Neuroevolution, or neuro-evolution, is a form of  artificial intelligence that uses evolutionary algorithms to generate artificial neural networks (ANN), parameters, and rules. It is most commonly applied in artificial life, general game playing and evolutionary robotics. The main benefit is that neuroevolution can be applied more widely than supervised learning algorithms, which require a syllabus of correct input-output pairs. In contrast, neuroevolution requires only a measure of a network's performance at a task. For example, the outcome of a game (i.e., whether one player won or lost) can be easily measured without providing labeled examples of desired strategies. Neuroevolution is commonly used as part of the reinforcement learning paradigm, and it can be contrasted with conventional deep learning techniques that use gradient descent on a neural network with a fixed topology.

Features

Many neuroevolution algorithms have been defined. One common distinction is between algorithms that evolve only the strength of the connection weights for a fixed network topology (sometimes called conventional neuroevolution), and algorithms that evolve both the topology of the network and its weights (called TWEANNs, for Topology and Weight Evolving Artificial Neural Network algorithms).

A separate distinction can be made between methods that evolve the structure of ANNs in parallel to its parameters (those applying standard evolutionary algorithms) and those that develop them separately (through memetic algorithms).

Comparison with gradient descent
Most neural networks use gradient descent rather than neuroevolution. However, around 2017 researchers at Uber stated they had found that simple structural neuroevolution algorithms were competitive with sophisticated modern industry-standard gradient-descent deep learning algorithms, in part because neuroevolution was found to be less likely to get stuck in local minima. In Science,
journalist Matthew Hutson speculated that part of the reason neuroevolution is succeeding where it had failed before is due to the increased computational power available in the 2010s.

It can be shown that there is a correspondence between neuroevolution and gradient descent.

Direct and indirect encoding

Evolutionary algorithms operate on a population of genotypes (also referred to as genomes). In neuroevolution, a genotype is mapped to a neural network phenotype that is evaluated on some task to derive its fitness.

In direct encoding schemes the genotype directly maps to the phenotype. That is, every neuron and connection in the neural network is specified directly and explicitly in the genotype. In contrast, in indirect encoding schemes the genotype specifies indirectly how that network should be generated.

Indirect encodings are often used to achieve several aims:
 modularity and other regularities;
 compression of phenotype to a smaller genotype, providing a smaller search space;
 mapping the search space (genome) to the problem domain.

Taxonomy of embryogenic systems for indirect encoding

Traditionally indirect encodings that employ artificial embryogeny (also known as artificial development) have been categorised along the lines of a grammatical approach versus a cell chemistry approach. The former evolves sets of rules in the form of grammatical rewrite systems. The latter attempts to mimic how physical structures emerge in biology through gene expression. Indirect encoding systems often use aspects of both approaches.

Stanley and Miikkulainen propose a taxonomy for embryogenic systems that is intended to reflect their underlying properties. The taxonomy identifies five continuous dimensions, along which any embryogenic system can be placed:
 Cell (neuron) fate: the final characteristics and role of the cell in the mature phenotype. This dimension counts the number of methods used for determining the fate of a cell.
 Targeting: the method by which connections are directed from source cells to target cells. This ranges from specific targeting (source and target are explicitly identified) to relative targeting (e.g., based on locations of cells relative to each other).
 Heterochrony: the timing and ordering of events during embryogeny. Counts the number of mechanisms for changing the timing of events.
 Canalization: how tolerant the genome is to mutations (brittleness). Ranges from requiring precise genotypic instructions to a high tolerance of imprecise mutation.
 Complexification: the ability of the system (including evolutionary algorithm and genotype to phenotype mapping) to allow complexification of the genome (and hence phenotype) over time. Ranges from allowing only fixed-size genomes to allowing highly variable length genomes.

Examples

Examples of neuroevolution methods (those with direct encodings are necessarily non-embryogenic):

See also
 Automated machine learning (AutoML)
 Evolutionary computation
 NeuroEvolution of Augmenting Topologies (NEAT)
 Noogenesis
 HyperNEAT (A Generative version of NEAT)
 Evolutionary Acquisition of Neural Topologies (EANT/EANT2)

References

External links

  (has downloadable papers on NEAT and applications)
  mature Open Source neuroevolution project implemented in C#/.Net.
 ANNEvolve is an Open Source AI Research Project (Downloadable source code in C and Python with a tutorial & miscellaneous writings and illustrations
  Web page on evolutionary learning with EANT/EANT2] (information and articles on EANT/EANT2 with applications to robot learning)
 NERD Toolkit. The Neurodynamics and Evolutionary Robotics Development Toolkit. A free, open source software collection for various experiments on neurocontrol and neuroevolution. Includes a scriptable simulator, several neuro-evolution algorithms (e.g. ICONE), cluster support, visual network design and analysis tools.
  Source code for the DXNN Neuroevolutionary system.

Evolutionary algorithms
Artificial neural networks

Neuroevolution


Giuseppe Maria Boschi (* um 1675 in Neapel oder Viterbo; † nach 1744) war ein italienischer Opernsänger (Bass).

Er ist in erster Linie durch seine Zusammenarbeit mit Georg Friedrich Händel bekannt, für den er in Italien und London zahlreiche Partien in dessen Opern sang:
 9. Dezember 1721: Floridante
 12. Januar 1723: Ottone
 14. Mai 1723: Flavio
 31. Oktober 1724: Tamerlano
 13. Februar 1725: Rodelinda
 21. März 1726: Publio Cornelio Scipione
 5. Mai 1726: Alessandro
 11. November 1727: Riccardo Primo
 17. Februar 1728: Siroe

Literatur
 K. J. Kutsch, Leo Riemens: Großes Sängerlexikon. Unveränderte Auflage. K. G. Saur, Bern, 1993, Erster Band A–L, Sp. 334, ISBN 3-907820-70-3

 Donald Burrows: Giuseppe Maria Boschi in: Landgraf, Annette und Vickers, David: The Cambridge Handel Encyclopedia, Cambridge University Press 2009, ISBN 978-0521881920, S. 101f.

Opernsänger
Bass
Historische Person (Italien)
Georg Friedrich Händel
Geboren im 17. Jahrhundert
Gestorben im 18. Jahrhundert
Mann

Giuseppe Maria Boschi


An Poa saltuensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Merritt Lyndon Fernald ngan Karl McKay Wiegand. An Poa saltuensis in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Poa

Poa saltuensis


أناتولي بانيشفسكي، من مواليد 23 فبراير 1946، وتوفي في 10 ديسمبر 1997، لاعب كرة قدم سوفييتي سابق، ومدرب كرة قدم سوفييتي سابق.

لعب مع منتخب الاتحاد السوفييتي لكرة القدم.

مراجع

وصلات خارجية

لاعبو كرة قدم رجالية سوفيت
لاعبو كرة قدم رجالية أذربيجانيون
مهاجمو كرة قدم رجالية
أذربيجانيون من أصل أوكراني
رياضيون من باكو
لاعبو الاتحاد الأوروبي لكرة القدم الذهبيون
لاعبو الدوري السوفيتي الممتاز لكرة القدم
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1968
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1972
لاعبو كأس العالم 1966
لاعبو كرة قدم أذربيجانيون
لاعبو كرة قدم سوفيت
لاعبو منتخب الاتحاد السوفيتي لكرة القدم
لاعبو نادي نيفتشي باكو
مدربو كرة قدم أذربيجانيون
مدربو كرة قدم أذربيجانيون مغتربون
مدربو كرة قدم سوفيت
مدربو كرة قدم مغتربون في بوركينا فاسو
مواليد 1946
مواليد في باكو
وفيات 1997
وفيات في باكو
مدربو نادي نيفتشي باكو
لاعبو كرة قدم من باكو

أناتولي بانيشفسكي


Familien - om bolig- og levevilkår i Bombay er en dansk dokumentarfilm fra 1974 med instruktion og manuskript af Per B. Rasmussen efter manuskript af Per B. Rasmussen. Filmen hører sammen med to andre film fra Indien, Landsbyen - om et kasteløst samfund og Bonden - om en kollektiv familie på landet.

Handling
Familien Pherwani tilhører middelstanden. Den lever i en boligkarré i den nordlige del af byen. Der er fire børn, og moderen er hjemmegående. Faderen har en god skoleuddannelse og en betroet stilling som værkfører i en stor industrivirksomhed, så der er råd til en god skolegang for børnene - selv pigerne. Denne familie har tryghed, bolig og viden i modsætning til det store flertal af Bombays indbyggere.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1974

Indien
Dokumentarfilm fra Danmark


Third Finger, Left Hand é um filme de comédia romântica estadunidense de 1940 dirigido por Robert Z. Leonard e estrelado por Myrna Loy e Melvyn Douglas.

Elenco
 Myrna Loy ...Margot Sherwood Merrick
 Melvyn Douglas ...Jeff Thompson
 Raymond Walburn ...Mr. Sherwood
 Lee Bowman ...Philip Booth
 Bonita Granville ...Vicky Sherwood
 Felix Bressart ...August Winkel
 Donald Meek ...Sr. Flandrin
 Ann Morriss ...Beth Hampshire
 Sidney Blackmer ...Hughie Wheeler
 Ernest Whitman ...Sam
 Halliwell Hobbes ...Burton
 Jeff Corey ...Minnesota newlywed (sem créditos)

Recepção
Bosley Crowther, do The New York Times, considerou-o "uma distorção insignificante, mas às vezes divertida, da vida - e pouco mais". A Variety descreveu o filme como "suficientemente leve e fofo em sua configuração ridícula para fornecer entretenimento divertido".

Filmes dos Estados Unidos de 1940
Filmes de comédia dos Estados Unidos
Filmes dirigidos por Robert Z. Leonard
Filmes com trilha sonora de Edward Ward
Filmes da Metro-Goldwyn-Mayer
Filmes com trilha sonora de Daniele Amfitheatrof
Filmes ambientados em Nova Iorque (estado)

Third Finger, Left Hand


Çukurbük, Samsun ilinin Kavak ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Samsun iline 56 km, Kavak ilçesine 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kavak'ın mahalleleri

Çukurbük, Kavak


Landsréttarmálið er mál sem vísar til eftirmála þess þegar 15 einstaklingar voru skipaðir dómarar við Landsrétt í júní 2017. Málið leiddi til afsagnar Sigríðar Á. Andersen dómsmálaráðherra Sjálfstæðisflokksins eftir að Mannréttindadómstóll Evrópu (MDE) kvað upp úrskurð þess efnis þann 12. mars 2019 að dómaraskipan í Landsrétt hafi brotið gegn 6. grein mannréttindasáttmála Evrópu sem fjallar um rétt einstaklinga til réttlátrar málsmeðferðar fyrir dómi. Úrskurður MDE var síðar staðfestur af yfirnefnd MDE þann 1. desember 2020.

Skipunarferlið
Landsréttur var nýr dómstóll sem tók til starfa 1. janúar 2018. Í febrúar árið 2017 voru 15 stöður dómara við réttinn auglýstar lausar til umsóknar. 37 einstaklingar sóttu um stöðurnar, 14 konur og 23 karlar en síðar drógu fjórir umsækjendur umsóknir sínar til baka. Sérstök dómnefnd um hæfi dómara fór yfir umsóknirnar og skilaði dómsmálaráðherra lista yfir 15 umsækjendur sem hún taldi hæfasta en á lista nefndarinnar voru tíu karlar en fimm konur. Skömmu eftir að listinn var gerður opinber létu þingmenn Viðreisnar í ljós óánægju með listannn og gáfu til kynna að þau myndu ekki samþykkja hann með óbreyttu kynjahlutfalli. Sigríður Á. Andersen dómsmálaráðherra Sjálfstæðisflokksins lagði tillögur sínar um skipan dómara fyrir Alþingi í lok maí en á lista ráðherra voru sjö konur og átta karlar. Tillaga ráðherra var því ekki í samræmi við niðurstöðu nefndarinnar en fjórir umsækjendur á lista dómnefndar var ekki að finna í tillögum dómsmálaráðherra. Sigríður rökstuddi breytta röðun sína með því að hún hafi viljað auka vægi dómarareynslu en það virtist hins vegar ekki standast skoðun. Fjölmargir gagnrýndu dómsmálaráðherra fyrir að breyta listanum, m.a. þingmenn stjórnarandstöðuflokkanna og Lögmannafélag Íslands. Atkvæðagreiðsla um málið fór fram á Alþingi 1. júní og var tillaga dómsmálaráðherra samþykkt með 31 atkvæði þingmanna ríkisstjórnarflokkanna þriggja Sjálfstæðisflokks, Bjartrar framtíðar og Viðreisnar gegn atkvæðum þingmanna Samfylkingar, Pírata og Vinstri grænna. Þingmenn Framsóknarflokksins sátu hjá. Gagnrýnisraddir töldu að Alþingi hefði ekki staðið rétt að atkvæðagreiðslunni og í stað þess að greiða atkvæði um tillögur dómsmálaráðherra í heild sinni hefði átt að greiða atkvæði um hverja skipun fyrir sig. Jón Þór Ólafsson þingmaður Pírata gagnrýndi þetta harðlega og biðlaði m.a. til Guðna Th. Jóhannessonar forseta Íslands að staðfesta ekki samþykkt Alþingis. Nokkrum dögum síðar staðfesti forseti samþykkt Alþingis með því að undirrita skipunarbréf dómaranna 15 en sendi hins vegar frá sér yfirlýsingu og sagði undirritun sína vera í samræmi við formlegar og sjálfsagðar stjórnarathafnir.

Umsækjendur leita réttar síns
Skömmu eftir að dómarnir 15 höfðu verið skipaðir ákvaðu tveir umsækjanda, Ástráður Haraldsson og Jóhannes Rúnar Jóhannsson að stefna ríkinu vegna þeirrar ákvörðunar dómsmálaráðherra að skipa þá ekki dómara við Landrétt en þeir voru í hópi þeirra fjögurra umsækjenda sem dómnefnd mat hæfasta. Máli Ástráðs og Jóhannesar lauk í Hæstarétti í desember 2017 með þeirri niðurstöðu að ríkið var sýknað af kröfu um viðurkenningu á skaðabótaskyldu. Þeim voru hins vegar dæmdar 700 þúsund krónur í bætur vegna ólögmætrar málsmeðferðar. Rök Hæstaréttar fyrir því að hafna skaðabótakröfu þeirra voru þau að þeir hefðu ekki sýnt fram á fjárhagslegt tjón en þeir kusu að framvísa ekki skattframtölum máli sínu til stuðnings. Síðar leituðu umsækjendurnir Jón Höskuldsson og Eiríkur Jónsson einnig réttar síns og var íslenska ríkið dæmt skaðabótaskylt í málum þeirra beggja. Í dómum Hæstaréttar í málum Ástráðs og Jóhannesar komst rétturinn að þeirri niðurstöðu að málsmeðferð dómsmálaráðherra hefði verið andstæð 10. grein stjórnsýslulaga, rannsóknarreglunni. Ráðherra hefði ekki rannsakað málið með fullnægjandi hætti, svo henni væri fært að taka aðra ákvörðun um hæfni umsækjenda en dómnefnd hefði tekið.

Landsréttarmálið fyrir Mannréttindadómstól Evrópu
Í febrúar árið 2018 óskaði Vilhjálmur H. Vilhjálmsson hæstaréttarlögmaður eftir því fyrir hönd skjólstæðings síns sem hafði verið dæmdur fyrir umferðarlagabrot að Arnfríður Einarsdóttir landsréttardómari viki sæti sem dómari í máli við Landsrétt vegna vanhæfis. Arnfríður var ein hinna fjögurra dómara sem skipuð var í Landsrétt þvert á niðurstöðu hæfnisnefndarinnar. Vilhjálmur taldi að vegna skipunar hennar hefði skjólstæðingur sinn ekki hlotið réttláta og sjálfstæða málsmeðferð fyrir óvilhöllum dómstóli sem sé skipaður af lögum. Landsréttur féllst ekki á kröfu Vilhjálms sem skaut málinu þá til Hæstaréttar sem svo staðfesti dóm Landsréttar. Í kjölfar þess var málinu skotið til Mannréttindadómstóls Evrópu (MDE) sem kvað upp úrskurð þess efnis þann 12. mars 2019 að dómaraskipun Sigríðar Andersen dómsmálaráðherra í Landsrétt hafi brotið gegn 6. grein mannréttindasáttmála Evrópu sem fjallar um rétt einstaklinga til réttlátrar málsmeðferðar fyrir dómi. Íslenska ríkið óskaði í kjölfarið eftir endurskoðun yfirdeildar Mannréttindadómstólsins á dómi MDE. Yfirdeildin staðfesti úrskurð Mannréttindadómsstólsins þann 1. desember 2020.

Vantrauststillaga á dómsmálaráðherra
Í mars árið 2018 lögðu þingmenn Samfylkingar og Pírata fram tillögu á Alþingi um vantraust á Sigríði Andersen dómsmálaráðherra vegna ólöglegra skipana hennar á dómurum í Landsrétti. Vantrauststillagan var felld með 33 atkvæðum gegn 29. Allir þingmenn stjórnarandstöðunnar fyrir utan Bergþór Ólason þingmann Miðflokksins greiddu atkvæði með tillögunni auk þess sem tveir þáverandi þingmenn Vinstri grænna þau Andrés Ingi Jónsson og Rósa Björk Brynjólfsdóttir studdu tillöguna. Aðrir þingmenn ríkisstjórnarflokkanna þriggja Sjálfstæðisflokks, Vinstri grænna og Framsóknarflokks greiddu atkvæði gegn tillögunni.

Afsögn dómsmálaráðherra
Eftir að Mannréttindadómstóllinn kvað upp úrskurð sinn þann 12. mars 2019 töldu ýmsir að Sigríði Andersen væri ekki stætt í embætti dómsmálaráðherra og þingmenn stjórnarandstöðu kölluðu eftir afsögn ráðherra. Þann 13. mars, degi eftir úrskurð MDE sagði Sigríður af sér ráðherraembættinu. Hún sagðist við það tækifæri skynja að menn hafi ætlað sér: "með réttu eða röngu, að láta persónu mína trufla þær ákvarðanir og þau skref sem þarf að taka í dómsmálaráðuneytinu. Ég ann dómsmálunum meira en svo að ég læt það líðast." Aðspurð sagðist Sigríður ekki hafa verið beitt þrýstingi frá ríkisstjórnarflokkunum til þess að segja af sér. Sama dag og Sigríður tilkynnti afsögn sína sagðist Katrín Jakobsdóttir forsætisráðherra þó hafa rætt við Sigríði og lýst yfir áhyggjum sínum af stöðu mála tengdum Landsrétti.

Þórdís Kolbrún Reykfjörð Gylfadóttir tók við embætti dómsmálaráðherra við afsögn Sigríðar.

Tilvísanir
Íslensk stjórnmálahneyksli

Landsréttarmálið


Saint-Bernard-sur-Mer (anciennement Saint-Bernard-de-l'Île-aux-Coudres) est un village compris dans le territoire de la municipalité de L'Isle-aux-Coudres dans Charlevoix au Québec (Canada). Le village est la principale agglomération de l'île aux Coudres. Perché sur le haut des falaises du côté nord de l'île, il surplombe le passage de l'île aux Coudres du fleuve Saint-Laurent.

Toponymie
Le village tire son nom de Bernard de Clairvaux, conseiller des papes Innoncent II et Eugène III. La seconde partie de l'appellation sert à la fois à préciser la situation géographique et distinguer cet endroit d'autres Saint-Bernard au Québec.

Géographie
Le village est situé dans la partie nord-est de l'île aux Coudres, perché sur une falaise qui fait face à Saint-Joseph-de-la-Rive, de l'autre côté du passage de l'île aux Coudres.

L'émergence d'un village à Saint-Bernard est assez tardive dans l'histoire de l'île. En 1920, au croisement de la route du Quai et du chemin des Coudriers, on ne trouve que quelques habitations. Dans les années 1950, on compte une douzaine de maisons dans le village, dispersées autour d'un noyau formé par l'église, le couvent et le magasin coopératif agricole.

Le potentiel agricole de l'île demeure faible ― moins à Saint-Bernard qu'à Saint-Louis ― avec une gamme de culture possible plutôt restreinte. La production des fruits (pommes, fraises, prunes) est la plus rentable.

Le chantier naval du Groupe Océan y emploie environ 140 travailleurs.

En 2021, on recense à Saint-Bernard . 274 des  sont occupés par des résidents permanents.

Histoire
Les environs de Saint-Bernard se sont développés à partir du début du .

Une paroisse est créée en 1934 par détachement de Saint-Louis-de-l'Isle-aux-Coudres. La paroisse compte alors 388 habitants. Une église avait été érigée en 1929. Elle est agrandie en 1954, puis en 1976.

Une coopérative agricole est formée en 1935, sur fond de tensions entre les agriculteurs de Saint-Bernard et Saint-Louis. En 1936, la municipalité de Saint-Bernard-de-l'Île-aux-Coudres est détachée de Saint-Louis-de-l'Isle-aux-Coudres. Une caisse populaire est fondée quelques années plus tard, en 1939.

La population de Saint-Bernard est de  en 1954. Elle atteint  en 1981, avant de connaître un déclin.

La municipalité de Saint-Bernard-de-l'Île-aux-Coudres est fusionnée avec Saint-Louis-de-l'Isle-aux-Coudres en 1994 pour former L'Île-aux-Coudres.

Services

Le village est la porte d'entrée de l'île aux Coudres; on trouve en contrebas du village la gare fluviale qui permet de relier par traversier Saint-Joseph-de-la-Rive, sur la terre ferme.

On comptait autrefois à Saint-Bernard un couvent de quatre classes.

L'Ancrage de l'Isle-aux-Coudres, un organisme qui assure des services communautaires aux habitants de l'île, est basé à Saint-Bernard.

Le village est desservi par le téléphone depuis 1894. L'électricité est arrivée , en 1954.

Notes et références

Annexes

Liens externes

Village au Québec
Charlevoix
Ancienne municipalité au Québec

Saint-Bernard-sur-Mer


Deutsche Physik (fizică germană), sau arische Physik (fizică ariană), a fost un curent cu caracter național-socialist, rasist și antisemit în fizica din Germania Nazistă.

Adepții acestui curent respingeau ca excesiv de abstracte, matematice și teoretice realizările fizicii moderne a vremii, cum era teoria relativității formulată de Albert Einstein, pe care o numeau jüdische Physik (fizică evreiască). Acestora le era opusă o fizică germană, bazată pe metoda clasică observație-ipoteză-experiment-teorie, în care rolul determinant trebuia să îl aibă experimentul. A fost contestată și mecanica cuantică, iar creatorul acesteia, Werner Heisenberg, a fost denunțat ca weißer Jude (evreu alb); în urma unei anchete ordonate de autoritățile naziste el a fost disculpat, iar după izbucnirea războiului a fost cooptat în programul nuclear german.

Protagoniștii "fizicii germane" au fost Philipp Lenard și Johannes Stark, ambii laureați ai Premiului Nobel pentru Fizică. Deutsche Physik este și titlul unui curs universitar în patru volume publicat de Lenard în 1936, în care acesta prezenta realizările fizicii moderne pe baza fizicii clasice și a teoriei eterului.

Afirmarea naționalismului în fizica germană

La începutul secolului al XX-lea, exista în lumea oamenilor de știință o atitudine internaționalistă, bazată pe universalitatea cunoștințelor științifice și pe comunicarea neîngrădită a lor. Acest internaționalism "tehnic" era dublat de unul "spiritual", care se manifesta prin loialitatea față de un sistem supranațional comun de valori. Izbucnirea Primului Război Mondial a dus la identificarea crescândă cu propria națiune și a dat naștere, în lumea academică, în particular a fizicienilor germani, unui adevărat "război al spiritelor".

La 4 august 1914, Germania a invadat Belgia neutră, iar în ziua următoare Anglia a declarat război Germaniei. În săptămânile care au urmat, trupele germane au executat mii de civili belgieni, au incendiat clădiri și au distrus monumente culturale. Aceste atrocități au produs indignare în întreaga lume, în special în Anglia. Pe fondul acestor evenimente, la 4 octombrie a fost publicat în toate marile ziare germane apelul An die Kulturwelt! (Către lumea civilizată!), cunoscut și ca Manifestul celor 93, în care acuzațiile aduse militarilor germani erau respinse în șase puncte, cu aceeași afirmație neargumentată: Nu e adevărat ... Printre semnatari se aflau și fizicienii Philipp Lenard, Walther Nernst, Max Planck, Wilhelm Röntgen și Wilhelm Wien. În 1921, după terminarea războiului, ziarul The New York Times a publicat rezultatul unui sondaj printre semnatarii încă în viață: aproximativ 60 dintre ei și-au exprimat regretul de a fi semnat apelul, alți 17 au declarat că l-ar semna din nou.

Lenard a publicat în 1914 o broșură instigatoare cu titlul England und Deutschland zur Zeit des großen Krieges (Anglia și Germania în vremea marelui război), în care combina critica la adresa lui J.J. Thomson cu ieșiri agresive la adresa Angliei.

Într-o scrisoare adresată lui Wilhelm Wien în decembrie 1914, Johannes Stark se plângea de "englezăria (die Engländerei) din cercurile fizicienilor germani". Wien a lansat un apel (Aufforderung), în care propunea ca "toți fizicienii să se asigure că menționarea literaturii englezilor nu trebuie, așa cum este cazul acum, să găsească o atenție mai puternică decât cea a conaționalilor noștri; fizicienii germani să nu mai publice lucrările lor în reviste englezești, cu excepția cazurilor când se cer răspunsuri; editorii să accepte numai lucrări științifice și traduceri scrise în germană, și numai atunci când, în acord cu judecata experților, lucrarea este într-adevăr excepțională; să nu se cheltuiască bani publici pentru a finanța traduceri." Apelul a fost semnat de un număr de fizicieni, dar războiul a întrerupt această acțiune cu caracter conservator și naționalist, înainte de a se ajunge la un punct de vedere comun.

În anul 1917, Lenard a inițiat o serie de atacuri contra teoriei relativității, căreia îi opunea propriile idei, expuse apoi (1918) în lucrarea Über Relativitätsprinzip, Äther, Gravitation (Despre principiul relativității, eter, gravitație). Aceste atacuri au fost reluate și amplificate de alții, până când, la congresul Societății Germane de Fizică (Deutsche Physikalische Gesellschaft) de la Bad Nauheim, în septembrie 1920, s-a ajuns la o ruptură definitivă între Lenard și Einstein. Chiar dacă documentele congresului nu menționează manifestări agresive sau antisemite, acestea au existat, conform mărturiei lui Max Born. Lenard a publicat o versiune nouă a lucrării sale din 1918, cu o "adăugire privitoare la discuția de la Nauheim despre principul relativității", care nu conține formulări antisemite sau atacuri cu caracter politic, dar la o nouă republicare (1938) a adăugat acest paragraf: "În această discuție evreul era judecat și tratat de mine, din punctul de vedere de atunci (studiul raselor, al lui Günther, a apărut abia în 1922), ca om arian normal, ceea ce era greșit (inclusiv pentru obiectul discuției). Dar chiar dacă atunci studiul raselor ar fi fost mai avansat, tot nu ar fi folosit la ceva în adunarea profesorilor, căci domnii sunt încă și astăzi (1938) orbi. Președinte al discuției era Planck; trei expuneri obositoare favorabile lui Einstein o precedaseră."

Rasism și antisemitism în fizica din Germania nazistă

În contextul politic și social creat în Germania de adoptarea legilor rasiale din 1935, Philipp Lenard a publicat în 1936 cursul de fizică pe care îl preda la Universitatea din Heidelberg, sub titlul Deutsche Physik. Titlul era explicat în prefața la primul volum: "«Fizică germană?» mă vor întreba. – Aș fi putut zice și fizică ariană sau fizica omului de rasă nordică, fizica exploratorilor realității, a căutătorilor de adevăr, fizica celor care au întemeiat cercetarea Naturii. – «Știința este și rămâne internațională!» vor vrea să obiecteze. Dar aici ei comit o eroare fundamentală. În realitate știința, ca tot ce creează oamenii, este condiționată de rasă, de sânge." În contrast cu această "fizică germană", Lenard prezenta "fizica evreiască" astfel: "Pentru a o caracteriza pe scurt, cel mai corect și mai bine, se poate aminti activitatea celui mai remarcabil reprezentant al său, evreul pursânge A. Einstein. «Teoriile relativității» ale sale voiau să modifice și să stăpânească întreaga fizică; dar în fața realității ele sunt deja terminate. Ele nici măcar nu voiau să fie adevărate. Evreului îi lipsește în mod izbitor înțelegerea adevărului, a mai mult decât doar acordul aparent cu realitatea rezultată din gândirea omenească, în contrast cu voința de adevăr tot atât de năvalnică pe cât de prudentă a cercetătorilor arieni."

Titlul cărții lui Lenard a dat numele unui curent cu caracter rasist și antisemit în fizica germană, propagat cu agresivitate mai ales de Johannes Stark. Fără a fi fost organizat oficial ca mișcare politică, acest curent a militat pentru suprimarea din comunitatea academică a evreilor și chiar a unor fizicieni germani care erau asimilați evreilor, prin gândirea lor științifică. În 1936, Stark scria în Nationalsozialistische Monatshefte, revistă a partidului nazist: "Senzațiilor și reclamei din teoria relativității a lui Einstein le-au urmat teoria matricială a lui Heisenberg și așa-numita mecanică ondulatorie a lui Schrödinger, una mai obscură și formalistă decât cealaltă." Schrödinger deja emigrase, dar  Heisenberg avea să devină ținta unei campanii care i-a pus în primejdie cariera și poate chiar libertatea, și de care faptul că primise cele mai importante distincții ale profesiunii (Premiul Nobel pentru Fizică în 1932 și Medalia Max Planck în 1933) n-a putut să-l apere.

La 15 iulie 1937, Stark a publicat în săptămânalul Das Schwarze Korps, organ oficial al trupelor SS, un articol deosebit de virulent cu titlul «Weiße Juden» in der Wissenschaft («Evrei albi» în știință), în care scria: "... nu evreul de rasă în sine a devenit periculos pentru noi, ci spiritul pe care el îl răspândește. Iar dacă purtătorul acestui spirit nu e evreu ci german, el trebuie de două ori mai mult combătut decât un evreu de rasă, care nu își poate ascunde originea spiritului. [...] Vocea poporului a creat pentru asemenea purtători de bacili denumirea «weißer Jude» (evreu alb) care e deosebit de potrivită, fiindcă ea extinde noțiunea de evreu dincolo de rasă." Un asemenea evreu alb era Heisenberg: "Heisenberg a primit în 1933 premiul Nobel [...] – o demonstrație a comitetului Nobel influențat de evrei contra Germaniei național-socialiste. [...] Heisenberg este doar un exemplu ca multe altele. Toți aceștia sunt locțiitori ai evreimii în viața spirituală germană, care trebuie să dispară ca și evreii înșiși." Un nazist zelos adresase deja ideologului șef al partidului, Alfred Rosenberg, o propunere concretă: "Lagărul de concentrare este fără îndoială locul potrivit pentru domnul Heisenberg."

Campania de defăimare a lui Heisenberg a împiedicat numirea sa ca succesor al lui Arnold Sommerfeld la catedra de fizică teoretică a Universității din München. În vacanța de Crăciun 1937/1938, Sommerfeld îi scria resemnat lui Einstein: "Politica dușmanilor mei declarați, Giovanni Fortissimo [Johannes Stark] și Leonardo da Heidelberg [Philipp Lenard], care nu vor să mi-l permită pe Heisenberg ca succesor, mă forțează să continui ca profesor și să mă îngrijesc de turma mea, acum micșorată." Confruntat cu șicane și amenințări, Heisenberg a adresat o scrisoare lui Heinrich Himmler, Reichsführer-SS, în care cerea sau să fie demis din funcția de profesor, sau să fie protejat față de astfel de atacuri. În urma anchetării cazului, Himmler a ordonat încetarea atacurilor; această decizie a marcat începutul declinului "fizicii germane". În 1941 Heisenberg a fost numit profesor la Universitatea din Berlin iar în 1942 i-a fost încredințată conducerea proiectului nuclear german.

Deutsche Physik în patru volume de Philipp Lenard din Heidelberg

Sub acest titlu a fost publicat în 1936 cursul de fizică al lui Lenard. Cele patru volume cuprindeau: Introducere și Mecanică, Acustică și Teoria căldurii, Optică și Teoria electricității partea întâia, Teoria electricității partea a doua.

După Lenard, progresul științei se realizează "în dialog strâns cu fenomenele naturii", iar răspunsurile la întrebările puse naturii sunt rezultatele experimentelor, pe care apoi le interpretează teoria. Aceste rezultate trebuie descrise și explicate "pe terenul solid al fizicii clasice". La Lenard, tratarea domeniilor clasice ale fizicii nu se deosebește de vederile internațional acceptate ale vremii. Teoria relativității și mecanica cuantică sunt amintite, fără a fi numite, doar într-o notă de subsol din introducerea la primul volum: "Două noi «teorii», des menționate, sunt chiar potrivite să creeze o reputație proastă numelui de teorie; ele nu își găsesc locul, respectiv nu în măsura de obicei atribuită lor, în fizica germană. Căci una este doar o mistificare, iar cealaltă își exagerează conținutul în mod derutant."

Note

Bibliografie

 Stefan L. Wolff: Physiker im "Krieg der Geister", Münchner Zentrum für Wissenschafts- und Technikgeschichte, 2001 (accesat la 27 mai 2017).
 Stefan L. Wolff: Physicists in the "Krieg der Geister": Wilhelm Wien's "Proclamation", Historical Studies in the Physical and Biological Sciences, Vol. 33, No. 2, 2003, pp. 337-368.
 Charlotte Schönbeck: Albert Einstein und Philipp Lenard, Bayreuth, 2012. (accesat la 27 mai 2017)
 Reinald Schröder: Welteislehre, Ahnenerbe und "Weiße Juden", Zeit Online, 19 aprilie 1991. (accesat la 8 iunie 2017)
 Ernst Peter Fischer: Werner Heisenberg - ein Wanderer zwischen zwei Welten, Springer Spektrum, Berlin Heidelberg, 2015. ISBN 978-3-662-43441-3 ISBN 978-3-662-43442-0 (eBook)
 Michael Eckert: Arnold Sommerfeld: Science, Life and Turbulent Times 1868-1951, Springer, 2013. ISBN 978-1-4614-7460-9, eBook ISBN 978-1-4614-7461-6.

Lectură suplimentară

 Jürgen von Ungern-Sternberg și Wolfgang von Ungern-Sternberg: Der Aufruf "An die Kulturwelt!" – Das Manifest der 93 und die Anfänge der Kriegspropaganda im Ersten WeltKrieg, Franz Steiner Verlag, 1996. ISBN 3-515-06890-2
 Siegfried H. Lehnigk: Eine deutsche Katastrophe 1933–1940, Empirische Pädagogik, Landau, 2010. ISBN 978-3-941320-40-6.

Vezi și

 Critica teoriei relativității
 Cercetarea științifică reprimată în Uniunea Sovietică

Legături externe

 Teoria relativității – Controverse. Citate și bibliografie. (accesat la 27 mai 2017)
 Philip Ball: How 2 Pro-Nazi Nobelists Attacked Einstein's "Jewish Science", Scientific American, 13 February 2015. (accesat la 27 mai 2017)

Istoria fizicii
Pseudoștiință
Antisemitism
Albert Einstein

Deutsche Physik


Ljestvice i satsavi liga četvrtog stupnja hrvatskog rukometnog prvenstva za muškarce u sezoni 1996./97.

3. HRL - Zagreb
Također kao 3. HRL - Središte, 3. RHL, 3. regionalna liga.

 Izvori:
 Sportske novosti, 24. lipnja 1997.

Povezani članci
 1.A HRL 1996./97.
 1.B HRL 1996./97.
 2. HRL 1996./97.

Vanjske poveznice

Izvori

1996-97
m-4

4. rang hrvatskog rukometnog prvenstva 1996./97.


Alkymistens Datter er en kortfilm instrueret af Viggo Larsen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1908
Stumfilm fra Danmark
Kortfilm fra Danmark

Alkymistens Datter


O Open de Cagnes-sur-Mer é um torneio de tênis realizado em Cagnes-sur-Mer, na França desde 1998. Este evento do Circuito feminino da ITF é um torneio de US$ 80.000.

Começou sendo um evento de US$ 10.000 em 1998, mas aumentou lentamente o prêmio em dinheiro e é jogado em quadras de saibro ao ar livre. Depois de muitos anos como um torneio de US$ 100.000, foi rebaixado em 2019 para um evento da categoria de US$ 80.000.

O Open de Cagnes-sur-Mer é o terceiro torneio feminino internacional mais importante da França, depois do Internationaux de Strasbourg e do Open BLS de Limoges.

O torneio foi suspenso em 2021 (que seria a 24ª edição), devido à pandemia de COVID-19 e não ocorreu mais desde então.

Finais

Simples

Duplas

Ligações externas

Torneios de tênis na França
Circuito Feminino ITF
Fundações em 1998

Open de Cagnes-sur-Mer


الحرارة الكامنة  أو الطاقة الكامنة  هي كمية من الحرارة اللازمة لتحويل المادة من حالة إلى أخرى لكل واحد كيلو جرام من المادة عند درجة حرارة ثابتة، وتعتبر من الخصائص المميزة للمادة، (أي من الحالة الصلبة إلى الحالة السائلة أو إلى الحالة الغازية)، وحدة قياسها هي الجول.

وهذا التعريف يرجع إلى جوزيف بلاك في عام 1750. والكلمة مستنبطة من الكلمة اللأتينية latere والتي تعني كامن أو مختبئ. إلا ان هذا التعريف قد استبدل حديثا بتعبير إنثالبي التحول.

مثلاً: الحرارة الكامنة حرارة تبخر، وبالنسبة للماء هي كمية الحرارة اللازمة لتبخير واحد كيلو جرام من الماء. ومن المعروف أن الماء يبدأ بالغليان في ظروف الضغط العادي عند درجة حرارة ثابتة وهي 100 درجة مئوية. وعند 100 درجة مئوية تظل درجة الحرارة ثابتة حتى يتحول كل الماء إلى بخار.

كذلك توجد لكل سائل سواء كان ماء أو زئبقاً أو نحاساً حرارته الخاصة به للبخر.
وبالتالي فكل مادة لها حرارة تبخر أو غليان وحرارة انصهار أو تجمد ويمكن تعيينها معملياً.

و هناك كمية حرارة أخرى للحرارة الكامنة وهي حرارة كامنة للتجمد حرارة انصهار. وهي كمية الحرارة اللازمة لتحويل 1 كيلوجرام من المادة الصلبة، مثل الحديد من الحالة الصلبة إلى الحالة السائلة. وهذا يحدث عند درجة حرارة معينة تختلف من مادة لمادة.

والمميز لذلك التحول من حالة إلى حالة أنه يحدث دائماً عند درجة حرارة ثابتة. أي أننا بتبريد الماء مثلا إلى درجة الصفر، يبدأ الماء في التحول إلى ثلج. وتظل درجة الحرارة ثابتة عند درجة الصفر المئوي رغم استمرارنا في التبريد، ولا تبدأ درجة الحرارة في الهبوط ثانياً إلا بعد تحول كل الماء إلى ثلج.

وخلال تحول المادة الصلبة إلى سائل وكذلك عند تحول السائل إلى الحالة الغازية لا بد من تزويد المادة بحرارة من الخارج، ولهذا يسمى هذا النوع من العمليات بأنها تمتص الحرارة. وبالعكس، عندما يتحول الغاز إلى سائل، أوالسائل إلى الحالة الصلبة ينتج عن ذلك حرارة ولذلك نقول عن ذلك النوع من التحول أنه يـُصدر حرارة أو مصحوباً بنشر للحرارة.

وعلى سبيل المثال عندما يتحول جزيئاً للماء من حالة السيولة إلى بخار فإن سطح الماء يفقد شيئاً من الحرارة وتنخفض درجة حرارة الماء. ذلك لأنه تلزم طاقة للتغلب على القوى الرابطة بين الجزيئات في الوسط السائل، بحيث يتحرر الجزيء ويغادر سطع الماء. وعند تكثف جزيء الماء وعودته وارتباطه بالماء ثانياً، فإنا يطلق تلك الحرارة ويعيدها إلى الماء، تلك الحرارة التي اكتسبها من قبل عندما تحول إلى بخار.

وبسبب الحرارة الكامنة (السخانة/الإنثالبية) العالية المقدار لتكثيف بخار الماء فهو يعتبر وسط ممتاز للتسخين ويفوق الماء المغلي في ذلك، إلا أن خطورته كبيرة في نفس الوقت.

في الفيزياء والكيمياء

في الفيزياء والكيمياء جزء الطاقة الداخلية للمادة تتغير بحسب وجود المادة في طور الحالة الصلبة أو الحالة السائلة، والحالة الغازية.

فنعرف خلال عملية انصهار مادة أننا نمد المادة الصلبة بحرارة من أجل صهرها، تلك الحرارة التي يختزنها المادة التي أصبحت سائلة هي طاقة كامنة.

و حرارة التبخر هي الحرارة التي نعطيها لسائل لكي نحوله إلى بخار. وحرارة التبخر هي الحرارة اللازمة لتبخير مول واحد من المادة عند نقطة غليانها تحت الضغط القياسي (101.325 kPa)، تلك الحرارة أيضاً هي أحد أنواع الحرارة الكامنة التي تحتفظ بها المادة.

ولكي نحول الماء مثلاً إلى ثلج (حالة صلبة) لا بد من أن نسحب منه حرارة الانصهار ثانياً، أي نسحب منه الحرارة الكامنة الخاصة بالتجمد، وهي مساوية لحرارة الانصهار .

 تبين لنا الترموديناميكا (ديناميكا الحركة الحرارية) أن الحرارة الكامنة في المواد سواء كانت صلبة أو سائلة أو غازية تتعلق بحركة الذرات فيها.

معادلة الحرارة الكامنة

لحساب الحرارة الكامنة تـُستعمل المعادلة:

حيث:

Q كمية الطاقة المُمتصة أو الصادرة من المادة أثناء تحولها من حالة إلى حالة بالجول

m كتلة المادة

L الحرارة الكامنة للمادة[ تختلف من مادة لمادة (أنظر الجدول)] (J kg−1).

أي أنه لتعيين الحرارة الكامنة لمادة معينة، نعين كمية الحرارة الناتجة أثناء تحول المادة من الحالة الغازية مثلاً إلى الحالة السائلة ونقسمها على كتلة المادة بالجرام أو بالكيلوجرام.

استخدام الحرارة الكامنة في التدفئة

يستخدم الحرارة الكامنة وعلى الأخص الناتجة أثناء التحول من الحالة الصلبة إلى الحالة السائلة للتدفئة بوساطة عبوات مناسبة تباع في الأسواق في البلاد الباردة. فعند شحن العبوة، وتكون عادة من الأملاح أو البارافين، تنصهر المادة وتحتفظ بكمية كبيرة من حرارة الانصهار. وعند الاستخدام تنطلق تلك الحرارة ثانيا عند التصلب.

الحرارة الكامنة لبعض المواد

انصهار مادة صلبة
عندما نقوم بتسخين مادة صلبة نقية تبدأ درجة حرارته في الارتفاع حتى تصل إلى نقطة الانصهار وتحول الحرارة التي يمتصها الجسم الصلب إلى سائل. خلال تلك الفترة تظل درجة حرارة النظام ثابته حتى تتحول كل المادة الصلبة إلى حالة سائلة (تحول الطور). وبعدما تتحول كل قطعة المادة الصلبة إلى سائل تبدأ درجة حرارة السائل في الزيادة مع استمرار التسخين. ويستمر ارتفاع درجة حرارة السائل بمواصلة التسخين حتى تصل درجة حرارته إلى نقطة الغليان، وعندها يبدأ السائل يتحول إلى بخار. وهذا أيضا هو تحول طوري آخر.

خلال عملية التبخير تبقى درجة حرارة النظام ثابتة. فمثلا بالنسبة للماء تظل درجة حرارة الماء الذي يغلى ثابته عند درجة 100 درجة مئوية حتى يتحول كل الماء إلى بخار. في هذه الأثناء يختزن البخار الحرارة التي اكتسبها خلال تحوله من حالة سائلة إلى طور حالة غازية في هيئة حرارة كامنة.

كمية الحرارة اللازمة لانصهار مادة ما تسمى حرارة انصهار أو انثالبي الانصهار أو الحرارة الكامنة للانصهار، وهي تقاس جول/مول، أو تقاس جول/كيلوجرام.

ويبين الشكل البياني تغير درجة الحرارة (المحور الرأسي) للمادة الصلبة مع زمن التسخين (المحور الأفقي). ونرى ثبات درجة الحرارة عند تحول المادة الصلبة إلى سائل، وكذلك ثبات درجة الحرارة عند نقطة الغليان أثناء تحول السائل إلى بخار .

حرارة انصهار بعض المواد النقية

حرارة تبخر بعض المواد النقية
حرارة التبخر أو إنثالبي التبخر لبعض المواد المعهودة مقاسة عند درجة غليان كل منها تحت الضغط الجوي القياسي:

الحركة الاهتزازية
هناك نوع آخر من الطاقة الكامنة، نجدها مثلاً في البلورات كنظام ترموديناميكي. في البلورات تترتب الذرات في شكل شبكي ثلاثي الأبعاد حيث تتخذ كل ذرة موضعاً في البلورة وتكون محاطة بستة ذرات أخرى (في العادة): ذرتين فوق وتحت، وذرتين أمام وخلف، وذرتين على اليمين واليسار. و تقوم الذرة في موضعها هذا بحركة اهتزازية حول موضع الاتزان بفعل الحرارة المضافة.

وتتحكم الطاقة الكامنة في الحركة الاهتزازية للذرات، بحيث تعيد الذرة إلى وضع الاتزان عندما تتعداه إلى أقصى بعد عنه. وتقاس تلك الحركة الاهتزازية في المتوسط ب( kT/2 )حيث k ثابت بولتزمان و T درجة الحرارة بالكلفن.

الطاقة الكامنة في الجزيئات
تتكون الجزيئات من ذرات مرتبطة بعضها ببعض. مثلا جزيئ الأكسجين أو النيتروجين يتكون من ذرتين. وجزيئ ثاني أكسيد الكربون يتكون من ثلاثة ذرات مرتبطة في شكل مستقيم وتتوسطهم ذرة (أو أيون) الكربون. ويتكون جزيئ الماء من ثلاثة ذرات تشكل مثلثا متساوي الضلعان وتتوسطتهم ذرة الأكسجين(تقدر زاوية المثلث عند ذرة الأكسجين بنحو 113 درجة). كل ذرات تلك الجزيئات تمارس اهتزازات حول موقع اتزانها وتعمل الاواصر بين الذرات مثل رباط المطاط وتسمح لها بالاهتزاز. وتقدر طاقة الکامنه لكل نوع من تلك الاهتزازات بمعدل المقدار (kT/2) حيث k هو ثابت بولتزمان و T هی درجة الحرارة بالكلفن.

انظر أيضًا
 حرارة نوعية.
 طاقة داخلية.
 حرارة محسوسة.
 طاقة داخلية.
 المحتوى الحراري (إنثالبي).
 حرارة التسامي.

مراجع

ديناميكا حرارية
ديناميكا حرارية جوية
ظاهرة فيزيائية
كيمياء حرارية

حرارة كامنة


Van Es ist der Name folgender Personen:

 Hubert van Es (1941–2009), niederländischer Fotojournalist
 Jacob van Es (1596–1666), flämischer Maler
 Willem Albertus van Es (* 1934), niederländischer Archäologe

Van Es


Las excepciones a la libertad de expresión en los Estados Unidos son limitantes impuestas en la garantía de la Primera Enmienda a la Constitución de los Estados Unidos y reconocidas por la Corte Suprema de dicho país. Estas excepciones han sido creadas paulatinamente por la necesidad de censurar algunos discursos y expresiones en contextos previamente definidos, limitando el derecho constitucional de la libertad de expresión en los Estados Unidos.

Las restricciones que se basan en el impacto comunicacional pueden categorizarse como restricciones de excepción total y restricciones de menor protección. Además, aquellos discursos que se catalogan como incitación, declaraciones falsas de hechos, obscenidad, pornografía infantil, discursos ofensivos, amenazas y discursos de propiedad de terceros están completamente exentos de protección bajo la Primera Enmienda. La publicidad comercial recibe una restricción de menor protección, lo que implica que hay límites en la misma por la posibilidad de intervención del Gobierno.

Junto con las restricciones de comunicación, cuando el gobierno actúa como subvencionador o representante, es un empleador, los controles de la educación, o regula el correo, la radio, bar legales, militares, cárceles, o la inmigración, menos se protege el habla sin inhibiciones.

Restricciones de Comunicación

Incitación

La Corte Suprema ha sostenido que "la promoción del uso de la fuerza o de la violación de la ley" no está protegida cuando es "dirigida a incitar o producir una acción ilegal inminente" y "es probable que inciten o produzcan tales acciones". [1] [2 ] En Brandenburg v. Ohio (1969), el Tribunal revocó una condena penal de un grupo de Ku Klux Klan para "defender ... la violencia ... como un medio para lograr la reforma política", porque sus declaraciones en un mitin no expresó una intención inmediata o inminente para hacer violencia. [3] Esta norma modifica una decisión anterior del Tribunal, en el caso Schenck v. United States (1919), que simplemente decidió que un "peligro claro y presente" podría justificar una norma del Congreso de la limitación discurso. La diferencia principal es que esta última prueba no tipifica como delito "la mera promoción". [4]

Las declaraciones falsas de hechos

En Gertz v. Robert Welch, Inc. (1974), la Corte Suprema decidió que "no hay valor constitucional en las declaraciones falsas de hechos". [5] Sin embargo, esto no es una regla concreta, como la Corte ha tenido problemas con la cantidad de la "libertad de expresión lo que importa", se puede poner en riesgo con el fin de castigar a una falsedad. [6]

Según el profesor Eugene Volokh de la Facultad de Derecho de la UCLA, el Tribunal Supremo ha establecido un marco de cierta complejidad en la determinación de los tipos de declaraciones falsas se encuentran desprotegidos. [7] Hay cuatro áreas que la Corte ha sido muy claro respecto. Primeras declaraciones falsas de que se dice con un "estado mental lo suficientemente culpable" puede estar sujeto a responsabilidad civil o penal. [8] En segundo lugar, hacer una declaración falsa de hechos casi siempre puede ser castigado. Por ejemplo, la difamación y la calumnia se les permite la ley en esta categoría. Declaraciones de terceros, por negligencia, falsa de la realidad puede dar lugar a responsabilidad civil, en algunos casos. [9] Además, algunas de las declaraciones implícitas de hecho, aquellos que sólo pueden tener una "connotación hechos falsos", todavía podría caer dentro de esta excepción. [10] [ 11]

Hay una quinta categoría de análisis puso de relieve por el profesor Volokh. Él escribe que "algunas declaraciones falsas, ni siquiera podría ser sancionado incluso si son mentiras deliberadas". Volokh toma nota de la caja de la señal de New York Times v. Sullivan (1964), lo que sugiere que se encuentra sobre el gobierno puede estar protegido. [12] Sin embargo, esta categoría no está del todo claro, como la cuestión de si falsas afirmaciones históricas o médicas protegido aún en disputa. [13]

Obscenidad

Bajo la prueba de Miller (que toma su nombre de Miller v. California (1973)), el discurso no está protegido si (1) "La persona promedio, aplicando las normas contemporáneas de la comunidad, encontraría que el [asunto o en el trabajo en cuestión], considerado en un todo, apela al interés lascivo ", y (2)" representa o describe, en una forma patentemente ofensiva, las normas contemporáneas de la comunidad, [14] una conducta sexual definida por la ley estatal aplicable ", y (3)" la obra, en su conjunto, carece de serio valor literario, artístico, político o científico ". [15] Algunos de los componentes auxiliares de esta regla puede permitir que la posesión privada de material obsceno en su hogar. [16] Además, la frase" apela al interés lascivo " se limita a los llamamientos a un "vergonzoso o morboso interés en el sexo". [17] [18]

El Tribunal también ha sostenido que una persona sólo puede ser castigado si conoce el verdadero "contenido de la materia". [19] En Smith v. California (1959), el Tribunal Supremo dio así una defensa de "la ignorancia razonable" para la obscenidad de carga. La base de esta excepción es que los jueces han creído que la obscenidad tiene una "tendencia a ejercer un efecto corruptor y degradante que lleva a un comportamiento antisocial". [20] [21]

La pornografía infantil

La excepción de la pornografía infantil es distinta de la excepción de obscenidad en varias formas. En primer lugar, la regla es mucho más específico de lo que cae bajo la excepción. En segundo lugar, es irrelevante si alguna parte del discurso cumple la prueba de Miller. Si se clasifica en la excepción de la pornografía infantil en todo, se hace sin protección [22] La norma establece que el discurso no está protegido si (1) "representa de manera visual a niños por debajo de la mayoría de edad" (2) "realizar actos sexuales o exhibiendo impúdicamente sus genitales". [23] A diferencia de las reglas de obscenidad simple, la posesión privada de pornografía infantil "puede ser fuera de la ley". [24]

Aunque esta excepción es muy concreta, también es limitada. No se aplica a la pornografía que se ve como trata de niños [25], la pornografía que la gente piensa que es dañina cuando se les muestra a los niños [26], o la pornografía en que se insta a los espectadores a perjudicar a los niños. [27]

La lucha contra las palabras y la expresión ofensiva
Artículo principal: La lucha contra las palabras
Una Iglesia Bautista de Westboro fue objeto de un caso de "lenguaje ofensivo" ante el Tribunal Supremo en Snyder v. Phelps (2010).

En Chaplinsky v. New Hampshire (1942), la Corte Suprema sostuvo que el discurso no está protegido si constituye "palabras ofensivas". [28] La lucha contra las palabras, tal como la define la Corte, es contra los discursos que "tienden a incitar un inmediato quebrantamiento de la paz", al provocar una pelea, siempre y cuando se trate de un "epíteto personal abusivo que, cuando se dirige a los ciudadanos ordinarios, es decir, como un asunto de conocimiento común, es por sí susceptible de provocar una reacción violenta". [29] Además, el discurso debe ser "dirigido a la persona del oyente" y "por lo tanto ser probable que sea visto como un 'insulto personal directo'". [30] [31]

Junto con la lucha contra las palabras, el habla puede ser protegido si intencionalmente, a sabiendas o imprudentemente, causa angustia emocional severa. [32] Sin embargo, en esa norma (que nunca se ha decidido explícitamente) se limitaría a figuras privadas. El Tribunal de Justicia en Hustler v. Falwell (1988) decidió que la sátira, que podría ser vista como ofensiva para una "figura pública", está totalmente protegida. [33] Esta expresión se basa en una protección histórica de la sátira política. [34] Un ejemplo notable de un caso de "expresión ofensiva" fue la decisión del tribunal en Texas v. Johnson (1989), que derogó una ley que penalizaba la quema de la bandera de Texas. [35]

Amenazas

Amenazas de violencia ", dirigida ... a una persona o grupo de personas con la intención de colocar a la víctima en temor de daño corporal o muerte" son por lo general sin protección. [36] Sin embargo, hay varias excepciones, como señaló el profesor Eugene Volokh . "Las amenazas no pueden ser castigados si una persona razonable a entender como una exageración evidente", escribe. [37] [38] Además, la amenaza de "ostracismo social" y de "boicot por motivos políticos" están protegidos por la Constitución. [39] No obstante , a veces incluso el discurso político puede ser una amenaza, y por lo tanto se convierte en protección. [40]
[Editar] Discurso de propiedad de otros
Artículo principal: Harper & Row Empresas Nación v.

Diferentes derechos de propiedad intelectual son las restricciones del habla, pero se permiten. [41] Las cosas como los derechos de autor o marcas comerciales pertenecen a esta excepción. La Corte Suprema de Justicia celebró por primera vez en esta Harper & Row v. Empresas Nación (1985), donde se confirmó el derecho de autor frente a un desafío sin discurso Enmienda Primera. [42] Además, los derechos de retransmisión de espectáculos no son una violación de los derechos de libertad de expresión. [ 43] La Corte ha mantenido las restricciones, tales como un incentivo para que los artistas en el 'mercado de voz ". [44]
[Editar] libertad de expresión comercial
Artículo principal: libertad de expresión comercial

Libertad de expresión comercial ocupa un papel único como una excepción de la libertad de expresión. Aunque no hay una excepción completa, defensores legales que reconocer que tiene "menos protegidos". [45] Por ejemplo, la publicidad engañosa pueden ser castigados y la publicidad engañosa pueden ser prohibidas. [46] La publicidad comercial puede ser restringido de manera que el discurso de otros puede 't si un interés gubernamental sustancial está avanzada, y que avanza directamente a ese interés, y no es más extensa de lo necesario para servir a ese interés. [47] Esta doctrina de la protección limitada para los anuncios se debe a un equilibrio inherente a la política explicaciones de la norma, a saber que otros tipos de discurso (por ejemplo, políticos) son mucho más importantes. [48]

Restricciones basadas en la capacidad especial del Gobierno

Gobierno como empleador

El gobierno no está permitido despedir a un empleado basado en el discurso del empleado, si bien el discurso es un asunto de interés público, el discurso no se dice como parte de los deberes del trabajo de ese empleado, [49] o el daño causado por el discurso es no compensado por el valor de la palabra a los empleados y el público. [50] [51] En concreto, el lenguaje es "tratado como un asunto de interés público" en relación con el "contenido, la forma y el contexto de una declaración dada". [52] La excepción en cuanto a equilibrar el daño de una declaración y el valor de la declaración (la prueba de Pickering) se realiza teniendo en cuenta el grado en que el discurso sea interfiere con la estrecha relación de trabajo, altera la oficina, o incluso tiene la potencial para hacerlo bien. [53]

Gobierno como regulador de las ondas de radio

Reglamento de expresión en radio y televisión son permisibles cuando se (1) y estrechamente personalizados (2) promover un interés gubernamental sustancial. [54] los intereses que se han encontrado "importantes" son los oyentes de protección supuestamente ideas ofensivas y los niños de la protección la expresión ofensiva. El Tribunal Supremo ha limitado estas reglas para la radiodifusión tradicional, rechazando el intento de aplicar esto a la Internet. [55]

Gobierno como educador

La bandera de drogas en la promoción de Morse v. Frederick (2007), el Tribunal sostuvo habla de drogas en las escuelas puede estar prohibido.

Cuando el Gobierno actúa como un jardín de infancia a través de educador duodécimo grado, se les permite restringir la expresión en ciertos casos. La Corte Suprema falló en la Escuela Tinker v. Des Moines Dist. (1969) que sólo cuando habla "material y sustancialmente interfiere con los requisitos de disciplina apropiada en la operación de la escuela". [56] Más tarde, las decisiones judiciales añadido más situaciones donde las restricciones eran posibles, incluyendo el discurso de los estudiantes acerca de las drogas, [57] " vulgar y ofensivo "el lenguaje [58], y los periódicos de la escuela que funciona. [59] La base principal para el educador-distinción se basa en el concepto de en lugar de los padres, el principio de que la escuela funciona como los padres sobre los estudiantes, lo que permite una mayor discreción en la limitación de expresión del estudiante y de expresión. [60]

Gobierno como subvencionador / Portavoz

La capacidad especial más complejas del gobierno es cuando funciona, de una manera u otra, ya que el subvencionador del discurso en cuestión. [61] Como regla general, el gobierno puede decir lo mismo que quiere, incluso si esta " favorece un punto de vista sobre el otro ". [62] Sin embargo, el gobierno no puede imponer condiciones sobre cómo gastar el dinero los beneficiarios de subvenciones que reciben de otras fuentes. [63] Si el gobierno está utilizando los altavoces de expresar su propio mensaje, es constitucional. [64] Pero el análisis de estos cambios si el gobierno está tratando de fomentar una "diversidad de opiniones privadas de manera indiscriminada". Si es indiscriminado, a continuación, en Legal Services Corp. v. Velázquez (2001), el gobierno debe actuar de una manera el punto de vista neutral. Sin embargo, si el gobierno se funda en ellas el juicio de "calidad" en los puntos de vista, sólo la "discriminación odiosa punto de vista" está prohibido. [65]

Gobierno como regulador del Colegio de Abogados

Profesor Volokh de UCLA Ley describe el principio básico de la regulación gubernamental de la barra como "[la celebración] algo de energía extra para regular el discurso de los abogados, en parte porque el abogado es visto como un oficial de la corte". [66] Una prueba de equilibrio es empleados cuando la Corte considera discurso de abogado. Esta es la prueba pesa el "interés contra el interés legítimo del Estado en la regulación de la actividad en cuestión [con] los intereses de los abogados". [67] Así, mientras que la publicidad comercial de los abogados por lo general protegidas, normas de conducta profesional y las normas éticas son todavía permitido. [68]

Gobierno como controlador de las Fuerzas Armadas

Con respecto a los militares de Estados Unidos, el gobierno federal tiene el poder muy amplio para restringir el discurso de los oficiales militares, aun cuando tal restricción no sería válida con un civil. El Tribunal Supremo confirmó este principio en Parker v. Levy (1974) cuando el Tribunal de Justicia de los militares era esencialmente una "sociedad especializada de la sociedad civil", que obligó a directrices más estrictas. [69] Desde Parker, ha habido pocos casos de emitir más límites específicos en el control del gobierno de expresión militar.

Gobierno como director de la cárcel

Cuando el gobierno actúa como regulador de las prisiones, que tiene amplia capacidad para limitar la libertad de expresión de los reclusos. Esencialmente, cualquier restricción que es "una relación razonable con los legítimos intereses criminológico" es válido. [70] Este amplio poder se extiende también a los presos preventivos y condenados, incluso que están en libertad condicional o libertad condicional. [71] El único límite reconocido por la Corte es que el la cárcel debe proporcionar un "medio alternativo de ejercer ese derecho" de expresión, un canal alternativo, que todavía permite el habla legítima de expresarse.

Gobierno como regulador de la inmigración

El gobierno no puede castigar penalmente a los extranjeros sobre la base de discurso que serían protegidos si lo dice un ciudadano. [72] En la entrada a través de fronteras, el gobierno puede excluir a los no ciudadanos de los Estados Unidos sobre la base de su discurso, incluso si ese discurso tendría sido protegidos si lo dice un ciudadano. [73] las reglas del habla como a la deportación, por otra parte, no están claras. [74] Los tribunales inferiores están divididos sobre la cuestión, mientras que los casos principales sobre el tema son de la Amenaza Roja.

Notas

Enmienda 01
Separación Iglesia-Estado

Excepciones a la libertad de expresión en los Estados Unidos


Nancy Leys Stepan (Inverness, 31 de agosto de 1939) é uma historiadora especializada em história da ciência na América Latina e no Brasil.

Vida
Stepan se formou no Somerville College e se tornou doutora na Universidade da Califórnia em 1971. Ela é conhecida por suas pesquisas sobre história da medicina latino-americana, eugenia e saúde pública. Ela é Professora Emérita da Universidade de Columbia. Também já lecionou para Yale, Oxford, e na Universidade Centro-Europeia.

Trabalhou com jornalismo científico.

Publicações

 A ideia de raça na ciência: Grã-Bretanha, 1800-1960. Macmillan, Londres 1982
 A hora da eugenia: raça, gênero e nação na América Latina. Cornell University Press, Ithaca 1991
 Princípios da ciência brasileira: Oswaldo Cruz, pesquisa e política médica, 1890-1920. Publicações de História da Ciência, Nova York 1976
 Retratando a natureza tropical. Cornell University Press, Ithaca 2001

Ligações externas

Referências

Mulheres
Nascidos em 1939
Professores da Universidade Columbia
Jornalistas do Reino Unido
Historiadores do Reino Unido
Historiadores da ciência
Historiadores da medicina

Nancy Stepan


Maurício Antônio (født 6. februar 1992) er en brasiliansk fodboldspiller.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Maurício Antônio


المَفْصَلَة أو المُفَصَّلة في الميكانيكا هي الآلية قيد بين جسمين، تسمح لجسم منهم بالدوران فقط ولذلك لا تسمح له بالانتقال.

المحور يربط بين جسمين، وعادة ما يسمح بزاوية دوران محدودة بينهما. الجسمين متصلين بمحور خيالي، يدور واحد بالنسبة للأخر بالتناوب حول محور ثابت (محور الدوران الهندسي). المحور يمكن ان يكون مصنوع من مادة مرنة أو مع عناصر متحركة. في علم الأحياء، والكثير من المفاصل يعملون كالمحاور. هياكل مماثلة تُستخدم في كثير من أنواع الجسور المتحركة.

المراجع

علم الحركة المجردة
متاع الباب
معدات ميكانيكية

مفصلة


Baironovka (în ) este un sat din raionul Taișet, regiunea Irkutsk, Rusia. Este inclus în formațiunea municipală Berezovca. Acest sat este situat la aproximativ 8 km sud-est de centrul raional Taișet. În Baironovka se află o stație a căii ferate transsiberiene. Conform recensământului din 2010, aici locuiau 228 de persoane (107 bărbați și 121 femei).

Legături externe
 Байроновка pe situl irkipedia.ru

Regiunea Irkutsk

Baironovka


Die AIDAstella ist ein Kreuzfahrtschiff der britisch-amerikanischen Carnival Corporation & plc. Das Schiff wurde als letztes Schiff der modifizierten Sphinx-Klasse auf der Meyer-Werft in Papenburg gebaut und ist seit Auslieferung im März 2013 für die speziell auf den deutschen Markt ausgerichtete Konzernmarke AIDA Cruises im Einsatz.

Die AIDAblu, die AIDAmar und die AIDAsol sind baugleiche Schwesterschiffe.

Wie die anderen AIDA-Schiffe fährt sie unter italienischer Flagge. Für den operativen Kreuzfahrtbetrieb ist Costa Crociere in Genua verantwortlich.

Geschichte

Auftragsvergabe und Bau
Für den Ausbau der Marke AIDA Cruises gab die Carnival Corporation & plc am 12. August 2010 bei der Meyer-Werft in Papenburg ein weiteres Schiff der Sphinx-Klasse in Auftrag. Das insgesamt siebte Schiff dieser Bauklasse und das vierte, dessen Baupläne gegenüber dem Typschiff AIDAdiva um ein zusätzliches halbes Deck erweitert wurden. Der Preis lag nach Angaben des Konzerns bei 330 Mio. Euro. Am 25. Januar 2013 wurde die AIDAstella ausgedockt. In der Nacht des 9. Februar 2013 begann die Überführung der AIDAstella über die aufgestaute Ems von Papenburg nach Emden. Die Passage erfolgte mittels des Emssperrwerks. Hierfür wurde die Ems ab 23:00 Uhr des 8. Februar geschlossen. Um 10:15 des 9. Februar passierte das Schiff das Emssperrwerk.

Nach jahrelanger harter Kritik durch Umweltschutzverbände, darunter vor allem durch den Naturschutzbund Deutschland, präsentierte das Unternehmen die AIDAstella als besonders umweltfreundlich. Neben einem im Vergleich zur übrigen Flotte verringerten Verbrauch, wurde erstmals eine Anlage eingebaut, die verhindern soll, dass Organismen über das Ballastwasser in fremde Lebensräume gelangen und dort Schaden anrichten. Darüber hinaus war die AIDAstella auch das erste Schiff der AIDA-Flotte, das bereits ab Werft für den Einsatz von Landstrom vorgesehen war, wie er durch die in Hamburg betriebene LNG-Hybrid-Barge bereitgestellt werden kann. Bei der tatsächlichen Nutzung kam ihr jedoch im Mai 2015 bei Aufnahme des Betriebs der inzwischen auch als Hummel bekannten Barge das Schwesterschiff AIDAsol zuvor.

Die AIDAstella war der letzte Neubau ihrer Schiffsklasse. Mit der AIDAprima wurde 2016 das erste von zwei Kreuzfahrtschiffen der Hyperion-Klasse ausgeliefert.

Taufe
Die Taufe fand am 16. März 2013 in Warnemünde statt. Taufpaten waren acht Mitarbeiterinnen des Kreuzfahrtunternehmens und je eine Mitarbeiterin der Werft und des Konstruktionsbüros Partnership Design.

Im Jahr 2014 nahm die AIDAstella jeweils an den Hamburg Cruise Days und an der Feier zum 825. Geburtstag des Hamburger Hafens teil.

Kabinen und Bordeinrichtungen
Die Kabinen, Decksgrundrisse und die Ausstattung der AIDAstella orientieren sich an den bisher realisierten Schiffen der modifizierten "Sphinx"-Klasse. Neben den sieben Restaurants verfügt auch die AIDAstella über eine Bordbrauerei. Wie schon bei der AIDAmar sind auch bei der AIDAstella die Innenkabinen mit Flachbildschirmen ausgestattet, um auch dort Meerblick anzubieten.

Routen
Aktuell befährt die AIDAstella ganzjährig ab Palma de Mallorca das westliche Mittelmeer und den Atlantik. Im Sommer führen 10- und 11-tägige Reisen nach Portugal, Spanien, Frankreich, Italien und Malta. Im Winter geht es auf 9- und 12-tägigen Reisen entlang der spanischen Küste entweder nach Lissabon oder zu den östlichen Kanaren.

Weblinks

 AIDAstella, Website von AIDA Cruises
 Position / Bugkamera

Einzelnachweise

Sphinx-Klasse

AIDAstella


A North Atlantic Fellas Organization ( NAFO ; um jogo de palavras com a NATO, a Organização do Tratado do Atlântico Norte, significando algo como Organização de Gaj@s do Atlântico Norte ) é um meme da Internet e movimento de média social dedicado a combater a propaganda e a desinformação russas sobre a invasão russa da Ucrânia em 2022.

Além de publicar comentários irreverentes sobre a guerra e memes promovendo a Ucrânia ou troçando do esforço e estratégia de guerra russos (" shitposting "), o grupo também arrecada fundos para os militares ucranianos e outras causas pró-ucranianas. A representação de um "Fella" NAFO é um cão Shiba Inu, muitas vezes usado como um avatar e às vezes descrito como um "cão de desenho animado" ou um "grupo de soldados Shiba Inu". De acordo com o The Economist, "a irreverência da NAFO disfarça o seu papel como uma forma notavelmente bem-sucedida de guerra de informação ".

História
O meme foi criado em maio de 2022, quando o artista do Twitter @Kama_Kamilia começou a adicionar fotos modificadas de um cachorro Shiba Inu (o "Fella") às fotografias da Ucrânia. A NAFO, como é, foi fundada em 24 de maio de 2022 com um tweet. A raça Shiba Inu tem uma presença significativa na cultura online desde pelo menos 2010 sob o meme ' doge '.

Depois de algum tempo, Kama começou a criar "Fellas" personalizados para pessoas que doavam para a Legião Georgiana . "Fellas" é considerado pela NAFO como um termo de gênero neutro . Membros de serviço atuais e aposentados das Forças Armadas Ucranianas e da OTAN, bem como da Europa Oriental e da diáspora da Europa Oriental, estão fortemente representados entre suas legiões. O jornal alemão Berliner Kurier estima que em setembro de 2022 o grupo incluisse "dezenas de milhar" de associados. Os "Fellas" surgem em várias imagens estáticas editadas e vídeos no estilo TikTok de tropas ucranianas com trilhas sonoras de música de dança, e são colocados em imagens de guerra para troçar das forças militares russas e elogiar os soldados da Ucrânia. A NAFO chama seus oponentes, tanto online como no campo de batalha), de vatniks . Alguns membros da NAFO foram observados com um "foco especial" em desarmar o "whataboutism" na defesa da invasão russa.

Em junho, o grupo ganhou destaque após uma interação no Twitter entre o diplomata russo Mikhail Ulyanov e várias contas da NAFO com cães de desenho animado como avatar. Depois de Ulyanov ter alegado que a invasão russa de 2022 foi justificada pela Ucrânia supostamente estar bombardeando civis no Donbas desde 2014, ocorreu a seguinte troca entre Ulyanov e o fella @LivFaustDieJung:
|style=max-width:35em; margin-block-end: .5em;}}
Esta resposta foi aproveitada por outros membros da NAFO. A frase "you pronounced this nonsense", ou simplesmente "pronouncing nonsense", passou a ser usada pela NAFO como uma maneira rápida e desdenhosa de troçar de relatos pró-Rússia.

De acordo com o Wall Street Journal, estima-se que a arrecadação de fundos pró-ucraniana do grupo e as vendas de mercadorias totalizem "mais de US$ 1 milhão… embora nenhuma contagem oficial seja mantida", de modo que a afirmação não pode ser verificada de forma independente. Em agosto de 2022, a NAFO arrecadou dinheiro para o Signmyrocket.com, um site onde as pessoas pagam para ter mensagens personalizadas escritas em projéteis e equipamentos de artilharia ucranianos. A Task & Purpose descreveu o resultado, um canhão 2S7 Pion com a inscrição "Super Bonker 9000" e um adesivo de um taco de beisebol no cano com a inscrição "NAFO-Article 69" como "artilharia autopropulsada que está trazendo memes da internet para a sua forma terrestre."

De acordo com The Economist, "Outro slogan popular - 'What air defence doing?' - troça do fracasso das defesas aéreas russas em impedir um ataque à base aérea de Saky na Crimeia, a 9 de agosto." A origem do meme foi um tweet de citação em "inglês duvidoso"  de @ 200_zoka (com "defesaérea" idiossincraticamente combinada em uma só palavra) reagindo a fotos de fumo subindo de um aeródromo distante.

A emissora alemã ZDF desmascara a noção de que a NAFO é uma operação da Agência Central de Inteligência dos EUA; "O fato de a 'NAFO' ser financiada pela CIA é apenas uma piada autodepreciativa entre os twitteiros".

Recepção
A NAFO, que pode ser descrita como uma "resposta da sociedade civil ocidental às campanhas russas", faz parte de uma "batalha pela soberania da interpretação" em espaços online compartilhados. De acordo com o Politico, "Aprofundar-se na NAFO é fazer um curso intensivo sobre como as comunidades on-line, desde o Estado Islâmico ao movimento boogaloo de extrema-direita e a esse bando de guerreiros on-line armaram a cultura da Internet".

O professor de estudos de mídia americano Jaime Cohen argumenta que o movimento NAFO "é um evento tático real contra um estado-nação ". O jornalista anglo-libanês Oz Katerji afirma que a NAFO "prejudicou os propagandistas russos, fazendo-os parecer absurdos e ridículos ao mesmo tempo". O embaixador da Ucrânia na Austrália e Nova Zelândia , Vasyl Myroshnychenko, notou que a natureza descentralizada e de base da NAFO é uma parte importante da sua força.

De acordo com uma análise, "os memes em grande parte em língua inglesa mantiveram a atenção ocidental na guerra da Ucrânia - atenção que é vital, dada a importância das armas ocidentais para as forças ucranianas". O tenente-coronel americano Steve Speece, do Modern War Institute em West Point, argumenta que "o conteúdo de memes compartilhado nos canais da NAFO... é quase exclusivamente em inglês e presumivelmente não direcionado às audiências russas... Esses espaços existem para gerar conteúdo de entertenimento e estatuto entre os seus membros. No entanto, até a política de segurança nacional ocidental às vezes é explicitamente impulsionada pelas emoções – como indignação – cultivadas em comunidades online."  Speece argumenta que agitadores online como a NAFO assumem o papel de mau policial em uma dinâmica de bom policial/mau policial com os formuladores de políticas.

De acordo com o Berliner Kurier, "Como a verdadeira OTAN, a NAFO tem um dever de assistência do Artigo 5 . Isso significa que cada "Fella" pode pedir ajuda aos outros se estiver sob ataque ou encontrar desinformação séria. Para isso, os membros da NAFO usam a hashtag #NAFOarticle5 , recebendo depois apoio de outros "Fellas"." Um analista do Conselho Alemão de Relações Exteriores avaliou este sistema como "muito eficaz".

A Rússia implantou fábricas de trolls de forma eficaz no passado; as suas reações confusas à NAFO podem derivar de sua "propaganda ideológica túrgida sobre a Ucrânia". De acordo com a unidade de guerra cibernética do Exército dos EUA, a 780ª Brigada de Inteligência Militar, "para uma comunidade online como a NAFO, a menção hostil de um meio de propaganda oficial de seu alvo é evidência de que seu ridículo está alcançando o efeito desejado".

Reconhecimento
A 28 de agosto de 2022, a conta oficial do Twitter do Ministério da Defesa da Ucrânia tweetou a sua apreciação da NAFO, com uma imagem de mísseis sendo disparados e um "Fella" vestido com uniforme de combate, mãos no rosto, em uma postura de apreciação.

Oficiais militares e civis de alto escalão na Ucrânia e nos países da OTAN mudaram os seus avatares do Twitter para um "Fella". A 30 de agosto de 2022, o Ministro da Defesa ucraniano, Oleksii Reznikov, mudou temporariamente seu avatar do Twitter para um Fella encomendado em sua homenagem.

Outros "Fellas" notáveis incluem o ex- presidente da Estónia Toomas Hendrik Ilves, o atual primeiro-ministro da Estónia Kaja Kallas, o Ministro das Relações Exteriores da Lituânia Gabrielius Landsbergis, o Representante dos Estados Unidos Adam Kinzinger, e general do exército dos Estados Unidos Patrick J. Donahoe .

Ver também

 Doge (meme)
 Kilroy was here, um meme histórico de guerra
 Patrono (cão)
 Santa Javelin

Referências não independentes

Ligações externas

 Projection Op slideshow - album of NAFO memes
Fenômenos da Internet
Cães fictícios
Invasão da Ucrânia pela Rússia (2022–presente)
Humor
Cultura militar

NAFO


In the Dungeons & Dragons fantasy role-playing game, psionics are a form of supernatural power similar to, but distinct from, arcane and divine magic.

Overview
Psionics are manifested purely by mental discipline. Psionics were originally introduced in the original Dungeons & Dragons Supplement III – Eldritch Wizardry. Psionics have appeared in all editions; however, they are only part of the core rules in Advanced Dungeons & Dragons 1st edition. In 2nd, 3rd and 3.5 editions, psionics are divided into five or six disciplines, or groupings of powers. In 2nd edition, Psionicists gradually gain access to additional disciplines as they advance in level. In 3.5 edition, several psionic character classes are forced to choose one of them, thereby losing access to the most potent powers of the others. In 2nd edition, each power is tied to an ability score (generally Constitution, Intelligence or Wisdom); in 3rd edition, each discipline is tied to an ability score; and in 3.5 edition, all powers use the same ability score: either Intelligence, Wisdom, or Charisma depending on the manifester's class.

Earlier editions also included psionic combat; however, it was eliminated in 3.5 edition, with the attack and defense modes converted into standard psionic powers.

Clairsentience Clairsentience powers enable a character to learn secrets long forgotten, to glimpse the immediate future and predict the far future, to find hidden objects, and to know what is normally unknowable. They include precognition and remote viewing. A psion who specializes in clairsentience is known as a seer, and is most akin to an arcane diviner. In 3rd edition, Clairsentience is linked to Wisdom.

Metacreativity Metacreativity powers create objects, creatures, or some form of matter. Creatures a character creates usually, but not always, obey their creator's commands. Powers of the metacreativity discipline include astral construct and greater psionic fabricate. A psion who specializes in metacreativity is known as a shaper, and is most akin to an arcane conjurer. Metacreativity was not introduced until 3rd edition. In 3rd edition, Metacreativity is linked to Intelligence.

Metapsionics Metapsionic powers generally augment other psionic powers, although the discipline also contains some utility powers. The Metapsionics discipline was introduced in 2nd edition, and was not carried over into 3rd edition. In the 3rd and 3.5 editions, abilities which were part of the Metapsionics discipline in 2nd edition are often handled through metapsionic feats and item creation feats, although some metapsionic powers were converted into Clairsentience or Telepathy powers.

Psychokinesis Psychokinesis powers manipulate energy or tap the power of the mind to produce a desired end. Many of these powers produce spectacular effects such as moving, melting, transforming, or blasting a target. Psychokinesis powers can deal large amounts of damage. They include energy missile and tornado blast. A psion who specializes in psychokinesis is known as a kineticist, and is most akin to an arcane evoker. In 3rd edition, Psychokinesis is linked to Constitution.

Psychometabolism Psychometabolism powers change the physical properties of some creature, thing, or condition. They include animal affinity and psionic revivify. A psion who specializes in psychometabolism is known as an egoist, and is most akin to an arcane transmuter. In 3rd edition, Psychometabolism is linked to Strength.

Psychoportation Psychoportation powers move the manifester, an object, or another creature through space and time. They include astral caravan and psionic teleport. A psion who specializes in psychoportation is known as a nomad, and has no arcane counterpart. In 3rd edition, Psychoportation is linked to Dexterity.

Telepathy Telepathy powers can spy on and affect the minds of others, influencing or controlling their behavior. They include psionic suggestion and mind switch. A psion who specializes in telepathy is known as a telepath, and is most akin to an arcane enchanter. In 3rd edition, Telepathy is linked to Charisma.

Prior to 3rd edition, magic and psionics are treated as distinct from each other. For example, the Detect Invisibility spell will penetrate both magical and psionic invisibility, as it detects invisibility in general, while the Detect Magic spell will not detect psionic effects, as it is restricted to magical effects and psionic effects are non-magical.

In 3rd and 3.5 editions, the standard psionics system incorporates psionics–magic transparency, which treats psionic energy and magic as mutually and equally vulnerable to a dispel magic spell or a dispel psionics power; spell resistance protects against powers just as it protects against spells, while power resistance protects against spells as it does against powers. This is primarily done for game balance, as if psionics were not resistible or able to be dispelled in such a fashion psionic characters would be inordinately powerful in a world designed mostly to handle traditional magic (although they in turn would also be especially susceptible to magic). A variant rule, known as "psionics are different," enforces a separation between the two systems; this rule also provides an intermediate step where each system has a diminished effect upon the other (for example, making a dispel check against an opposing energy would take a −4 penalty, and creatures with spell resistance gain power resistance equal to their spell resistance minus 10).

In 4th edition, the psionic power source is one of several supernatural power sources. A character's powers generally do not interact with other characters' powers based on power source:  for example, the 4th edition version of Dispel Magic can dispel any effect with the Conjuration or Zone keyword, regardless of power source.

History

Original Dungeons & Dragons
Psionics were first introduced in the supplement Eldritch Wizardry (1976).

Advanced Dungeons & Dragons First Edition
Optional rules for psionics were included in the original Player's Handbook. Psionic abilities were included in the Advanced Dungeons & Dragons First Edition Player's Handbook, which presented them as an optional ability available to many monsters and to players who could qualify with lucky rolls. There was no official specific character class that specialized in psionic powers, although an unofficial class, the psionicist, was introduced in Dragon Magazine issue #78.  Much of the rules mechanics for psionic combat were found separately in the Dungeon Masters Guide.

Second Edition
Psionics rules were initially absent in AD&D Second Edition, but were reintroduced with the 128-page expansion The Complete Psionics Handbook. Game designer Rick Swan referred to this book as "a straightforward presentation of an easily managed and highly playable system that clears up the ambiguities in the 1st Edition game and adds a number of elegant new touches".

In The Complete Psionics Handbook, the skills of the psionicist are based on wisdom and constitution just as a fighter's abilities derive from strength and a wizard's talents stem from intelligence. Characters of chaotic alignment were not allowed to become psionicists, with the rationale being that volatile chaotics lack the discipline required to focus their mental energies. The book assigned psionic powers to six disciplines, which include clairsentience (divination), psychokinesis (animating and controlling existing objects and forces), psychometabolism (body-changing powers), psychoportation (teleportation variants), telepathy (mental communication and psychic attacks), and metapsionics (enhancement of other psychic abilities). Powers are designated as either sciences (major powers) or devotions (minor powers). As a psionicist gains experience and advances in level, he acquires more powers; for instance, a 1st-level psionicist has only one science and three devotions, but gets 10 sciences and 25 devotions if he makes it to 20th level. As a psionicist rises through the ranks, he also gains access to defense modes, which are special telepathic powers, such as Mind Blank and Tower of Iron Will, which are received free of charge and don't count against a psionicist's normal power limits. Each power has a score rated in terms of a particular attribute. When attempting to use a power, the player makes a Power Check by rolling 1d20 and comparing the result to the Power Score. A roll less than or equal to the Power Score means success. Additionally, each power description includes a specific penalty suffered by the psionicist if a 20 is rolled. A psionicist has a fixed number of Psionic Strength Points, derived from his wisdom score, to expend on psionic powers. A psionicist simply expends the number of PSPs required by a particular power, then attempts a Power Check. If the check fails and the power doesn't work, he forfeits half the PSP cost but is free to try again later. If he passes the check and the power is successful, the psionicist has the option of expending additional PSPs to maintain the power in subsequent rounds. Psionicists recover lost PSPs every hour in which no additional PSPs are expended. The less physical exertion, the more PSPs recovered; a walking PC recovers 3 PSPs per hour, and a resting PC recovers twice as many. The book presents over 150 powers, such as Enhanced Strength, Inflict Pain, Switch Personality, Hear Light, Psychic Surgery, Flesh Armor, Cause Decay, Levitation, ESP, Teleport, and Clairaudience. Psychic combat has its own chapter, and the book includes updates on psionic monsters (including the thought eater and cerebral parasite), a discussion of society's reaction to psionicists, and a section describing the role of psionics in Ravenloft and other TSR campaign settings.

Dragon Magazine issue #174 included "Are You Having Bad Thoughts?" an article by Ravenloft designer Bruce Nesmith that details how psionics work in the Demiplane of Dread. The power selection for the psionicist class was later expanded by the card-based Deck of Psionic Might supplement. The Dark Sun campaign setting used psionics as a core part of its setting's rules; in the world of Athas (home to the Dark Sun setting), every character and most monsters possessed some psionic wild talent, and all Dark Sun campaign PCs have at least one psionic talent, as described in The Complete Psionics Handbook. Several Dark Sun products introduced new psionic powers.

Revision
The psionics system was greatly revised in Player's Option: Skills & Powers and the revised Dark Sun Campaign Setting. The psionic abilities possessed by a character are determined by the Wisdom, Constitution, and Intelligence scores of that character. Any character with high enough scores and successful dice rolling can have a psionic talent called a "wild talent"; any player character in the Dark Sun world will have psionic talent. Characters with psionic abilities also have Psionic Strength Points (PSPs) and a Mental Armor Class (MAC); characters expend PSPs when they attack, by making an attack roll against the MAC of the target. The system was redevised around a Mental Armor Class (MAC) and a Mental THAC0 (MTHAC0), mimicking the Armor Class (AC) and THAC0 used in normal combat. The harder the power was to use, the lower the MAC was to activate it. Likewise, the harder a mind was to break into, the lower that person's MAC was. Psionicists would have MTHAC0 scores that represent their ability to wield the psionic arts. This was exactly 21 minus the level of the psionicist. Many of the powers were also altered in this revision.

A reviewer for the British magazine Arcane felt that this system was "a much more logical set-up than was previously in use. It's a matter of taste, though, as to whether you think there's any need for spell-like psionic powers when the game already supports such a wide variety of magical styles."

3rd and 3.5 editions
Psionics were overhauled once again in the release of the Psionics Handbook (2001) for Dungeons & Dragons Third Edition. The psionicist was renamed to the "psion" and more closely resembled the magic-using sorcerer in terms of combat ability, and a new character class, the psychic warrior, was introduced. Psions were given several new abilities and psionic powers that were intended to complement the new and revised abilities of the magic-using character classes, and psionic items were introduced to give psionic characters an alternative to using magical items.

The psionics system was again revised for the 3.5 edition of the game, in the Expanded Psionics Handbook (2004). This change streamlined the system by eliminating most power "chains", replacing them with the ability to augment powers by spending additional power points, as well as eliminating the psionic combat system that had previously been employed. A key change was changing powers that had previously been keyed to a different ability score for each disciple to a single ability score depending on character class. The book also introduced other races, such as the "Elan", psionic characters who had achieved immortality. The May 2004 issue of Dragon introduced the "Athasian elan" as a playable character race for the Dark Sun campaign setting.

The book Complete Psionic (2006) introduced three new standard classes as well as several prestige classes for the psionic character. It also includes a variant psion class called the "erudite" which does not specialize in a specific discipline in the way that psions do (putting it on par with wizard and archivist). It also has the ability to learn an unlimited number of powers but can manifest only a limited few each day. Complete Psionic also introduced a number of minor rules changes and clarifications.

4th Edition
The Player's Handbook 3, published March 16, 2010, includes four psionic classes, the ardent, battlemind, monk and psion. Psionic powers are called disciplines. Monks use the same general system of at-will, encounter and daily attack and utility powers, while the other three classes lack encounter attack powers, instead possessing a pool of power points which they can use to augment their at-will attack powers.

5th Edition
On July 6, 2015, Wizards of the Coast published an Unearthed Arcana article on their website introducing a playtest version of new psionics rules for 5th Edition D&D. The article also describes a new psionic class, the Mystic, which could resemble one of several different psionic classes from past editions, depending on the player's choice of Psionic Order. An online survey was conducted to gather feedback from the community, and on September 11, Wizards reported that the core rules were "a good start," but the Mystic class could use greater flexibility. However, an Unearthed Arcana article published on April 14, 2020, explained that, in spite of some positive response from the fans, the Mystic class was being removed in favor of options for existing classes to use psionic powers.

The three psionic subclasses were  outlined in the 2019 article in Unearthed Arcana offered a look at psionic subclasses for the Fighter, Rogue, and Wizard. Two Third Edition classes, the Psychic Warrior for Fighters, the Soulknife for Rogues were brought back as subclasses, and a new psionic Arcane Tradition was created for Wizards. This playtest also included several new psionic flavored spells and feats. Designers continued to revise the psionic rules releasing another playtest in an Unearthed Arcana article published in March 2020. The revisions kept the Soulknife as a Rogue subclass, changed the name of the Psychic Warrior to the Psi Knight, and dropped the Psionics Wizard subclass in favor of a new, Sorcerer subclass called the Psychic Soul. It also included new spells, feats, and features for each. A new Psionic Talent Die was included which would gradually grow in size as a player levels up, and offer either increases in damage, or other mechanical augmentations to a psion's powers.
 At their online gaming event D&D Celebration Wizards' of the Coast revealed that the upcoming supplement Tasha's Cauldron of Everything would include a new take on Psionics.

Psionic classes
In 1st edition, there was no specific character class for psionics. In 2nd edition, only one psionic character class was introduced, the Psionicist. In 3rd edition this class was renamed "Psion", and various new alternate classes were introduced based on psionics usage. Psionics Handbook was later updated for version 3.5 with the Expanded Psionics Handbook, and new material was added in the Complete Psionic book.

In the fourth edition, psionic power is considered to be a power source on a par with martial, divine, arcane, or primal power. The Psion was reintroduced as a psionic controller, along with the Ardent, Battlemind, and Monk.

Monk

In 4th edition, the Monk uses the psionic power source.

Psion/Psionicist

Psionicists and Psions are dedicated to the usage of psionic power.

The powers of a Psionicist come from the mind, rather than external agencies as with a Wizard, and as Psionicists rise in level they will have access to additional attack and defense strategies as well as more psionic powers.

2nd edition
The Psionicist class was introduced in 2nd edition, in which it is the sole official psionic class, in The Complete Psionics Handbook. Psionicists use psionics according to 2nd edition's standard psionics system, in which they expend Psionic Strength Points to activate and sustain powers, and activating most powers requires a roll based on an ability score.

3rd and 3.5 editions
In 3rd and 3.5 editions, Psions are mechanically similar to Sorcerers; however, like Wizards, they can (and, unlike Wizards, must) specialize in one of the psionic disciplines. In 3rd edition the various disciplines were each linked to a statistic; for instance, clairsentience is linked to Wisdom, and Psions who specialize in it are known as Seers. This was changed in 3.5 so that all disciplines are linked to the Intelligence statistic. Psion is the favored class of the elan race (found in the Expanded Psionics Handbook). In both 3rd and 3.5 editions, Psions expend power points to activate their psionic powers. In 3.5 edition, psionic powers can be augmented by spending additional power points on them.

4th edition
In 4th Edition Dungeons & Dragons, Psions are a Psionic Controller class. Unlike most 4th edition classes, Psions do not have any encounter attack powers, instead, they have a pool of power points, which can be used to augment at-will attack powers. Like encounter powers, power points are recharged by a short rest. A preview was presented in Dragon Magazine #375 in May 2009, and the class is among the classes included in the Player's Handbook 3, which was released on March 16, 2010.

Psionicists and Psions in other media
Psionicists are among the classes in Dark Sun: Shattered Lands and Dark Sun Online: Crimson Sands PC games. Psions are among the classes in the 2007 PSP game Dungeons & Dragons Tactics.

Psychic Warrior

Introduced in 3rd edition, psychic warriors are a blend between Fighters and Psions. Like fighters, they gain bonus feats, and like Psions, they wield psionic powers, though at a slower rate than either specialized class. Their attack bonus and hit point growth is similarly in the middle. Psychic warrior is the favored class of half-giants (found in the Expanded Psionics Handbook).

Soulknife

Soulknives are warriors who have learned to channel psionic power into "mind blades", or swords composed of psionic energy. Their broad training allows them to take many occupations and be a "jack of all trades." Soulknives are the only psionic characters who cannot manifest powers from their class; the soulknife class grants power points, but not the ability to use them. As a soulknife gains levels, the powers of her mind blade increase, such as the ability to form her mind blade into shapes other than a short sword (a concept further expanded with new feats in Complete Psionic). Soulknife is the favored class of the xeph race (found in the Expanded Psionics Handbook. Soulknife was a prestige class in the original Psionics Handbook, but it was made into a base class when psionics were revised for v3.5.

Wilder

Introduced in 3.5 edition, wilders can use "wild surges", which allow them to augment their psionic powers to a greater extent than normal. Doing so is dangerous: every time a wild surge is used there is a chance that the wilder will suffer from "psychic enervation" causing them to become dazed and lose power points. They are slightly tougher than Psions, but gain fewer abilities and slower. Wilder is the favored class of the dromite and maenad races (both found in the Expanded Psionics Handbook).

Other psionic classes
The following classes were introduced in 3.5 editions' Complete Psionic.

Psionic items
In 2nd edition, all psionic items are intelligent items with PSP pools and the ability to use psionic powers.

In 3rd edition, psionic items are much closer to magic items. They are generally not intelligent items, and are divided into nine categories: armor, shields, melee weapons, ranged weapons, psionic tattoos, cognizance crystals, power stones, dorjes and universal items. Armor, shields and weapons have enhancement bonuses and abilities like their magical counterparts, cognizance crystals store power points with no other power, dorjes are the psionic equivalent of wands, power stones are the psionic equivalent of scrolls, psionic tattoos are the psionic counterpart of potions, and universal items are the psionic counterpart of wondrous items.

References

External links
The Hypertext d20 SRD – Psionic Races, Classes, Skills, & Spells Index

Dungeons & Dragons character classes

Psionics (Dungeons & Dragons)


Willi Hundt, auch Willy Hundt, (* 24. August 1884; †  1966) war ein deutscher Sparkassendirektor und Politiker (SPD) in Bremen. Er war Mitglied der Bremischen Bürgerschaft.

Biografie

Ausbildung und Beruf

Hundt war nach dem Zweiten Weltkrieg von 1945 bis 1953 Direktor der Sparkasse Bremen. Der Wiederaufbau der Sparkasse und die Einrichtung mobiler Sparkassen durch Busse ist auch sein Werk.

Politik

Hundt war Mitglied der SPD in Bremen.

Er war von 1946 und von 1947 bis 1951 Mitglied in der Bremischen Bürgerschaft und wirkte in verschieden Deputationen der Bürgerschaft.

Ehrungen

Die Willi-Hundt-Straße in Bremen Kattenturm wurde nach ihm benannt.

Quellen
 Norbert Korfmacher: Mitgliederverzeichnis der Bremischen Bürgerschaft 1946 bis 1996 (= Kommunalpolitik. Band 1). LIT, Münster 1997, ISBN 3-8258-3212-0.

Mitglied der Bremischen Bürgerschaft (ab 1945)
SPD-Mitglied
Deutscher
Mann
Geboren 1884
Gestorben 1966
Person (Sparkassen-Finanzgruppe)

Willi Hundt


Elison Fagundes dos Santos (født 21. august 1987) er en brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Elison Fagundes dos Santos


Seltulauf (fræðiheiti: Cladonia strepsilis) er tegund fléttna af bikarfléttuætt. Seltulauf finnast á Íslandi en þó aðeins á nokkrum stöðum á Austurlandi. Það er á válista sem tegund í útrýmingarhættu (EN) hér á landi.

Ólíkt mörgum öðrum bikarfléttum mynda seltulauf nær aldrei þalgreinar heldur vex sem hreistrótt blaðflétta.

Hið íslenska nafn seltulaufa vísar til vaxtarstaðar þeirra sem er yfirleitt nærri sjó.

Búsvæði á Íslandi
Seltulauf finnst aðeins á nokkrum stöðum á Austfjörðum frá Hornafirði til Borgarfjarðar. Þau vaxa á jarðvegi einkum nálægt sjávarsíðunni.

Efnafræði
Seltulauf innihalda fléttuefnin baeomycinsýru, strepsilin og squamatinsýru. Þalsvörun seltulaufa er K-, C+ græn, KC-, P+ skærgul. Hin græna C þalsvörun er einsdæmi í íslensku fléttuflórunni og því má nota auðvelt greiningareinkenni fyrir tegundina.

Tilvísanir

Bikarfléttuætt

Seltulauf


Pallenis is a small genus of flowering plants in the tribe Inuleae within the family Asteraceae.  The name is derived from palea (chaff), referring to the chaffy receptacle.

This is primarily a Mediterranean genus, occurring in desert and coastal habitats of Southern Europe, North Africa, the Canary Islands and the Middle East. The range of one species extends eastward into Central Asia.

The genus consists of annual or biennial herbaceous plants with white, sub-silky hairs on the soft stems, growing to a height of 20–50 cm. They grow on uncultivated or disturbed land and roadsides. They are hardy, surviving in dry to very dry environments or cold spells.

The small, alternate, entire leaves are elliptic to obovate. They have short petioles at the base of the stem but are sessile in the upper half.

The solitary inflorescence grows at the top of the branches. The large, slightly convex receptacle shows numerous, yellowish orange, hermaphrodite disc florets and two whorls of yellow ray florets. They flower from March to July.

The long, villous, involucral bracts end in an apical sharp-pointed spine. The achene is glabrous or is covered with short hairs.

The essential oil of Pallenis spinosa consists for the main part of oxygenated sesquiterpenoids.

Pallenis maritima is a protected plant in southern France.

Pallenis hierochuntica (Michon) Greuter is sold under the name rose of Jericho.  This plant also grows in the region from North-Africa to Asia.

Species

References

Bibliography

Inuleae
Asteraceae genera
Taxa named by Henri Cassini

Pallenis