti economici. Quando poi fu inviata una delegazione per richiedere la proclamazione di una nuova crociata, essa non ebbe successo e la situazione non mutò.

Dopo appena un anno di regno, Baldovino, che era sempre stato di salute cagionevole, morì nell'estate del 1186 a soli nove anni di età. Salì così al trono il patrigno Guido di Lusignano, il quale, circondatosi di consiglieri inetti ed imprudenti, portò i Franchi alla disfatta di Hattin e alla conseguente proclamazione della Terza Crociata.

Arte, letteratura e cinema
Una rappresentazione molto romanzata di Baldovino V si trova nel film di Ridley Scott Le crociate - Kingdom of Heaven (Kingdom of Heaven) del 2005. In una serie di scene tagliate, i medici inviati dal Saladino capiscono che il nipote del Re Lebbroso è a sua volta stato colpito dalla lebbra. Sibilla, devastata dalla scoperta, decide di ucciderlo prima che diventi come lo zio, versandogli veleno nell'orecchio.

Note

Bibliografia
 Guglielmo di Tiro,  Historia rerum in partibus transmarinis gestarum (tr. A History of Deeds Done Beyond the Sea), traduz. di E.A. Babcock e A.C. Krey, Columbia University Press, 1943
Jean Richard, La grande storia delle Crociate, Newton & Compton, Roma 2001

Voci correlate
 Battaglia di Hattin
 Regno di Gerusalemme
 Sibilla di Gerusalemme
 Baldovino IV di Gerusalemme
 Guido di Lusignano
 Boemondo III di Antiochia
 Raimondo III di Tripoli
 Joscelin III di Edessa
 Baliano di Ibelin

Altri progetti

Collegamenti esterni

Re di Gerusalemme

Baldovino V di Gerusalemme


Dialogus de Passione; właściwie Dialogus de Passione abo Żałosna Tragedyja o Męce Jezusa z anonimowych tekstów XV-XVIII wiecznych złożył Kazimierz Dejmek – misterium pasyjne Kazimierza Dejmka.

Pierwsza wersja – dla Teatru Ateneum w Warszawie została zatrzymana przez Główny Urząd Kontroli Prasy, Publikacji i Widowisk (premiera miała odbyć się 25 października 1969 r.). Dialogus... wystawiono w Szczecinie w roku 1971 (bez udziału Dejmka, który przebywał wówczas na emigracji) w reżyserii Jitki Stokalskiej. Kazimierz Dejmek swój premierowy spektakl wystawił w Teatrze Nowym w Łodzi dopiero w r. 1975.

Tekst misterium ułożył Kazimierz Dejmek z fragmentów staropolskich misteriów. Znalazły się tam: Intermedium na Niedzielę Palmową, Dialog o Męce Pana Naszego Jezusa Chrystusa na Niedzielę Palmową, Dialog o Męce Pana Naszego Jezusa Chrystusa na dzień szósty Wielkiego Tygodnia, Utarczka krwawie wojującego Boga, Żałosna tragedyja o Męce Chrystusa, Męka Pana Naszego Jezusa Chrystusa, Końskowolski Dialog Wielkanocny, Dialogus pro die Parascenes, Krośnieńska Historia Pasyjna, Dramo-opera o Umęczeniu Chrystusa, Lament Świętokrzyski, fragmenty z Rozmyślań Dominikańskich, Dialog o św. Katarzynie i inne. Postać Chrystusa postanowił Dejmek (jak sam pisał) "ukazać w formie symbolizujących Go rzeźb, co wpłynęło na dobór i układ tekstów".
W części pierwszej występują pieśni chorałowe (śpiewa chór męski - basowo-tenorowy): Hosanna filio David, Gloria laus, Amicus meus, Judas mercator. W części drugiej: Popule meus, Crux Fidelis, Vexilla Regis. W scenie wjazdu Jezusa do Jerozolimy – chór dziecięcy (śpiewa: Narodził się nam Zbawiciel i Wiwat dzisiaj Boskiej Istności). Jako pieśni diabelskie wykorzystano anonimowe XVI i XVII wieczne pieśni: Cóż też czynisz, miły bracie; Wszechmogący Panie, dziwnoś swój świat sprawił; Nie złodziejem choć kradnę; i Władysława z Gielniowa – Jezusa Judasz przedał za pieniądze nędzne.

Budowa utworu:
 Część pierwsza – Prolog
 Scena I – Concilium kapłańskie
 Scena II – Concilium diabelskie
 Scena III – Wjazd do Jerozolimy
 Scena IV – Zdrada Judasza
 Scena V – Rozmowa Marii Panny z Judaszem i Janem
 Scena VI – Jezus przed Annaszem, Kajfaszem i Herodem
 Scena VII – Judasz zwraca pieniądze biskupom, a potem się obwiesi
 Część druga
 Scena VIII – Jezus przed Piłatem
 Scena IX – Ubiczowanie i cierniem koronowanie
 Scena X – Jezus skazany na śmierć
 Scena XI – Droga krzyżowa
 Scena XII – Ukrzyżowanie
 Scena XIII – Lament Matki Bożej pod Krzyżem
 Scena XIV – Epilog

Prapremiera
28 marca 1971 r. w Teatrze Polskim w Szczecinie: reż. Jitka Stokalska, oprac. tekstu i inscenizacja: Kazimierz Dejmek, scenografia: Zenobiusz Strzelecki, oprac. muz. Stefan Sutkowski, dyrygent chóru: Jan Szyrocki.

Ważniejsze realizacje
 28 września 1975, Teatr Nowy w Łodzi: reż. Kazimierz Dejmek, scenografia: Zenobiusz Strzelecki, oprac. muz. Stefan Sutkowski, z udziałem chóru dziecięcego Szkoły Muzycznej im. Henryka Wieniawskiego pod kier. Henryka Blachy.
 1998 – Teatr Narodowy w Warszawie – reż. K. Dejmek, kier. muz. Mirosław Jastrzębski, z udziałem Warszawskiego Zespołu Chorałowego pod kier. Tadeusza Olszewskiego.

Przypisy

Źródła
 Dialogus de Passione Abo Żałosna tragedyja o Męce Jezusa z anonimowych tekstów XV, XVI i XVII-wiecznych złożył Kazimierz Dejmek [program teatralny]. Łódź. Teatr Nowy, 1975.
 Julian Lewański, Dialogus de Passione…, w: Sto lat sceny polskiej w Łodzi 1888-1988, pod red. Anny Kuligowskiej, Łódź 1993.
 Kamila Bialik, Między tekstem a sceną. Staropolskie inscenizacje Kazimierza Dejmka. Olsztyn 2014.
 Dialogus de Passione -realizacje w bazie e-teatr

Teatr
Polskie utwory dramatyczne

Dialogus de Passione


Kaliwatan sa muragkarpa ang Homalopteroides yuwonoi. Una ning gihulagway ni Maurice Kottelat ni adtong 1998. Ang Homalopteroides yuwonoi sakop sa kahenera nga Homalopteroides, ug kabanay nga Balitoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya
 Indonesia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Muragkarpa
Muragkarpa sa Asya
Homalopteroides
Muragkarpa sa Indonesya

Homalopteroides yuwonoi


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Ordinacris viridis. Una ning gihulagway ni Vitaly Michailovitsh Dirsh ni adtong 1966. Ang Ordinacris viridis sakop sa kahenera nga Ordinacris, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Anggola

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Anggola
Ordinacris

Ordinacris viridis


Ang Chakharsang ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Shēlah-ye Chahār Sang, suba nga anhianhi, Herāt,
 Chahār Sang (suba nga anhianhi), Wilāyat-e Ghōr,
 Chakharsang (suba nga anhianhi sa Apganistan), Bādghīs,
 Jar-e Chahār Sang, suba nga anhianhi, Bādghīs,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Chakharsang


Ang Ḏaṟṟah Būm ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Būm (suba sa Apganistan, Wardak, lat 34,35, long 68,08),
 Darah-ye Būm (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghaznī, lat 33,86, long 67,91),
 Darah-ye Būm (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghaznī, lat 33,75, long 67,96),
 Darah-ye Būm (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wardak, lat 34,45, long 68,09),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Ḏaṟṟah Būm


Kaliwatan sa insekto ang Thrips addendus. Una ning gihulagway ni Hermann Priesner ni adtong 1933. Ang Thrips addendus sakop sa kahenera nga Thrips, ug kabanay nga Thripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Mehiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Mehiko
Thrips

Thrips addendus


Artiodactylamorpha – klad ssaków obejmujący parzystokopytne wraz z taksonami bliższymi im niż innym współczesnym ssakom.

Tradycyjnie systematyka ssaków wyróżnia kopytne w randze nadrzędu, zaliczając doń rząd parzystokopytnych. Dzieli je dalej na podrzędy: świniokształtne, do których zaliczają się świniowate, pekariowate i hipopotamowate, wielbłądokształtne (rodzina wielbłądowatych) i przeżuwacze. Do tych ostatnich zaliczają się kanczylowate, piżmowcowate, jeleniowate, widłorogowate, żyrafowate i wołowate. Prócz tego wyróżnia się także rodziny wymarłe. Odrębny rząd stanowią walenie, dzielone na fiszbinowce (rodziny walowatych, płetwalowatych, pływaczowatych i walenikowatych), zębowce (delfinowate, narwalowate, morświnowate, kogiowate, kaszalotowate, suzowate, iniowate i zyfiowate) i wymarłe prawalenie (Pakicetidae, Ambulocetidae, Remingtonocetidae, Protocetidae i bazylozaury). Artiodactylamorpha, definiowane jako parzystokopytne (Artiodactyla) wraz ze wszystkimi wymarłymi taksonami bliższymi współczesnym parzystokopytnym niż dowolnym innym obecnie żyjącym taksonom, obejmują wszystkie wymienione wyżej rodziny, należą bowiem do nich parzystokopytne we współczesnym, kladystycznym rozumieniu, wraz z ich bliskimi krewnymi. Artiodactylamorpha definiowane są jako klad typu stem, a jego wewnętrznym kladem typu node są właśnie Artiodactyla. W ujęciu Spaulding i współpracowników w obrębie tej grupy wyróżnia się 4 duże klady, pozostające względem siebie w politomii:
 Camelidamorpha (taksony bliższe wielbłądokształtnym – wraz z nimi samymi – niż innym dzisiejszym taksonom)
 Cetancodontamorpha (taksony bliższe Cetancodonta – wraz z nimi samymi – niż innym taksonom, zawierające hipopotamy i walenie; grupy te według badań z końca XX wieku są ze sobą blisko spokrewnione i tworzą klad Whippomorpha, zwany też Cetancodonta)
 Ruminantiamorpha (taksony bliższe przeżuwaczom – wraz z nimi samymi – niż innym dzisiejszym taksonom)
 Suinamorpha (taksony bliższe świniokształtnym – wraz z nimi samymi – niż innym dzisiejszym taksonom, jednak bez hipopotamowatych, klasyfikowanych wraz z waleniami)

Przypisy

Bibliografia

Ssaki

Artiodactylamorpha


Alasdair David Gordon Milne (8 de outubro de 1930 - 8 de janeiro de 2013) foi diretor-geral da BBC entre julho de 1982 e janeiro de 1987. Ele foi forçado a deixar o seu cargo após desentendimentos com o governo conservador de Margaret Thatcher.

Ligações externas
 Alasdair Milne (em Inglês) no IMDb

Nascidos em 1930
Mortos em 2013
Produtores de televisão do Reino Unido
Alunos do New College

Alasdair Milne


An Periboeum vicinum in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Benoit-Philibert Perroud hadton 1855. An Periboeum vicinum in nahilalakip ha genus nga Periboeum, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Panamá. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Periboeum

Periboeum vicinum


Mary Poppins er en serie på otte børnebøger skrevet af den australsk-britiske forfatterinde P.L .Travers og udgivet mellem 1934 til 1988. Mary Shepard var illustrator af hele serien.

Bøgernes omdrejningspunkt er den engelske barnepige Mary Poppins som ved hjælp af sine magiske evner bliver blæst af østenvinden til Cherry Tree Lane nummer 17, London, og ind i familien Banks' hjem for at passe deres børn. De møder både fortovstegnere og butiksejere med alverdens eventyr til følge, indtil Mary Poppins tager afsted igen, dvs. "springer ud". Kun i de første tre af de otte bøger kommer og går Mary Poppins. De sidste fem bøger fortæller om indtil da ufortalte eventyr fra hendes oprindelige tre besøg. Som Travers forklarer i sin introduktion til Mary Poppins i parken, "Hun kan ikke komme og gå for i al evighed."

Walt Disney gjorde den til en musical med titlen Mary Poppins (1964), med Julie Andrews og Dick Van Dyke. Filmen Saving Mr. Banks (2013) skildrede tilblivelsen af filmen fra 1964. Disneys efterfølger til filmen fra 1964, Mary Poppins Returns, blev udgivet i 2018, med Emily Blunt i rollen som Poppins.

I 2004 producerede Disney Theatrical i samarbejde med Sir Cameron Mackintosh (som tidligere havde erhvervet scenerettighederne fra Travers) en teatermusical, som også fik titlen Mary Poppins i Londons West End teater. Teatermusicalen blev sat op på Broadway i New York i 2006, hvor den kørte frem til den 3. marts 2013.

Bøger

Mary Poppins, udgivet 1934 (dansk udgivelse 1948)
I den første bog introduceres læseren for familien Banks, som bor på Cherry Tree Lane nummer 17, London,  og består af hr. og fru Banks, deres børn Jane, Michael og tvillingerne John og Barbara, der kun er spædbørn. Efter børnenes barnepige, Katie Nanna, rasende har forladt dem, ankommer Mary Poppins med rejsetaske, blæst dertil af en meget stærk østenvind . Hun indvilliger i at tage jobbet (lover at blive "til vinden vender"), og børnene lærer hurtigt, at deres barnepige nok er streng, forfængelig og ofte kritisk men også har fantastiske magiske evner. Blandt andet får Jane og Michael serveret eftermiddagste svævende lige under loftet sammen med Mr. Wigg, kommer verden rundt ved hjælp af et kompas, køber honningkager af den meget gamle fru Corry, træffer kvinden med fuglene, deltager i dyrenes fødselsdagsfest i zoologisk have og er på juleindkøb sammen med stjernen Maja fra Plejaderne i stjernebilledet Tyren . Bogen afsluttes med det formentligt mest berømte billede forbundet med Mary Poppins, som slår sin paraply ud og lader vestenvinden fører sig væk. Hun efterlader en seddel til børnene om, at de ses igen en dag.

Originale og reviderede versioner af kapitlet "En skidt tirsdag".
Mary Poppins indeholdt en version af kapitlet "En skidt tirsdag", hvor Mary og børnene bruger et kompas til at rejse hele verden rundt på usædvanlig kort tid. Det originale manuskript fra 1934 beskrev en række kulturelle og etniske typer af kinesere, indfødte fra Alaska eller inuitter, afrikanere bosat syd for Sahara og indfødte amerikanere. Kritik fik Travers til at redigere kapitlet to gange. En revideret udgave fra 1967 slettede anstødelige ord, stereotype beskrivelser og dialog men bevarede handlingen med at besøge fremmede mennesker og tegningerne af de etniske stereotypiske mennesker som repræsentanter for kompassets fire verdenshjørner. I 1981 erstattede den originale illustrator Mary Shepard verdenshjørnerne med dyr; en isbjørn i nord, en ara i syd, en panda i øst og en delfin i vest.  Mary Poppins var blevet fjernet fra San Francisco Public Library i 1980 på grund af den negative stereotypisering.   Den redigerede version fra 1981 blev inkluderet i BBC Radio 4 's 2004 udgave af Mary Poppins med Juliet Stevenson i hovedrollen.

Mary Poppins Comes Back, udgivet 1935 (Mary Poppins kommer tilbage, dansk udgivelse 1966)
Intet har været rigtigt efter Mary Poppins forlod Cherry Tree Lane nummer 17. Da Mrs. Banks en dag sender børnene ud i parken, flyver Michaels drage helt op i skyerne. Da Michael får trukket dragen ned, får alle sig en overraskelse ved at se Mary Poppins i den anden ende af snoren. Hun overtager ansvaret for børnene igen (selvom hun kun vil blive " indtil kæden på hendes halssmykke knækker"). Denne gang møder Jane og Michael den skrækindjagende Miss Andrew, får serveret eftermiddagste på hovedet og besøger et cirkus i himlen. I kapitlet "Den Nye" får familien en lillesøster Annabel og familien Banks er nu oppe på fem børn; tre døtre og to sønner. Ligesom i Mary Poppins forsvinder Mary til sidst (via en fortryllet karrusel og kaster sit halssmykke hen mod børnene i samme øjeblik), men denne gang med en "returbillet, for en sikkerheds skyld" hvis hun skulle vende tilbage.

Mary Poppins Opens the Door, udgivet 1943 (Mary Poppins kigger ind, dansk udgivelse 1967)
Sidste gang forlod Mary familien Banks' børn på Cherry Tree Lane, var det med en "returbillet, for en sikkerheds skyld". I den tredje bog daler hun ned i den samme park foran Cherry Tree Lane, som hun forlod, omgivet af fyrværkeri. Endnu en gang påtager hun sig ansvaret som barnepige i familien og leder Jane, Michael, de små tvillinger John og Barbara (foruden spædbarnet Annabel) på forskellige magiske eventyr. Denne gang besøger de hendes fætter Fred Twigley, bliver venner med en levende statue, rider på pebermynteheste og deltager i en havefest på havbunden.

(Denne bog slutter med, at Mary helt forlader Cherry Tree Lane. Hun åbner sin paraply og forsvinder ud i natten. Børnene er glade for, at hun holdt sit løfte om at blive, indtil døren åbnede, og hele familien samles glade omkring ilden. (Formentlig har hr. og fru Banks nu lært at bruge mere tid med deres børn, takket være Mary Poppins' lektioner).

Mary Poppins in the Park, udgivet 1952 (Mary Poppins i parken, dansk udgivelse 1968)
I den fjerde bog tager Mary Poppins familien Banks' børn med på seks udflugter i parken langs Cherry Tree Lane. Kronologisk fandt begivenhederne i denne bog sted under den anden eller tredje bog (henholdsvis Mary Poppins kommer tilbage og Mary Poppins kigger ind). De drikker blandt andet eftermiddagste med folket, der bor under mælkebøtterne, besøger katte på en anden planet og danser med deres skygger til en Halloweenfest.

Mary Poppins Fra A til Z, udgivet 1962 (uden dansk udgivelse)
Mary Poppins bruger sin magi i 26 vignetter (en for hvert bogstav i det engelske alfabet), som handler om familien Banks' børn og andre karakterer fra Travers' tidligere romaner. Hver vignet er fyldt med sjove og usædvanlige ord, der starter med det fremhævede bogstav.

Mary Poppins in the Kitchen, udgivet 1975 (uden dansk udgivelse)
Mary Poppins træder til, da familien Banks' kok tager pludselig orlov og tager børnene med i køkkenet. Bogen indeholder opskrifter.

Mary Poppins i Cherry Tree Lane, udgivet 1982 (uden dansk udgivelse)
Mary Poppins tager familien Banks' børn med på endnu et spændende eventyr denne gang i anledningen af den magiske midsommeraften. Alt kan ske, og selv mytiske skikkelser kan komme svævende ned fra himlen. Bagerst i bogen er en liste med de botaniske, lokale såvel som de latinske navne på de urter, der er nævnt i historien.

Mary Poppins and the House Next Door, udgivet 1988 (uden dansk udgivelse men udgivet som engelsk lydbog 3/12 2020)
Beboerne på Cherry Tree Lane bliver bekymrede over nyheden om, at deres elskede nummer 18, et tomt hus, som alle naboerne har opfundet hver sin imaginære ønskede lejer til, nu skal fyldes med hr. Banks' barndomsguvernante, frøken Andrew, også kendt som "helligskrækken". Med hendes ubehagelige indflytning følger dog også en rar overraskelse, for Luti, en dreng fra Sydhavet, flytter med som både tjener og elev. Janes og Michaels forventning ved udsigten til en ny ven bliver til frustration over de begrænsninger, som frøken Andrews hypokondri har lagt på Luti, som lider mere og mere af hjemve efter sin familie og tropiske omgivelser. Når ønsket om at vende hjem bliver mere, end han kan bære, er det Mary Poppins, der gør turen mulig ved hjælp af et besøg hos Manden i Månen.

Andre udgivelser baseret på bøgerne
På grund af seriens popularitet er der blevet udgivet adskillige andre udgaver i forskellige medier.

Hovedpersoner

Mary Poppins

Mary Poppins er en magisk barnepige, der lander i familien Banks' hjem på Cherry Tree Lane og overtager kommandoen over familiens børn. Hun indrømmer aldrig sine mystiske og magiske kræfter og spiller fornærmet, når et af børnene minder hende om hendes forgangne eventyr. Første gang bliver hun blæst til Cherry Tree Lane ved hjælp af sin paraply og østenvinden. Den første bog slutter med, at hun slår sin paraply ud og lader sig bære væk fra børnene af vestenvinden. I Disney-filmen af samme navn fra 1964 er hun portrætteret af Julie Andrews; i 2018-efterfølgeren Mary Poppins vender tilbage, er hun portrætteret af Emily Blunt; i BBC Radio 4 udgaven fra 2004 spilles hun af Juliet Stevenson; i 2004 West End musicalen, er hun portrætteret af Laura Michelle Kelly.

Papegøjeparaply
Det er Mary Poppins' paraply. Med et sort håndtag formet som et papegøjehoved. Mary Poppins tager ham med, hvor hun end står og går. (Grunden til, at hun aldrig går nogen steder uden, er, som det bliver afsløret i historien "The Day Out", fordi hun vil tage sig bedst muligt ud, og håndtagets smukke papegøjehoved, får hende til tage sig bedst muligt ud). Første bog ender med, at hun slår ham ud på den første forårsdag, og vinden tager dem med sig og væk fra familien Bank' hus. Han elsker at flyve, som det står i den sidste historie i den tredje bog, da Mary Poppins efter at have "kigget ind" slår ham ud, og stiger hurtigt til vejrs, som om han er glad for at være fri. Siden han er en magisk papegøjeparaply, kan han både tale og flyve. I filmen fra 1964 er han godt klar over Mary Poppins' ægte følelser overfor børnene, men hun benægter det og siger, at de burde elske deres far mere end hende. I Disney Filmen fra 1964 lægger David Tomlinson stemme til ham udover at spille Mr Banks. Og i efterfølgeren fra 2018 lægger Edward Hibbert stemme til.

Familien Banks' børneflok
I bøgerne tæller børneflokken 5: Jane (den ældste), Michael, de tveæggede tvillinger John og Barbara og Annabel . Jane og Michael er de ældste og deltager i de fleste af Mary Poppins' magiske eventyr; de har den mest synlige og talende plads blandt børnene. John og Barbara er småbørn, som først begynder at komme med på eventyr i den anden bog. Annabel er den yngste og bliver født i løbet af den anden bog. Selvom børnenes alder aldrig eksplicit bliver nævnt (og ligesom Mary Poppins synes de ikke at ældes i løbet af serien), er Jane formentligt ca. syv år i Mary Poppins Michael et til to år yngre, og John og Barbara fylder et år i samme bog og virker til at være ca. to år, da Annabel bliver født. Både i filmen og scenemusicalen er Jane og Michael de eneste børn i familien. I filmen er de portrætteret af Karen Dotrice og Matthew Garber; i efterfølgeren fra 2018 portrætteres de som voksne af Emily Mortimer og Ben Whishaw; i BBC Radio 4 udgaven fra 2004 spilles de af Sophie Stuckey og Jonathan Bee. John og Annabel optræder i filmen Mary Poppins Returns fra 2018 men som Michaels børn i stedet for hans søskende. Michael har desuden et tredje barn i filmen ved navn Georgie (sandsynligvis opkaldt efter Michaels far).

Hr. Banks
George Banks er Mary Poppins' arbejdsgiver. Han er ansat i en bank og bor på Cherry Tree Lane nummer 17 med kone og børn. Han er temmelig fraværende men behandler sin kone og børn med studs kærlighed i bøgerne. Filmen giver ham en mere synlig rolle som en fortravlet gnavpot, som forlanger disciplin i huset og stort set ignorerer sin familie men forbedrer sig, da Bert får ham overbevist om, at mens han fokuserer på forretningen, så går både hans eget og hans families liv hans næse forbi. Intet af dette nævnes med så meget som et ord i bogen. Hans rolle i scenemusicalen ligner filmen, men han har fået tilføjet noget baggrundshistorie hentet fra de originale bøger, hvor han som barn blev ignoreret af sine forældre og plaget af en grusom guvernante. I Disney-filmen fra 1964 er han portrætteret af David Tomlinson; i Radio 4 udgaven fra 2004 spilles han af David Timson.

Han interesserer sig stort set kun for arbejde og forsømmer derfor sine børn gennem hele filmen. Men han var en karakter i udvikling; han ændrer sig gradvist og ender med at være den far, som de fleste børn ville ønske sig vel nok tydeligst udtrykt, da han reparerer børnenes drage og tager dem med på en flyvetur. Selvom det ikke er den samme karakter, som bliver beskrevet i bøgerne, så er han vel gennemført. Selvom han i bøgerne ved ved med at være kæk og streng, syntes Disney, at det ville være en for negativ karakter.

Filmens titel Saving Mr. Banks (udtrykt i filmens klimaks ved hjælp af dialog) tager det udgangspunkt, at Mary Poppins egentlig ikke kommer for at redde børnene men nærmere deres far. Filmens præmis er, at PL Travers skrev romanerne om Mary Poppins i et forsøg på at forsone sig med sine egne manglende evne til som barn at redde sin far for hans egne fejl. Præmissen om faderlig frelse kom tydeligt til udtryk i de højdramatiske øjeblikke i filmen fra 1964 inklusive klimakset med hr. Banks' dystre nattevandring gennem London.

Fru Banks
Fru Banks er gift med George Banks og børnenes mor. Hendes fornavn nævnes aldrig i bøgerne, men i filmen og teatermusicalen hedder hun Winifred. I bøgerne er hun familiens kæmpende elskerinde og nem at intimere for Mary Poppins, som behandler hende med slet skjult foragt. I filmen er hun udadtil en krigerisk suffragette men opfører sig som en tidstypisk kone derhjemme og bliver nærmest fremstillet som en karikatur. I filmen bliver hendes aktiviteter som suffragette brugt til at forklare, hvorfor hun sommetider ikke havde tid til at passe sine børn. I teatermusicalen er hun en tidligere skuespillerinde under konstant pres fra sin mand, som kæmper for at komme ind i hans sociale omgangskreds. I Disneys film fra 1964 er hun portrætteret af Glynis Johns; i Radio 4 udgaven fra 2004 spilles hun af Deborah Berlin.

Parkbetjenten
Parkbetjenten er en vigtig birolle i bøgerne. Han er hyppigt brugt i de scener, som foregår i parken, som er et af Marys favoritsteder, når hun tager på udflugt med børnene. Han er temmelig spøjs og super optaget af parkens vedtægter og deslignende. Mary Poppins' magiske eventyr forstyrrer ham i høj grad, og til tider irriterer de ham, men han har lært at acceptere, at der er ting ved hende, som han aldrig kommer til at forstå. I hemmelighed længes han efter sin barndom og griber enhver chance for at deltage i Janes og Michaels børnelege såsom drageflyvning og fyrværkeri. Fugledamen er hans mor, og han fulde navn er Fred Smith. Han er ikke med i filmen fra 1964, men han optræder i teatermusicalen. I musicalen synger han sangen " Let's Go Fly a Kite " med Bert og børnene. Han optrådte i 2018-efterfølgeren, spillet af Steve Nicolson.

Bert, manden med tændstikkerne
Manden med tændstikkerne eller "Bert" er Mary Poppins' ven. Når det er godt vejr i bøgerne, er han en fortorvstegner, men når det regner, sælger han tændstikker i stedet for, og derfor er han kendt som manden med tændstikkerne. Mary Poppins tager sommetider på udflugt med Bert på sin hver anden torsdag fridag. Bert er også på god fod med Banks' både børn og de øvrige beboere på Cherry Tree Lane. Foruden salg af tændstikker og tegninger har han af og til en tredje beskæftigelse - spille på sin drejelire. I Disneys film fra 1964 er Bert (portrætteret af Dick Van Dyke  ) en kombination af manden med tændstikkerne og skorstensfejer og er en større del af børnenes eventyr, hvilket også indbefatter at tage sig af Marys onkel Albert og give hr. Banks gode råd om at være far. I teatermusicalen har han en lignende rolle som fortæller og fjern ven af Mary og familien Banks' børn. I filmen fra 2018 siger Berts lærling Jack, at Bert havde tjent nok penge til at forlade London og nu rejser verden rundt.

Frøken Lark
Frøken Lucinda Lark er naboen fra Cherry Tree Lane nummer 17. Hun er yderst velhavende og bor i et stort palæ. Hun ejer to hunde: Andrew og Willoughby. Oprindeligt havde hun kun den racerene Andrew, men gadekrydset Willoughby blev optaget i familien efter Andrews ønske (Mary Poppins oversætter hundens sprog til engelsk). Lucinda optræder med jævne mellemrum i bøgerne og er normalt bestyrtet over Mary Poppins magiske kunster. Mest bemærkelsesværdigt er hendes specielle interesse for sine hunde, og hun er kendt for at tage dem med til frisøren og endda købe pelsfrakker og støvler til dem. Hun er kun en lille bifigur i både filmen og teatermusicalen. Både i filmen og musicalen har hun kun én hund. I filmen har hun kun Andrew, mens hun i musicalen kun har Willoughby. Willoughby er også med i efterfølgeren. I den første film bliver hun portrætteret af Marjorie Bennett, mens hun spilles af Sudha Bhuchar i efterfølgeren, og Willoughby spilles af dyreskuespilleren "Ash".

Admiral Boom
Admiral Boom bor også på Cherry Tree Lane. Han var søofficer men bor nu i et hus udformet som et skib med fru Boom og hans assistent, Binnacle, som er en tidligere pirat. Han sprog er krydret med farverigt sømandsjargon, selvom han, fordi bøgerne er beregnet til børn, aldrig rigtigt bander; hans favoritfrase er "Splitte min kråse!" I filmen er han en af familien Banks' naboer, og han fyrer en kanonsalut af for at markere tiden; denne version af Admiralen er noget mindre sprælsk og nærmere en ordentlig " Shipsshape og Bristol mode " sømand, som insisterer på orden og punktlighed. I den originale film er han portrætteret af Reginald Owen; i efterfølgeren fra 2018 er han portrætteret af David Warner .

Øvrige tjenestefolk
I bøgerne har familien Banks' ansat tre andre tjenestefolk udover Mary Poppins: Ellen, Mrs. Brill og Robertson Ay . Ellen er tjenestepige, og selvom hun elsker børnene, hader hun at tage sig af dem, når der ikke er nogen barnepige i huset. Hun er nærmest kronisk forkølet. Fru Brill er kok; hun nærer en særlig modvilje mod Ellen. Hun er tit misfornøjet uden grund. Robertson Ay er stik i rend dreng. En yderst doven og glemsom teenager der for eksempel ødelægger hr. Banks' hat ved at smøre den ind i skosværte. I Mary Poppins Comes Back antydes det, at han er den nar, som Mary Poppins fortæller børnene om i en historie, som handler om en konge, der bliver ledt på afveje af narren (Jester). I filmen er fru Brill og Ellen med (spillet af henholdsvis Reta Shaw og Hermione Baddeley) men ikke Robertson Ay; musicalen indeholder Mrs. Brill og Robertson Ay men har udeladt Ellen. Det er kun Ellen, som medvirker i filmen fra 2018, portrætteret af Julie Walters. Det bliver ikke forklaret, hvad der er blevet er af fru Brill.

Mary Poppins' venner og familie

 Fugledamen: En ældre dame, som sidder på St Paul's Cathedrals trappe og fodrer fuglene. Hun sælger brødkrummer i poser til de forbipasserende for en daler pr stk. Hendes refræn er 'køb fuglefrø, en daler pr stk.'. Hun ses et par gange i løbet af bøgerne som en af Marys venner. Vi får senere at vide, at hun er parkbetjentens mor, og hendes rigtige navn er 'fru Smith'. Hun er med i filmen fra 1964 spillet af Jane Darwell (hendes sidste filmoptræden) og er emnet for sangen " Feed the Birds ", sunget af Poppins. Hun spiller også en lignende rolle i musicalen, hvor hun også synger sangen Feed the Birds som duet med Mary.
 Mrs Clara Corry: En ekstremt gammel kvinde, som menes muligvis at være verdens ældste kvinde. Man siger, at hun var teenager ved verdens skabelse, og både har kendt Vilhelm Erobreren og Alfred den Store. Hun sælger honningkager fra egen butik. Hun er i stand til at klippe sine egne fingre af, så de omgående bliver til karameller eller andet slik, samtidig med at hendes egne fingre vokser ud igen. Hun ses adskillige gange i løbet af bøgerne sammen med sine døtre. Fru Corry er en mindre birolle i filmen fra 1964, spillet af Alma Lawnton. I musicalen har hun en større birolle og ejer en 'samtalebutik', der synger sangen " Superkolofantalistikekspliakisofisk" sammen med Mary og Bert. I Radio 4 udgaven fra 2004 spilles hun af Phyllida Law .
 Annie og Fannie: Fru Corrys ekstremt store døtre, som hun konstant piner og plager. De ledsager næsten altid deres mor. De har små roller både i filmen fra 1964 og musicalen.
 Albert Wigg: Marys onkel, rimeligvis hendes mors bror; en stor rund jovial mand med et skaldet hoved. Hvis hans fødselsdag falder på en fredag, bliver han så fuld af 'lattergas', at han svæver rundt. Han optræder i filmen fra 1964 som onkel Albert, spillet af Ed Wynn, og synger sangen " I Love to Laugh " med Bert. Han er fraværende i musicalen.
 Arthur og Topsy Turvy: Marys fætter og hans kone. Arthur Turvy istandsætter gammelt ragelse, og han har en lidelse, som tvinger ham til at gøre det modsatte af, hvad han ønsker (f.eks. stå på hovedet, når han vil stå normalt) mellem kl 15 og 18 hver anden mandag i hver måned. Trods dette forelsker han sig i Topsy og gifter sig med hende. Topsy Turvy blev portrætteret af Meryl Streep i filmen Mary Poppins vender tilbage. I BBC Radio 4 udgaven fra 2004 spilles Arthur af Andrew Sachs .
 Fred Twigley: Mary Poppins' fætter. Han kan få syv ønsker opfyldt på den første nymåne, efter den anden regnfulde søndag, efter den 3. maj, som en gave fra sin gudmor.
 Ballondamen: En gammel dame og Marys ven, som sælger balloner i parken. Hendes balloner viser sig at være magiske, for køberens navn står skrevet på dem. Hun optrådte i efterfølgeren fra 2018, spillet af Angela Lansbury .
 Nellie-Rubina og onkel Dodger: To trædukker på størrelse med mennesker med flade ansigter. De driver en "samtalebutik", der er udformet som Noas Ark. I teatermusicalen optræder Nellies samtalebutik men drives i stedet af Mrs. Corry.
 Neleus: En marmorstatue af den græsk mytologiske karakter, Neleus. Han bliver bragt til live af Mary Poppins, og han afslører, at han længes efter at blive genforenet med sin far, Poseidon. Han medvirker i teatermusicalen i scenen "Jolly Holiday".
 Orion: Baseret på både den mytologiske karakter og personificeringen af stjernebilledet er Orion en af Marys venner. Han kommer ofte ned på Jorden fra himlen for at mødes med hende.

Andre

 Miss Andrew: Hr. Banks' meget intimiderende tidligere barnepige. Hun er ekstremt streng og ofte ond, hvilket har givet hende tilnavnet 'Helligskrækken'. Alle frygter hende, inklusiv Hr. Banks, men ikke Mary Poppins. Miss Andrew forsøger at tiltvinge sig adgang til familien Banks' børns liv, i første omgang ved permanent at flytte ind i deres hjem og dernæst ved at flytte ved siden af men bliver stoppet af Poppins. Selvom hun ikke er med i alle bøgerne, bliver hun ofte nævnt. Fru Banks truer endda med at ansætte hende, hvis børnene ikke er artige. Mens hun er fraværende i filmen, har hun en fremtrædende rolle i teatermusicalen. Hun ligner sin karakter i bøgerne og synger sangen "Brimstone and Treacle" med henvisning til den "medicin", hun giver til børn som straf.
 Skorstenfejeren: Skorstensfejeren ses ved nogle få lejligheder som en håndværker, der ofte er til stede på Cherry Tree Lane. Han har arbejdet for Miss Lark, Admiral Boom og familien Banks. Han mener, det bringer held og lykke at give hånd med et skorstensfejer og opfordrer alle, der møder ham, til at give ham hånden. Skorstensfejeren er på rigtig god fod med børnene fra familien Banks', og ved en lejlighed, sammen med Bert og Parkbetjenten, tager han dem med for at se fyrværkeri. I både filmen og musicalen smeltes skorstensfejeren ind i Berts karakter og får en meget større rolle. Overtroen om at give hånd med en skorstensfejer refereres til i sangen " Chim Chim Cher-ee ". Skorstenfejeren er smeltet sammen med Berts karakter og portrætteres af Dick Van Dyke i filmen fra 1964.
 Konstabel Egbert: Den lokale politibetjent. Han er en god ven af parkbetjenten og hemmeligt forelsket i Ellen, Banks' tjenestepige. Han er trilling, og hans to brødre 'Herbert' og 'Albert' er også politibetjente, selvom de ifølge ham har helt forskellige personligheder. I filmen er hans efternavn Jones, og han spilles af Arthur Treacher. Han gør også en kort optræden i teatermusicalen.
 Professor: En ældre herre, som bor på Cherry Tree Lane. Han er meget venlig mod frøken Lark, og det antydes, at han er forelsket i hende.
 Ismanden: En gadesælger, der cykler rundt på sin isvogn og sælger is. Han ses hist og og her i bøgerne.
 Overborgmesteren: Den lokale borgmester er en hyppig gæst i og omkring Cherry Tree Lane. Han ankommer ofte til parken for at tjekke parkbetjenten, som han ikke altid stoler på. Overborgmesteren er ofte ledsaget af to rådmænd.
 Premierminister: Den britiske premierminister er ofte tilstede i scener sammen med parkbetjenten og borgmesteren.

Karakterer med kun én optræden

 Den røde ko: En selvbeskrevet 'modelko', som Mary Poppins husker som hendes mors gode ven. En nedfalden stjerne blev engang fanget på hendes horn og udløste en ukontrollerbar danserefleks, indtil hun i desperation hoppede over månen. Uventet finder hun ud af, at hun savner den glæde, som dansen gav hende, og efter råd fra Mary Poppins' mor beslutter hun sig for at lede efter en anden stjerne. I Mary Poppins ser Michael den røde ko gå ned ad Cherry Tree Lane på jagt efter en stjerne, hvilket får Mary Poppins til at fortælle sin historie til børnene.
 Maja: Den anden datter af de syv Plejader, som besøger børnene under deres juleindkøb for at købe gaver til alle sine seks søstre.
 Hamadryaden: En gammel og klog slange (en kongekobra), tildelt titlen 'kongen af alle dyr', som er Mary Poppins' grandfætter på mødrene side. Han bor i London Zoo. Han er vært for Mary Poppins fødselsdagsfest, hver gang den falder på fuldmåne.

Referencer

Romanserier

Mary Poppins (bogserie)


An Phaea monostigma in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Samuel Stehman Haldeman hadton 1847. An Phaea monostigma in nahilalakip ha genus nga Phaea, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Phaea

Phaea monostigma


Heidi Farsøe Bank (født 1. august 1972 i Hørsholm) er folketingsmedlem og forhenværende byrådsmedlem i Aarhus for Venstre. Hun blev ikke valgt ved folketingsvalget i 2022, men blev som suppleant for Jakob Ellemann-Jensen medlem af Folketinget, da Ellemann-Jensen trak sig fra dansk politik den 23. oktober 2023. Heidi Bank var medlem af Folketinget i perioden 2019-2022 for Østjyllands Storkreds og midlertidigt folketingsmedlem februar 2023-juli 2023, da Jakob Ellemann-Jensen var sygemeldt med stress. I Folketinget har hun især beskæftiget sig med bolig-, indenrigs- og ligestillingspolitik.

Heidi Bank voksede op i Hillerød, hvor hendes forældre, Niels Farsøe og Hanne Farsøe, havde et deltidslandbrug. Hun er gift med Per Bank og har to sønner. Hun er bankuddannet, ejendomsmægler og valuar. Bank har tidligere drevet egen ejendomsmæglervirksomhed. Heidi Bank blev student fra Frederiksborg Gymnasium og HF, har læst teologi på Københavns Universitet og er bankuddannet fra Unibank.

Hun var medlem af byrådet i Aarhus Kommune fra 2018 til 2021.

Referencer

Kommunalbestyrelsesmedlemmer fra Venstre
Folketingsmedlemmer fra Venstre
Medlemmer af Aarhus Byråd

Heidi Bank


Biografia

Formazione
De' Roberti fu apprendista di Gherardo da Vicenza, Francesco del Cossa e Cosmè Tura e fu come loro uno dei protagonisti della scuola ferrarese, un gruppo di artisti attivo presso la famiglia degli Este a Ferrara. A causa di un errore di Vasari, il pittore venne a lungo confuso con Ercole Grandi, pure attivo a Bologna ma alcuni decenni più tardi.

Lavorò da adolescente agli affreschi di Palazzo Schifanoia, a Ferrara, a circa diciassette anni. Nel riquadro del mese di Settembre, a lui attribuito, le forme subiscono una stilizzazione geometrica (soprattutto nelle rocce) e le figure assumono una tale dinamismo, grazie ai contorni tesi e spigolosi, da rendere tutto antinaturalistico, ma di grande violenza espressiva.

A Bologna
Nel 1470-1472 accompagnò o comunque raggiunse Francesco del Cossa a Bologna, con il quale risulta impegnato in alcune importanti commissioni. Nel Polittico Griffoni in particolare (1472-1473) dipinse i santi sui pilastrini (sparsi in vari musei) e la predella con Storie di san Vincenzo Ferrer (nella Pinacoteca Vaticana). Nella predella in particolare si nota un'evoluzione del suo stile: se le architetture appaiono più organizzate razionalmente, restano i contorni spezzati delle figure, i panneggi sbalzati con forza e i paesaggi onirici, che nel complesso si addicono alle inquietudini serpeggianti nel periodo, che portarono sul finire del secolo a una crisi degli ideali rinascimentali.

Sempre con il Cossa lavorò ai perduti affreschi della Cappella Garganelli nella cattedrale di San Pietro a Bologna, completando il lavoro dopo la morte del collega (1478). L'opera, che ebbe un importante impatto sulla scuola locale e sui visitatori della città emiliana, in particolare Niccolò dell'Arca e Michelangelo, è andata perduta e ne resta solo un unico frammento raffigurante la Maddalena piangente, conservato presso la pinacoteca nazionale di Bologna, oltre ad alcune copie di modesta qualità. Secondo Vasari l'opera richiese a Ercole ben dodici anni: "sette per condurla a fresco e cinque in ritoccarla a secco".

Pittore di corte a Ferrara
Nel 1479 tornò a Ferrara aprì una bottega con il fratello Polidoro e con l'orafo Giovanni di Giuliano da Piacenza. Un punto di arrivo per il suo stile fu la Pala Portuense (1479-1481), per la chiesa di Santa Maria in Porto nei pressi di Ravenna, dove le tensioni espressionistiche sono relegate ad alcuni bassorilievi sul basamento del trono della Vergine, mentre il sentimento generale è accordato a una pacata ed equilibrata armonia, con corrispondenze simmetriche nei colori. Il tutto viene però anche movimentato dalla vertiginosa architettura del trono, che lascia spazio per un panorama aperto alla base (dove si allude alla mitica fondazione della chiesa) con colonnine dove il marmo è reso con straordinaria sensibilità luministica. Al 1486 è documentato un piccolo dipinto per Eleonora d'Aragona e un altro per il cardinale Ippolito I d'Este, che si apprestava a partire per l'Ungheria.

Continuò a dipingere oltre che a Ferrara in altre città dell'Emilia-Romagna, influenzando vari artisti locali. Divenuto pittore di corte presso gli Estensi nel 1487, in sostituzione di Cosmè Tura, quando è iscritto tra i salariati della corte per 240 lire marchesane all'anno. Per gli Este eseguì dipinti, affreschi, scenografie per ricevimenti e progetti architettonici. Il 27 giugno 1488 è documentato come "Herculi de Roberti pictori" quando riceve dodici braccia di stoffa pregiata. Nel 1489 decorò un casotto nel giardino di Eleonora d'Aragona e il camerino del duca Alfonso. Venne inviato a Venezia dalla duchessa per acquistare dell'oro con cui eseguire le dorature dei forzieri della figlia Isabella d'Este, che si apprestava ad andare a Mantova per maritarsi con Francesco II Gonzaga. Per Isabella Ercole diresse la costruzione e la decorazione del letto nuziale e partì con lei per Mantova nel 1490. Il 19 marzo di quell'anno una lettera di scuse è inviata da Ercole a Isabella per la sua partenza improvvisa da Mantova. Il 20 marzo è documentato il pagamento delle spese del suo viaggio. Nel 1491 scrisse una lettera di supplica al duca Ercole richiedendo il pagamento di alcuni lavori arretrati (19 marzo).

Nel 1492 fu occupato con altri artisti alla decorazione degli edifici del giardino della duchessa Eleonora, tra cui un oratorio e una "lozeta" segreta, per cui dipinse stemmi, indorò rosoni e una guglia. A novembre di quell'anno accompagnò Alfonso d'Este a Roma, in un viaggio di cortesia per rendere omaggio al nuovo papa Alessandro VI Borgia, di cui anni dopo Alfonso sposò la figlia Lucrezia.

L'anno successivo Ercole era al lavoro sui cartoni della perduta decorazione della delizia di Belriguardo, con una storia "molto bella e grande" e una veduta di Napoli, per la quale è pagato a settembre e a novembre. Nel 1494 tornano gli artisti al seguito di Ippolito in Ungheria, e Ercole si curò del loro pagamento per gli Este. Il 24 gennaio prese impegno per unAnnunciazione per la chiesa di Santo Spirito.

Ultimi anni
L'11 dicembre 1494 venne licenziato dalla corte per aver accompagnato Alfonso d'Este nelle sue fughe notturne dal castello. Morì nel 1496 a Ferrara e venne sepolto nella chiesa di San Domenico. Sua moglie Lucia de' Fanti doveva essere più giovane, infatti è citata ancora in un documento del 1514. Ebbe un figlio di nome Geronimo.

Pur avendo prodotto molte opere, Ercole De' Roberti non raggiunse mai la ricchezza; la fortuna del pittore iniziò subito dopo la sua morte e ne abbiamo testimonianza in numerosi scritti di apprezzamento di artisti e critici del tempo, come il Volterrano, Filippo Achillini, Leandro Alberti e lo stesso Michelangelo Buonarroti.

Opere

 Settembre, 1468-1470 circa, affresco, Salone dei Mesi, Palazzo Schifanoia, Ferrara
 San Girolamo nel deserto, 1470 circa, tempera su tavola, 13x8 cm, Los Angeles, Paul Getty Museum
 Polittico Griffoni, tondi, predella e pilastrini (il resto è opera di Francesco del Cossa), 1472-1473, tempera su tavola
 Angelo annunciante, tempera su tavola, diametro 24 cm e Vergine annunciata, tempera su tavola, diametro 23,8 cm, Gazzada Schianno, Museo di Villa Cagnola
 San Michele Arcangelo, 26x11 cm, Museo del Louvre, Parigi
 Sant'Apollonia, 26x11 cm, Museo del Louvre, Parigi
 Sant'Antonio Abate, 26x11 cm, Museum Boymans-van Beuningen, Rotterdam
 San Petronio, 26x13 cm, Pinacoteca nazionale, Ferrara
 Santa Caterina d'Alessandria, 26,3x9,3 cm, Fondazione Giorgio Cini, Venezia
 San Girolamo, 26,3x9,3 cm, Fondazione Giorgio Cini, Venezia
 San Giorgio, 26,3x9,3 cm, Fondazione Giorgio Cini, Venezia
 Storie di san Vincenzo Ferrer, 27,5x214 cm, Città del Vaticano, Pinacoteca Vaticana
 San Michele Arcangelo, 1470-1480, olio su tavola, 17,3x13,5 cm, Pinacoteca nazionale di Bologna
 Dittico Bentivoglio (Doppio ritratto di Giovanni II Bentivoglio e Ginevra Sforza), 1475 circa, tempera su tavola, 54x39 cm ciascuno, Washington, National Gallery
 San Giovanni Battista, 1478-1480, olio su tavola, 54x31 cm, Berlino, Staatliche Museen
 Pala di Santa Maria in Porto, 1479-1481, olio su tavola, 323x240 cm, Milano, Pinacoteca di Brera
 Argonauti che lasciano la Colchide, 1480 circa, tempera su tavola, 35x26,5 cm, Madrid, Museo Thyssen-Bornemisza
 Predella della pala di San Giovanni in Monte, 1482, olio su tavola
 Orazione nell'orto e cattura di Cristo, 35x118 cm, Dresda, Gemäldegalerie
 Pietà, 33x30 cm, Liverpool, Walker Art Gallery
 Andata al Calvario, 35x118 cm, Dresda, Gemäldegalerie
 Ritratto di Giovanni II Bentivoglio, 1485 circa, tempera su tavola, 64x49,5 cm, Bologna, Museo di Palazzo Poggi
 Bruto e Porzia, 1486-1490 circa, tempera su tavola, 48,7x34,3 cm, Fort Worth, Kimbell Art Museum
 Maddalena piangente, 1487-1490 circa, affresco staccato, 24,5x28,5 cm, Pinacoteca nazionale di Bologna
 Moglie di Asdrubale coi figli, 1490-1493 circa, tempera su tavola, 47x30,6 cm, Washington, National Gallery of Art
 Lucrezia, 1490-1493 circa, tempera su tavola, 47x30 cm, Modena, Galleria Estense
 Madonna col Bambino, 1490 circa, olio su tavola, 35,8x36,6 cm, Chicago, Art Institute
 Israeliti che raccolgono la manna, 1490 circa, tempera su tela, 28,9x63,5 cm, Londra, National Gallery
 Madonna col Bambino tra due vasi di rose, 1490 circa, tempera su tavola, 46x34 cm, Ferrara, Pinacoteca nazionale
 Dittico di Londra, 1490 circa, tempera su tavola, Londra, National Gallery
 Adorazione dei pastori, 17,8x13,5 cm
 Cristo morto coi santi Francesco e Gerolamo, 18x30 cm
 Ultima cena, 1490 circa, tempera su tavola, 29,8x21 cm, Londra, National Gallery
 Buon augurio, 1490 circa, tempera su tavola, 43x63 cm, Sinaia (Romania), Castello di Peleș
 Malaugurio, 1490 circa, tempera su tavola, 43x63 cm, Sinaia (Romania), Castello di Peleș
 Deposizione, 1490 circa, olio su tavola, Roma, Palazzo Blumenstihl
 Concerto, 1490 circa, olio su tavola, 93x73 cm, Londra, National Gallery
 Madonna col Bambino, 1495 circa, tempera su tavola, 33x25 cm, Berlino, Staatliche Museen
 Madonna col Bambino, 1495 circa, olio su tavola, 37x37 cm, Torino, Galleria Sabauda
 Ritratto di Pietro Cenni, 1495 circa, olio su tavola, 42x32cm, Rotterdam, Museum Boijmans Van Beuningen

Disegni
 San Giovanni Battista, penna e bistro, 24,5x15,5 cm, Vienna, Graphische Sammlung Albertina
 Strage degli innocenti, disegno, Parigi, Louvre
 Crocifissione, penna su carta, 30x37 cm, Berlino, Kupferstichkabinett
 Battaglia, matita, penna e pennello, 19x21 cm, Venezia, Museo Correr
 Donna con bambino, disegno, Firenze, Gabinetto dei disegni e delle stampe
 Figura maschile, disegno, Firenze, Gabinetto dei disegni e delle stampe

Note

Bibliografia
 Lionello Puppi, Ercole de Roberti, Milano, Fratelli Fabbri, 1966.
 AA.VV., Cosmè Tura e i grandi pittori ferraresi del suo tempo, Classici dell'arte Rizzoli, 1966
 Monica Molteni, Ercole de'Roberti, Silvana Editoriale, Milano-Cinisello Balsamo 1995

 Mauro Natale (a cura di), Cosmé Tura e Francesco del Cossa, catalogo della mostra (Ferrara, Palazzo dei Diamanti), Ferrara 2007.
Marcello Toffanello, Le arti a Ferrara nel Quattrocento. Gli artisti e la corte, Edisai, Ferrara, 2010, pp. 273–278. ISBN 8895062892

Voci correlate
 Rinascimento ferrarese
 Salone dei Mesi

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Ercole de' Roberti National Gallery, Londra

D
Pittori alla corte degli Estensi

Ercole de' Roberti


The CTV-N-2 Gorgon IIC – also designated KGN, KUN, and CTV-2 – was an experimental drone, originally intended as a surface-to-surface missile, developed by the United States Navy near the end of World War II. It was used to test control and homing systems for guided missiles, and was also produced in small numbers as a target drone under the designations TD3N and KD2N.

Design and development
Late in World War II, the U.S. Navy began development of a pulsejet-powered bombardment missile, intended to be launched from ships for use against targets ashore; in April 1945, plans for the invasion of Japan called for the production of "several hundred" missiles, named Gorgon IIC; initially, 20 prototype missiles were to be produced by the Naval Aircraft Modification Unit in Pennsylvania, while an order for 100 was placed with the Singer Manufacturing Company, a sewing machine manufacturer, in August 1945. The end of the war saw the cancellation of the production plans, however development continued, and in October 1945 the Gorgon IIC received the designation KGN-1.

The Gorgon IIC was very similar in design to the Gorgon IIA air-to-air missile, being of canard configuration with a high-mounted monoplane wing and vertical and ventral stabilizing fins. The pulsejet, developed at the Naval Engineering Experiment Station, was  in diameter and was mounted above the rear fuselage; launch was from the ground using a catapult or sled with a  rocket booster, or from a carrier aircraft. In its original, bombardment configuration, the Gorgon IIC was intended to use active radar homing, similar to that used on the Bat guided bomb.

Operational history
Testing of the Gorgon IIC began in 1946; late that year it was redesignated KUN-1 to reflect its non-combat role, while in September 1947 it was redesignated CTV-2, and in 1948 received its definitive designation of CTV-N-2. Gorgon IIC was used to test guidance and control devices for guided missile development; in 1950, an active radar guidance system was trialled using a CTV-N-2, successfully homing from a distance of . Trials of the Gorgon IIC were considered generally satisfactory by the Navy.

Eight target drone versions of the Gorgon IIC, originally designated TD3N-1 but, in March 1946, redesignated KD2N-1, were also produced; the KD2N was used in parachute-recovery trials around 1950.

RTV-N-15

The RTV-N-15 Pollux was derived from the Gorgon IIC airframe, the pulsejet engine being moved to an internal mounting, and it was intended to use a mixture of radar and infrared guidance. Pollux was first flown in 1948, however by 1951 it had been flown only three times, and the program was cancelled.

Surviving aircraft
A single example of the RTV-N-15 was donated by the U.S. Navy to the National Air and Space Museum in 1971; it is on display at the Steven F. Udvar-Hazy Center.

References

Citations

Bibliography

Surface-to-surface missiles of the United States
Target drones of the United States
Pulsejet-powered aircraft
Single-engined jet aircraft
High-wing aircraft
Canard aircraft
1940s United States experimental aircraft
1940s United States special-purpose aircraft
Naval Aircraft Factory aircraft

CTV-N-2 Gorgon IIC


The Mainspring er en amerikansk stumfilm fra 1916 af Jack Conway.

Medvirkende
 Ben F. Wilson som Lawrence Ashmore / Larry Craven.
 Wilbur Higby som Jesse Craven.
 Henry Holland som Richard Creelman.
 Francelia Billington som Edith Craven.
 Clyde Benson som William Ramsdale.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1916
Dramafilm fra USA

The Mainspring