Cin cin (Cheers) è una sitcom statunitense andata in onda dal 30 settembre 1982 al 20 maggio 1993 per un totale di 11 stagioni televisive e 270 episodi.

Candidata 117 volte all'Emmy Awards (è stato un record superato solo dalle 124 candidature di E.R. - Medici in prima linea), ha vinto 28 volte, tra cui 4 nella categoria "Miglior serie tv commedia". Nel 2002 la rivista TV Guide ha classificato Cin cin al 18º posto tra "I 50 migliori programmi televisivi di tutti i tempi" e Rolling Stone, nel 2021, l'ha classificata al 2º posto tra "Le migliori sitcom di tutti i tempi".

La serie ha dato vita a 2 spin-off: Frasier, grande successo di critica e pubblico, che detiene il record di Emmy Awards vinti (37), e The Tortellis, sospeso dopo soli 13 episodi per gli scarsi ascolti e perché i suoi contenuti furono ritenuti da alcuni di tipo razzista.

In Italia Cin cin è stata trasmessa dal 1985 al 1987 su Italia 1, nel 1988 su Canale 5 e nel 2002 su LA7 con il titolo originale Cheers. Dal 2003 è stata replicata sul canale a pagamento Fox e dal marzo 2005 su Paramount Comedy.

Trama

La sitcom è ambientata nell'omonimo bar di Boston e parla dei suoi abituali frequentatori e della vita dei suoi inservienti.
Prima stagione
La serie comincia con l'ex giocatore di baseball Sam Malone che apre il suo bar nella periferia di Boston e si prepara ad accogliere i clienti abituali Norm Peterson, commercialista senza lavoro, e Cliff Clavin, postino ossessionato dalla madre. Ad aiutare Sam a mandare avanti il locale troviamo la scorbutica cameriera divorziata con cinque figli Carla Tortelli e l'allenatore in pensione Ernie "Coach" Pantusso. La piacevole routine cambia però quando al bar arriva Diane Chambers, eterna studentessa e aspirante scrittrice, che si siede al bar nell'attesa che il suo fidanzato vada a prenderla per andare alle Bahamas e sposarsi. Le ore passano e in seguito a una conversazione con Sam, Diane si rende conto che il suo uomo l'ha abbandonata. Vedendola distrutta, Sam le offre un lavoro come cameriera e lei accetta anche se titubante. Alla fine della prima stagione Carla rimane incinta a causa di una scappatella, l'allenatore potrebbe tornare sui campi da baseball, Norm riesce a trovare un lavoro, Cliff continua a fare il postino, Diane decide di lasciare Cheers ma l'amore che ormai prova per Sam la fa riflettere.
Seconda stagione
Sam e Diane iniziano una relazione fatta di alti e bassi. Carla partorisce, l'allenatore ha rifiutato l'offerta di tornare ad allenare e sta ancora dietro il bancone, Norm viene licenziato. Al bar arriva Summer, l'uomo che un anno prima aveva abbandonato Diane e questo provoca non pochi problemi alla donna e a Sam. Dopo una delle tante discussioni, Diane decide di lasciare Sam e il bar.
Terza stagione
Dopo l'abbandono di Diane, Sam comincia a bere facendo preoccupare gli amici al Cheers. L'allenatore decide di andare da Diane, che ora vive felice con lo psichiatra di successo Frasier Crane, e chiederle di parlare con Sam affinché smetta di bere. Diane accetta invano. Quando Sam apprende la notizia che Diane sta per trasferirsi in Europa con Frasier, smette di bere e parte per raggiungerla.
Alla fine della terza stagione muore l'attore Nicholas Colasanto, che interpretava Ernie Pantusso. Viene deciso di far "morire" anche il suo personaggio, che verrà rimpiazzato dalla stagione successiva dal nuovo barista Woody Boyd, un campagnolo dell'Iowa, in quello che sarà il ruolo che darà il via alla carriera di Woody Harrelson.
Quarta stagione
Di ritorno dall'Europa, Sam comunica agli amici che non è riuscito a raggiungere Diane e che vuole dimenticarla. Ma Diane tornerà nella sua vita quando Frasier entra al Cheers dicendo a Sam che la donna lo ha abbandonato sull'altare ed è tornata a Boston. Sam va da Diane chiedendole di tornare a lavorare a Cheers e la donna accetta. Con il passare del tempo, Sam inizia a frequentare una donna di successo che gelosa del fatto che Diane lavori al Cheers lo lascia; la reazione di Sam è chiedere a Diane di sposarlo.
Quinta stagione
Dopo un primo rifiuto, Diane accetta di sposare Sam. Il giorno delle nozze è sempre più vicino, a rovinarlo però è Summer che torna a Cheers dicendo a Diane che un suo amico editore vuole pubblicare un libro scritto dalla donna anni prima. Grazie alle parole di Sam, Diane decide di partire per Los Angeles e terminare il suo manoscritto con la promessa di fare ritorno a Cheers dopo sei mesi e di sposare Sam.
Sesta stagione
Sono passati mesi da quando Diane è partita per Los Angeles e molte cose sono cambiate a Cheers. Sam, persa per sempre la sua amata, ha venduto il bar a una multinazionale, per fare il giro del mondo in barca. La stagione si apre con il ritorno di Sam al bar: la sua barca è affondata, lui non ha più nulla e cerca un lavoro, ma la nuova direttrice, Rebecca Howe, gli renderà la vita difficile. Rebecca è una donna in carriera, professionale, efficiente, attratta dal potere e per nulla interessata a Sam. Quest'ultimo non sopporta di avere a che fare con una donna insensibile al suo fascino e farà di tutto per tentare di sedurla, mentre Rebecca tenta di farsi notare dal suo capo, Evan Drake, di cui è innamorata. Entrambi i protagonisti vedranno fallire ogni tentativo.
Mentre Woody fa ancora il barista e Norm e Cliff sono sempre seduti al bancone, Carla si sposa con il giocatore di hockey Eddie LeBeck e Frasier si sposa con la collega Lilith Sternin. La stagione si chiude con Sam che finalmente riesce ad avere un appuntamento con Rebecca, ma sul più bello Evan Drake comunica che ha deciso di trasferirsi in Giappone.
Settima stagione
Durante tutta la settima stagione Sam tenterà in tutti i modi di sedurre Rebecca, ma senza risultato. La notizia più sconvolgente è che Lilith rende Frasier l'uomo più felice del mondo dicendogli che aspetta un bambino. Stanca delle tante avances di Sam, Rebecca chiama in soccorso sua sorella Susan (Marcia Cross), la quale sedurrà Sam per poi provare a Rebecca che quello che Sam vuole è solo sesso.
Ottava stagione
Nell'ottava stagione Rebecca ha una relazione con Robin Colcord, un ricchissimo uomo d'affari, socio della compagnia proprietaria di Cheers. Nonostante Rebecca scopra che il miliardario ha un'altra donna, il rapporto continua. Intanto il marito di Carla muore e durante i funerali la donna scopre che il defunto Eddie aveva una seconda famiglia. Nel frattempo Lilith partorisce il piccolo Frederick Crane. Colcord dopo aver sedotto Rebecca userà i suoi numeri di conto per accedere a informazioni segrete della società per prenderne il controllo. Con l'aiuto di Sam, Norm e Woody, Rebecca scopre il segreto di Robin e decide di denunciarlo, ma Colcord usa la carta del matrimonio per comprare il silenzio di Rebecca. Sarà, però, Sam a denunciare Robin. Quando la polizia si presenta a Cheers dicendo che stanno ricercando Robin, l'uomo fugge e Rebecca distrutta si abbandona nelle braccia di Sam. Solo dopo la donna apprenderà la notizia che Sam ha denunciato Robin ricevendo come ricompensa la proprietà di Cheers.
Nona stagione
Quando Robin esce di prigione, Rebecca è pronta per sposarlo. Ma Robin le comunica che non ha più un soldo e la donna lo lascia rendendosi conto di non amare Robin, ma i suoi soldi. Per consolarsi, Rebecca compra metà Cheers diventando socia di Sam. Intanto Woody comincia a frequentare Kelly, la figlia di un uomo molto ricco. Una notte, mentre Sam bada al figlio di Frasier capisce che è ora di mettere su famiglia. Ma con chi?
Decima stagione
Sam e Rebecca provano a fare un bambino ma non ci riescono. Woody decide di sposarsi con Kelly. Durante uno spettacolo teatrale, Frasier rincontra la sua ex-moglie e questo infastidisce Lilith che ne è sempre stata all'oscuro. Il matrimonio di Woody si avvicina sempre di più, ma quel giorno tutto va storto: il catering si licenzia per colpa di Rebecca, il prete muore, Woody e Kelly si nascondono ovunque per sbaciucchiarsi, Sam riceve le avances di una donna sposata e questo suscita ira nel marito di quest'ultima, Lilith prova a distrarre gli ospiti mentre Carla nasconde il corpo del prete, Cliff e Norm fanno da fotografi.
Undicesima stagione
Dopo un incendio al bar, Sam si prepara per la grande riapertura. Una volta riaperto il bar, la vita dei suoi frequentatori e dei suoi inservienti torna a scombussolarsi: Lilith lascia Frasier per un altro uomo spingendo lo psichiatra tra le braccia di Rebecca, in seguito Lilith torna pregando Frasier di perdonarla e l'uomo accetta; Rebecca riceve la visita di Robin che le chiede di tornare con lui. Lei rifiuta in quanto l'uomo è povero, ma nonostante tutti i suoi sforzi alla fine Rebecca sposerà un idraulico; Carla ha un nuovo fidanzato che muore a causa di un infarto; Woody, con l'appoggio di Frasier, Norm e Cliff, viene eletto a consigliere comunale e Kelly resta incinta. Nell'ultimo episodio anche per Sam c'è una sorpresa: Diane torna al bar. Sam capisce di amarla ancora e i due decidono di trasferirsi in California e sposarsi. Mentre aspettano l'aereo, Sam e Diane cominciano a riflettere su tutto ciò che è accaduto e capiscono che ormai non hanno quasi più nulla in comune. L'aereo parte ma solo con Diane. Sam torna al bar e, dopo una lunga conversazione con gli amici di sempre sul senso della vita, capendo che il suo vero amore è il bar e gli amici di cui si è circondato, comprendendo ciò capisce di essere un uomo fortunato.

Curiosità

 Molti personaggi di Cin cin sono apparsi in almeno un episodio dello spin-off Frasier: Sam Malone, il personaggio interpretato da Ted Danson, partecipa nel 42º episodio (1995), e così fa Diane (Shelley Long), prima con un cameo nel 33º episodio (1994), poi nell'intero 61º episodio (1996); nell'episodio 135 (1999) è il turno di Woody (Woody Harrelson). Il 213º episodio (2002) sarà invece dedicato a ben tre personaggi insieme: Cliff (John Ratzenberger), Norm (George Wendt) e Carla (Rhea Perlman). Il personaggio di Lilith (Bebe Neuwirth), la moglie di Frasier in Cin cin, fa un'apparizione in ogni stagione di Frasier nel ruolo di ex-moglie.
 Il cast di Cin cin è apparso anche nella serie animata I Simpson, nell'episodio Fear of Flying della VI stagione.
 L'entrata nel bar del personaggio di Norman Peterson è salutata dal grido di Norm da parte di tutti gli avventori. Una parodia della scena viene fatta nella puntata Chiamatemi Swarley di How I Met Your Mother, nella quale si può anche sentire il tema della sigla, Where Everybody Knows Your Name di Gary Portnoy.
 Nel tredicesimo episodio della quinta stagione della sitcom Becker con protagonista Ted Danson, fa un'apparizione Kelsey Grammer, e i due ricordano i tempi in cui erano grandi amici a Boston. In questa sitcom fanno da guest star anche altri protagonisti di Cin Cin, come: Rhea Perlman, nei panni di una psicologa nella 4x01 "Psicoterapia" e George Wendt nei panni di un barista nell'episodio "Matrimonio a San Valentino"

Personaggi e interpreti

Il personaggio di "Cliff" Clavin appare in tutti gli episodi tranne 50-50 Carla.

Episodi

Della prima stagione è stato girato, e mai trasmesso, l'episodio Uncle Sam Malone.

La decima stagione si conclude con un episodio doppio, An Old-Fashioned Wedding.

L'ultima stagione si conclude con l'episodio triplo One for the Road della durata di 98 minuti, trasmesso il 20 maggio 1993. Con oltre 93 milioni di spettatori, 42 milioni di famiglie, e uno share del 45,5%, è secondo nella storia nella classifica degli episodi più visti negli Stati Uniti. La messa in onda dell'episodio fu preceduta da una raccolta dei momenti migliori dal titolo Last Call! A Cheers Celebration. L'episodio è tuttora inedito in Italia.

Ascolti
Nonostante un pessimo avvio negli ascolti televisivi, Cin cin venne acclamato dalla critica statunitense fin dalla prima stagione. Furono proprio le critiche entusiastiche, con la conquista dell'Emmy, a decretare la sopravvivenza della serie. Il boom degli ascolti arrivò a partire dalla terza stagione, con la collocazione nel palinsesto dopo I Robinson. Nella quarta stagione, gli ascolti aumentarono con l'inserimento del personaggio di Woody Boyd nel cast regolare. Al momento della fine dell'ultima stagione, la serie aveva ottenuto la presenza di 8 stagioni consecutive nella Top Ten statunitense degli ascolti, stilata da Nielsen, conquistandone il primo posto con la nona stagione.

In Italia ebbe un buon successo prima su Italia 1 e poi su Canale 5.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Serie televisive ambientate a Boston
Golden Globe per la miglior serie commedia o musicale

Cin cin (serie televisiva)


Kaliwatan sa isda ang Valamugil formosae. Una ning gihulagway ni Oshima ni adtong 1922. Ang Valamugil formosae sakop sa kahenera nga Valamugil, ug kabanay nga Mugilidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Republika sa Tsina
Valamugil

Valamugil formosae


Tybrind Vig er en vig af Lillebælt på Vestfyn mellem Middelfart og Assens, i Middelfart Kommune. Mod nord afgrænses den af havøen Ålehoved, og med syd Wedellsborg Hoved, hvor herregården Wedellsborg ligger. I bunden af vigen ligger vådområdet Flægen, hvor Hygind Bæk løber ud

Historie
Historisk er den kendt fra Slaget ved Tybrind Vig, der var et af de afgørende slag i Første Karl Gustav-krig, hvor svenskerne 30. januar 1658 gik i land efter at være gået over isen fra Jylland.

Under udgravninger af en undersøisk stenalderboplads fra Ertebølle-kulturen (5400–3900 f.Kr.) ved Tybrind Vig, er der fundet tre stammebåde af lindetræ samt pagajerne af asketræ. Der er tale om den største undervandsudgravning i Nordeuropa, og fundene er udstillet på Moesgaard Museum Fundstedet er dateret til mellem 5600 og 4000f.Kr.

Natur

Tybrind Vig er en del af Naturpark Lillebælt, og Natura 2000-område nr. 112 Lillebælt der både er habitat- og ramsarområde.

Referencer

Lillebælt
Bugter i Danmark
Lokaliteter i Middelfart Kommune

Tybrind Vig


The women's giant slalom competition of the PyeongChang 2018 Olympics was held on 15 February 2018 at the Yongpyong Alpine Centre at the Alpensia Sports Park in PyeongChang. Originally set to be held on 12 February 2018, winds in excess of 50 km/h forced officials to reschedule the race for 15 February 2018.

In the victory ceremony, the medals were presented by Princess Nora of Liechtenstein, member of the International Olympic Committee, accompanied by Dexter Paine, FIS Vice President.

Qualification

A total of up to 320 alpine skiers qualified across all eleven events. Athletes qualified for this event by having met the A qualification standard, which meant having 140 or less FIS Points and being ranked in the top 500 in the Olympic FIS points list or meeting the B standard, which meant 140 or less FIS points. Countries not meeting the A standard were allowed to enter a maximum of one B standard athlete per gender.

The Points list takes into average the best results of athletes per discipline during the qualification period (July 1, 2016 to January 21, 2018). Countries received additional quotas by having athletes ranked in the top 30 of the 2017–18 FIS Alpine Ski World Cup (two per gender maximum, overall across all events). After the distribution of B standard quotas (to nations competing only in the slalom and giant slalom events), the remaining quotas were distributed using the Olympic FIS Points list, with each athlete only counting once for qualification purposes. A country could only enter a maximum of four athletes for the event.

Results
The race was started at 10:00 (Run 1) and 13:45 (Run 2).

References

Women's alpine skiing at the 2018 Winter Olympics

Alpine skiing at the 2018 Winter Olympics – Women's giant slalom


Ang Laguna de la Yegua ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Laguna de la Yegua (lanaw sa Arhentina, Provincia de Santa Cruz),
 Laguna de la Yegua (lanaw sa Arhentina, Provincia de Buenos Aires),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina

Laguna de la Yegua


Chim sâu lưng nâu (danh pháp hai phần: Dicaeum everetti) là một loài chim lá thuộc chi Dicaeum trong họ Chim sâu.

Loài này được tìm thấy ở Brunei, Indonesia, Malaysia. Môi trường sinh sống tự nhiên của nó là rừng đất thấp ẩm cận nhiệt đới hoặc nhiệt đới và rừng ngập mặn cận nhiệt đới hoặc nhiệt đới. Hiện nay, chúng đang bị đe dọa bởi mất nơi sống.

Chú thích

Tham khảo

E
Động vật được mô tả năm 1877

Chim sâu lưng nâu


Apodêmio (agente nos assuntos) — oficial romano do
 Apodêmio (magistrado) — oficial romano do
 Apodêmio (prefeito pretoriano) — oficial romano do

Desambiguações de antropônimos

Apodêmio


France Gall (also known as Ses grands succès or Les Années folles / Homme tout petit) is the eighth studio album by French singer France Gall, released in 1973.

The album comprises songs released in 1969–1970 on EPs on the label La Compagnie.

Track listing

References

France Gall albums
Musidisc albums
1973 albums

France Gall (1973 album)


Katharina Schiechtl (født 27. februar 1993) er en kvindelig østrigsk fodboldspiller, der spiller forsvar for tyske i Werder Bremen i 1. Frauen-Bundesliga og Østrigs kvindefodboldlandshold.

Schiechtl var med til nå semifinalen ved EM i fodbold 2017 i Holland, sammen med resten af det østrigske landshold. Hun blev også udtaget til landstræner Irene Fuhrmanns officielle trup mod EM i fodbold for kvinder 2022 i England. Hun fik sin officielle debut på A-landsholdet den 14. juni 2013 i 3–0-sejren over .

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Østrig
Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Østrig
Fodboldspillere fra SV Werder Bremen (kvinder)

Katharina Schiechtl


Ganga Jamuna Ki Lalkar is a Hindi action film of Bollywood directed and produced by Kanti Shah. This film was released on 8 November 1991 under the banner of Mangla Films.

Plot
The film revolves around the clash between a female police officer and a lady dacait.

Music
"Challa Tu Le Jaa Nishaniya" - Udit Narayan, Sadhana Sargam

Cast
 Anupam Kher as Lala
 Kader Khan as Police constable
 Shagufta Ali as Ganga
 Dalip Tahil as Jwala Singh
 Goga Kapoor as Police officer
 Rajesh Vivek
 Sriprada
 Charan Deo
 Shripradha
 Seema Vaz

References

External links

1991 films
1990s Hindi-language films
Indian action thriller films
Indian rape and revenge films
Films about outlaws
Indian films about revenge
1991 action thriller films
Films directed by Kanti Shah

Ganga Jamuna Ki Lalkar


Proksimalna cjevčica je segment nefrona u bubrezima, koji započinje od bubrežnog pola Bowmanove čahure do početka Henleove petlje. Dalje se može podijeliti u proksimalni izuvijani kanalić (PCT)  i proksimalni ravni kanalić (PST).

Struktura
Najizrazitije obilježje proksimalne cjevčice je  lumenska  četkasta granica.

Ćelije četkaste granice
Lumenska površina epitelnih  ćelija ovog segmenta nefrona prekrivena je gusto nabijenim mikrovilima čineći granicu koja se lahko vidi pod svetlosnim mikroskopom, po kojima suimenovane i ćelije četkaste granice. Mikrovili uveliko povećavaju lumensku površinu ćelija, pretpostavljajući da olakšavaju njihovu funkciju reapsorpciju, kao i pretpostavljanjenu osjetljivosti protoka unutar lumena.

Citoplazma ovih ćelija je gusto popunjena mitohondrijama, koje se u velikoj mjeri nalaze u baznom području unutar prevoja bazne plazmatske membrane. Velika količina mitohondrija daje ćelijama acidofilnu prirodu. Mitohondrije su potrebne za napajanje energijom za aktivni transport natrijevih iona iz ćelija, a  kako bi se stvorio gradijent koncentracije koji omogućava da više natrijevih iona da uđu u ćeliju sa lumenske strane. Voda pasivno prati natrij iz ćelije duž njegovog gradijenta koncentracije.

Kuboidne epitelne ćelije koje oblažu proksimalne tubule imaju široke bočne prstaste poveznice između susjednih ćelija, koje izgledaju kao da nemaju diskretne rubove ćelija kada se gledaju svjetlosnim mikroskopom.

Agonistna resorpcija sadržaja proksimalnih cjevčica, nakon prekida cirkulacije u kapilarima koji okružuje tubule,  često dovodi do poremećaja morfologije ćelija proksimalnih tubula, uključujući izbacivanje ćelijskih jedara u tubulski lumen.

To je navelo neke promatrače da lumen proksimalnih tubula opisuju kao začepljen ili "prljavog izgleda", za razliku od "čistog" izgleda distalnih tubula, koje imaju prilično različita svojstva.

Dijelovi
Proksimalna cjevčica, kao dio nefrona,  može se podijeliti u dva segmenta: pars convoluta (izuvijani dio) i pars recta (ravni dio). Postoje razlike u obrisima ćelija između ovih segmenata, pa prema tome i u funkciji.

Što se tiče ultrastrukture, ova cjevčica može se podijeliti u tri segmenta, oS1,  S2 i S3 :

Prokimalna izuvijana cjevčica
Prokimalna izuvijana cjevčica ("pars convoluta")  početni dio izuvijana cjevčice.

U odnosu na morfologiju bubrega u cjelini, izvijani segmenti proksimalnih tubula u potpunosti su ograničeni na bubrežnu koru.

Neki istražitelji su, na osnovu posebnih funkcijskih razlika, izuvijani dio podijelili  u dva segmenta označena sa S1 i S.

Proksimalna ravna cjevčica
Pars recta (latinski = ravni dio) je sljedeći  ravni (silazni) dio.

Ravni segmenti spuštaju se u vanjski dio bubrežne srži. Završavaju na izuzetno ujednačenom nivou i linija njihovog  završetka uspostavlja granicu između unutrašnje i vanjske pruge vanjske zone bubrežne medule.

Kao logično proširenje gore opisane nomenklature, ovaj je segment ponekad označen kao  S3.

Funkcije

Apsorpcija
Proksimalna tubula efikasno regulira pH filtrata, izmjenom vodikovih iona u intersticiju za bikarbonatne ione u filtratu; odgovorna je i za lučenje (u filtrat) organskih kiselina, poput kreatinina i drugih baza.

Tečnost u filtratu koja ulazi u proksimalnu izuvijanu cjevčicu reapsorbuje se u peritubulske kapilare. To je pokrenuto transportom natrija iz lumena u krv, pomoću Na+/K+ATPaze u bazolateralnoj membrani epitelne ćelije.

Reapsorpciju natrijuma prvenstveno pokreće ova P-tip ATPaza. Oko  60-70% filtriranog natrija  reapsorbira se u proksimalnoj cjevčici, aktivnim transportom, povlačenjem rastvarača i paraćelijskom elektrodifuzijom. Aktivni transport odvija se uglavnom kroz natrij/vodik antiporter NHE3. Paraćelijski transport povećava efikasnost transporta, određenu potrošenim kisikom po jedinici reapsorbiranog Na+, igrajući tako ulogu u održavanju bubrežne homeostaze kisika.

Izlučivanje
U proksimalni tubuli izlučuju se mnogi tipovi lijekova.

Većina amonijuma koji se izlučuje urinom nastaje u proksimalnoj tubuli, razgradnjom glutamina do alfa-ketoglutarata. To se odvija u dva koraka, od kojih svaki stvara amonijev anion: pretvaranje glutamina u glutamat i pretvaranje glutamata u alfa-ketoglutarat. Alfa-ketoglutarat koji se stvara u ovom procesu zatim se dalje razgrađuje u dva aniona bikarbonata, koji se ispumpavaju iz bazolateralnog dijela tubulske ćelij,  ko-transportom sa natrijevm ionima.

Klinički značaj

Epitelne ćelije proksimalnih tubula (PTEC) imaju ključnu ulogu u bolesti bubrega. Dva modele sisara, ćelijske linije obično se koriste kao modeli proksimalnog tubula: svinjske LLC-PK1 ćelije i torbarske OK-ćelije.

Rak
Većina karcinoma bubrežnih ćelija, najčešći oblikom karcinoma bubrega, proizlazi iz izuvijanihih tubula.

Ostalo
Akutna tubulska nekroza nastaje kada PTEC direktno oštete toksini, kao što su antibiotici (npr. Gentamicin), pigmenti (npr. mioglobin) i sepsa (npr. posredovani lipopolisaharidom od gram negativnih bakterija). Bubrežna tubulska acidoza (proksimalni tip) (Fanconijev sindrom) se javlja kada PTEC ne mogu pravilno reapsorbirati glomerulski filtrat, tako da dolazi do povećanog gubitka bikarbonata, glukoze, aminokiselina i fosfata.

PTEC takođe učestvuju u napredovanju tubulointersticijske ozljede uslijed glomerulonefritisa, ishemije, intersticijskog nefritisa, vaskularnih ozljeda i dijabetske nefropatije. U tim situacijama na PTEC mogu direktno uticati proteini (npr. Proteinurija kod glomerulonefritis, glukoza (kod dijabetes melitus) ili citokini (npr. interferon-γ i faktor nekroze tumora). Postoji nekoliko načina na koje PTEC mogu reagirati: stvaranje citokina, hemokina i kolagena; prolazi kroz esencijalnu mezenhimsku trans-diferencijaciju; nekrozu ili apoptozu.

Dodatne slike

Također pogledajte
 Bubreg
 Nefron

Reference

Vanjski linkovi

Mokraćni sistem
Anatomija čovjeka
Anatomija životinja
Fiziologija životinja
Nefrologija

Proksimalna izuvijana cijev


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Encoptolophus. Ang Encoptolophus sakop sa kabanay nga Acrididae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Encoptolophus

Encoptolophus


Kaliwatan sa tambod ang Synodus indicus. Una ning gihulagway ni Francis Day ni adtong 1873. Ang Synodus indicus sakop sa kahenera nga Synodus, ug kabanay nga tambod.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Indyan ug Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Tambod
Tambod sa Kadagatang Indyan
Synodus

Synodus indicus


An Anolis megalopithecus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Rueda-almonacid hadton 1989. An Anolis megalopithecus in nahilalakip ha genus nga Anolis, ngan familia nga Polychrotidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anolis

Anolis megalopithecus


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Longgenacris. Ang Longgenacris sakop sa kabanay nga Acrididae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Longgenacris

Longgenacris


Lady Lettice Lygon (16 June 1906 –  18 July 1973) was an English socialite and aristocrat who was one of the Bright Young Things.

Early life
Lady Lettice Lygon was born on 16 June 1906, the daughter of William Lygon, 7th Earl Beauchamp and Lady Lettice Mary Elizabeth Grosvenor, a daughter of Victor Grosvenor, Earl Grosvenor.

Bright Young Things
Lady Lettice Lygon was "one of the tallest and prettiest members of the younger set". She was "the tallest débutante of her year". She was a friend of Daphne Fielding.

In 1931, Lady Lettice's portrait was painted by Philip de László. In the portrait, she is seated "Seated half-length slightly to the right, head turned in three-quarter profile to the left, wearing a pale off the shoulder evening gown, with a chiffon stole round her shoulders, her left elbow resting on the arm of the sofa with her hand raised to her neck, holding a string of pearls in her right hand resting on a blue stole in her lap".

Personal life
On 16 June 1930 she married Sir Richard Charles Geers Cotterell, 5th Baronet (1907–1978), the only son of Sir John Cotterell, 4th Baronet and his wife, Lady Evelyn Amy Gordon-Lennox (the eldest daughter of the former Amy Gordon-Lennox, Countess of March and Charles Gordon-Lennox, 7th Duke of Richmond).. Before their divorce in 1958, they had four children:

 Rose Evelyn Cotterell (1932–2006), who married Charles Hambro, Baron Hambro, heir to the Hambros Bank fortune.
 Anne Lettice Cotterell (b. 1933)
 Sir John Henry Geers Cotterell, 6th Baronet (1935–2017), who married Alexandra Bridgewater in 1959.
 Thomas Richard Geers Cotterell (b. 1939).

They divorced in 1958. Later that same year, Richard married Hon. Molly Patricia Berry, daughter of William Berry, 1st Viscount Camrose.

She died on 18 July 1973 aged 67.

References

External links
 Portrait of Lady Lettice Cotterell, 1931, by Philip de László.

1906 births
1973 deaths
British debutantes
English socialites
Wives of baronets
Daughters of British earls
Lettice

Lady Lettice Lygon


Turkonethes solifugus là một loài chân đều trong họ Trichoniscidae. Loài này được Verhoeff miêu tả khoa học năm 1943.

Chú thích

Tham khảo

Turkonethes

Turkonethes solifugus


FNT – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Bishop International, Flint (Michigan), Stati Uniti

Fnt


Ernst Catenhusen (26 October 1841 in Ratzeburg – 9 May 1918 in Berlin) was a German conductor and composer, also active in the United States.

Life
Catenhusen was the son of Ratzeburg superintendent Carl Friedrich Wilhelm Catenhusen. After graduating from the Lauenburg School of Applied Sciences, he went to the University of Göttingen to study law. Instead, however, he studied philosophy, history, and literature.

He moved to Leipzig to devote himself entirely to music and moved from there to Hamburg to study for two and a half years with Ignaz Lachner. His first engagement was in 1862 in Wesel. From 1863 to 1865, he went as Kapellmeister and choir director to the New Town Theater in Riga, where he was also the conductor of the Liedertafel. Then he was the first Kapellmeister successively in Lübeck, Königsberg, Chemnitz, Cologne, Hamburg (at the Thalia Theater) and Berlin (Friedrich-Wilhelm-Städtisches Theater).

In 1881, he was hired for the Thalia Theater in New York City and changed the following year as Kapellmeister and senior director at the new Casino Theater. In 1884, he was conductor of the Musikverein in Milwaukee, where he conducted in 1886 the great song festival of the North American Singing Association. From 1887, he worked as a singing teacher and composer in Chicago.

Later he returned to Germany.

Works
 Ännchen von Tharau, Romantic opera in three acts (1870, libretto by Julius Stinde, performed in Lübeck), libretto digitized
 Musik zu Schauspielen:
 Ouverture for Jungfrau von Orleans
 Cantata for Befreiungsschlacht bei Leipzig
 String quartet

Further reading
 Moritz Rudolph (Hrg.): Rigaer Theater- und Tonkünstler-Lexikon: nebst Geschichte des Rigaer Theaters und der Musikalischen Gesellschaft. Riga: Kymmel 1890, S. 35

References

German conductors (music)
German composers
1841 births
1918 deaths

Ernst Catenhusen


The National Prize for Sciences () was an award that was part of the National Prize of Chile until 1992. It was created by law 16746, promulgated on 24 January 1968, and published in the Official Journal on 14 February of the same year. This made the National Commission for Scientific and Technological Research (CONICYT) an autonomous body with legal personhood.

This prize was granted to the Chilean scientist or team of scientists whose work in the field of pure or applied sciences was entitled to such distinction (per Article 2 of Law 16746). Initially it was granted annually, being modified by Law 17595 of 1972, which ordered that it would be given every two years.

In 1992, through Law 19169, it was replaced by the National Prizes for Exact Sciences, Natural Sciences, and Applied Sciences and Technologies.

Winners
1969,  (biology)
1970, Herbert Appel (chemistry)
1971, Ricardo Donoso Novoa (history)
1973,  (medicine)
1975,  (biology)
1977, Jorge Mardones Restart (pharmacology)
1979, Héctor Croxatto (biology)
1981,  (physics)
1983, Hermann Niemeyer (biochemistry)
1985, Luis Vargas Fernández (physiology)
1987,  (genetics)
1989, Gustavo Höeker Salas (immunology)
1991, Enrique Tirapegui Zurbano (physics)

See also
 CONICYT

References

1969 establishments in Chile
1992 disestablishments in South America
Chilean science and technology awards
Awards disestablished in 1992

National Prize for Sciences (Chile)


Taghi Rahmani (født i 1959) er en iransk journalist, skribent og menneskeretsaktivist. Han lever i eksil i Paris i Frankrig.

Fra 1981 til 2005 er Mohammadi efter sigende blevet dømt til 5000 dage i fængsel. I følge Journalister uden grænser var han den oftest fængslede iranske journalist. og Amnesty International har udråbt ham til samvittighedfange.

Rahmani var kampagneleder for  under præsidentvalget i Iran i 2009. Rahmani er gift med menneskeretaktivisten Narges Mohammadi, vinder af Nobels fredspris i 2023. Ægteparret har to børn som bor med deres far i Frankrig.

Referencer

Aktivister fra Iran
Journalister

Taghi Rahmani


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Gryllus mzimba. Una ning gihulagway ni Otte, D. ni adtong 1987. Ang Gryllus mzimba sakop sa kahenera nga Gryllus, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Malawi

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Malawi
Gryllus

Gryllus mzimba


An Calocosmus hispaniolae in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Fisher hadton 1925. An Calocosmus hispaniolae in nahilalakip ha genus nga Calocosmus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Calocosmus

Calocosmus hispaniolae


Katastrofa lotnicza w Irkucku – 6 grudnia 1997 roku samolot Antonow An-124-100 Rusłan lecący z Irkucka do bazy Cam Ranh w Wietnamie z planowanym międzylądowaniem we Władywostoku, rozbił się zaraz po starcie z Irkucka. Wynajmowany przez Ukrainian Cargo Airways samolot przewoził dwa myśliwce Suchoj Su-27 o łącznej masie 40 ton przeznaczone dla Ludowych Sił Powietrznych Wietnamu. Jest to największa katastrofa z udziałem samolotu Antonow An-124 Rusłan.

Samolot

Samolot Antonow An-124-100 został wpisany na stan Aerofłotu z rejestracją CCCP-82005 w 1985 roku, jego pierwszy lot odbył się 30 października 1985 roku. W dniu 14 lutego 1988 roku został przekazany do Sił Powietrznych ZSRR, gdzie ostatecznie trafił do 556. Pułku Lotnictwa Transportowego z dyslokacją w Seszczy, z numerem operacyjnym 08. Po upadku ZSRR rejestrację zmieniono na RA-82005. Napęd stanowiły 4 silniki turbowentylatorowe Progress D-18T. Na dzień wypadku samolot miał wylatane 576 cykli i ponad 1034 godzin w Rosyjskich Siłach Powietrznych.

Przebieg katastrofy
6 grudnia 1997 roku maszyna o rejestracji RA-82005 kołowała na pas startowy w pobliżu zakładów lotniczych Irkut. Załogę stanowiło 8 członków Sił Powietrznych Rosji pod dowództwem Władimira Fiedorowa; drugim pilotem był Michaił Bruczanow. Oprócz tego samolot przewoził 15 pasażerów, głównie przedstawicieli irkuckiego kombinatu lotniczego oraz dwa samoloty Su-27UB o łącznej masie 40 ton. W tym dniu w Irkucku temperatura wynosiła poniżej -20 stopni Celsjusza.

O godzinie 14:42 An-124 wystartował z pasa 14 w kierunku miasta. Zaraz po oderwaniu się samolotu od ziemi silnik nr 3 zgasł na wysokości około 5 m. Antonow w dalszym ciągu wzbijał się pod dużym kątem natarcia i silniki nr 1 i 2 także uległy pompażowi. 8 sekund po starcie na wysokości 66 metrów, po utracie trzech silników, maszyna zaczęła spadać. Chociaż piloci próbowali utrzymać kontrolę nad maszyną za pomocą działającego silnika, samolot przechylony w prawo uderzył prawym skrzydłem w bloki na ulicy Mira, 1600 m od końca pasa startowego i runął na ziemię. W katastrofie zniszczony został blok mieszkalny nr 45 przy ulicy Grażdanskiej. Ogon znacząco uszkodził blok numer 120 przy ulicy Mira i sąsiedni dom dziecka.

Bilans ofiar wyniósł 72 osoby, w tym czternaścioro dzieci. Zginęły wszystkie osoby przebywające na pokładzie samolotu. Siedemdziesiąt rodzin straciło dach nad głową. Na miejscu jednego ze zburzonych budynków zbudowano cerkiew Narodzenia Pańskiego.

Badanie przyczyn katastrofy
Powołano specjalną komisję w celu zbadania przyczyn katastrofy.

Obydwa rejestratory lotu, w tym rejestrator rozmów załogi, znajdowały się w centrum ognia i były zbyt uszkodzone, aby dostarczyć istotne dane. Jako przyczynę awarii trzech silników naraz oficjalnie uznano nadmierne przeciążenie samolotu.

W rozmowie z gazetą Moskowskij Komsomolec, pilot-oblatywacz Aleksander Akimenkow powiedział, że przyczyną wypadku RA-82005 w Irkucku mogło być użycie przez jednego z pasażerów chińskiego radiotelefonu, który miał wpływ na pracę elektroniki.

Mjr gen. Borys Tumanow, były szef służby bezpieczeństwa lotniczego w Rosji (1993-2002) i członek komisji śledczej ds. wypadków lotniczych z udziałem samolotów wojskowych, powiedział gazecie Moskowskij Komsomolec, że przyczyną wypadku była awaria trzech silników w wyniku przeciągnięcia.

W 2009 roku Fedor Murawczenko, Generalny Projektant Biura Projektowania Iwczenko-Progress (twórcy silników lotniczych dla An-124), podał własną wersję przyczyn katastrofy. Na podstawie danych tego przedsiębiorstwa badawczego oraz własnych obliczeń teoretycznych stwierdził, że przekraczająca normy zawartość wody w paliwie lotniczym spowodowała powstanie lodu i zatkanie filtrów paliwa, powodując zgaszenie silników.

Tuż po katastrofie pojawiły się spekulacje, że przyczyną mógł być błąd obsługi naziemnej. W dniu startu w Irkucku panowała temperatura poniżej –20 °C. RA-82005 poprzedniego dnia przyleciał z Wietnamu i w zbiornikach mogły się nadal znajdować duże zapasy paliwa. W takiej sytuacji należało wypompować nieprzystosowane do niskich temperatur paliwo lotnicze zatankowane w Wietnamie przed zatankowaniem samolotu w Irkucku. Niewykonanie tych czynności mogło zaważyć o losie samolotu.

Przypisy

Bibliografia

Linki zewnętrzne
 Strona w bazie danych Aviation Safety Network

Katastrofy lotnicze w Rosji
Katastrofy lotnicze w 1997
Katastrofa
Katastrofa

Katastrofa lotnicza w Irkucku (1997)


Il santuario della vita selvatica di Thungyai (in lingua thailandese, เขตรักษาพันธุ์สัตว์ป่าทุ่งใหญ่นเรศวร) è un'area protetta della Thailandia. È situata a cavallo tra la parte settentrionale della provincia di Kanchanaburi e quella meridionale della provincia di Tak. Il santuario della vita selvatica venne creato il 24 aprile 1974. Venne in seguito dichiarato patrimonio dell'umanità dall'UNESCO, in coppia con il santuario della vita selvatica di Huai Kha Khaeng.

Storia

Re Naresuan del Regno Ayutthaya per due volte (nel 1590 e nel 1605) stabilì la sua base nel santuario prima dell'invasione di Birmania. In seguito il sito prese il nome di Thungyai Naresuan, che significa "I grandi campi di Naresuan".

L'area è da sempre pressoché disabitata. Le boscose colline non favoriscono l'agricoltura, e la zona è ancora infestata dalla malaria. Questo problema ha permesso, ironicamente, un perfetto isolamento dall'uomo ed il conseguente mantenimento dell'habitat. Per questo motivo, molte delle specie animali selvatiche tipiche del sud-est asiatico possono essere trovate qui, incluse alcune rare come le tigri.

Clima

Il santuario appartiene alla zona tropicale o subtropicale. La temperatura media oscilla tra i 15-35 gradi in estate, 20-33 nella stagione delle piogge, e 10-29 in quella asciutta. La caduta annua di pioggia è di 2.000 ml.

Collegamenti esterni

Patrimoni dell'umanità della Thailandia

Santuario della vita selvatica di Thungyai


Kaliwatan sa ito ang Trichomycterus mboycy. Una ning gihulagway ni Wolmar B. Wosiacki ug Julio C. Garavello ni adtong 2004. Ang Trichomycterus mboycy sakop sa kahenera nga Trichomycterus, ug kabanay nga Trichomycteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Trichomycterus

Trichomycterus mboycy


Hồng Thái là một xã thuộc huyện A Lưới, tỉnh Thừa Thiên Huế, Việt Nam.

Xã Hồng Thái có diện tích 69,69 km², dân số năm 1999 là 1.070 người và mật độ dân số đạt 15 người/km².

Hành chính
Tính đến năm 2015 (theo Nghị quyết 09/NQ-HĐND tỉnh), xã Hồng Thái có 4 thôn: A Đâng, Tu Vay, I Reo, A La.

Chú thích

Tham khảo

Xã, phường, thị trấn biên giới Việt Nam - Lào

Hồng Thái, A Lưới


Kahenera sa mga dagum-dagum ang Siokunichthys. Ang Siokunichthys sakop sa kabanay nga dagum-dagum.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Dagum-dagum
Siokunichthys

Siokunichthys


Teorija o etnogenezi Ilira je teza o Ilirima kao autohtonom elementu na teritoriji Balkanskog poluostrva.

Stariju tezu zasnovao je Gustav Kosine i po njoj su preci Ilira stigli iz njemačke Lužice, oko 1300. g.p.n.e. kao formirana narodnosna skupina. Uvažavajući mišljenje albanskih i jugoslavenskih arheologa (Borivoj Čović), Alojz Benac iznio je teoriju autohtonosti, kojom opovrgava teoriju dolaska Ilira kao gotovog narodnosnog elementa i njihovo stvaranje objašnjava etnogenezom kulturnih elemenata na Balkanskom poluostrvu. Ova teorija se oslanja i na Kurgansku hipotezu Marije Gumbitas iz 1950. god.

U III milenijumu p.n.e. počeli su pokreti stepskih nomada iz Azije (Praindoevropljani), koji će imati odlučan uticaj na društvene odnose na jugu Evrope nakon perioda mlađeg kamenog doba (neolita). To je početak indoevropeizacije eVropskog kontinenta, ali se o Indoevrpljanima ne može govoriti kao nosiocima kulture koju su donijeli u Europu. Njihove seobe su samo otvorile procese i u  oblasti koja je kasnije pripisana ilirskom "etničkom" stablu. U početku tih kompleksnih zbivanja na Balkanskom poluostrvu stvoren je substrat (osnova) čijom će etnogenezom nastati Iliri, i koja se može podijeliti u četiri faze:
 prva - stvaranje osnovnog substrata u kojem su učestvovale nove eneolitske grupacije na Balkanu nastale nakon završetka neolita (badenska, kostolačka, vučedolska grupa, grupa sa vrpčastom keramikom) - to su Prediliri
 druga – mirni razvoj supstratnih elemenata, uz određeni kulturni uticaj iz Podunavlja, Karpatske oblasti i istočnog Balkana – to su Protoiliri
 treća – to su kretanja kao posljedica seobe naroda sa prostora Kulture polja sa urnama koja su dovela do pojačanog prerastanja pojedinih zajednica u veće skupine – to su Prailiri U ovoj fazi dio Ilira, prvrnstveno između Drave i Save je pao pod potpuni uticaj Kulture polja sa urnama, pa će njihova daljnja geneza dovesti do stvaranja plemenskih zajednica pod imenom Panoni, kao što su:Segestani, Kolapijani,...Jedan dio autora naziva dio plemena ilirsko - panonskim (Mezeji, Japodi.
 četvrta – ilirska epoha željeznog doba u kojoj su formirane čvršće plemenske zajednice (Autarijati, Desidijati, Dalmati, Ardijejci, Taulanti...), čije je zajedničko ime Iliri (koje će se tek kasnije pojaviti u grčkim i rimskim izvorima).

Stvaranje osnovnog substrata
Stvaranje osnovnog substrata za kasniju etnogenezu ilirskih plemena na prostoru Balkana, odvijalo se u dvije oblasti: jedna je područje od rijeke Vojuše do rijeke Mati u Albaniji, a druga je područje istočne obale Jadranskog mora i njegovog zaleđa.
U stvaranju ilirskog substrata prve (uže) oblasti učestvovali su elementi neolitske i eneolitske grupe Maliq, elementi badenske i kostolačke grupe pristigli preko centralnog Balkana i Pelagonije, vjerovatno i neki elementi Vučedolske kulture i vrpčaste keramike i neki elementi iz epirsko-makedonsko-egejske oblasti.

U stvaranju ilirskog substrata druge (šire) oblasti učestvovali su elementi hvarsko-lisičićke grupe i jadranske komponente Vučedolske ili Ljubljanske kulture (sa elementine kulture zvonastih pehara). Prava indoeuropeizacija u drugoj oblasti  se osjeća u prisustvu vrpčaste keramike (Ljubomir kod Trebinja, Rumin-Bitelić kod Sinja), a možda i u elementima prave Kurgan IV kulture sa istoka. Lisičićki elementi imali su jasnu prevagu u kasnijoj Butmirskoj kulturi pa je onda hvarsko-lisičićka  komponenta imala vidnu ulogu u formiranju substrata srednjebosanskih plemenskih skupina (Desidijati, Autarijati, Taulanti...).

Kod razmatranja kontinuiteta i prelaza iz predilirskog u protoilirsku, odnosno prailirsku fazu, jasno se uočava slijed: vučedolska kultura – Cetinska kultura – Posuška kultura - prailirski geometrijski stil. Ovaj stil označava kulturnu srodnost, ako ne i jedinstvo na teritoriji na kojoj su kasnije živjele ilirske plemenske skupine.

Neprekidnost kulturnog razvoja
Pravilna identifikacija ilirskog identiteta može se potvrditi neprekidnošću arheoloških nalaza iz slojeva bronzanog doba i slojeva iz kasnijeg ilirskog vremena (Korošec, Benac). Neprekidnost  kulturnog razvoja potvrđena je i na glasinačkom području (Glasinačka kultura) od ranog bronzanog do helenističkog doba. Glasinačka visoravan je eminentno ilirsko područje koje su naseljavali Autarijati, i pošto nema prekida u kulturnom razvoju i kulturnim običajima, zaključak je da se radi o autohtonoj evoluciji. Ista takva evolucija utvrđena je i u naseljima Maliq, Tren i nekropolama u Albaniji (Mati kultura) pa je i to dokaz da se Iliri nisu doselili u svoju kasniju domovinu sa sjevera, nego su se razvili na domaćem substratu. A i taj substrat doseže do ranog bronzanog doba.

Jedan od najvažnijih elemenata za etničko opredijeljenje je jezik. Ovaj element kod Ilira nedostaje, što je ogroman nedostatak prilikom etničkih razmatranja. To ne znači da ove grupe nisu imale neki zajednički jezik, ali one nisu ostavile dokumentaciju o oblicima riječi i sintaksi.

Zbog veličine ilirskog prostora, Aleksandar Stipčević smatra da se ne može zanemariti uticaj prodora Kulture polja sa urnama i uticaj mediteranskog svijeta na ilirsku etnogezu na području Slovenije i zapadne Hrvatske (Histri, Liburni). Arheolog Zdravko Marić, nakon analize arheološkog materijala iz Panonije i japodskog područja, takođe smatra da tamošnja plemena imaju jedan drugi kulturni razvoj. Zbog toga se danas smatra da se teorija o etnogenezi Ilira odnosi na ilirski razvoj u Bosni i Hercegovini, zapadnoj Srbiji, Crnoj Gori i sjevernoj Albaniji.

Širenje ilirskog imena
Širenje ilirskog imena išlo je u skladu sa širenjem interesa antičkog svijeta za pojedine plemenske skupine na sjeverozapadnom Balkanu i prošlo je kroz nekoliko faza.

U prvoj fazi ime Iliri se odnosilo na jednu plemensku zajednicu. Nakon toga ime se proširilo na oblast između Epira i rijeke Mati, na kojem je helenizacija bila uhvatila čvrstog korijena. Na tom prostoru su važnu ulogu igrali Taulanti.

Ilirsko ime se zatim širilo do Neretve, pa preko Cetine do Istre.

Proces formiranja plemena u najvećem dijelu sjeverozapadnog Balkana tekao je na sličan način i zato se mora računati sa određenim stepenom bliskosti (jezičke i kulturne) među plemenskim skupinama ovog prostora. Samo tako može se objasniti zajedničko ime i osjećaj pripadnosti tih plemenskih skupina jednoj široj ilirskoj zajednici. To ime do Dunava će prošriti Rimljani tokom svojih imperijalističkih osvajanja.

Literatura
 M. Suić – Ilyrii proprie dicti, Godišnjak Sarajevo 1976

Reference

Bosna i Hercegovina u vrijeme Ilira
Bronzano doba
Željezno doba
Iliri

Teorija autohtonosti geneze Ilira


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Mitricephala milleri. Una ning gihulagway ni Willy Adolf Theodor Ramme ni adtong 1941. Ang Mitricephala milleri sakop sa kahenera nga Mitricephala, ug kabanay nga Pyrgomorphidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Mitricephala

Mitricephala milleri


Dovyalis is 'n genus van struike en klein bome. Onlangse genetiese bewyse het getoon dat die genus aan die Salicaceae familie behoort; voorheen was dit in die Flacourtiaceae familie geklassifiseer. Die spesies is inheems aan Afrika (Ethiopië suid tot Suid-Afrika) en suider Asië (Indië, Sri Lanka). Sommige word gekweek vir hul vrugte. Dovyalis is 'n Griekse woord en beteken spies.

Spesies
Daar is negentien spesies wat hoort tot die genus:
 Dovyalis abyssinica (A.Rich.) Warb.
 Dovyalis caffra (Hook.f. & Harv.) Warb.
 Dovyalis cameroonensis Cheek & Ngolan
 Dovyalis hebecarpa (Gardner) Warb.
 Dovyalis hispidula Wild
 Dovyalis keniensis E.V.Williams
 Dovyalis longispina (Harv.) Warb.
 Dovyalis lucida Sim
 Dovyalis macrocalyx (Oliv.) Warb.
 Dovyalis macrocarpa Bamps
 Dovyalis mollis (Oliv.) Warb.
 Dovyalis revoluta Thom
 Dovyalis rhamnoides (Burch. ex DC.) Burch. ex Harv. & Sond.
 Dovyalis rotundifolia (Thunb.) Harv.
 Dovyalis spinosissima Gilg
 Dovyalis verrucosa (Hochst.) Lign. & Bey
 Dovyalis xanthocarpa Bullock
 Dovyalis zenkeri Gilg
 Dovyalis zeyheri (Sond.) Warb.

Verwysings

Dovyalis


An Arapaima gigas in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Schinz hadton 1822. An Arapaima gigas in nahilalakip ha genus nga Arapaima, ngan familia nga Arapaimidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Arapaima

Arapaima gigas


Hòa An là một xã thuộc huyện Chiêm Hóa, tỉnh Tuyên Quang, Việt Nam.

Xã Hòa An có diện tích 24,31 km², dân số năm 1999 là 4666 người, mật độ dân số đạt 192 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Hòa An, Chiêm Hóa


The Serbia women's national under-23 volleyball team represents Serbia in international women's volleyball competitions and friendly matches under the age 23 and it is ruled by the Serbian Volleyball Federation That is an affiliate of International Volleyball Federation FIVB and also a part of European Volleyball Confederation CEV.

Results

FIVB U23 World Championship
 Champions   Runners up   Third place   Fourth place

Team

Current squad
The following is the Serbia roster Under-23 team in the European Women's U23 World Qualification.

Head coach:  Marijana Boricic

References

External links
 Official website

National women's under-23 volleyball teams
under


Fred Lohse (født 9. april 1908 i Leipzig, Tyskland - død 19. januar 1987) var en tysk komponist, professor og lærer.

Lohse studered komposition på Musikkonservatoriet i Leipzig hos Hermann Grabner. Han har skrevet 4 symfonier, orkesterværker, kammermusik og vokalmusik. Han var professor og lærer i komposition på Universitetet i Leipzig.
Lohse modtog  Kunstpreis der DDR (1978). Han komponerede i en moderne klassisk stil.

Udvalgte værker

 Symfoni nr. 1 (1955) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1961-1962) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1984-1985) - for orkester
 Rondo giocoso (Ungdoms Symfoni) (1979) - for orkester

Eksterne henvisninger
 om Fred Lohse på www.musicweb-international.com

Komponister fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Lærere fra Tyskland

Fred Lohse


Scandic Park Hotel (formerly Rica Park Hotel) is a large hotel in Sandefjord, Norway. The Park Hotel was completed in 1960 and was the largest and most luxurious hotel in Vestfold County when established. Park Hotel was built on a site that previously belonged to Sandefjord Spa. It is located next to the harbor and near the city center. It caters for conferences, business functions, and courses. Most rooms overlook the Sandefjordsfjord. The hotel houses three restaurants: Parkstuen, Kosmos, and Vinstuen. It has spa facilities, gyms, solariums, saltwater swimming pools, saunas, conference halls, and a banquet hall.

The hotel was designed by architect Arnstein Arneberg, and opened as "The Whaling House" (Hvalfangstens Hus) in 1959. It was frequently visited by the shipping magnate Anders Jahre.

A whale jawbone arch from a Blue whale killed in 1956 has been placed outside the hotel.

History
The first parts of Hvalfangstens Hus were completed in the fall of 1959. The hotel was built on the former site of Socitetsbygningen which belonged to Sandefjord Spa. In the 1950s, Socitetsbygningen were demolished to give room to Hvalfangstens Hus (the Whaling House).

When it was established as Hvalfangstens Hus, the eighth floor was occupied by offices for Norges Hvalfangstforbund and other whaling organizations. The ninth and tenth floors occupied Anders Jahre's business offices. The hotel became the basis for modern-day tourism in Sandefjord. The Oslo City Hall was one of architect Arnstein Arneberg's inspirations when designing the hotel. Park Hotel was highly modern for its time in the 1960s and had maids equipped with teletypewriters, waiters equipped with radio receivers, and electric doors. In 1967, a heated seawater swimming pool and spa were installed at the hotel. The hotel has views of the adjacent park Badeparken, surrounding hillsides, and the Sandefjord Harbor and Sandefjordsfjord.

Gallery

References

Buildings and structures in Sandefjord
Companies based in Sandefjord
Hotels in Vestfold og Telemark
Hotels established in 1959
Hotel buildings completed in 1959

Scandic Park Hotel


Curculio longidens is a species of snout and bark beetles in the family Curculionidae. It is found in North America.

References

 Poole, Robert W., and Patricia Gentili, eds. (1996). "Coleoptera". Nomina Insecta Nearctica: A Check List of the Insects of North America, vol. 1: Coleoptera, Strepsiptera, 41-820.

Further reading

 NCBI Taxonomy Browser, Curculio longidens
 Arnett, R. H. Jr., M. C. Thomas, P. E. Skelley and J. H. Frank. (eds.). (21 June 2002). American Beetles, Volume II: Polyphaga: Scarabaeoidea through Curculionoidea. CRC Press LLC, Boca Raton, Florida .
 Arnett, Ross H. (2000). American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico. CRC Press.
 Richard E. White. (1983). Peterson Field Guides: Beetles. Houghton Mifflin Company.

Curculionidae
Beetles described in 1927

Curculio longidens


Czesław Kazimierz Domagała (ur. 27 sierpnia 1911 w Bogumiłowicach, zm. 19 lutego 1998 w Krakowie) – polski działacz komunistyczny, poseł na Sejm PRL I, IV i V kadencji.

Życiorys
Syn Adama i Marianny. Uzyskał wykształcenie średnie. Działał w Związku Młodzieży Wiejskiej RP "Wici", a w latach 1933–1938 był członkiem Komunistycznej Partii Polski (za działalność komunistyczną był karany, w latach 1936–1937 przebywał w Miejscu Odosobnienia w Berezie Kartuskiej). Od grudnia 1944 należał do Polskiej Partii Robotniczej, wraz z którą 4 lata później wszedł w skład Polskiej Zjednoczonej Partii Robotniczej. W PPR zajmował (od lutego 1945) stanowisko kierownika Wydziału Wojskowego Komitetu Centralnego, przez niespełna 3 lata był jednocześnie zastępcą kierownika Wydziału Personalnego KC, ponadto w 1948 został II sekretarzem Komitetu Wojewódzkiego w Łodzi. W PZPR pełnił funkcje: I sekretarza Komitetu Wojewódzkiego PZPR w Łodzi (1948–1949), członka (od 1948) i zastępcy przewodniczącego (1949–1950) Centralnej Komisji Kontroli Partyjnej, I sekretarza KW w Gdańsku (1950–1951), kierownika Wydziału Ogólnego Komitetu Centralnego (1951–1952), zastępcy członka (1954–1968) i członka (1968–1971) KC, inspektora Wydziału Rolnego KC (1957–1958) oraz I sekretarza KW w Krakowie (1965–1971). W 1952, 1965 i 1969 uzyskiwał mandat posła na Sejm PRL w okręgach kolejno Piotrków Trybunalski i (dwukrotnie) Chrzanów. W trakcie I kadencji zasiadał w Komisji Obrotu Towarowego, a w trakcie IV i V w Komisji Planu Gospodarczego, Budżetu i Finansów. W latach 1958–1965 pełnił funkcję przewodniczącego prezydium Wojewódzkiej Rady Narodowej w Kielcach, a od 1952 do 1957 podsekretarza stanu w Ministerstwie Rolnictwa.

Otrzymał Order Sztandaru Pracy I i II klasy.

Został pochowany na cmentarzu komunalnym w Cedzynie.

Przypisy

Bibliografia
 Profil na stronie Biblioteki Sejmowej
 Informacje w BIP IPN

Członkowie Centralnej Komisji Kontroli Partyjnej PZPR
Członkowie Komitetu Centralnego PZPR
Członkowie Związku Młodzieży Wiejskiej RP Wici
Działacze Komunistycznej Partii Polski
Inspektorzy KC PZPR
Kierownicy Wydziałów KC PPR
Odznaczeni Orderem Sztandaru Pracy I klasy
Odznaczeni Orderem Sztandaru Pracy II klasy
Osadzeni w Miejscu Odosobnienia w Berezie Kartuskiej
Pierwsi sekretarze Komitetu Wojewódzkiego PZPR w Gdańsku
Pierwsi sekretarze Komitetu Wojewódzkiego PZPR w Krakowie
Pierwsi sekretarze Komitetu Wojewódzkiego PZPR w Łodzi
Pochowani na cmentarzu komunalnym w Cedzynie
Posłowie z okręgu Piotrków Trybunalski (PRL)
Przewodniczący Prezydium Wojewódzkiej Rady Narodowej w Kielcach
Sekretarze Komitetów Wojewódzkich PPR
Urodzeni w 1911
Wiceministrowie i urzędnicy PRL
Zastępcy członków Komitetu Centralnego PZPR
Zmarli w 1998

Czesław Domagała


An Cyprinella xanthicara in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Minckley ngan Lytle hadton 1969. An Cyprinella xanthicara in nahilalakip ha genus nga Cyprinella, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyprinella

Cyprinella xanthicara


Turbe – mauzolej u Bihaću potiče iz perioda austrougarske uprave u Bosni i Hercegovini i izgrađeno je da bi se iskazao pijetet prema braniocima grada koji su hrabro poginuli u borbama protiv austrougarskih trupa.

Historija
Odlukom Berlinskog kongresa, juna 1878. godine, Austro-Ugarska je dobila pravo da anektira Bosnu i Hercegovinu. Prilikom ulaska austrougarskea vojske, bilo je potrebno nekoliko mjeseci da se uguši otpor, naročito muslimanskog stanovništva. Borbe pod zidinama Bihaća počele su od 7. septembra, a tek 19. septembra branioci su predali grad Bihać.
Pad Bihaća je obeshrabrujuće djelovao na branioce ostalih gradova Bosanske Krajine, tako da su oni osvojeni, uglavnom, bez pružanja nekog većeg otpora, izuzev Velike Kladuše i Pećigrada, gdje je otpor trajao sve do oktobra 1878. godine.

Turbe – mauzolej u Bihaću potiče iz perioda austrougarske uprave u Bosni i Hercegovini i izgrađeno je da bi se iskazao pijetet prema braniocima grada koji su hrabro poginuli u borbama protiv austrougarskih trupa. Turbe je bilo od drveta. Na mjestu turbeta tokom 1890 izgrađena je crkva, a austrougarska vlast, da bi odobrovoljila muslimansko stanovništvo Bihaća, sagradila je sadašnje turbe o svom trošku.

Ovaj čisto sakralni spomenik bio je teže oštećen u toku posljednjeg rata, ali je popravljen i danas predstavlja neprocjenjivu vrijednost bošnjačke duhovne kulture na ovim krajiškim prostorima.

Dio izvora navodi da turbe potiče iz vremena Osmanske vladavine.

Opis

Objekat turbeta – mauzoleja u Bihaću pripada tipu turbeta sa oktogonalnom osnovicom pokrivenih kupolom. Dužine stranica su jednake i iznose 2,60 metara. Zidovi objekta su mješavina kamena i cigle s tim da je kompletna spoljna fasada urađena u kamenu bihacitu. Turbe je raščlanjeno horizontalnim profilisanim kamenim vijencem na koji se naslanja donja ivica prozora. Prema proporcijama zona iznad vijenca je nešto veća i iznosi 2/3 visine cijelog objekta, mjereno bez kupole.

Većim dijelom objekat je izgrađen od precizno klesanih blokova kamena bihacita koji je otesan u obliku kvadera i slagan u pravilne redove. Donju zonu predstavljaju grubo obrađeni kameni kvadri složeni u četiri horizontalna reda sa vrlo naglašenim  spojnicama. Bihacit je vrlo mekan i lagan krečnjak. Zidovi turbeta su završeni naglašenim kamenim vijencem koji iz zida izlazi 35 cm. Turbe je presvedeno kupolom koja je pokrivena pocinčanim limom.

U turbetu su dva drvena kabura – sarkofaga sa nišanima na kojima su turbani. Na samom turbetu, kao i nišanima nema nikakvog zapisa, ali dekorisani su mnogobrojnim ukrasima -  tordiranim trakama.

Istorijska građevina – Turbe-mauzolej u Bihaću proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Literatura
Radoslav Lopašić, Bihać i Bihaćka krajina, Zagreb, 1890.
 Ćiro Truhelka, Sredovječni spomenici Bosanske Hrvatske, "Hrvatsko kolo" XXIII, Zagreb, 1942.
 Branka Raunig, Fikreta Butić, Branko Bokan, Bihać i okolina, Turističko društvo "Una", Bihać, 1963.
 Dr Ekrem Hakki Ayverdi, AVRUPA 'DA OSMANLY MIMARI ESERLERI, II f.3 kitab, Baha Matabaasi, Istanbul, 1981.
 Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga 3, 3. izdanje, biblioteka "Kulturno naslijeđe", Sarajevo – Publishing, str. 61 – 65, 1998.
 Nikola Radić, Bihać sa starih razglednica, Bihać, 2000.
 Abdulah Talundžić, Turbe i toranj crkve u Bihaću, Mostar 2005: Most - časopis za obrazovanje, nauku i kulturu, 193 (104 - nova serija), str. 72.

Reference

Vanjski linkovi
 Turbe - Mauzolej u Bihaću na discoverbihac.ba
 Turbe - Mauzolej u Bihaću  na furaj.ba
 Znate li kako je nastalo Bihaćko turbe, abc.ba

Nacionalni spomenici u Bihaću
Turbeta u Bihaću

Turbe - Mauzolej u Bihaću


An Anaglyptus nokosanus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Tadao Kano hadton 1933. An Anaglyptus nokosanus in nahilalakip ha genus nga Anaglyptus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anaglyptus

Anaglyptus nokosanus


A casa de Dlamini é a casa real do Reino de Essuatíni. Mswati III, como rei e Ngwenyama de Essuatíni, é o atual chefe da casa de Dlamini. Os reis Suazis até os dias de hoje têm o título de Nngwenyama e governam junto com a Rainha-Mãe, que têm o título de Indlovukati. Os reis Suazis têm a prática da poligamia e, assim, têm muitas mulheres e crianças.

Fundação
A dinastia Dlamini começa-se para um chefe Dlamini I (também conhecido como Matalatala), que disse ter migrado com o povo Swazi da África Oriental através de Tanzânia e Moçambique. Ngwane III, no entanto, é muitas vezes considerado o primeiro Rei da moderna Suazilândia, que governou a partir de 1745 a 1780. Nos primeiros anos da dinastia Dlamini, o povo e o país em que residiam foi chamado Ngwane, depois de Ngwane III.

No início do século 19, a casa de Dlamini deslocou-se para a parte central da Suazilândia, conhecido como o vale Ezulwini. Isso ocorreu durante o reinado de Sobhuza I. No sul do país (atual Shiselweni), as tensões entre Ngwane e Ndwandwe levou a um conflito armado. Para escapar a este conflito, Sobhuza mudou a sua capital real para Zombodze. Neste processo, ele conquistou muitos dos primeiros habitantes do país, incorporando assim-los sob o seu domínio. Mais tarde, Sobhuza foi capaz de, estrategicamente, evitar o conflito com o poderoso reino Zulu, que estava agora disposto no sul do Rio Pongola. A dinastia Dlamini cresceu em força e governou um país grande, abrangendo toda a Suazilândia durante este tempo.

A família real

A família real inclui, mas não é estritamente limitado a, o rei, a rainha-mãe, as mulheres do rei (emakhosikati), os filhos do rei, bem como os irmãos do rei, o irmão-do-meio do rei, irmãos e suas famílias.
Devido à prática da poligamia, o número de pessoas que podem ser contados como membros da família real é relativamente grande. Por exemplo, Mswati III têm mais de 200 irmãos e irmãs.

Membros da família real, incluindo o próprio rei, muitas vezes cortejado tanto interno quanto a controvérsia internacional. O rei e a sua casa têm sido criticado por seus gastos generosos em um país com altas taxas de pobreza. Relatórios afirmaram que o rei "pega um pedaço enorme (nacional) de orçamento" e que "A família real parece viver em seu próprio mundo, que é totalmente afetado pelo país de lutas".

Vários membros da família real têm sido educados no estrangeiro: Mswati III passou vários anos na Sherborne School na Inglaterra e sua filha mais velha Sikhanyiso Dlamini estudou no St. Edmund s College, de Ware, na Inglaterra e a Universidade Biola nos Estados Unidos.
Príncipe Banele Maphevu Dlamini fez alguns anos de seus estudos em Nova Iorque, EUA. [citação necessários]

Ver também
 A sucessão ao trono Swazi
 Lista de reis da Suazilândia
 Ndlovukati

Referências

Casas reais

Casa de Dlamini


Die wapen van die Azerbeidjanse SSR is die wapen wat die Azerbeidjanse SSR tussen 1920 en 1991  gebruik het, en die onafhanklike Azerbeidjanse Republiek tussen 1991 en 1993.

Wapens van die Azerbeidjanse SSR

Sien ook
 Vlag van die Azerbeidjanse SSR
 Volkslied van die Azerbeidjanse SSR

Verwysings

Eksterne skakels

Azerbeidjanse Sosialistiese Sowjetrepubliek
Azerbeidjanse heraldiek
Nasionale simbole van Azerbeidjan

Wapen van die Azerbeidjanse SSR


Kaia Jordan Gerber (Malibu, 3 de setembro de 2001)  é uma modelo e atriz norte-americana. Filha da supermodelo Cindy Crawford e do empresário Rande Gerber, estreou-se na Fashion Week de 2017, ganhando o prémio de Modelo do Ano nos British Fashion Awards. Conhecida sobretudo pela sua catwalk, tornou-se na segunda modelo mais nova de sempre a ser capa das Big 4. Ao longo de sua carreira, foi fotografada com a sua mãe em diversas campanhas, incluindo 3 capas da Vogue. É embaixadora das marcas Marc Jacobs e Omega.

Primeiros anos
Kaia Gerber é filha da supermodelo Cindy Crawford e do empresário norte-americano  Rande Gerber. Seu pai é judeu enquanto sua mãe é descendente de alemães, ingleses e franceses. Quando tinha apenas 10 anos de idade, Gerber estreou-se na sua primeira campanha de moda, para a linha jovem da Versace, Young Versace. , Gerber estudou na Malibu High School em Los Angeles

Carreira

Modelo
Gerber fez sua estréia a desfilar para  na passarela com a coleção Calvin Klein de Raf Simons aos 16 anos em 2017, depois caminhou para casas de moda como Marc Jacobs, Burberry, Alexander Wang, Coach, Prada, Chanel, Fendi, Miu Miu, MaxMara, Givenchy, BottegaVeneta , Stella McCartney, Isabel Marrant, Alberta Ferretti, Loewe, Chloe, Sacai, Michael Kors, Moncler, JW. Anderson, Longchamp, Tom Ford, Salvatore Ferragamo, Ports1961, Lanvin, Anna Sui, Moschino, Saint Laurent, Alexander McQueen, Valentino e Versace, com a mãe, durante a Spring 2018 Fashion Week..

Gerber fez editoriais e foi capa de diversas revistas de moda como The Love Magazine, iD, Teen Vogue e Pop Magazine, etc. bem como diferentes capas e edições internacionais da Vogue, incluindo Vogue Paris, Vogue Japan, Vogue Italia, Vogue British, Vogue India, Vogue China, Vogue Magazine e "The Book edition" para a Vogue Netherlands com sua mãe no inverno de 2016.

Gerber apareceu na campanha de óculos Miu Miu em 2016 e na campanha Omega em 2017 com sua mãe, fotografada por Peter Lindbergh. Na primavera de 2018, Gerber apareceu em campanhas para Versace, Calvin Klein e Saint Laurent outono inverno. Em 2018, Kaia Gerber e Sofia Mechetner estrelaram a campanha de fragrâncias "Daisy" de Marc Jacobs. No mesmo ano, ela foi a estrela da campanha de bolsas de primavera da Chanel fotografada por Karl Lagerfeld e Valentino pre outono  ao mesmo tempo.

Em 2018 ela se aventurou como designer em uma coleção cápsula com Karl Lagerfeld chamada "KarlxKaia".

Em 2019 ela estreou como a nova cara das campanhas publicitárias e embaixadora da YSL beauty. e estrelou as campanhas de primavera, verão e outono de Jimmy Choo. além de realizar as campanhas Fendi primavera verão 2019 e Stella Mc Cartney primavera verão do mesmo ano.

Em 2020, ela estrelou a campanha publicitária da Louis Vuitton "Twist bag" para a primavera / verão fotografada por Craig McDean.

Atriz
Kaia Gerber Estreou-se como atriz em 2016, com 15 anos, no filme Sister Cities.  como a versão jovem da personagem Caroline.

Filmografia

Cinema

Televisão

Outras Aventuras
Em 14 de agosto de 2020, o Daily Front Row listou Gerber no grupo de investidores da revista W.

Prêmios
Gerber ganhou o prêmio de modelo do ano no The Fashion Awards em 2018.

Vida pessoal

Links Externos

Atores dos Estados Unidos
Modelos dos Estados Unidos

Kaia Gerber


Sir Brian Thomas Neill PC (2 August 1923 – 24 December 2017) was a British barrister and judge.

Biography
He was the son of Sir Thomas Neill, JP and the elder brother of Patrick Neill, Baron Neill of Bladen. He was educated at Highgate School, where he later served as a Governor for 21 years.

After serving as a Captain in the Rifle Brigade in World War II he attended Corpus Christi College, Oxford, where he was later elected an Honorary Fellow in 1986. He was called to the Bar at the Inner Temple in 1949, eventually becoming a Queen's Counsel in 1968. In 1972 he became a Recorder of the Crown Court. From 1980–81 he served as Master of the Turners' Company.

As is customary with such judicial appointments, Neill became a Knight Bachelor in 1978 on being named to the High Court of Justice, Queen's Bench Division and was sworn of the Privy Council of the United Kingdom in 1985 on being named a Lord Justice of Appeal.

From 1985 to 1992 he was president of the Society for Computers and Law and from 2009 to 2012 chairman of the Slynn Foundation.

On concluding his service on the Court of Appeal in 1996 he joined the Judiciary of Gibraltar, becoming a Lord Justice, in 1997, and President, in 1998, of the Court of Appeal there before retiring in 2003.

In 2015 he was appointed a Chevalier of the Légion d'honneur.

Reading
 Essays in Honour of Sir Brian Neill: The Quintessential Judge, edited by Lord Saville and Richard Susskind, foreword by Lord Woolf and Lord Bingham, LexisNexis Butterworths, 2003.
 Telegraph obituary (subscription required)

References

1923 births
2017 deaths
Alumni of Corpus Christi College, Oxford
British Army personnel of World War II
English King's Counsel
Knights Bachelor
Lords Justices of Appeal
Members of the Inner Temple
Members of the Privy Council of the United Kingdom
People educated at Highgate School
Rifle Brigade officers
Queen's Bench Division judges
English people of Irish descent
20th-century English lawyers
Masters of the Worshipful Company of Turners

Brian Neill


Eutypella (Nitschke) Sacc. – rodzaj grzybów z rodziny Diatrypaceae.

Systematyka i nazewnictwo
Pozycja w klasyfikacji według Index Fungorum: Diatrypaceae, Xylariales, Xylariomycetidae, Sordariomycetes, Pezizomycotina, Ascomycota, Fungi.

Synonimy nazwy naukowej: Peroneutypella Berl., Pseudotrype Henn., Scoptria Nitschke, Tilakomyces Sathe & Vaidya, Valsa subgen. Eutypella Nitschke.

Charakterystyka
Owocniki typu perytecjum, zanurzone w pseudopodkładce, składającej się zarówno z tkanek gospodarza, jak i grzyba. Podkładki okrągłe do eliptycznych, tworzące na żywiciela poczerniałą strefę. Perytecja ze zbiegającymi się, wydłużonymi szyjkami ujściowymi, ostiole niewyraźnie 3-5-bruzdkowate. Worki unitunikowe, maczugowate do wrzecionowatych, o długich trzonkach, z nieamyloidalnymi pierścieniami wierzchołkowymi, 8-zarodnikowe. Askospory jednokomórkowe, kiełbaskowate, lekko szkliste do oliwkowatych.

Grzyby nadrzewne, saprotroficzne występujące na martwych gałęziach drzew liściastych.

Gatunki występujące w Polsce
 Eutypella acericola (De Not.) Berl. 1902
 Eutypella alnifraga (Wahlenb.) Sacc. 1882
 Eutypella cerviculata (Fr.) Sacc.
 Eutypella grandis (Nitschke) Sacc. 1882
 Eutypella leprosa (Pers.) Berl. 1902
 Eutypella padi (P. Karst.) Sacc. 1882
 Eutypella padina (Nitschke) Nannf. 1953
 Eutypella prunastri (Pers.) Sacc. 1882
 Eutypella quaternata (Pers.) Rappaz 1987
 Eutypella sorbi (Alb. & Schwein.) Sacc. 1882
 Eutypella stellulata (Fr.) Sacc. 1882
 Eutypella tetraploa (Berk. & M.A. Curtis) Sacc. 1882
Nazwy naukowe na podstawie Index Fungorum. Wykaz gatunków według Mułenki i in. (z wyjątkiem E. padina).

Przypisy

Diatrypaceae

Eutypella


Kaliwatan sa alibangbang ang Kerala punctilineata. Una ning gihulagway ni Moore ni adtong 1881. Ang Kerala punctilineata sakop sa kahenera nga Kerala, ug kabanay nga Nolidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Kerala

Kerala punctilineata


"Unbelievable" é uma canção da banda britânica de rock eletrônico EMF, que foi lançada como single em 1990.

Ela foi rankeada na posição 31 da lista "VH1's 100 Greatest One-Hit Wonders" de  2002, e na posição 98 da lista "VH1's 100 Greatest Songs of the 90s", de 2007.

Singles
UK CD(CDR 6273)
"Unbelievable" – 3:30
"Unbelievable (The Cin City Sex Mix)" – 5:14
"EMF (live at The Bilson)" – 3:53

UK 7"(R 6273)
"Unbelievable" – 3:30
"EMF (live at The Bilson)" – 3:53

US CD (E2-56210)
 "Unbelievable (single version)" – 3:30
 "Unbelievable (Cin City Sex Mix)" – 5:14
 "Unbelievable (Boot Lane Mix)" – 6:20
 "Unbelievable (House Mix)" – 4:26
 "Unbelievable (Hip Hop Mix)" – 4:10
 "EMF (live at The Bilson)" – 3:53

Prêmios e Indicações

Desempenho nas Paradas Musicais e Certificações

Paradas Semanais

Paradas Anuais

Certificações

Covers
 "Unbelievable" já foi gravada por diversas bandas,  incluindo Anal Cunt, The BossHoss, Thousand Foot Krutch e Tom Jones.
 Uma versão modificada da canção, com o refrão "They're Crumbelievable", foi usada numa propaganda de televisão dos Crumbles da Kraft Foods em 2005.
 Uma versão cover de Unbelievable é tocada no filme Barbie e As Três Mosqueteiras. Como a letra da canção original é imprópria para menores, ela foi completamente modificada para este filme.

Singles de 1990

Unbelievable (canção)


Cordylostigma cicendioides is 'n eenjarige bossie wat deel is van die Rubiaceae familie. Die spesie is inheems aan Angola en Namibië.

Bron
 Plants of the World Online

cicendioides
Flora van Angola
Flora van Namibië

Cordylostigma cicendioides


An Edwardsimemna jalapae in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edwards hadton 1884. An Edwardsimemna jalapae in nahilalakip ha genus nga Edwardsimemna, ngan familia nga Lasiocampidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Edwardsimemna

Edwardsimemna jalapae


St. Joseph University, Chümoukedima is a state private, Catholic research university established under Nagaland Govt. Act No. 6 of 2016 and is located in  Ikishe, Chümoukedima in the Chümoukedima District of Nagaland, India. It is run by DMI Sisters & MMI Fathers with the sole goal of providing education to the people of Nagaland. It was started in the year 2016 and is recognized by University Grants Commission (UGC), Approved by All India Council for Technical Education (AICTE).

Courses Offered

Under Graduate Courses
B.A  (Honours) - (3 Years)

 English
 Sociology
 Political Science
 Psychology and Counseling
 Journalism and Mass Communication
 Education
 Economics
 History
 Bachelor of Business Administration (BBA-Hons.)
 Bachelor of Commerce (B COM-Hons.)
 Bachelor of Social Work (BSW-Hons.)

B.Sc. (Honours) - (3 Years)

 Physics
 Chemistry
 Botany
 Zoology
 Bio - Technology
 Mathematics
 Bachelor of Computer Application (BCA-Hons.)

Post Graduate Courses
M.A  - (2 Years)

 English
 Sociology
 Political Science
 Psychology and Counseling
 Education
 Economics
 History
 Human Rights
 Rural Development
 Master of Commerce (M Com - General)

M.Sc. - (2 Years)

 Physics
 Chemistry
 Botany
 Zoology
 Mathematics

Master of Computer Application (MCA) 2 Year Programme

Master of Business Administration (MBA)
 Marketing
 Finance
 Human Resource

Engineering Courses
B.Tech - (4 Years)

 Civil Engineering

*All Engineering Courses are approved by AICTE

References

External links

Universities in Nagaland
Chümoukedima
Educational institutions established in 2016
2016 establishments in Nagaland
Private universities in India

St. Joseph University, Chümoukedima


An Obrium tavakiliani in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Karl Adlbauer hadton 2003. An Obrium tavakiliani in nahilalakip ha genus nga Obrium, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Obrium

Obrium tavakiliani


Kaliwatan sa alibangbang ang Tascina orientalis. Una ning gihulagway ni John Obadiah Westwood ni adtong 1877. Ang Tascina orientalis sakop sa kahenera nga Tascina, ug kabanay nga Castniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Tascina

Tascina orientalis


Mộ Dung Hối (chữ Hán: 慕容廆, bính âm Mùróng Guī, 269 — 333, tên tự Dịch Lặc Côi (弈洛瓌), quê ở Cức Thành, Xương Lê là thủ lĩnh thuộc bộ tộc của người Tiên Ti dưới thời nhà Tấn, thủy tổ của nước Tiền Yên, một trong mười sáu nước Ngũ Hồ trong lịch sử Trung Quốc. Lúc sinh thời ông có tước hiệu Liêu Đông công, sau khi mất được truy phong thụy hiệu (Tiền) Yên Vũ Tuyên Đế.

Tổ tiên và tuổi trẻ

Sử sách mô tả Mộ Dung Hối là người cao lớn khôi ngô, thân dài tám xích, có tài năng xuất chúng.. Tổ tiên của ông thuộc dòng con cháu Hữu Hùng thị, sau di cư lên phía bắc. Vào thời Tần Hán, quốc lực của nước Hung Nô cường thịnh, chiêu tập rất nhiều quan lại chi sĩ, trong đó tổ tiên của ông cũng được trọng vọng, được phong tước quan, dần dần đồng hóa thành người Hung Nô. Về sau Hung Nô suy yếu do các cuộc tấn công liên tiếp từ nhà Hán nên bị chia cắt thành nhiều bộ lạc, đa phần phụ thuộc vào nước Tàu, trong đó có bộ tộc Tiên Ti. Tằng tổ (cụ bốn đời) của Mộ Dung Hối là Mạc Hộ Bạt sinh sống vào đầu thời Tào Ngụy đã dẫn quân lính và nhân dân vào vùng Liêu Tây lập nghiệp. Hộ Bạc đi theo Tư Mã Ý (tổ tiên nhà Tấn]] chinh phạt Công Tôn Uyên, lập được công trạng nên được phong làm Nghĩa vương, lập quốc ở vùng phía bắc Cức Thành, từ đó lấy họ Mộ Dung. Đến đời ông nội là Mộc Diên được phong làm Tả Hiền vương, sinh ra Thiệp Quy. Đầu thời Tấn, Thiệp Quy có công bảo vệ Liễu Thành nên được bái làm thiền vu của Tiên Ti, dời sang vùng phía bắc Liêu Đông.

Năm 283, Thiệp Quy băng hà, em là Nại âm mưu soán vị và định giết Mộ Dung Hối. Mộ Dung Hối bỏ trốn sang vào một gia đình ở quận Liêu Đông. Sang năm 285, Mộ Dung Nại bị thủ hại giết chết, người trong nước bèn đón Mộ Dung Hối về nước lập làm thiền vu.

Lấn chiếm Trung Nguyên

Lúc sinh thời, Thiệp Quy có thù oán với Vũ Văn Bộ, do đó nên khi lên ngôi, Mộ Dung Hối liền dâng biểu xin Tấn triều giúp binh cho mình đánh Vũ Văn Bộ nhưng Tấn Vũ Đế chẳng chấp nhận. Mộ Dung Hối cả giận, cử binh tạo phản, tiến đánh quận Liêu Tây và thẳng tay tàn sát, gây cho quân Tấn rất nhiều thiệt hại. Tấn Vũ Đế sai quân ở U châu tiến đánh thảo phạt Mộ Dung Hối. Hai bên đánh nhau ở Phì Như, quân của Mộ Dung Hối đại bại. Tuy nhiên ông vẫn liên tiếp mở nhiều cuộc tiến công vào quận Xương Lê thuộc đất Tấn. Sau đó, Mộ Dung Hối còn đưa quân về phía đông, tiến đánh nước Phù Dư, bức tử vua Phù Dư là Y Lự và tiêu diệt hoàn toàn Phù Dư quốc.

Thấy PHù Dư bị diệt, Đông di giáo úy của nhà Tấn phái tướng Giả Trầm đem quân cứu viện, lập con của Y Lự làm Phù Dư vương, sau đó đánh tan quân của Mộ Dung Hối, khôi phục Phù Dư quốc. Năm 289 Mộ Dung Hối thấy nhà Tấn còn mạnh đành dâng biểu xin hàng. Đế phong ông làm Tiên Ti đô đốc.

Chính sách đối nội và đối ngoại

Mộ Dung Hối tỏ ra khiêm nhường trong quan hệ ngoại giao với nhà Tấn. Ông thường đích thân đến phủ Đông Di giáo úy Hà Kham, dùng nghi lễ sĩ đại phu để bái kiến và thường tặng vàng bạc cho ông ta. Tuy nhiên đôi lần tới thấy Hà Kham dùng quân đội để áp chế mình, Mộ Dung Hối lại nghĩ cách thay đổi quần áo. Sau Hà Kham hỏi về việc đó, ông nói chủ nhân không biết giữ lễ thì khách cũng không cần dùng lễ mà bái kiến. Hà Kham thấy thế, lại tỏ ra kính trọng ông.

Mộ Dung bộ của Mộ Dung Hối về sau lại bị Vũ Văn bộ và Đoàn bộ thường xuyên quấy nhiễu, phải dùng chính sách nhân nhượng, lấy lời đẹp và kim tiền, nhi nữ để giảng hòa, nhưng tình trạng bị quấy nhiễu vẫn không dứt. Sau Mộ Dung Hối thấy rằng quận Liêu Đông quá xa Trung Quốc bèn dời sang vùng Thanh Sơn. Đến năm 294, ông lại dời đô đến Cức Thành. Ông chủ trương thi hành pháp chế giống với nhà Tấn để đảm bảo trị an. Năm 302, bốn châu Duyện, Dự, Từ, Ký xảy ra lũ lụt,ảnh hưởng đến cả U châu. Mộ Dung Hối bèn cho cứu trợ nhân dân gặp tai ương đẻ lấy lòng mọi người.

Giữ đất thời loạn lạc

Năm 302, tù trưởng của Vũ Văn bộ là Vũ Văn Mạc Khuê sai em là Vũ Văn Khuất Vân suất quân đánh Mộ Dung Hối. Mộ Dung Hối giao chiến với cánh quân của Vũ Văn Tố Nộ Diên và giành chiến thắng. Nộ Diên tức giận, tập hợp 10 vạn quân bao vây Cức Thành. Bấy giờ người trong thành ai nấy hoảng sợ, không còn sức chiến đấu. Mộ Dung Hối bèn tự thân dẫn quân xuất kích vào binh đoàn của Vũ Văn Tố Nộ Diên, không ngờ giành được chiến thắng to, đuổi quân địch chạy xa hơn 100 dặm và chém đầu gần vạn quân lính của Vũ Văn Bộ. Lúc đó, thủ hạ của Vũ Văn bộ đang ở Liêu Đông là Mạnh Huy dẫn 1000 người đến xin hàng, Mộ Dung Hối phong Mạnh Huy làm Kiến Uy tướng quân.

Năm 307, nhân lúc nhà Tấn suy yếu, Mộ Dung Hối tự xưng là Đại thiền vu. Sang năm 309, thái thú quận Liêu Đông Bàng Bôn vì oán thù riêng đã giết hại Đông Di giáo úy Lý Trăn. Hai thủ lĩnh người Tiên Ti là Tố Hỉ và Mộc Hoàn Tân lấy danh nghĩa báo thù cho Lý Trăn, công đánh một số huyện ở Liêu Đông. Thái thú Viên Khiêm lo sợ vì chiến trận bất lợi, bèn nghe theo lời viên giáo úy mới, phóng thích cho gia quyến của Bàng Bôn để hòa giải. Tiếp đà cuộc tấn công đó, luôn mấy năm tiếp theo, quân của các bộ tộc tấn công Liêu Đông, quân Tấn không sao chống lại, khiến dân chúng thất bát và lưu vong. Mộ Dung Hối nghe theo lời một người con, đem quân công kích liên quân Tố Hỉ để chấm dứt họa loạn. Kết quả Mộ Dung bộ giành chiến thắng, bảo toàn quận Liêu Đông, buộc hai bộ kia phải đầu hàng. Mộ Dung Hối cho hơn 3000 gia đình lưu tán trở về quận Liêu Đông.

Cùng lúc đó nhà Tấn bị quân đội Hán Triệu xâm lấn, bị mất hết hai kinh, Tấn Hoài Đế cũng trở thành tù binh của Hán Triệu. Đại tư mã Vương Tuấn giả chiếu lập thái tử rồi phong cho Mộ Dung Hối làm Tán kị thường thị, Quan quân tướng quân, Tiên phong đại đô đốc để cùng chống Hán Triệu nhưng ông lấy lý do không phải chiếu vua nên không nhận. Sang năm 317, khi phần lớn miền bắc của nhà Tấn bị mất, Tấn vương Tư Mã Duệ lại gia phong cho Mộ Dung Hối làm Giả tiết, Tán kị thường thị, Đô đốc Liêu tả tạp di lưu nhân chư quân sự, Long tướng quân, Đại thiền vu và tước Xương Lê công nhưng ông vẫn từ chối. Về sau, Chinh Lỗ tướng quân Lỗ Xương dùng lời lẽ thuyết phục ông nên khuyên Tư Mã Duệ xưng đế rồi sẽ nhận chức mới có được danh nghĩa chính thống của nhà Tấn. Mộ Dung Hối nghe theo, cử sứ đến khuyên Tư Mã Duệ xưng đế. Đến năm 318, Tấn vương xưng là Nguyên Đế và sai sứ đến phong tước một lần nữa thì Mộ Dung Hối đồng ý nhận chức nhưng cũng không chịu nhận tước.

Mộ Dung Hối ở quận Liêu Đông cải cách chính sách và thu nhận nhân tài, do đó được nhiều sĩ đại phu và dân chúng quy phục. Ông chia những người đó theo quê quán, cho ở những vùng riêng và đặt ra các quận ở đó, vùng của người Ký châu gọi là quận Ký Dương, người Dự châu ở Chu quận, người Thanh Châu đến quận Doanh Khâu, vùng của người Tịnh châu gọi là Đường quốc quận. Sau đó ông tiếp tục thu nhận nhiều nhân tài khắp các nơi như Bùi Nghi (Hà Đông), Lỗ Xương (Đại quận), Phùng Tiện (Bắc Hải), Tây Phương Kiền (Bắc Bình), Tống Cai (quận Bình Nguyên), Khổng Toản (Lỗ quận)..., phát triển thế lực của mình. Tuy nhiên về danh nghĩa ông vẫn là một trong số ít các thế lực ở phía bắc còn quy phục vào nhà Tấn.

Vào lúc đó, Bình châu thứ sử, Đông di giáo úy Thôi Bí được dân chúng mến mộ, mưu đồ tiêu diệt Mộ Dung Hối để chiếm lấy đất đai của ông. Thôi Bí liên kết với Cao Câu Ly, Vũ Văn bộ và Đoàn bộ cùng tấn công Mộ Dung bộ và dự định chia ba đất của Mộ Dung Hối. Năm 319, quân ba tộc này bắt đầu tiến công vào Mộ Dung bộ. Mộ Dung Hối bế quan không ra trận, sai Tống Ngưu đem rượu thịt đến khao quân của Vũ Văn bộ. Thấy vậy hai bộ tộc còn lại sinh nghi Vũ Văn bộ ngầm liên kết với Mộ Dung bộ, bèn dẫn binh về. Nhưng Vũ Văn bộ với lực lượng hơn 10 vạn người không chịu lui quân, định ở lại để chiếm trọn đất của Mộ Dung bộ, nên tiếp tục bao vây Cức Thành, lập liên doanh kéo dài hơn 30 dặm. Lúc này Mộ Dung Hối mới dẫn quân kháng cự, phái người con đang ở vùng Đồ Hà là Mộ Dung Hàn trở về Cức Thành, sau sai Hàn Khước thống lĩnh quân kị, tiến vào liên quân của Vũ Văn bộ, phối hợp cùng liên quân trong thành. Quân Vũ Văn bộ đang thiếu vũ khí thì gặp quân Hàn Khước. Hàn Khước tiến vào liên doanh và phóng thỏa thiêu đốt. Quân Vũ Văn bộ hoang mang lo sợ, nên nhanh chóng đại bại và bị bắt sống rất nhiều. Mộ Dung Hối nghe lời chủ bộ Tống Cai sai Bùi Nghi đem tù binh bắt được dâng lên triều đình nhà Tấn ở Kiến Nghiệp. Đế vui mừng, bái ông làm An Bắc tướng quân, Bình châu thứ sử. Sang năm 321, triều đình lại thăng ông làm Đô đốc hai châu U, Bình, Đông Di chư quân sự, Xa kị tướng quân, Bình châu mục, tiến tước Liêu Đông công, ban cho đan thư thiết khoán..

Năm 323, tướng Hán Triệu là Thạch Lặc sai sứ đến kết giao với Mộ Dung bộ, bị Mộ Dung Hối cự tuyệt. Lặc giận, đến năm 325 bèn sai Vũ Văn Khất dẫn quân đánh Mộ Dung. Hối cử Bùi Nghi làm Hữu bộ đô đốc, con trai nhỏ của mình là Tả Dực, đưa quân chống trả, đánh bại và bắt sống tướng của Thạch Lặc. Thừa thắng, Mộ Dung Hối đưa quân phá thành Kì Quốc của Hán Triệu, bắt và đem hơn vạn hộ dân về vùng lãnh địa của mình, đồng thời lấy được nhiều của cải và nhân mã.

Năm 327, Tấn Thành Đế tức vị, sai sứ đến phong cho Mộ Dung Hối hàm Thị trung, ít lâu sau lại định thăng ông làm Phủ nghi đồng tam ti, nhưng ông từ chối không nhận.

Về sau, Mộ Dung Hối thường giao thiếp với thái úy Đào Khản. Ông thường bày tỏ ý nguyện giúp nhà Tấn khôi phục miền bắc, nhưng sợ thân cô thế cô không làm được gì, nếu triều đình bắc phạt thì ông nhất định sẽ hưởng ứng. Mấy năm sau, Hàn Kiểu dâng biểu lên Tấn đình xin phong cho Mộ Dung Hối làm Yên vương và Hành Đại tướng quân, song Mộ Dung Hối từ chối không nhận.

Qua đời

Do luôn bị tù trưởng Đoàn Giai (段階) của Đoàn bộ tiến đánh, ông đã nhún nhường tìm kiếm hòa bình với Đoàn bộ và kết hôn với một trong các con gái của Đoàn Giai. Cuộc hôn nhân này dẫn đến sự ra đời của Mộ Dung Hoảng (năm 297) và hai em trai của ông, Mộ Dung Nhân (慕容仁) và Mộ Dung Chiêu.

Đầu năm 322, Mộ Dung Hối phong Mộ Dung Hoảng làm thế tử. Tuy nhiên, Mộ Dung Hối cũng rất sủng ái các em trai của Mộ Dung Hoảng là Mộ Dung Nhân, Mộ Dung Chiêu và đặc biệt là Mộ Dung Hàn (慕容翰), người này là một vị tướng được đánh giá cao. Mộ Dung Hoảng trở nên ghen tị và nghi ngờ những người em này của mình, điều này đã tạo nên các biến động về sau.

Ngày 4 tháng 6 năm 333, Mộ Dung Hối qua đời, hưởng dương 65 tuổi. Triều đình Đông Tấn sai sứ đến truy phong cho ông làm Đại tướng quân, Khai phủ nghi đồng tam ti, thụy là Liêu Đông Tương công. Đến năm 337, khi người con trai ông là Mộ Dung Hoảng xưng vương đã truy tặng cho ông tước Vũ Tuyên vương, và sang năm 352, khi người cháu của ông là Mộ Dung Tuấn xưng đế, trở thành hoàng đế Tiền Yên, đã truy phong cho ông là Vũ Tuyên hoàng đế.

Con trai
Mộ Dung Hoảng
Mộ Dung Nhân (慕容仁), Chinh Lỗ tướng quân, sau khi Mộ Dung Hoảng lên kế vị đã biến loạn, bị giết
Mộ Dung Chiêu (慕容昭), Quảng Vũ tướng quân, cùng Mộ Dung Nhân biến loạn, bị giết
Mộ Dung Hàn (慕容翰), sau khi Mộ Dung Hoảng lên ngôi chạy đến chỗ Đoạn bộ và Vũ Văn bộ, sau khi trở về Mộ Dung bộ, bị bức tử
Mộ Dung Ấu (慕容幼)
Mộ Dung Trĩ (慕容稚)
Mộ Dung Quân (慕容军)
Mộ Dung Hãn (慕容汗)
Mộ Dung Bình (慕容评)
Mộ Dung Bưu (慕容彪)

Xem thêm
Ngũ Hồ thập lục quốc
Tiền Yên

Tham khảo
 Tấn thư, quyển 108
 Thập lục quốc Xuân Thu, quyển 3.

Chú thích

Nhân vật quân sự nhà Tấn
Người Tiên Ti
Nhân vật chính trị Ngũ Hồ thập lục quốc
Sinh năm 269
Mất năm 333
Chính khách Liêu Ninh
Vua Tiền Yên

Mộ Dung Hối


Quỳnh Lộc là một xã thuộc thị xã Hoàng Mai, tỉnh Nghệ An, Việt Nam.

Xã có diện tích 23,84 km², dân số năm 1999 là 8.023 người, mật độ dân số đạt 337 người/km².

Từ xa xưa trên địa bàn xã này có tuyến kênh Nhà Lê nối từ  kinh đô Hoa Lư đến Đèo Ngang đi qua, là tuyến đường thủy đầu tiên trong lịch sử Việt Nam và được coi là tuyến đường Hồ Chí Minh trên sông vì những đóng góp cho các cuộc chiến tranh của người Việt (hiện là một đoạn của sông Mai Giang theo tên gọi địa phương).

Chú thích

Tham khảo

Quỳnh Lộc


An Periaptodes olivieri in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Thomson hadton 1865. An Periaptodes olivieri in nahilalakip ha genus nga Periaptodes, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Periaptodes

Periaptodes olivieri


Staurastrum neglectum  là một loài Song tinh tảo trong họ Desmidiaceae, thuộc chi Staurastrum.

Chú thích

Tham khảo

Staurastrum

Staurastrum neglectum


A Conferência Centro-Oeste é uma das quatro conferências da Brasil Futebol Americano de 2017. A conferência possui cinco times. Os quatro melhores times avançam a semifinais da conferência, com o primeiro recebendo o quarto colocado e o segundo recebendo o terceiro. Os vencedores avançam para a final de conferência, com mando do time de melhor campanha. O campeão da conferência classifica-se às Semifinais Nacionais para enfrentar o campeão da Conferência Nordeste. A pior equipe da conferência sendo rebaixada para a Liga Nacional de 2018.

Classificação
Classificados para os Playoffs estão marcados em verde e em rosa o rebaixado à Liga Nacional de 2018.

Resultados
Primeira Rodada

Segunda Rodada

Terceira Rodada

Quarta Rodada

Quinta Rodada

Ver também
 Conferência Sul do Brasil Futebol Americano de 2017
 Conferência Sudeste do Brasil Futebol Americano de 2017
 Conferência Nordeste do Brasil Futebol Americano de 2017
 Playoffs do Brasil Futebol Americano de 2017

Ligações externas
 Facebook oficial do BFA
 Classificação do BFA no Futebol Americano Brasil
 Classificação do BFA no FABR Network

Campeonato Brasileiro de Futebol Americano de 2017

Conferência Centro-Oeste do Brasil Futebol Americano de 2017


An Sauromalus in uska genus han Reptilia. An Sauromalus in nahilalakip ha familia nga Iguanidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Sauromalus

Sauromalus


O Tupolev Tu-4 (Designação NATO: Bull) foi um bombardeiro estratégico soviético a pistão que serviu a Força Aérea Soviética do final da década de 1940 a meados de 1960. Era uma cópia de engenharia reversa do norte-americano Boeing B-29 Superfortress.

Histórico operacional
Um total de 847 Tu-4 haviam sido construídos quando a produção foi encerrada em 1952, alguns indo para a China no final da década de 1950. Muitas versões experimentais foram construídas e a valiosa experiência deu início ao programa de bombardeiro estratégico soviético. Os Tu-4 foram aposentados na década de 1960, sendo substituídos por aeronaves mais avançadas como o bombardeiro a jato Tupolev Tu-16 (iniciando em 1954) e o bombardeiro turboélice Tupolev Tu-95 (iniciando em 1956). Ao início da década de 1960, os únicos Tu-4 ainda operados pelos soviéticos eram utilizados para transporte ou como laboratório em voo.

O Tu-4A foi a primeira aeronave soviética a soltar uma bomba nuclear, a RDS-1.

Versões
Tu-4 versão principal de produção, designado originalmente B-4

Versões do Tu-4 sem designação específica
Tu-4 - SIGINT e Medidas de ataque eletrônico
Tu-4 - aeronave que carregava o DFS 346A.(Nota:outros protótipos do DFS346 eram carregados por um dos Boeing B-29 Superfortress capturados durante a guerra).
Tu-4 - aeronave para carregar um caça de escolta (Project Burlaki)
Tu-4 - carregador de drone alvo convertido a partir de bombardeiros já aposentados.
Tu-4 - transportador de combustível
Tu-4 - teste de sistemas de reabastecimento aéreo (quatro sistemas diferentes foram testados)
Tu-4 - aeronave para reconhecimento de níveis de radiação
Tu-4 - aeronave de comunicações

Tu-4A bombardeiro capaz de transportar armas nucleares para testar as bombas soviéticas RDS-1, RDS-3 e RDS-5. O Tu-4 padrão não era capaz de carregar estas armas.
Tu-4D transporte de tropas (300 aeronaves convertidas). Also known as Tu-76.
Tu-4K/KS versão anti-navio, armado com mísseis KS-1 Komet carregados entre os motores sob a asa.
Tu-4LL aeronave para teste dos motores a jato Mikulin AM-3, além dos turboélices Ivchenko AI-20, Kuznetsov NK-4 e Kuznetsov 2TV-2F, do motor radial Dobrynin VD-3K e das hélices contra-rotativas AV-28.
Tu-4NM aeronave para lançamento de drone equipada com um Lavochkin La-17 sob a asa
Tu-4R aeronave de longo alcance para reconhecimento.
Tu-4T transporte de paraquedistas (apenas uma aeronave)
Tu-4TRZhK aeronave para transporte de oxigênio líquido.
Tu-4UShS aeronave para treinamento de navegação.

ShR-1 base de testes para o Myasishchev M-4 e desenvolvimento de um novo tipo de trem de pouso.
UR-1/-2 base de testes para os controles do Myasishchev M-4.

Tu-4 AWACS Protócipo chinês KJ-1 AEWC, com um radar "AWACS" e motorizado com motores turboéloce Ivchenko AI-20K. Duas aeronaves convertidas permitiam que os chineses monitorassem os testes de armas nucleares norte-americanas no Oceano Pacífico.
Tu-70 Avião comercial derivado, não produzido em massa.
Tu-75 Avião cargueiro derivado, não produzido em massa.
Tu-79 Tu-4 motorizado com motores M-49TK.
Tu-80 Bombardeiro de longo alcance derivado, não produzido em massa.
Tu-85 Bombardeiro de longo alcance derivado, não produzido em massa.
Tu-94 Tu-4 motorizado com motores turboélice Kuznetsov TV-2.

Operadores

Força Aérea Soviética
A Força Aérea Soviética operou 847 bombardeiros Tu-4 entre 1948 e cerca de 1960. Eram utilizados inicialmente como bombardeiros de longo alcance. Em 1954, os soviéticos iniciaram a aposentadoria dos Tu-4; algumas unidades receberam os Tupolev Tu-16 e, iniciando em 1956, os bombardeiros Tupolev Tu-95. Os Tu-4 retirados da linha de frente eram utilizados para transporte.

Força Aérea do Exército de Libertação Popular
Em 28 de Fevereiro de 1953, Joseph Stalin deu à China dez bombardeiros Tu-4. Estes Tu-4 foram reequipados com os motores turboélice AI-20K em 1966. O último Tu-4 foi aposentado em 1988.

Em 1967 a China tentou desenvolver sua primeira aeronave de Sistema Aéreo de Alerta e Controle, baseado no Tu-4. O projeto recebeu o nome de KJ-1 e foi instalado um radar Type 843 na parte superior da aeronave. Entretanto, o radar e os equipamentos eram muito pesados, e o KJ-1 não atingiu os requisitos da FAELP. O projeto foi cancelado em 1971. O único protótipo está agora em exibição no museu da FAELP ao norte de Pequim.

Sobreviventes

Tu-4 4114 (c/n 2805601), ex-KJ-1 AEWC, "4114"
Em Datangshan, China
Tu-4 4134 (c/n 2205008), "4134"
Em Datangshan, China
Tu-4 desconhecido (c/n 2805103), "01"
No Museu Central da Força Aérea, Rússia

Veja também
Aeronaves relacionadas:
Boeing B-29 Superfortress
Tupolev Tu-70
Tupolev Tu-75
Tupolev Tu-80
Tupolev Tu-85
Aeronaves similares:
Avro Lincoln
Consolidated B-32 Dominator
Messerschmitt Me 264

Referências

Notas

Bibliografia

Ligações externas

Tu-4 Photos at airliners.net, including PLAAF examples.
Tu-4 "Bull" entry at the FAS.org website

4
Aviões produzidos na União Soviética e Rússia
Aviões monoplanos
Aviões quadrimotor

Tupolev Tu-4


An Priotelus temnurus in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Temminck hadton 1825. An Priotelus temnurus in nahilalakip ha genus nga Priotelus, ngan familia nga Trogonidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. t. temnurus
 P. t. vescus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Priotelus

Priotelus temnurus


Kaliwatan sa lawong ang Pterois andover. Una ning gihulagway ni Allen ug Mark V. Erdmann ni adtong 2008. Ang Pterois andover sakop sa kahenera nga lawong, ug kabanay nga bantol. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Lawong
Lawong sa Kadagatang Pasipiko
Lawong sa Sabah (estado)
Pterois

Pterois andover


An Thayeria obliqua in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Eigenmann hadton 1908. An Thayeria obliqua in nahilalakip ha genus nga Thayeria, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Thayeria

Thayeria obliqua


Diospyros alboflavescens is 'n boom wat deel is van die Ebenaceae familie. Die spesie is inheems in Kameroen en die Sentraal-Afrikaanse Republiek.

Bronne
 Plants of the World Online

Diospyros
Bome van Afrika
Flora van Kameroen
Flora van die Sentraal-Afrikaanse Republiek

Diospyros alboflavescens


Na geometria, se diz que dois ou mais objetos são concêntricos, coaxais, ou coaxiais quando eles compartilham o mesmo centro ou eixo. Círculos, polígonos regulares, poliedros regulares, e esferas podem ser concêntricos uns com os outros (compartilhando o mesmo ponto central), assim como podem cilindros (que compartilham o mesmo eixo central).

Propriedades geométricas
No plano Euclidiano, dois círculos concêntricos têm necessariamente raios diferentes uns dos outros. No entanto, círculos no espaço tridimensional podem ser concêntricos, ter o mesmo raio que os outros, mas serem círculos diferentes. Por exemplo, dois meridianos diferentes de um globo terrestre são concêntricos entre si e com o globo da terra (aproximado como uma esfera). Generalizando, cada dois círculos máximos em uma esfera são concêntricos um com o outro e com a esfera.

Pelo teorema geométrico de Euler sobre a distância entre o circuncentro e o incentro de um triângulo, dois círculos concêntricos (onde a distância é zero) são o círculo circunscrito e o círculo inscrito de um triângulo se e somente se o raio de um for o dobro do raio do outro, caso onde o triângulo é equilátero.

Os círculos circunscrito e inscrito de um polígono regular, e o próprio polígono regular, são concêntricos.

A região do plano entre dois círculos concêntricos é uma coroa circular. Analogamente, a região do espaço entre duas esferas concêntricas é uma coroa esférica.

Para um determinado ponto c no plano, o conjunto de todos os círculos que têm c como o seu centro forma um lápis de círculos. Cada dois círculos no lápis são concêntricos, e têm raios diferentes. Cada ponto no plano, exceto o centro compartilhado, pertence a exatamente um dos círculos no lápis. Cada dois círculos disjuntos, e cada lápis de círculos hiperbólico, pode ser transformado em um conjunto de círculos concêntricos por uma transformação de Möbius.

Aplicações e exemplos
Ondulações formadas pela queda de um objeto pequeno em água naturalmente formam um sistema de círculos concêntricos que se expandem. Círculos uniformemente espaçados em alvos utilizados no tiro ao alvo ou esportes similares fornecem outro exemplo familiar de círculos concêntricos.

O cabo coaxial é um tipo de cabo elétrico onde os fios neutro e terra combinados completamente envolvem o núcleo num sistema de coroas cilíndricas concêntricas.

Mysterium Cosmographicum de Johannes Kepler imaginou um sistema cosmológico formado por poliedros e esferas regulares concêntricos.

Círculos concêntricos também são encontrados em miras "diopter", um tipo de mira mecânica comumente encontrada em espingardas de alvo. Eles geralmente possuem um grande disco com um buraco de pequeno diâmetro perto do olho do atirador, e um globo frontal (um círculo contido dentro de outro círculo, chamado de túnel). Quando estas vistas são alinhadas corretamente, o ponto de impacto será no meio da visão frontal do círculo.

Veja também
 Simetria circular

Referências

Ligações externas
 Geometria: demonstração de círculos concêntricos com animação interativa

!Páginas com citações e parâmetros redundantes
Geometria
Centros geométricos

Objetos concêntricos


Huyện Bhilwara là một huyện thuộc bang Rajasthan, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Bhilwara đóng ở Bhilwara. Huyện Bhilwara có diện tích 10455 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Bhilwara có dân số 2009516 người.

Tham khảo

Địa lý Rajasthan
Huyện của Ấn Độ

Bhilwara (huyện)


South Bend er administrationsby i St. Joseph County i Indiana, USA. Byen ligger ved floden St. Joseph River tæt ved flodens sydligste punkt, hvilket har givet byen dens navn (South Bend betyder "sydlige bøjning eller bue"). Ved folketællingen i 2020 havde byen 103.453 indbyggere, og det er den fjerdestørste by i Indiana. Det samlede storbyområde "South Bend–Mishawaka metropolitan area" havde 324.501 indbyggere i 2020. Byen ligger lige syd for Indianas grænse til Michigan.

Området blev bosat i begyndelsen af det 19. århundrede af pelshandlere og blev fik af by i 1865. St. Joseph-floden prægede South Bends økonomi op gennem midten af det 20. århundrede. Adgangen til floden hjalp den tunge industrielle udvikling, som f.eks. Studebaker Corporation, Oliver Chilled Plow Company og andre store virksomheder.

Indbyggertallet i South Bend faldt efter 1960, hvor det toppede med 132.445 indbyggere. Dette skyldtes hovedsagelig migration til forstæderne samt nedgangen for Studebaker og andre tunge industrier. I dag er de største industrier i South Bend sundhedspleje, uddannelse, små virksomheder og turisme. Blandt de resterende store virksomheder i området er Crowe, Honeywell og AM General. Byens økonomi og kultur er påvirket af det nærliggende University of Notre Dame.

I 2010'erne begyndte byens befolkningstal at stige for første gang i næsten 50 år. Den gamle Studebaker-fabrik og det omkringliggende område, der nu kaldes Ignition Park, er ved at blive ombygget til et teknologicenter for at tiltrække ny industri.

Byen blev omtalt i forbindelse med den tidligere borgmester Pete Buttigieg, der var kandidat ved det demokratiske partis primærvalg forud for præsidentvalget i 2020 og nuværende transportminister i Bidens regering.

Referencer

Byer i Indiana

South Bend