Yehuda (Leo) Levi, né le 15 janvier 1926 en Allemagne et mort le 17 juin 2019 à Jérusalem, est un rabbin haredi américain et israélien, d'origine allemande, physicien, et éducateur. Il est le recteur et professeur d'électro-optique au Jerusalem College of Technology. Il est connu pour ses publications dans le domaine du judaïsme et science.

Biographie
Yehuda (Leo) Levi est né le 15 janvier 1926 en Allemagne.

Notes et références

Œuvres
Sur la physique:
  Applied Optics, 2 vols. Wiley, 1968 & 1980. )
  Handbook of Tables for Applied Optics. CRC, 1974. )
  Applied Optics in the Eighties, Jerusalem College of Technology, Jérusalem
Sur la Science et la Torah:
  Vistas from Mt. Moriah: A Scientist Views Judaism and the World (Gur Aryeh Institute, 1959)
  Jewish Chrononomy (Association of Orthodox Jewish Scientists and Gur Aryeh Institute, 1967)
   Torah and Science - Their Interplay in the World Scheme (Association of Orthodox Jewish Scientists, New York, and Feldheim Publishers, 1983, 2006)
  Halachic Times for Home and Travel (Rubin Mass, 1992)
  ha-Mada sheba-Torah (Reuven Mas, 2001; Translation, The Science in Torah (Feldheim, 2004. )

Liens externes

Naissance en janvier 1926
Naissance en Allemagne
Physicien israélien du XXe siècle
Physicien israélien du XXIe siècle
Rabbin israélien
Rabbin du XXe siècle
Rabbin du XXIe siècle
Rabbin orthodoxe
Rabbin haredi
Judaïsme orthodoxe
Judaïsme et science
Décès en juin 2019
Décès à Jérusalem
Décès à 93 ans

Yehuda (Leo) Levi


BBC Worldwide Ltd. was the wholly owned commercial subsidiary of the BBC, formed out of a restructuring of its predecessor BBC Enterprises in January 1995. The company monetised BBC brands, selling BBC and other British programming for broadcast abroad with the aim of supplementing the income received by the BBC through the licence fee.

The company merged with BBC Studios on 1 April 2018, to form a new licensing, production, and distribution company under the BBC Studios name.

History

Origins
In addition to broadcasting, the BBC has for much of its life also produced additional materials for sale, the profits of which would be returned to the corporation to aid in the financing of these services. The highest profile of these early products was the listings magazine Radio Times, but the net revenue gained from this in 1928 (£93,686, 10s, 1d) only equated to 10% of total BBC income.

Prior to 1979, several BBC departments dealt with the exploitation and sale of BBC brands and programmes. BBC Publications, which produced magazines, books and other supplementary materials, had expanded rapidly in the late 1960s but still had difficulties with finances. In 1974, the division made a loss of £14,000. This was rectified however as the economic situation eased and by 1982, BBC Publications had a trading profit of £4.7 million. BBC Transcription Services licensed BBC Radio material to overseas broadcasters.

The selling of television programmes was at first handled in 1958 with the establishment of a business manager post. This gradually expanded until the establishment of the Television Promotions (later renamed Television Enterprises) department in 1960 under a general manager. In its first year, the department saw the sale of 550 programmes overseas with a turnover of £234,000, with a further 1,200 programmes sold the following year. Radio programmes were only exploited on the same level with the creation of the Radio Enterprises department in 1965. However, following the retirement of the Radio Enterprises general manager in 1969, the two departments were merged to form the BBC Enterprises department.

BBC Enterprises
On 15 May 1979, the department became BBC Enterprises Ltd., a subsidiary company wholly owned by the BBC. By 1982, the division were expanding with divisions responsible for home video (under the brand BBC Video), recorded audio (under the brands BBC Records and BBC Cassettes), film and merchanding. At this point the company had a turnover of £23 million. On 1 April 1986, all commercial activities of the corporation, including BBC Publications, was merged into BBC Enterprises Ltd.

In 1991. BBC World Service Television became the first commercially funded BBC broadcasting operation after the Foreign Office refused to pay for it. BBC Enterprises Ltd was subsequently reorganised on 1 January 1995 as BBC Worldwide Ltd. A review of the BBC's commercial activities took place in 2004 and concluded that the sell off of BBC Worldwide's assets would not be as advantageous as keeping the business and driving it harder. Instead, some changes to its remit, focus, structure and governance were made, e.g. that it would only publish titles in the UK linked to BBC programmes or key genres.

Acquisitions and restructuring
In 2004, BBC Video merged with Video Collection International to form 2 Entertain, which was 60% owned by BBC Worldwide; the following year the company sold Eve magazine to Haymarket Group and in 2006 the company sold a majority stake in BBC Books to publisher Random House.

In 2007, BBC Worldwide purchased a 75% stake in the travel guide publisher Lonely Planet, acquiring the final 25% of the company in 2011. The acquisition was part of the BBC's strategy to grow its online portfolio and to increase its operations in Australia and the USA.

In January 2009, it was announced that Ofcom had put forward the recommendation that Channel 4 merge with either the commercial network Five or BBC Worldwide. Channel 4's preferred option of a partnership with the latter was confirmed by chief executive Andy Duncan, who added: "We're in discussions with BBC Worldwide at the moment and they're really very exciting." In the same year, the company was awarded the Queen's Award for Enterprise in recognition of the companies growth and success.

In 2012, the company began to reorganise their divisions from a product based system to a location-based system, resulting in Jana Bennett leaving the company.

In 2013, BBC Worldwide sold Lonely Planet to Kentucky billionaire Brad Kelley's NC2 Media for US$75 million (£51.5 million)— significantly less than the £130.2 million the BBC had paid for the company, at an £80 million loss.

In December 2016, BBC Worldwide and ITV plc announced BritBox, an international subscription streaming brand focusing on British television. The service was planned to launch first in the United States in 2017, with AMC Networks as a local partner.

In 2017, under revisions to the BBC Charter and subsequent BBC Trust approval, the broadcaster formed a second commercial subsidiary known as BBC Studios, to hold most of the broadcaster's in-house production units (including Factual, Entertainment, Scripted, and Music & Events). In return for the restructuring, which also allows the BBC to produce programmes for competing broadcasters to fund its public services, the BBC agreed to allow BBC Studios and third-parties to bid on tenders to produce its in-house non-news programmes over the next 11 years. On 29 November 2017, the BBC announced that BBC Worldwide would be merged into BBC Studios in April 2018, which gave the broadcaster an integrated division involved in both the production and sale of programming. This decision was taken in order to hide from the public and from Parliamentary scrutiny the amount of money which the BBC was making outside of the licence fee.

Profit and sales (1995–2012)

In 2013/14, BBC Worldwide generated headline profits of £157.4m and headline sales of £1,042.3m and returned £173.8m to the BBC.

In 2012/13, it made a profit of £156.3m on a turnover of £1,115.8m. The company had made a profit of £104m on a turnover of £1,085m in the previous financial year.

BBC Worldwide's profit rate was 11.2% in 2011/2012, up slightly from 9.6% the previous year, down from a peak of 21.5% in 2002/2003, contrasting with 7.8% in 2003/2004.

Historical price conversion as per RPI figures from

Operations

In 2013, BBC Worldwide reorganised the company along geographical, rather than divisional, lines to better serve its audiences around the world and to position itself to take advantage of opportunities in high growth markets. The seven geographic markets are grouped into three regions: North America; UK, Australia and New Zealand; and Global Markets (Asia, CEMA, Latin America and Western Europe). The two global business areas – Content and Brands – set the strategic framework and parameters for activities within the regions and keep a close connection into BBC Worldwide's parent, the BBC. Digital is embedded throughout the business.

BBC Worldwide was responsible for a wide range of commercial activities, primarily connected in some way with the output and public purposes of the main BBC. In the past, the business was divided into five operating businesses which covered the entire operations of the company: Channels; Content and Production; Brands, Consumers and New Ventures, Consumer Products and Sales and Distributions.

The Channels division was formed in 2005 and is the company's largest generator of revenue and growth. It operates the broadcasting of several international channels and domestic networks:
 BBC America – 50.1% with AMC Networks owning 49.99%
 BBC Entertainment
 BBC First
 BBC Brit
 BBC Earth
 BBC HD
 BBC Lifestyle
 CBeebies
 CBBC
 British UKTV network of 10 channels (for a time owned 50/50 with Discovery, Inc.)
 BBC UKTV in Australia and New Zealand
 BBC Kids Australia

It was also involved with the now defunct:
 BBC Canada – 20% with Corus Entertainment owning 80%
 BBC Kids Canada – 20% with Knowledge Network Corporation owning 80%
 BBC Japan - JV with SKY PerfecTV!
 BBC Living
 BBC Knowledge

The Content and Production division was formed in 2006 and invests the company's money into new productions by both the BBC and other independent productions. It also exploits the formats of BBC programmes and alters them to be suitable for an international audience – an example is the exploitation of the Strictly Come Dancing brand to become Dancing with the Stars – maximising revenues by receiving a production fee from the local broadcaster as well as a sum from selling the initial re-versioning rights. The division works alongside the Sales and Distribution division, which sells the broadcasting rights to completed programmes made by the BBC and other producers – an example being the Red Production Company drama Mine All Mine for the ITV network in 2004. It includes the selling of individual clips through the BBC Motion Gallery to other broadcasters. In the financial year 2010/11, this division sold the rights to over 74,000 hours worth of television content.

The other two divisions of the company deal with the individual programme brands: Global Brands focuses on the international recognition of the brands while the Consumer Products division produces a variety of goods based around these brands. The work of the former includes expanding the brands into new areas – the Top Gear Live tour is a key example of this. The latter creates and sells a variety of consumer products, occasionally as a stake or partnership in another company, including VHS and DVD releases, spoken word and music audio products, CD-ROMs, videogames, books and magazines.

Assets and brands
 Owned video publishing company 2 Entertain with products dual branded 2 Entertain and BBC.
 Owned Demon Music Group.
 The BBC Shops closed in 2016, although Worldwide still retains Doctor Who and Top Gear branded online shops.
 Operated the BBC Motion Gallery.
 Operated the BBC Store until its closure in November 2017.
 12.2% stake in production company Left Bank Pictures.
held 25% stake in Cliffhanger Productions, an independent production company.
 held 25% stake in BBC Children's Books, an imprint of Penguin Group who hold a 75% stake.
 Licensed the publishing of magazine titles to the Immediate Media Company. The titles were formerly published in-house by BBC Magazines.
 Licensed audio content to Penguin Random House UK for global sales and distribution. Titles were previously published in-house by BBC Radio Collection and BBC Audiobooks and later by AudioGO, in which BBC Worldwide held a 15% stake.
 Held minority share in BBC Books, with Random House Group taking majority share. Books published using BBC Books brand.
 Held minority stake in BBC Active, with Pearson PLC taking the majority share. The brand publishes educational material.
 In partnership with ITV, launched a US SVOD service, BritBox, launching in March 2017.

These commercial activities allow BBC Worldwide to return profits and dividends to the BBC to re-invest in its broadcasting operations. In 2007/08 BBC Worldwide invested £75.1m in in-house and independent programmes commissioned by the BBC. However, the BBC has often been criticised for the amount of money it makes from BBC Worldwide. Some commercial rivals protest at the advantage the company has from being associated with and being able to exploit the programme catalogue and resources of the BBC to provide its goods and services.

See also

 International BBC television channels

References

External links

 BBC Studios Distribution (formerly BBC Worldwide) at Companies House

Mass media companies established in 1979
Mass media companies disestablished in 2018

BBC Worldwide


Nadrensee  er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Löcknitz-Penkun i den sydøstlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi
Kommunen er beliggende mellem tre søer på en højde mellem floddalene til Oder- og Randow i den sydøstligste del af Mecklenburg-Vorpommern, og grænser mod øst op til Polen og mod syd til delstaten Brandenburg. I østenden af kommunen ligger med 14° 24' østlig længde, det østligste punkt i Mecklenburg-Vorpommern.

I kommunen ligger ud over Nadrensee, landsbyen Pomellen og bebyggelserne Neuenfeld, Hohenhof og Forsthaus.

Trafik
I Pomellen er der en motorvejsgrænseovergang, hvor motorvejen A 11 fører ind i Polen. Nærmeste banegård er Bahnhof Tantow, der ligger syv kilometer væk i den brandenburgske by Tantow. Bahnhof Rosow, omkring tre kilometer fra Nadrensee, var fra 1896 til 1980 i drift. Herfra gik en sidebane til en grusgrav ved Nadrensee.

Eksterne kilder og henvisninger

 Byens side på amtets websted
 Befolkningsstatistik

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Löcknitz-Penkun
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Nadrensee


Unín este o comună slovacă, aflată în districtul Skalica din regiunea Trnava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.231 de locuitori.

Istoric
Localitatea Unín este atestată documentar din 1392.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Unín, Skalica


Mellem Marx og Muhammed er en dansk dokumentarfilm fra 1971 med instruktion og manuskript af Tørk Haxthausen.

Handling
Filmen er en beskrivelse af den jugoslaviske by Prizren, en lille by som ligger i bjergene nær den albanske grænse. Filmen koncentrerer sig om drengen Ilir og hans familie.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1971

Mellem Marx og Muhammed


Luiz de Godoy (Mogi das Cruzes, 14 de janeiro de 1988) é um maestro, regente coral, pianista e professor brasileiro.

Biografia
Aos cinco anos, Luiz de Godoy começou a cantar num coro de sua cidade natal e posteriormente iniciou os estudos de piano. Na adolescência, estudou na Escola Municipal de Música de São Paulo sob orientação de Renato Figueiredo. Aos 16 anos, ganhou seu primeiro concurso de piano, enquanto já atuava paralelamente como regente coral. Profissional precoce, trabalhava como pianista colaborador, como pianista solista em recitais e com orquestra e em música de câmara.

Após o bacharelado em piano na classe de José Eduardo Martins na Universidade de São Paulo, fez mestrado na Escola Superior de Artes Aplicadas de Castelo Branco e intercâmbio na Universidade de Música e Dança de Colônia sob orientação de Paulo Álvares. Na Universidade de Música e Artes Cênicas de Viena concluiu dois mestrados, em direção orquestral e regência coral (summa cum laude).

Carreira na Europa
Convidado a dirigir um projeto de música coral brasileira junto ao Coro da Universidade de Viena em 2010, estabeleceu-se na capital austríaca a partir da fundação do Coro Novo Mundo - Associação para a promoção do intercâmbio cultural entre Brasil e Áustria.

Em fevereiro de 2016 foi nomeado mestre-de-capela pelos Meninos Cantores de Viena. Em outubro do mesmo ano, foi contratado pela Ópera Estatal de Viena como regente da Academia Coral. Até 2019 atuou nestes cargos, bem como junto à direção artística da Wiener Singakademie - Coro Sinfônico da Konzerthaus de Viena.

Em 2019 estabeleceu-se em Hamburgo. Dirige os coros infanto-juvenis da Ópera Estatal de Hamburgo e o coro dos Meninos Cantores de Hamburgo. Junto à Filarmônica de Hamburgo, rege as produções de difusão da Ópera de Hamburgo, além de reger em diversos países na Europa, Ásia, e na América do Sul.

Prêmios e bolsas de estudo

 Prêmio Honorário da Universidade de Música e Artes Cênicas de Viena
 Prêmio Erwin Ortner para a Promoção da Música Coral
 Bolsa da FUNARTE – Fundação Nacional das Artes
 Bolsa Fulbright/Unesco – NU-Fax Exchange Programm on Music Composition and Performance
 1º Prêmio no "Concurso Nacional de Piano Souza Lima" (São Paulo, Brasil)

Ligações externas

 Coro Novo Mundo - Associação para a promoção do intercâmbio intercultural entre Brasil e Áustria
 Meninos Cantores de Hamburgo

Referências

Nascidos em 1988
Maestros do estado de São Paulo
Músicos do estado de São Paulo
Pianistas do estado de São Paulo
Naturais de Mogi das Cruzes

Luiz de Godoy


Mircea Băduț (n. 15 noiembrie 1967, Râmnicu Vâlcea) este un scriitor și inginer român.

Biografie
A absolvit Facultatea de Electrotehnică, Universitatea din Craiova, în 1992. A urmat o serie de stagii de perfecționare în subdomenii ale informaticii.

A scris unsprezece cărți tehnico-științifice (de informatică aplicată) și șapte cărți de beletristică (proză scurtă ficțională; proză eseistică de nuanță filosofică, psihologică și antropologică).  De asemenea, a scris peste 450 de articole tehnico-științifice pentru reviste din România și din Europa (CAD Report, CHIP, ComputerWorld, ENERGIA, GEOconnexion, GEOinformatics, Hello CAD FANS, IT Trends, My Computer, NET REPORT, PC MAGAZINE, PC REPORT, PC WORLD, Tehnicã si Tehnologie, Market Watch).

Prin contribuțiile sale timpurii (articole, cărți, lucrări) în domeniile CAD (proiectare asistată de calculator) și GIS (sisteme geo-informatice), a fost un pionier în aceste subdomenii ale informaticii în România. O parte dintre titlurile semnate de Mircea Băduț sunt frecvent menționate în bibliografii academice și profesionale din România și din lume.

În domeniul cărților tehnico-științifice, Mircea Băduț a inventat conceptul editorial "...în trei timpi": fiecare subiect/subcapitol din carte este prezentat pe trei nivele distincte de accesibilitate (începător, mediu, avansat - însă cu o redundanță minimă), astfel încât cititorul își poate alege singur nivelul potrivit pentru auto-instruire. Două dintre cărțile sale au fost create astfel (Calculatorul în trei timpi, AutoCAD-ul în trei timpi), și ambele au fost editate de mai multe ori (Editura Polirom, 2001-2021).

Proze scurte și eseuri în diverse publicații naționale și internaționale: Almanahul Anticipația (1997); Almanahul Science-Fiction (2007, 2008); revista Helion; Dilema veche (2007, 2013, 2015); Antologia CSF (2019, 2020, 2021); Viața românească; EON; Revista Maquina Combinatoria (Ecuador); Saeculum; Banchetul; Destine Literare; Expres Cultural; Biblioteca Nova; International Writers' Journal; etc.

A participat cu lucrări la câteva zeci de conferințe/simpozioane tehnico-științifice din România și din Europa.

A tradus în limba românã articole pentru revista 'Science in school', publicație EIROforum (2011-2022).

A participat cu imagini la o serie de Saloane de Fotografie din România. A susținut câteva seminarii de tehnică fotografică.

A organizat sporadic ateliere culturale la Biblioteca Judeteana Vâlcea, în regim de voluntariat.

Lucrări publicate

Cărți tehnico-științifice
 Calculatorul în trei timpi (Editura Polirom, Iași, 2021/2017/2012/2007/2003/2001)
 AutoCAD-ul în trei timpi (Editura Polirom, Iași, 2021/2014/2011/2006/2004)
 GIS - sisteme informatice geografice (Editura Albastră, Cluj-Napoca, 2007/2004)
 Sisteme geoinformatice pentru electroenergetică (Editura Polirom, Iași, 2008)
 Sisteme geo-informatice pentru administrație și interne (Editura Conphys, Vâlcea, 2006)
 Informatica în management (Editura Albastră, Cluj-Napoca, 2003)
 Bazele proiectării cu MicroStation (Editura Albastră, Cluj-Napoca, 2001)
 Bazele proiectării cu Solid Edge (Editura Albastră, Cluj-Napoca, 2003/2002)
 Informatica pentru manageri (Editura Teora, București, 1999)
 Calculatorul personal (Editura Conphys, Vâlcea, 1995, coautor Cristina Băduț)
 Bazele utilizării și programării PC-urilor (Editura Conphys, Vâlcea, 1994)

Volume de proză
 Fals tratat de antropologie (Editura Europress, București, 2022)
 Întoarcerea perenă (Editura Europress, București, 2020,2018)
 Ficțiuni Secunde (Editura Europress, București, 2020, 2016).
 DonQuijotisme AntropoLexice (Editura Europress, București, 2017, 2015)
 Întoarcerea fratelui risipitor (Editura Europress, București, 2014)
 Ficțiuni Familiare (Editura Conphys, Vâlcea, 2011; coautor Anca Băduț)
 Ficțiuni Primare (Editura Conphys, Vâlcea, 2006).

Premii și distincții literare
 Premiul I la Festivalul-concurs de literatură 'Alexandru Macedonski', ediția a VI-a, 2019, București
 Premiul I la Festivalul-concurs de literatură 'Alexandru Macedonski', ediția a IV-a, 2017, București
 Premiul 'Ion D. Sîrbu' pentru eseu pe anul 2015, acordat de Fundația Culturală 'Ion D. Sîrbu' din Petroșani
 Premiul I la secțiunea ESEU a Festivalului "Vrancea literară - 2015" pentru volumul "DonQuijotisme AntropoLexice"
 Premiul 2 la concursul de proză scurtă HELION 2019 (Timișoara)
 Premiul 3 la concursurile de proză scurtă HELION 2013, 2014, 2021 (Timișoara)

Aprecieri critice
 Sorin Preda, "Un prozator de talent", în 'Jurnalul Bucureștiului', octombrie, 2014;
 Eugenia Țarălungă, "Breviar editorial", în Viața românească nr.4/2017;
 Sorin Lavric, "Autodevorarea tehnicii", în România Literară, 38/2017;
 Florin-Corneliu Popovici, "Donquijotisme antropolexice", în 'Cenaclul de la Păltiniș', 56/2017;
 Florin-Corneliu Popovici,  Cronică de carte, în revista 'Banchetul', Petroșani, 7-8-9/2016;
 Maria Ana Tupan, "Interogația perenă", în Contemporanul nr.5/2019, București;
 Maria Ana Tupan, "Între noi, inteligenții", în Contemporanul nr.1/2017, București;
 Flavius Paraschiv, "Întoarcerea perenă", în revista 'Expres cultural' nr.10/2019, Iași;
 Flavius Paraschiv, "Ficțiuni secunde", în revista 'Expres cultural' nr.7/2020, Iași;
 Georgică Manole, "Concentrarea pe secundar", în revista 'Luceafãrul', Botoșani, iulie 2016;
 Georgică Manole, "Viitorul într-o ecuație", în revista 'Luceafãrul', Botoșani, mai 2015;
 Georgică Manole, "Conflictul dintre ideal și real", în revista 'Luceafãrul', Botoșani, aprilie 2015;
 Valentin Protopopescu, Revista Literară Radio (Radio România Cultural, 26.06.2015)
 Eugen Cadaru, "Donquijotism în fantastica românească", în revista on-line GazetaSF.ro, 31.12.2021

Note

Bibliografie
 Editura Polirom, Iași, profil de autor - Mircea Băduț.
 Editura Albastră, Cluj-Napoca; catalog librărie virtuală.
 Google Scholar, index internațional de literatură academică.
 Editura Ideea Europeană, București, profil de autor - Mircea Băduț.
 Editura Europress Group, București, profil de autor - Mircea Băduț.
 Google Books, serviciu web de publicare a cărților în format electronic.
 GoodReads, catalog de literatură internațională și comunitate web de cititori.

Nașteri în 1967
Nașteri pe 15 noiembrie
Ingineri români în viață
Prozatori români contemporani
Scriitori români de literatură științifico-fantastică

Mircea Băduț


Comfort Eagle is the fourth studio album by American alternative rock band Cake. It was released on July 24, 2001, on Columbia Records, their first with the company.

Release
In its opening week, Comfort Eagle sold about 72,000 copies, debuting at number 13 on the Billboard 200. By 2002, the album had sold 408,000 copies. On February 2, 2003, it was certified gold by the RIAA for shipments of half a million copies.

Critical reception

Comfort Eagle was generally well received by critics, some noting its similarity to the band's previous albums, for better or worse.

Track listing

Personnel
Cake
 John McCrea – vocals, acoustic guitar, keyboards, percussion
 Vince DiFiore – trumpet, keyboards, backing vocals
 Xan McCurdy – electric guitar, keyboards, backing vocals
 Gabriel Nelson – bass guitar, keyboards, backing vocals
 Todd Roper – drums, percussion, Moog synthesizer, backing vocals
 Tyler Pope – keyboard, electric guitar ("Opera Singer", "Short Skirt/Long Jacket", "Arco Arena")
Technical
 Kirt Shearer – mixing
 David Cole – mixing
 Craig Long – mixing
 Gabriel Shepard – mixing
 Don C. Taylor – mastering

Charts
Album

Year-end

Single

Certifications

References

External links

2001 albums
Cake (band) albums
Columbia Records albums

Comfort Eagle


Aceasta este o listă a obiectelor NGC cu numerele între 2001 și 3000. Lista cuprinde obiecte ce fac parte din conținutul New General Catalogue; alte obiecte pot fi găsite la pagina listei obiectelor NGC.

Datele furnizate în aceste tabele provin din the Historically Corrected New General Catalogue, corectat și revizuit de Dr. Wolfgang Steinicke.

2001-2100

2101-2200

2201-2300

2301-2400

2401-2500

2501-2600

2601-2700

2701-2800

2801-2900

2901-3000

Bibliografie
NGC/IC Project

Note

Vezi și
 New General Catalogue
 Catalogul Messier
Liste astronomie

Listă a obiectelor NGC (2001–3000)


Vórtex,de Extinção

Conceito

É uma classe de modelos utilizados para compreender, categorizar e explicar como ocorre o processo de extinção. O vórtice de extinção ocorre quando existe um processo que evolui de forma progressiva e em cadeia, gerando uma extinção de uma ou mais espécies de uma determinada região. Alguns fatores funcionam como causas agravantes para o vórtice, tais como fatores demográficos, genéticos e socioeconômicos.

História
Este conceito foi elaborado por Michael E. Soulé, biólogo americano, e seu companheiro de pesquisa Paul R. Ehrlich, que desenvolveram uma forma de categorizar e caracterizar como se dão os processos de extinção, tendo como base seus estudos em Biologia da Conservação. De acordo com a classificação de Michael E. Soulé e Paul R. Ehrlich, existem diferentes tipos de vórtice que podem ter como processo desencadeador fatores demográficos e fatores genéticos.

Por definição, a palavra vórtice significa uma estrutura que afunila e possui caráter progressivo, sendo detentora de uma força própria que faz com que o vórtice puxe tudo para dentro de si. Em termos de ecologia, o vórtice de extinção mantém algumas dessas características, mas a palavra vórtice é de caráter ilustrativo e foi usada por Soulé e Ehrlich para exemplificar o caráter progressivo do processo de extinção.

Tipos de Vórtex de Extinção
Os vórtices podem ser caracterizados como:

Vórtice R
Processo diretamente relacionado ao fator demográfico. Ocorre quando há uma diminuição da população e este processo afeta a proporção de parceiros sexuais. Com isso, ocorre o aumento das disputas entre o mesmo grupo e um menor número de acasalamentos.

Vórtice D
Ocorre quando há uma diminuição da população devido a fragmentação de habitat, fazendo com que os indivíduos fiquem isolados. Por estarem isoladas, as populações não conseguem se comunicar e há aumento da competição por parceiros sexuais e diminuição da proporção de parceiros sexuais.

Vórtice F
Ocorre quando há uma diminuição na heterozigosidade que gera uma consequente diminuição da variabilidade genética.

Vórtice A
Acontece quando há mutações na genética de uma população e essas mutações levam a uma diminuição no potencial de adaptação evolutiva da população, tornando-a mais vulnerável a fenômenos biológicos genéticos.

Fatores que influenciam o vórtex de extinção

O vórtex de extinção pode ser um ciclo vicioso que surge quando um indivíduo ou uma população de uma espécie é isolada dos demais, iniciando, assim, um ciclo que torna mais difícil para os indivíduos de uma espécie se reproduzirem ou deixarem descendentes férteis.

Populações pequenas e dispersas estão mais vulneráveis à extinção, pois são mais instáveis, assim, é necessário que os profissionais da área ambiental façam cálculos para descobrir o quanto uma pequena população é realmente pequena.Os ecologistas fazem isso calculando o que é chamado de "mínimo de uma população viável", ou seja, o menor tamanho em que uma população pode sobreviver e se sustentar. Dessa forma, os fatores que influenciam o vórtex são:

Fatores demográficos
A baixa densidade populacional, causada por instabilidades nas taxas de nascimento e morte, torna o processo de reprodução mais difícil. Uma vez que os parceiros sexuais de uma espécie se encontram com menor frequência, causado, por exemplo, por uma fragmentação do habitat, pode impactar outros fatores, como as mudanças nos padrões de dispersão e na taxa de fecundidade.

Fatores ambientais
Eventos ambientais contribuem para o vórtex de extinção por meio da redução da população. Esses eventos diminuem rapidamente o tamanho dessa população (N) através, principalmente, da escassez de recursos naturais, ou nas condições ambientais, como chuvas, disponibilidade de alimentos, competição, alteração de temperatura. Além de eventos naturais extremos (catástrofes), como: ciclones, terremotos, queimadas, enchentes, erupções vulcânicas e epidemias. A perda de habitat e/ou degradação ambiental, também podem iniciar o vórtex de extinção. Outros fatores, como a caça, pesca ou predação excessiva, são eventos sucessivos que podem levar uma população ao vórtex de extinção, ao diminuir o número de indivíduos devido ao excesso dessas atividades feitas pelo homem ou por predadores naturais.

Fatores genéticos
Pequenas populações estão expostas a instabilidades nas frequências dos alelos. Os descendentes de uma espécie recebem parte do material genético de cada progenitor, assim, os alelos passados para a próxima geração são uma amostra do genoma da geração anterior, e quanto maior o número de parceiros sexuais, maior a sua variabilidade genética. Existe um elemento de frequência para determinados alelos que são passados para a geração seguinte, enquanto outros podem nunca ser passados para a próxima geração.

O processo de mudança na frequência dos alelos de uma geração para outra, ocorre de maneira aleatória, sendo conhecido como deriva genética.  Pequenas populações são mais vulneráveis a mudanças rápidas no seu genoma devido a amostragem aleatória de gametas. Assim, quando uma população é pequena, qualquer alteração nos alelos pode afetar desproporcionalmente a população, diminuindo sua diversidade genética e afetando sua capacidade de adaptação a futuras mudanças ambientais. Dessa forma a deriva genética causa perda da diversidade genética em populações muito reduzidas.

Além disso, quando uma população se torna muito pequena é mais frequente o acasalamento entre parentes, essa prática é chamada de endogamia, ocasionando, assim, na fixação de alelos, podendo causar defeitos congênitos, maior propensão a doenças, diminuição da sobrevivência e reprodução, além da diminuição da variabilidade genética dentro da população.

Outro fator genético é o fluxo gênico limitado. Por exemplo, uma população isolada devido a fragmentação do habitat, diminui as taxas de migração ou impede que elas aconteçam, fazendo com que a população perca diversidade genética ao longo do tempo levando ao aumento da endogamia.

Fatores socioeconômicos
A escassez de uma espécie estimula a sua exploração predatória, levando a caça, pesca e colheita de espécies consideradas raras, além do tráfico de animais em grande escala, sendo um problema em muitos países com grande biodiversidade.

Quantificação do Vórtex de Extinção
Para definir que uma determinada população corre o risco de entrar em vórtex, é necessário desenvolver uma base de dados que possa caracterizar quantitativamente os declínios finais dessa população. O seguinte cálculo é baseado em estudos de vertebrados selvagens de  William Fredric Fagan e Elizabeth Eli Holmes e nas fórmulas sobre dinâmica populacional, eles estavam interessados em estudar sobre o processo de extinção das espécies.

Para as populações que são extintas, a vida útil dessa população deve apresentar uma escala logarítmica com o tamanho da população. Assim, caso uma população apresente a longo prazo uma taxa de crescimento negativo, os modelos independentes de densidade irão prever uma escala logarítmica da vida útil da população. Já sob condições de estocástica ambiental (incerteza no valor das taxas demográficas, pelas diferenças nas condições e recursos disponibilizados para os indivíduos da população), a vida útil de uma população irá aumentar logaritmicamente com o tamanho da população, mesmo que sua taxa de crescimento de longo prazo  não seja negativa. Dessa forma, séries temporais de populações monitoradas até a extinção oferecem uma oportunidade de testar essa previsão sobre a dinâmica da extinção.

De acordo com a estrutura do vórtex de extinção, a dinâmica de uma população deve piorar de forma rápida ou lenta, à medida que vai se aproximando da extinção. Isso ocorre porque os declínios populacionais provavelmente irão gerar mais declínios, e, assim, os fatores que influenciam o vórtex irão assumir uma maior importância no tamanho da população, que agora é pequena. Por exemplo, feedbacks positivos são hipotetizados para ocorrer entre declínios populacionais, mas a medida que aumenta a perda de diversidade genética, acelera a aproximação da população à extinção.

Assim, o estudo de Fagan e Holmes, usou uma série de dados para testar essas predições e outras relacionadas, sobre a deterioração da dinâmica populacional em populações que estão ligadas à extinção. Para isso, usaram 10 espécies monitoradas anualmente (12 anos) para quantificar como a população de vertebrados declinou para a extinção. Assim, eles calcularam uma série de métricas, como o menor N; o N quando ocorreu o declínio final e o N um ano antes da extinção.

Dentre os resultados, foi observado que a partir do momento que uma população diminui, em direção a extinção, o seu pico final de população não dependia, significativamente, do quão grande era sua população quando iniciou o declínio final. Além disso, foi constatado que o tempo para extinção estava intimamente relacionado com duas variáveis populacionais: o N e o log (N).

Ademais, a regressão mista de vários níveis indicou, os declínios populacionais, ano a ano, mais próximos da extinção foram maiores do que dos anos anteriores. Indicou, também que quanto mais próximo à extinção, além das tendências de declínios mais acentuados, as mudanças foram mais variáveis.

Vórtex de extinção no Brasil

Mata Atlântica

Antes da chegada dos colonizadores portugueses ao Brasil, estima-se que a área original da Mata Atlântica, localizada ao longo do litoral, seria pouco mais de 1,1 milhão de km2, atualmente, devido às atividades humanas, como exploração madeireira e a agricultura, restam cerca de 29% da área original. Essa redução florestal gerou uma perda e fragmentação de habitat, afetando diversas espécies nativas, principalmente herbívoros e carnívoros.

Esse bioma é um dos mais ameaçados do mundo e proporciona um habitat natural para muitas espécies endêmicas. Uma espécie impactada pelo desmatamento na Mata Atlântica é o mico-leão-de-cara-dourada (Leontopithecus chrysomelas), que além de ser uma população de tamanho pequeno, possui uma distribuição limitada devido à fragmentação do habitat.

Além disso, a expansão da indústria de modo não sustentável causa a diminuição da fertilidade do solo, afeta a qualidade da água, causa mudanças nos microclimas e contribui para o aquecimento global, devido as substâncias tóxicas liberadas por essas indústrias.

Cerrado

O crescimento dos centros urbanos e, consequentemente, a perda ou alteração do habitat tem causado uma diminuição na manutenção das populações. As estradas criadas entre os habitats naturais de determinados animais, desencadeou o atropelamento de indivíduos em fase de dispersão. Além dessa variação ambiental, outro fator que pode levar a redução no N nesse ambiente, é a transmissão de patógenos entre os animais domésticos e silvestres, e o impacto dessas doenças pode afetar a sobrevivência das espécies nativas.

Um exemplo é o Lobo-Guará (Chrysocyon brachyurus), em que, de acordo com um modelo de viabilidade populacional, estima-se que ocorrerá uma reduçao populacional de 29% nos próximos 21 anos, sendo ela embasada na taxa média de desmatamento de 1% do bioma citado. Há também as perdas que não podem ser quantificadas diante de sua natureza, sendo elas: atropelamento e doenças, podendo elevar a mais de 30% o declínio populacional.

Amazônia

A floresta amazônica é o maior bioma do Brasil, ocupa cerca de 49% do território nacional e é composto por diferentes ecossistemas. Além disso, o clima equatorial úmido e a grande quantidade de chuvas, faz com que esse bioma seja conhecido por ter ⅕ da disponibilidade mundial de água doce, e, apresenta diferentes espécies de peixes, cerca de 85% de toda a América do Sul.

Como já foi dito, a expansão das cidades em áreas florestais causa inúmeras mudanças no ambiente. Na floresta amazônica isso não seria diferente, o rio Amazonas e seus afluentes vem sofrendo com a presença de resíduos sólidos e de substâncias tóxicas, como agrotóxicos, microplásticos e produtos farmacêuticos. Essa bacia hidrográfica importante para o planeta, recebe esses contaminantes devido a falta de sistema de tratamento de água e esgoto adequado.

Essa poluição afeta a saúde humana e a biodiversidade aquática, pois podendo impactar a estrutura dos diversos ecossistemas, gerar uma migração de algumas espécies, e, afetar o N de espécies típicas pela redução da reprodução, como, por exemplo, de peixes que migram para essa região tentando encontrar locais para reprodução e desova.

Caatinga

A exploração, feita desde a ocupação do semi-árido, tem levado a uma rápida degradação ambiental. Cerca de 70% da Caatinga está alterada pelo homem, através da exploração dos recursos naturais e do pastoreio de caprinos e ovinos tornou esse bioma vulnerável à desertificação e à ameaça de extinção de espécies nativas. Assim, o aumento do uso do solo e a redução da área vegetal nativa, reduz a fertilidade do solo, gerando uma desestruturação dos ecossistemas. Dessa forma, a variação ambiental gerada pela superexploração do solo, desencadeia populações fragmentadas e com N reduzido, como, por exemplo, o caso do mororó (Bauhinia forficata Link), uma espécie arbórea nativa que já foi abundante na Caatinga e hoje está ameaçada de extinção.

Abordagens para evitar o vórtex de extinção
Para evitar ou controlar o vórtex, os profissionais da área de conservação ambiental têm desenvolvido diferentes estratégias, como a conservação de pequenas populações. Basicamente, essa abordagem se concentra na identificação de espécies e populações que são muito pequenas. Ela  tenta ajudar a aumentar o número de indivíduos e, consequentemente, sua diversidade genética.

Portanto, essa abordagem é baseada no modelo de uma baixa população e baixa diversidade genética que pode aumentar a probabilidade de levar a uma extinção em espiral das espécies. Por exemplo, quando uma pequena população sofre de derivação genética e endogamia, pode gerar uma mudança na sua composição genética global, e, caso haja um alelo letal entre esses indivíduos, as consequências ficam ainda piores. Tudo isso leva a uma baixa diversidade genética que, por sua vez, provoca menor taxa de reprodução (devido ao baixo número de parceiros sexuais) e altas taxas de mortalidade, tornando a população ainda menor.

Assim, são realizadas diversos ferramentas para evitar o vórtex, como a ações de reintrodução de espécies, desfragmentação do habitat por meio de corredores ecológicos para estimular o fluxo migratório da população, favorecendo a hibridização, evitando assim, o acúmulo de genes letais.

Referências

Extinção de seres vivos

Vortéx de extinção


Kazuki Sorimachi (født 11. august 1987) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Thespa Kusatsu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kazuki Sorimachi


Glen Mazzara (* 6. Juli 1967 in Manhattan) ist ein US-amerikanischer Fernsehproduzent und Drehbuchautor.

Leben und Karriere
Mazzara wurde in Manhattan geboren und wuchs in Queens, New York, auf. Er besuchte die New York University und erwarb einen Master in englischer Sprache. Er arbeitete als Krankenhaus-Administrator in New York, bevor er nach Los Angeles ging, um eine Karriere als Schriftsteller im Jahr 1998 zu verfolgen.

Er war der Drehbuchautor für die vierte und fünfte Staffel von Nash Bridges. Er schloss sich der Drama-Serie The Shield als verantwortlicher Story Editor und Autor für seine erste Saison im Jahr 2002 an.

Im Jahr 2009 trat er der medizinischen Drama-Serie Hawthorne für zwei Spielzeiten als ausführender Produzent und Schriftsteller bei. Im Jahr 2010 schrieb er Folge 5, "Wildfire", der AMC-Serie The Walking Dead.

Filmografie
 1998–2000 Nash Bridges (Fernsehserie)
 2006: Standoff
 2006–2007: The Shield – Gesetz der Gewalt (The Shield, Fernsehserie)
 2007: Life (Fernsehserie)
 2008–2009: L.A. Crash (Fernsehserie)
 2009–2011: Hawthorne (Fernsehserie)
 2011: Criminal Minds: Team Red (Fernsehserie)
 2010–2013: The Walking Dead (Fernsehserie)
 2016: Damien (Fernsehserie)

Weblinks

Einzelnachweise

Fernsehproduzent
Showrunner
Drehbuchautor
US-Amerikaner
Geboren 1967
Mann

Glen Mazzara


A Wisdom King (Sanskrit: विद्याराज; IAST: Vidyārāja, ) is a type of wrathful deity in East Asian Buddhism.

Whereas the Sanskrit name is translated literally as "wisdom / knowledge king(s)," the term vidyā in Vajrayana Buddhism is also specifically used to denote mantras; the term may thus also be rendered "mantra king(s)." Vidyā is translated in Chinese with the character 明 (lit. "bright, radiant", figuratively "knowledge(able), wisdom, wise"), leading to a wide array of alternative translations such as "bright king(s)" or "radiant king(s)". A similar category of fierce deities known as Herukas are found in Tibetan Buddhism.

The female counterparts of Wisdom Kings are known as Wisdom Queens (Sanskrit (IAST): Vidyārājñī, Chinese: 明妃, Míngfēi, Japanese: Myōhi).

Overview

Development

Vidyārājas, as their name suggests, are originally conceived of as the guardians and personifications of esoteric wisdom (vidyā), namely mantras and dharanis. They were seen as embodying the mystic power contained in these sacred utterances.

During the early stages of esoteric (Vajrayana) Buddhism, many of the deities that would become known as vidyārājas (a term that only came into use around the late 7th-early 8th century) were mainly seen as attendants of bodhisattvas who were invoked for specific ends such as the removal of misfortune and obstacles to enlightenment. They personified certain attributes of these bodhisattvas such as their wisdom or the power of their voices and were held to perform various tasks such as gathering together sentient beings to whom the bodhisattva preaches, subjugating unruly elements, or protecting adherents of Buddhism. Eventually, these divinities became objects of veneration in their own right; no longer necessarily paired with a bodhisattva, they became considered as the manifestations of the bodhisattvas themselves and/or of buddhas, who are believed to assume terrifying forms as a means to save sentient beings out of compassion for them. A belief prevalent in the Japanese tradition known as the sanrinjin (三輪身, "bodies of the three wheels") theory for instance posits that five Wisdom Kings are the fierce incarnations (教令輪身, kyōryōrin-shin, lit. "embodiments of the wheel of injunction") of the Five Wisdom Buddhas, who appear both as gentle bodhisattvas who teach the Dharma through compassion and as terrifying vidyārājas who teach through fear, shocking nonbelievers into faith.

The evolution of the vidyārāja will be illustrated here by the deity Yamāntaka, one of the earliest Buddhist wrathful deities. In the 6th century text Mañjuśrī-mūla-kalpa, Yamāntaka is portrayed as the oath-bound servant of the bodhisattva Mañjuśrī who assembles all beings from across the world to hear the Buddha's preaching and vanquishes (and converts) those who are hostile to Buddhism; at the same time, Yamāntaka is also the personification of Mañjuśrī's dharani, the benefits of which are identical to his abilities. He was also commonly depicted in statuary along with Mañjuśrī as a diminutive yaksha-like attendant figure.

Later, as Yamāntaka and similar subordinates of various bodhisattvas (e.g. Hayagrīva, who was associated with Avalokiteśvara) became fully independent deities, they began to be portrayed by themselves and increasingly acquired iconographic attributes specific to each. Yamāntaka for instance is commonly shown with six heads, arms, and legs and riding or standing on a buffalo mount. The status and function of these deities have shifted from being minor emissaries who gather together and intimidate recalcitrant beings to being intimately involved in the primary task of esoteric Buddhism: the transformation of passions and ignorance (avidyā) into compassion and wisdom. As a result of this development, the relationship between Mañjuśrī and Yamāntaka was recontextualized such that Yamāntaka is now considered to be the incarnation of Mañjuśrī himself (so the Mañjuśrī-nāma-samgīti). Eventually, in the sanrinjin interpretation of Japanese esoteric Buddhism, both Yamāntaka and Mañjuśrī - under the name 'Vajratīkṣṇa' (Japanese: 金剛利菩薩, Kongōri Bosatsu) - became classified as avatars of the buddha Amitābha.

Other Wisdom Kings followed a more or less similar development. Hayagrīva, for example, was originally the horse-headed incarnation of the Hindu god Vishnu which was adopted into Buddhism as Avalokiteśvara's attendant (although unlike the Hindu Hayagrīva, the Buddhist figure was never portrayed with a horse's head, instead being depicted like Yamāntaka as a yaksha who may have a miniature horse head emerging from his hair). Eventually, as Hayagrīva increasingly rose to prominence, the distinction between him and his superior became increasingly blurred so that he ultimately turned into one of Avalokiteśvara's many guises in both China and Japan. One of the more famous vidyārājas, Acala (Acalanātha), was originally an acolyte or messenger of the buddha Vairocana before he was interpreted as Vairocana's fierce aspect or kyōryōrin-shin in the Japanese tradition. (In Nepal and Tibet, meanwhile, he is instead identified as the incarnation of either Mañjuśrī or the buddha Akṣobhya.)

Iconography

The iconography of Buddhist wrathful deities are usually considered to be derived from both yaksha imagery and Shaivite iconography, specifically from the wrathful forms of the Hindu god Shiva (e.g. Bhairava).

Wisdom Kings are usually represented as fierce-looking, often with blue or black skin and multiple heads, arms, and legs. They hold various weapons in their hands and are sometimes adorned with skulls, snakes or animal skins and wreathed in flames. This fiery aura is symbolically interpreted as the fire that purifies the practitioner and transforms one's passions into awakening, the so-called "fire samadhi" (火生三昧, Japanese: kashō-zanmai).

Certain vidyārājas bear attributes that reflect the historical rivalry between Hinduism and Buddhism. For instance, the Wisdom King Trailokyavijaya is shown defeating and trampling on the deva Maheśvara (one of the Buddhist analogues to Shiva) and his consort Umā (Pārvatī). A commentary on the Mahavairocana Tantra by the Tang monk Yi Xing meanwhile attributes the taming of Maheśvara to another vidyārāja, Acala. Acala himself is sometimes shown trampling on an elephant-headed demon/deity who may share a common origin with the Hindu Ganesha named Vighnarāja (the "Lord of Obstacles") in Tibetan art.

List of Wisdom Kings

The Five Wisdom Kings
In Chinese and Japanese (Shingon and Tendai) esoteric Buddhism, the Five Great Wisdom Kings (五大明王, Jp. Godai Myōō; Ch. Wǔ Dà Míngwáng), also known as the Five Guardian Kings, are a group of vidyārājas who are considered to be both the fierce emanations of the Five Wisdom Buddhas and the guardians of Buddhist doctrine. Organized according to the five directions (the four cardinal points plus the center), the Five Kings are usually defined as follows:

 Acala / Acalanātha (不動明王; Jp. Fudō Myōō; Ch. 不動明王, Bùdòng Míngwáng) - Manifestation of Mahāvairocana, associated with the center
 Trailokyavijaya (降三世明王; Jp. Gōzanze Myōō; Ch. Xiángsānshì Míngwáng) - Manifestation of Akṣobhya, associated with the east
 Kuṇḍali / Amṛtakuṇḍalin (軍荼利明王, Jp. Gundari Myōō; Ch. Jūntúlì Míngwáng) - Manifestation of Ratnasambhava, associated with the south
 Yamāntaka (大威徳明王; Jp. Daiitoku Myōō; Ch. Dàwēidé Míngwáng) - Manifestation of Amitābha, associated with the west
 Vajrayakṣa (金剛夜叉明王, Jp. Kongōyasha Myōō; Ch. Jīngāng Yèchā Míngwáng) - Manifestation of Amoghasiddhi, associated with the north in the Shingon school
 Ucchuṣma (烏枢沙摩明王; Jp. Ususama Myōō; Ch. Wūshūshāmó Míngwáng) - Associated with the north in the Tendai school

The Eight Wisdom Kings
In Chinese Buddhism, the Eight Great Wisdom Kings (八大明王; pinyin: Bā Dà Míngwáng), is another grouping of Wisdom Kings that is depicted in statues, mural art and paintings. The acknowledged canonical source of the grouping of eight is the Mañjuśrī-mūla-kalpa, the Chinese translation of which (大方廣菩薩藏文殊舍利根本儀軌經; Dà fāngguǎng Púsà Zàng Wénshūshèlì Gēnběn Yíguǐ Jīng, lit. "The Fundamental Ordinance of Mañjuśrī") in about 980-1000 CE is attributed to the monk Tianxizai, who is possibly the north Indian Shantideva. Each of the Wisdom Kings correspond to one of the Eight Great Bodhisattvaszh] in Chinese Buddhism as well as to a specific compass direction.

The Eight Wisdom Kings, with exceptions in certain lists, are usually defined as:
 Acala - Manifestation of the bodhisattva Sarvanivāraṇaviṣkambhin, associated with the north-east
 Kuṇḍali - Manifestation of the bodhisattva Ākāśagarbha, associated with the north-west
 Trailokyavijaya - Manifestation of the bodhisattva Vajrapāṇi, associated with the south-east
Mahācakra (大輪明王; Ch. Dàlún Míngwáng) - Manifestation of the bodhisattva Maitreya, associated with the south-west
Padanakṣipa (步擲明王; Ch. Bùzhì Míngwáng) - Manifestation of the bodhisattva Samantabhadra, associated with the north
Aparājita (無能勝明王; Ch. Wúnéngshēng Míngwáng) - Manifestation of the bodhisattva Kṣitigarbha, associated with the south
Yamāntaka - Manifestation of the bodhisattva Mañjuśrī, associated with the east
Hayagrīva (馬頭觀音; Ch. Mǎtóu Guānyīn) - Manifestation of the bodhisattva Avalokiteśvara (Guanyin), associated with the west

The Ten Wisdom Kings

Another grouping found in certain Chinese depictions is the Ten Great Wisdom Kings (十大明王; Shí Dà Míngwáng). The acknowledged canonical source of the grouping is from The Sutra of the Liturgy for Brilliant Contemplation of the Ten Wrathful Wisdom Kings of the Illusory Net of the Great Yoga Teachings (佛說幻化網大瑜伽教十忿怒明王大明觀想儀軌經; Fóshuō Huànhuàwǎng Dà yújiājiào Shífènnù Míngwáng Dàmíng Guānxiǎng Yíguǐ Jīng). There are several different groupings of the ten Kings, which differ in the removal and addition of certain vidyārājas, as well as attributing some Kings to different buddhas and bodhisattvas. In medieval and modern Chinese Buddhist practice, the Ten Kings are regularly invoked in repentance ceremonies, such as the Liberation Rite of Water and Land, where they are offered offerings and entreated to expel evil from the ritual platform.

One version of the list of Ten Wisdom Kings are as follows:

 Acala - Manifestation of Sarvanivāraṇaviṣkambhin
 Trailokyavijaya - Manifestation of Vajrapani
Mahācakra - Manifestation of Maitreya
Padanakṣipa - Manifestation of Samantabhadra
Aparājita - Manifestation of Kṣitigarbha
Yamāntaka - Manifestation of Amitābha
Hayagrīva - Manifestation of Avalokiteśvara
Vajrahāsa (大笑明王; Ch. Dàxiào Míngwáng) - Manifestation of Ākāśagarbha
Ucchuṣma (穢跡金剛明王; Ch. Huìjì Jīngāng Míngwáng, lit. "Vajra Being of Impure Traces") - Manifestation of Śakyamuni
Ucchuṣma (?) (火頭金剛明王; Ch. Huǒtóu Jīngāng Míngwáng, lit. "Fire-Headed Vajra Being") - Manifestation of Mahāvairocana

Another version of the list identifies the ten Kings with different buddhas and bodhisattvas:

Acala - Sarvanivāraṇaviṣkambhin
Kuṇḍali - Amitābha
Trailokyavijaya - Vajrapāṇi
Mahācakra - Maitreya
Padanakṣipa - Samantabhadra
Aparājita - Kṣitigarbha
Yamāntaka - Mañjuśrī
Hayagrīva - Avalokiteśvara
Vajrahāsa - Ākāśagarbha
Mahābala (大力明王; Ch, Dàlì Míngwáng) - Śakyamuni

Others

Other deities to whom the title vidyārāja is applied include:

 Rāgarāja (愛染明王; Ch. Àirǎn Míngwáng; Jp. Aizen Myōō) - A vidyaraja considered to transform worldly lust and sexual passion into spiritual awakening; manifestation of the bodhisattva Vajrasattva and/or the buddha Vairochana.
 Āṭavaka (大元帥明王; Ch. Dàyuánshuài Míngwáng; Jp. Daigensui Myōō or 大元明王, Daigen Myōō) - A yaksha attendant of the deva Vaishravana.
 Mahāmāyūrī (孔雀明王; Ch. Kǒngquè Míngwáng; Jp. Kujaku Myōō) - A Wisdom Queen (vidyārājñī); sometimes also classified as a bodhisattva. Unlike most other vidyārājas, s/he is depicted with a benevolent expression.
Mahākrodharāja (大可畏明王; Ch. Dàkěwèi Míngwáng; Jp. Daikai Myōō) - Attendant or manifestation of Amoghapasha (不空羂索観音; Ch. Bùkōng Juànsuǒ Guānyīn; Jp. Fukū Kensaku/Kenjaku Kannon), one of Avalokiteshvara's forms.
Sadākṣara (六字明王; Ch. Liùzì Míngwáng; Jp. Rokuji Myōō) - A deification of the Sadākṣara (Six-Letter) Sutra Ritual (六字経法; Jp. Rokuji-kyō hō), a rite of subjugation focused on the six manifestations of Avalokiteshvara. Unlike other Wisdom Kings but like Mahamayuri, he sports a gentle bodhisattva-like countenance and is shown with four or six arms and standing on one leg.

Examples
Examples of depictions of the Eight Wisdom Kings can be found at:

 Cliff reliefs and rock carvings at Shizhongshan Grottoes[zh] in Jianchuan, Yunnan
 Statues in the Datong Guanyin Hall[zh] in Datong, Shanxi
Frescos in the pagoda at Jueshan Temple[zh] in Lingqiu, Shanxi

Examples of depictions of the Ten Wisdom Kings can be found at:

 Rock carvings at the Dazu Rock Carving sites in Dazu, Chongqing
 Statues in Shuanglin Temple near Pingyao, Shanxi
 Statues in Shuilu Nunnery[zh] in Lantian, Xi'an
 Frescos in Qinglong Temple in Jishan, Shanxi
 Frescos in Yong'an Temple[zh] in Hunyuan, Shanxi
 Frescos in Yunlin Temple[zh]  in Yanggao, Shanxi
 Frescos in Pilu Temple[zh] in Shijiazhuang, Hebei
 Frescos in Dayun Temple[zh] in Hunyuan, Shanxi
 Water and Land Ritual paintings from various temples, such as Baoning Temple[zh] in Youyu, Shanxi (Currently kept in the Shanxi Museum)
 Documents and carvings from the Mogao Caves near Dunhuang, Gansu

Gallery

See also

 Dharmapāla and Lokapāla, guardian deities
Zaō Gongen

Notes

References

Further reading

Wisdom Kings
Dharmapalas
Wrathful deities
Deities in Vajrayana

Wisdom King


The Royal Variety Performance is a televised variety show held annually in the United Kingdom to raise money for the Royal Variety Charity (of which King Charles III is life-patron). It is attended by senior members of the British royal family. The evening's performance is presented as a live variety show, usually from a theatre in London and consists of family entertainment that includes comedy, music, dance, magic and other speciality acts.

The Royal Variety Performance traditionally begins with the entrance of the members of the royal family followed by the singing of the national anthem, "God Save the King", which was also performed by the participating acts as a traditional end to Royal Variety Performances; with the exception of 2020 due to the coronavirus pandemic, as a result of which, "As If We Never Said Goodbye"  opened that year's show instead, sung by that year's host, Jason Manford.

Background and founding
The first performance, on 1 July 1912, was called the Royal Command Performance, and this name has persisted informally for the event. This was held in the Palace Theatre, Shaftesbury Avenue, London, in the presence of King George V and Queen Mary. After correspondence with theatre impresario Sir Edward Moss, the King said he would command a Royal Variety show in his Coronation year, 1911, provided the profits went to the Variety Artistes' Benevolent Fund, as the Royal Variety Charity was then known. It was planned to be in the Empire Theatre, Edinburgh, part of the vast Moss Empires group, but the building caught on fire a month before the show. After the death of Moss, Sir Alfred Butt was chosen as the impresario and it was staged in 1912. This was a lavish occasion, and his London Palace Theatre was lavishly decorated, complete with some three million rose petals.

Artists, performers  and broadcasts
Top performers included Vesta Tilley, Sir George Robey, David Devant, Anna Pavlova, Harry Lauder and Cecilia Loftus. The organisers did not invite Marie Lloyd, because of a professional dispute. Her act was deemed too risqué and her three public, unsuccessful marriages were thought to make her unfit to perform in front of royalty. She held a rival performance in a nearby theatre, which she advertised was "by command of the British public". The name of the event was changed to prevent possible royal embarrassment. The Royal Variety Performance became an annual event at the suggestion of King George V from 1921 and from 1927 the British Broadcasting Corporation began to broadcast it on radio.

From 1928 through to 1938, the impresario-producer and manager of the London Palladium, George Black, took over the presentation of the Royal Variety Performance. He would also facilitate as compere at the shows. His first production was held on 1 March 1928 at the London Coliseum and from 1930 to 1937 he held the shows at the London Palladium. His 1938 show returned to the London Coliseum. Throughout World War II from 1939 to 1944 no shows were presented. The show resumed in 1945 after the war ended.

From 1960 to 2010, the BBC and ITV broadcast a recorded version of the show, alternating the production between their two main channels, with the BBC producing and televising the 'even years' and ITV televising the 'odd years'. In both 1976 and 1978, the BBC broadcast the show live. The show was staged mainly in a West End theatre. Prior to 1999, only two shows were staged outside London (1955 in Blackpool and 1959 in Manchester), but in 2003, 2005, 2007 & 2009, Royal Varieties were aired on ITV from regional theatres outside London. ITV secured exclusive rights to televise the show in 2011. The show has been frequently staged in the London Palladium theatre, and in the 1950s and 1960s a television show based on the same idea, called Sunday Night at the London Palladium and hosted by many entertainers, including Bruce Forsyth, ran for over 20 years.

A wide range of acts has performed at the Royal Variety Performance, including Laurel and Hardy in 1947, The Beatles in 1963, the Supremes in 1968 and the Blue Man Group in 2005. Max Bygraves and Cliff Richard are two of the most frequent performers, having appeared at least 14 and 13 times each respectively between 1950 and 2008. The Beatles appeared at the 1963 show, when John Lennon delivered the famous line:

The money raised by the Royal Variety Performance provides most of the funding for the Royal Variety Charity (formerly the Entertainment Artistes' Benevolent Fund) and its care-home for retired members of the entertainment profession and their dependents, Brinsworth House.

In 1974, Noele Gordon presented the Royal Variety Performance making her the first female presenter of the show.

Performances

After the first Royal Variety Performance on 1 July 1912 presented by Sir Alfred Butt, it was seven years before the next show, on 28 July 1919 held at the Coliseum Theatre presented this time by Sir Oswald Stoll. The orchestra was conducted by Edward Elgar. In 1921 it moved to the Hippodrome, and was held in November. It was the first time that the Royal Variety Performance became an annual event. In 1923 it moved to the Coliseum Theatre. Then after a gap in 1924, moved to the Alhambra Theatre in February 1925, where it remained in 1926, held on 27 May. It was the first Royal Variety Performance to be broadcast, with the BBC providing live radio coverage.

In 1927 there was another move, this time to the Victoria Palace Theatre, with J. A. Webb the compère. The 1928 show, on 13 December, was held at the Coliseum Theatre. The next show, on 22 May 1930, moved to the London Palladium with George Black and Val Parnell compèring. It was the start of seven successive years at the venue.

In 1935 the Royal Variety Performance was held in the Silver Jubilee year of King George V and Queen Mary. This was the last time King George V attended – he died three months later, in January 1936.

There have been two Royal Scottish Variety Performances, both attended by Queen Elizabeth II, and presented by Howard & Wyndham Ltd in Glasgow's Alhambra Theatre, which Sir Alfred Butt had opened, in 1958 and 1963. The Children's Royal Variety Performance was devised by entertainer Rod Hull in 1981 and took place in London until 1994 in aid of NSPCC.

In 1990, A Royal Birthday Gala to celebrate the 90th birthday of Queen Elizabeth The Queen Mother, was staged at the London Palladium on 19 July, replacing the traditional November/December Royal Variety Show that year. In place of the traditional show, a special programme called Thirty Years of the Royal Variety Performance aired on BBC One on 29 December 1990. It was hosted by Bruce Forsyth and took a look back at the BBC's television broadcasts of the programme over 30 years, with clips from the archives. After this variation, from 1991, the traditional variety show returned.

However in 2020, due to the coronavirus pandemic, a virtual version was held, opening with a virtual message from the then Prince of Wales followed by "As If We Never Said Goodbye" sung by that year's host Jason Manford.

Britain's Got Talent

Since 2007, one act of the Royal Variety show has been selected by the British public through the ITV television talent show Britain's Got Talent. A public telephone vote decides the most popular act in each semi-final, which then progresses to the final, along with a second act chosen by the judges. The grand final is then broadcast live and all the acts perform again for the public vote.

Winners

 2007: Paul Potts – pop opera tenor
 2008: George Sampson – street dancer
 2009: Diversity – street dance group
 2010: Spelbound – gymnastics squad
 2011: Jai McDowall – singer
 2012: Ashleigh and Pudsey – musical canine freestyle
 2013: Attraction – shadow theatre group
 2014: Collabro – singing group
 2015: Jules O'Dwyer & Matisse – musical canine freestyle
 2016: Richard Jones – magician
 2017: Tokio Myers – pianist
 2018: Lee Ridley (Lost Voice Guy) – comedian
 2019: Colin Thackery – singer
 2020: Jon Courtenay – comical singer and pianist
 2022: Axel Blake – comedian
 2023: Viggo Venn – comedian

Venues

There have been a total of 17 theatres that have staged the 93 Royal Variety Performances, and the 1912 Royal Command Performance. Out of the total of 93 shows, 75 have been in London theatres and seven in other cities and towns.

Note: Where no town or city is noted in the theatre column in the following table, the venue is situated in London.

Royal Family attendance
A total of 17 members of the royal family have attended the 86 Royal Variety Performances, and the 1912 Royal Command Performance.

Television coverage
The performance is broadcast on television throughout the world and is considered by many to be a tradition of the Christmas and New Year holiday season, particularly within the 53 countries of the British Commonwealth. For example, in Norway the programme is broadcast on NRK following the chimes of midnight each New Year's Eve with Norwegian subtitles and in New Zealand, Australia, South Africa, the Caribbean Islands and the Bahamas it is broadcast during the afternoon of Christmas Day, every year. In Canada, it has aired on CBC variously on Boxing Day, New Year's Eve or New Year's Day.

ITV is contracted by the Royal Variety Charity for TV production and in the UK is the sole broadcaster, having shared that responsibility with the BBC between 1960 and 2010.

Ratings
In the 1960s, the televised edition of the show was the number one rated show for the entire year in the UK in 1960–1963, 1965, and 1967–1968, with the show ranked 6th in 1964, 3rd in 1966, and 2nd in 1969.

In the 1970s, the show topped the annual rankings in 1975 and ranked 8th in 1970, 4th in 1971, 9th in 1976 and 3rd in 1977.

Ratings sourced from BARB.

See also
Royal Command Performance

Notes

References

Further reading

External links

 History of the Royal Variety Performance

Recurring events established in 1912
1912 establishments in the United Kingdom
British royal family
ITV (TV network) original programming
BBC Television shows
British variety television shows
Annual events in the United Kingdom
Music festivals in London

Royal Variety Performance


An Kniphofia hirsuta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Leslie Edward Wastell Codd. An Kniphofia hirsuta in nahilalakip ha genus nga Kniphofia, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Kniphofia

Kniphofia hirsuta


Montanalestes es un mamífero extinto conocido en el Cretácico inferior de Norteamérica.
Se conoce por una mandíbula inferior parcial con 4 premolares y 3 molares.

Taxonomía
El análisis cladístico resulta así:

Referencias

Mamíferos del Cretácico
Eutheria

Montanalestes


Ghost je švedski heavy metal sastav osnovan 2006. godine u Linköpingu. Grupa je 2010. godine objavila demouradak koji je sadržavao tri pjesme, zatim singl "Elizabeth" na sedmoinčnoj gramofonskoj ploči i na koncu svoj debitantski studijski album, Opus Eponymous. Album je bio nominiran za nagradu Grammis i naširoko hvaljen te je proslavio skupinu. Njegov je drugi studijski album, odnosno prvi koji je objavila veća diskografska kuća, Infestissumam, bio objavljen 2013. godine i našao se na prvom mjestu švedske ljestvice albuma, osvojivši i nagradu Grammis za najbolji hard rock/metal album. Ghost je 2015. godine objavio Melioru, svoj treći studijski album; Meliora je zadobila pohvale kritičara i našla se na prvom mjestu švedske ljestvice albuma, ali i osmom mjestu ljestvice u SAD-u. Glavni je singl s tog albuma, "Cirice", 2016. godine grupi prisvojio nagradu Grammy za najbolju metal izvedbu.

Ghost je izrazito prepoznatljiv zbog svojih ekscentričnih nastupa. Pet od šest članova grupe, njeni 'bezimeni zlodusi', nose gotovo identične kostime koji im prekrivaju lica. Najistaknutiji je član njezin pjevač, poznat pod imenom 'Papa Emeritus', koji nosi protetsku masku na kojoj je bojama za lice naslikana lubanja i kojeg se može opisati "demonskim antipapom." Svaki je novi album donio promjenu u izgledu članova skupine. Iako je pjevač sve do 2018. godine bio uglavnom prikazivan kao isti prvobitni lik, bile su prisutne blage promjene u izgledu, pa čak i promijenjene osobnosti u usporedbi s prethodnim likovima. Međutim, pjevač u doba albuma Prequelle više nije utjelovljivao lik Pape Emeritusa, nego Cardinala Copie.

Pravi su identiteti članova sastava bili anonimni do 2017. godine, kad ih je petero bivših članova otkrilo pa je njih četvero tužilo pjevača Tobiasa Forgea potvrđujući njegov pravi identitet.

Povijest

Osnivanje i Opus Eponymous

Ghost je nastao 2006. godine, kad je budući frontmen Tobias Forge napisao pjesmu "Stand by Him". Izjavio je: "Rekao sam da je ovo vjerojatno najbolji heavy metal rif ikad ... Kad mi je došao refren, proganjao me u snovima. Svaki put kad bih uzeo gitaru u ruke, svirao bih tu melodiju, a kad sam pisao tekst, činilo se kao da pjesma traži sotonističke stihove." Forge je tada kontaktirao sa svojim bivšim kolegom iz sastava Repugnant, Gustafom Lindströmom, i zamolio ga da zajedno snime tu pjesmu. Početkom 2008. ta su dvojica ušla u studio kako bi snimila tri pjesme: "Stand by Him," "Prime Mover" i "Death Knell". Nakon toga Forge je rekao Lindströmu: "Ovo zasigurno ne zvuči kao da su to snimila dva tipa koji izgledaju poput tebe i mene". Tako je Forge odlučio da bi trebali postati anonimni "teatralni sastav" i koristiti se svojom ljubavi prema horor filmovima i "tradiciji skandinavskog metala" kako bi stvorili imidž skupine. Dok bi ostali članovi grupe nosili crne halje s kapuljačama i nazivali se "bezimenim zlodusima" (izvorno "Nameless Ghouls"), ime Forgeova lika bilo bi "Papa Emeritus" te bi nosio papinsku odjeću, a njegovo bi lice bilo obojano tako da podsjeća na lubanju. Forge je tada za skupinu odabrao ime Ghost. Izvorno Forge nije planirao postati pjevač te je htio samo svirati gitaru. Ponudio je mjesto pjevača Messiahu Marcolinu, Matsu Levénu, Christeru Göranssonu i JB-u Christofferssonu, ali svi su ga odbili. Zbog toga je Forge postao pjevač sastava. Forge je 12. ožujka 2010. objavio prve tri Ghostove pjesme na MySpaceu i unutar dva dana javile su mu se diskografske kuće i menadžeri koji su željeli raditi s grupom.

Ghost je proveo nekoliko tjedana u podrumskom studiju u svojem rodnom gradu Linköpingu, gdje je snimao svoj debitantski album. U lipnju 2010. sastav je objavio svoj prvi singl, "Elizabeth". Ghostov je debitantski album, Opus Eponymous, 18. listopada 2010. godine objavila nezavisna diskografska kuća Rise Above Records. Album se pojavio na 50. mjestu švedske ljestvice Sverigetopplistan, dobio je pohvale kritičara, a 2011. godine bio je nominiran i za nagradu Grammis u kategoriji "najbolji hard rock album". Ghost je održao svoj prvi koncert 23. listopada 2010. na festivalu Hammer of Doom u Würzburgu, Njemačkoj.

Ghost je podržao gothic metal grupu Paradise Lost na njezinoj turneji "Draconian Times MMXI" u travnju 2011. Skupina je 29. svibnja na festivalu Maryland Deathfest prvi put nastupila u SAD-u. Dana 11. lipnja održala je koncert na godišnjem festivalu Download Festival u Ujedinjenom Kraljevstvu na pozornici Pepsi Max Stage. Nakon njezinog je nastupa Phil Anselmo, pjevač sastava Down, nastupio u Ghostovoj majici i pozvao tri Ghostova člana da mu se pridruže na glavnoj pozornici, na kojoj su zajedno izveli Downov hit "Bury Me in Smoke". Kad je Down završio svoj koncert, gitare i bubnjeve svirali su članovi Ghosta.

Ghost se pojavio na turneji "Defenders of the Faith III" s Triviumom, In Flamesom i Rise to Remainom na njihovim koncertima koji su se održavali u Ujedinjenom Kraljevstvu i u Europi. Grupa je zatim otišla na svoju prvu američku turneju, "13 Dates of Doom", koju je započela u New Yorku 18. siječnja 2012. i završila u Los Angelesu 2. veljače. Ghost se pridružio Mastodonu i Opethu kao predgrupa na sjevernoameričkoj turneji Heritage Hunter Tour, koja je trajala od travnja do svibnja 2012. godine. Početkom 2012. godine bezimeni je zloduh komentirao da je skupina završila sa skladanjem svojeg drugog albuma.

Infestissumam
Ghost je 15. prosinca 2012. godine održao poseban koncert u svojem rodnom gradu, Linköpingu, u kojem je izveo novu pjesmu pod imenom "Secular Haze". Ta je pjesma ranije isti dan bila objavljena na internetu, kao i njegova obrada Abbine skladbe "I'm a Marionette". Tijekom istog je nastupa predstavio Papu Emeritusa II. kao nasljednika frontmena Pape Emeritusa, za kojeg se vjeruje da je ista osoba koja samo utjelovljuje drugi lik. Sastav je 20. prosinca najavio kako će njegov drugi album, Infestissumam, biti objavljen početkom 2013. godine. U Sjevernoj Americi objavio ga je Loma Vista Recordings u partnerstvu s Republic Recordsom, odjeljkom Universal Music Groupe, čime je to bio prvi Ghostov album koji je objavila veća diskografska kuća.

Skupina je 5. veljače 2013. najavila kako na prostoru SAD-a mijenja ime u "Ghost B.C." iz pravnih razloga. Bezimeni je zloduh izjavio: "B.C. je očito igra riječima vezana uz 'prije Krista', ali to je samo manja dopuna. U našem ćemo se svijetu zvati samo Ghost ... B.C. se ne izgovara i, čim prije uzmognemo, zauvijek ćemo ga maknuti." Službeno je maknuo dopunu iz svojeg imena 2015. godine.

Obožavatelji skupine mogli su 12. ožujka preko interneta čuti novu pjesmu "Year Zero" ako bi podržali sastav na Facebooku i odobrili glasovanje u kojem se glasalo da pjevač postane novi papa Katoličke crkve. Infestissumam je izvorno u SAD-u trebao biti objavljen 9. travnja, ali sastav nije mogao pronači američku tvrtku koja bi proizvela CD. Četiri američke tvrtke za proizvodnju CD-a odbile su suradnju jer je naslovnica za deluxe inačicu albuma bila opisana kao "ilustracija iz 16. stoljeća koja prikazuje orgiju." Umjesto da odgodi album i dalje, grupa je za deluxe izdanje odlučila iskoristiti naslovnicu normalne verzije albuma za američko tržište i izjavila kako će novi datum objave biti 16. travnja. Svi su europski primjerci i američke gramofonske inačice albuma sadržavali kontroverznu ilustraciju. Ghost je započeo svoju turneju "Haze Over North America" 12. travnja na festivalu Coachella, a sama se turneja sastojala od dvadesetak koncerata širom SAD-a i Kanade te je završila 18. svibnja.

Ghost je 2013. otišao na veliku svjetsku turneju i nastupio na nekolicini glazbenih festivala, uključujući Download i švedski Metaltown. Dana 27. srpnja sastav je otišao na šestodnevnu turneju s predgrupom Skeletonwitch. Naziv te turneje bio je "Still Hazing over North America Tour", što je označivalo nastavak ranije turneje. Završila je u Chicagu na festivalu Lollapalooza. Ubrzo nakon toga Ghost je otišao na južnoameričku turneju kao predgrupa skupinama Iron Maiden i Slayer; ova je turneja uključivala i nastup na Rock in Riju. Ghost je u listopadu bio predgrupa Avenged Sevenfoldu i Deftonesu na njihovoj američkoj turneji. U studenom je sastav otišao na turneju po Ujedinjenom Kraljevstvu s Alice in Chainsom.

Grupa je 20. studenog 2013. objavila EP If You Have Ghost, koji se sastojao gotovo isključivo od obrada. Njegov je producent bio Dave Grohl, poznat kao član skupina Nirvana i Foo Fighters. Krajem 2013. Ghost se vratio u Švedsku prije nego što je otišao na australsku turneju početkom 2014., nakon koje je uslijedila skandinavska turneja. Sastav je 18. siječnja 2014. osvojio nagradu Grammis za najbolji hard rock/metal album za Infestissumam. Tada je pošao na turneju "Tour Zero Year 2014", koja je trajala od 17. travnja do 17. svibnja u Sjevernoj Americi. U srpnju je iste godine nastupio na europskom festivalu Sonisphere.

Meliora

Ghostov treći studijski album, Meliora, bio je objavljen 21. kolovoza 2015. U reklami za album koja je 28. svibnja bila prikazana na programu VH1 Classic bilo je objavljeno da je Papa Emeritus II. "dobio otkaz" i da je njegov nasljednik, Papa Emeritus III., njegov tri mjeseca mlađi brat. Skladba "Cirice" mogla se 31. svibnja besplatno preuzeti sa službene stranice skupine i osvojila je nagradu Grammy za najbolju metal izvedbu 2016. godine. Papa Emeritus III. službeno se prvi put pojavio na koncertu u Linköpingu 3. lipnja 2015., kad je grupa svirala nove pjesme s nadolazećeg albuma.

Promidžba albuma započela je u kolovozu petodnevnom akustičnom turnejom pod imenom "Unholy/Unplugged" i održavala se u prodavaonicama albuma diljem SAD-a. Tijekom nje Papa Emeritus III. nije nosio svoju tipičnu mitru nego je zalizao kosu i nastupio s dva bezimena zloduha koji su svirali gitare; kasnije im se pridružio svirajući kazoo. Američka turneja "Black to the Future" započela je 22. rujna i trajala je sve do 1. studenog. Ubrzo nakon nje uslijedila je istoimena europska turneja koja je trajala do 21. prosinca, a nakon nje sastav je otišao na britansku i još dvije američke turneje koje su se održale u proljeće i sredinom ljeta 2016. godine.

Sastav je 12. rujna 2016. godine na radijskoj emisiji objavio novu pjesmu, "Square Hammer", a novi je EP, Popestar, bio objavljen 16. rujna, na dan kad je započela turneja Popestar Tour. Nakon što je sjevernoamerička turneja završila 12. studenog, istoimena je europska turneja započela krajem ožujka i završila krajem travnja 2017. Ghost je bio predgrupa Iron Maidenu na njegovoj sjevernoameričkoj turneji od lipnja do srpnja 2017. godine. Bezimeni je zloduh izjavio da će skupina, nakon završetka turneje, započeti sa skladanjem i snimanjem novog albuma koji će biti puno mračniji od Meliore, a pjevač grupe kasnije je potvrdio da će četvrti album biti objavljen 2018. godine.

Početkom 2017. godine četiri su bivša člana Ghosta, Simon Söderberg, Mauro Rubino, Martin Hjertstedt i Henrik Palm, tužili pjevača Tobiasa Forgea zbog spora o podjeli tantijema. Njih četvorica podnijela su tužbu linkopinškom okružnom sudu u Švedskoj i optužila Forgea, koji je rukovodio poslovanjem grupe, za uskraćivanje financijskih informacija i plaća drugim članovima. Bivši su članovi također izjavili: "Naš pjevač i nekadašnji prijatelj sad pokušava na nepošten i besraman način promijeniti Ghost iz sastava u samostalni projekt s plaćenim glazbenicima." Forge je komentirao da između njega i ostalih članova nikad nije postojalo "pravno partnerstvo"; bila im je isplaćena ugovorena plaća kako bi nastupili i uklopili se u imidž skupine, što bi i naložio "plaćenim glazbenicima". Također je izjavio da Ghost smatra samostalnim projektom, "iako to nikad nisam htio, ali stvari ipak stoje tako. Započeo sam ga 2006. godine, a nitko tko je bio u grupi 2016. godine nije nastupio na prvom albumu. Ako želite, zovite ga samostalnim, ali ja ga samo zovem projektom."

Sastav je 24. kolovoza 2017. godine objavio glazbeni spot za pjesmu "He Is" s albuma Meliora. Premijerno je bio prikazan dan prije u kafiću Saint Vitus Bar u New York Cityju. Skupina je 8. prosinca 2017. digitalnim putem objavila svoj prvi koncertni album, Ceremony and Devotion, a njegove su CD i gramofonske inačice bile objavljene 19. siječnja 2018. godine.

Prequelle

Ghost je 13. travnja 2018. godine objavio novi singl "Rats", kao i njegov glazbeni spot. Na ovom se izdanju sastava prvi put pojavio "novi" frontmen, Cardinal Copia. K tome, skupini se pridružio novi lik, saksofonist Papa Nihil, te je tako Ghost postao septet. Dana 1. lipnja 2018. godine skupina je objavila svoj četvrti studijski album, Prequelle. Druga pjesma s albuma, "Dance Macabre", bila je objavljena 17. svibnja (prije samog albuma), ali je kasnije bila objavljena i kao drugi singl s uratka.

Kako bi podržao album, Ghost je otišao na turneju Rats! On The Road diljem SAD-a koja je trajala od 5. svibnja do 1. lipnja. Bio je predgrupa Guns N' Rosesu 19. srpnja 2018. u Oslu, Norveškoj.

Ghost je započeo turneju A Pale Tour Named Death 9. rujna 2018. godine nastupom u Royal Albert Hallu u Londonu, Engleskoj. Istoimena sjevernoamerička turneja počela je u jesen te godine te je na njoj Ghost nastupio kao glavni izvođač u Los Angelesu i New York Cityju. Istoimena europska turneja za početak 2019. godine bila je najavljena 10. rujna 2018. godine. U ožujku 2019. grupa je nastupila na festivalu Download u Australiji i Japanu. Naknadno je bilo objavljeno da će Ghost od svibnja do kolovoza 2019. godine biti predgrupa Metallici na njezinoj turneji WorldWired Tour. Dana 1. travnja 2019. bilo je objavljeno da će Ghost otići na drugu sjevernoameričku turneju u jesen 2019. godine i da će mu predgrupa biti Nothing More.

Skupina je 17. listopada 2018. objavila glazbeni spot za pjesmu "Dance Macabre".

Članovi sastava

Tematika
 Tobias Forge – vokali (2006. – danas)
 Papa Emeritus – vokali (2006. – 2012.)
 Papa Emeritus II. – vokali (2012. – 2015.)
 Papa Emeritus III. – vokali (2015. – 2017.)
 Cardinal Copia – vokali (2018. – danas)
 Bezimeni zlodusi – svi instrumentalisti:
 Vatra (prije znan i kao Alfa) – solo gitara i prateći vokali
 Voda – bas-gitara
 Zrak – klavijature
 Zemlja – bubnjevi
 Eter (prije znan i kao Omega) – ritam gitara i prateći vokali
Papa Nihil – saksofon (2018. – danas)

Članovi Ghosta imitiraju katoličku crkvu, ali su izvrnuli imidž kako bi slavili Sotonu umjesto Presvetog Trojstva. Svaki od bezimenih zloduha predstavlja jedan od pet elemenata; vatru, vodu, zrak, zemlju i eter i nosi svoj alkemijski simbol na instrumentu. U vrijeme albuma Meliora svi su kostimi bezimenih zloduha na području desne grudi imali ušivene sve elementalne simbole, a isticao se elementalni simbol koji je identificirao svakog zloduha.

Papa Emeritus

Pjevač grupe portretira njenu maskotu, sotonističkog svećenika pod imenom Papa Emeritus. Postojala su četiri različita lika koja su se koristila imenom Papa Emeritus. Prvi je predstavio drugog Papu Emeritusa 12. prosinca 2012. u Linköpingu. Drugi je Papa Emeritus 3. lipnja 2015. predstavio svojeg mlađeg brata kao novog Papu Emeritusa, također u Linköpingu, nakon što je "dobio otkaz" jer nije izvršavao svoju obvezu svrgavanja vlada i crkava. Papa Emeritus II. navodno je od Pape Emeritusa III. stariji tri mjeseca. Tijekom nastupa u Göteborgu 30. rujna 2017. dva su muškarca odvela Papu Emeritusa III. s pozornice i na nju doveli novi lik, Papu Emeritusa 0, kako bi publici izložio novi podvig skupine. Papa Emeritus 0 znatno je stariji od prethodnih Papa te se na pozornici koristio hodalicom i spremnikom kisika dok je hodao. Sastav je 19. siječnja 2018. podijelio videozapis koji je vodio do njegove stranice na Instagramu promovirajući svoj koncertni album Ceremony and Devotion. Na videozapisu se pojavljuje lik koji sluša album na Stereo 8 vrpci i kritizira vokalne sposobnosti Pape Emeritusa III. Njegovo je lice skriveno, ali je vidljivo da nosi crveno odijelo, slično onome koje nose kardinali. Sve inačice Pape Emeritusa utjelovljuje isti pjevač.

Peter Hällje, koji je nekada bio u zasebnom sastavu s Martinom Persnerom, nekadašnjim članom Ghosta, izjavio je da je dizajnirao lik Pape Emeritusa 2005. godine, prije nego što je Ghost nastao. Hällje nikad nije nastupio kao Papa Emeritus i dozvolio je da Persner iskoristi lik za svoju tada novu grupu. Forge je kasnije potvrdio njegove tvrdnje.

Cardinal Copia

U travnju 2018. bilo je objavljeno da će "novi vođa" Ghosta biti Cardinal Copia, koji je sa skupinom prvi put nastupio 6. travnja na privatnom akustičnom koncertu; on nije dio loze Papa Emeritusa. Umjesto toga, Forge je izjavio da je situacija sličnoj onoj Ratovima zvijezda: "Uvijek postoje dvojica, učitelj i učenik... A ako on dobro obavi posao, onda će zaslužiti i svoje boje za lice."

Kako bi reklamirao svoju američku turneju za 2018. godinu, sastav je objavio videozapis u kojem su sva tri Pape Emeritusa bila ubijena, a njihova tijela balzamirana. U intervjuu koji je bio održan idući mjesec Forge je komentirao da će, za razliku od prijašnjih Ghostovih frontmena, Cardinal Copia biti prisutan oko pet godina. Skupina je najavila Papu Nihila, prvog njezinog člana osim Forgea čiji je lik dobio ime. Izvorno predstavljen kao Papa Emeritus Zero, Nihil je predak svih prethodnih Papa Emeritusa te je nakon "smrti" svojih nasljednika trenutno jedini preživjeli član loze Papa Emeritusa.

Identiteti

Anonimnost je glavna Ghostova karakteristika; članovi nisu javno objavili svoja imena, a petero instrumentalista sastava naziva se jednostavno "bezimenim zlodusima" (u originalu "Nameless Ghouls"). Pri davanju autograma bezimeni zlodusi na robu otisnu svoj alkemijski simbol, a Papa Emeritus potpisuje svojim umjetničkim imenom ili inicijalima "P.E." Jedan je zloduh izjavio da članovi grupe nisu odlučili ostati anonimni kako bi dobili pozornost, već kako bi se njihova publika usredotočila na samu umjetnost. Također je komentirao: "Da glazba nije dobra, sumnjam da bi ljudi baš bili zaluđeni našim izgledom". Bezimeni je zloduh 2011. godine izjavio: "Često nas se miješa s roadiejima, što nam dosta pomaže. Nekoliko smo puta skoro bili izbačeni iz prostora u kojima smo nastupali. Velik problem nastaje kad zaboravimo svoje propusnice za backstage." Početkom 2012. član je skupine komentirao da uživa u činjenici što je individualac i da se jednostavno može "predstaviti vanjskome svijetu" kad god to zaželi. Zloduh je 2013. godine izjavio da su članovi skupine počeli otkrivati svoje članstvo u njoj svojim prijateljima i obitelji "radi mira u kući".

U intervjuu s Jackom Osbourneom koji se održao u emisiji Fuse News u kolovozu 2013. godine, član sastava izjavio je da se Dave Grohl maskirao u bezimenog zloduha i u tajnosti nastupio s Ghostom. Bezimeni je zloduh u travnju 2014. otkrio da je sastav tijekom svojeg postojanja promijenio nekoliko članova.

Švedska udruga za zaštitu izvođačkih prava navodi Tobiasa Forgea, pjevača švedskih grupa Subvision i Repugnant i bivšeg gitarista skupine Crashdïet (pod umjetničkim imenom Mary Goore u potonjim dvama projektima), kao autora pjesama pod pseudonimom "Zloduh Pisac" ("A Ghoul Writer"). Sve skladbe sastava pripisuju se Zloduhu Piscu, zbog čega se počelo pretpostavljati da je Forge Papa Emeritus. Ghost je izjavio da neće komentirati nikakve glasine o identitetima svojih članova. Nakon tužbe iz 2017. godine ispostavilo se da Forge ipak utjelovljuje lik Pape Emeritusa.

Švedski je glazbenik Martin Persner, član grupe Magna Carta Cartel, u ožujku 2017. godine u kratkom videozapisu izjavio da je bio Ghostov ritam gitarist pod pseudonimom Omega od 2009. do srpnja 2016. godine. Taj je događaj označio prvi put da je netko javno priznao da je bio član Ghosta. Nekoliko mjeseci nakon Persnerove izjave sastavu se pridružila nova basistica, za koju se pretpostavljalo da je Megan Thomas, basistica skupine Lez Zeppelin; tu je pretpostavku kasnije potvrdio sam Forge. Tužba protiv Forgea u travnju 2017. koju su podnijela četiri bivša člana otkrila su njihova imena, kao i imena nekolicine drugih bivših članova. Upitan o potpunoj promjeni postave krajem 2016. godine, Forge je komentirao da je Ghost "uvijek bio neka vrsta… neka vrsta sastava kao što je Bathory u kojem postoje koncertni glazbenici, a ti koncertni glazbenici nisu nužno oni koji sviraju na albumima."

Glazbeni stil
Ghostovu se glazbu kategorizira u mnoge žanrove, iako skupinu kritičari uglavnom svrstavaju u heavy metal, doom metal, hard rock i u manjoj mjeri progresivni i psihodelični rock. Adrien Begrand iz PopMattersa izjavio je da Ghost podsjeća na "rani zvuk Black Sabbatha, Pentagrama i Judas Priesta, kao i na progresivni i psihodelični rock kasnih 60-ih." U intervjuu s Noisey.comom bezimeni je zloduh opisao Ghost kao black metal skupinu u tradicionalnom smislu, ali je dodao da vjerojatno ne udovoljava kriterijima trenutne black metal scene. Taj je bezimeni zloduh opisao Ghostovu glazbu kao mješavinu popa i death metala.

U jednom je intervjuu bezimeni zloduh izjavio da sastav inspirira "sve od klasičnog rocka, preko ekstremnih podzemnih metal sastava iz 1980-ih pa sve do filmske glazbe i veličanstvenosti osjećajne harmonične glazbe." Član grupe izjavio je da je na nju uvelike utjecao švedski i skandinavski black metal pokret koji je nastao početkom 1990-ih te je komentirao da se svaki član bavio metal glazbom u prošlosti. Međutim, skupina je nekoliko puta napomenula da ne pokušava biti metal sastav. Za svoj se drugi album Ghost odlučio posvetiti raznovrsnijim skladateljskim tehnikama; član je izjavio: "Namjerno smo se trudili da svaka pjesma bude nešto posebno." Samo nekolicina članova doista piše pjesme. Autori skladaju akustičnu shemu skladbi prije nego što im daju instrumentaciju kako bi zvučale više kao grupni rad nego kao pjesme kojima dominira gitara. Forge je 2017. godine izjavio da je bio glavni autor svake pjesme osim skladbi "Year Zero" i "Zenith", koje je osmislio Persner. Upitan kako Ghostov zvuk ostaje netaknut usprkos mnogim promjenama u postavi, Forge je izjavio da mora učiti članove da sviraju kao on; komentirao je da iako je dobar gitarist, samo je "okej" bubnjar, basist i klavijaturist. Prema njegovim riječima, ključ je u tome da "zajedno sviraju gore nego što bi trebali."

Tekstovi njegovih pjesama su sotonistički; jedan je zloduh komentirao: "Prvi album uglavnom na biblijski način govori o predstojećem Sotoninom dolasku, otprilike kako crkva govori da se bliži Sudnji dan. [Infestissumam] govori o prisutnosti Đavla i Antikrista." Međutim, skupina je nekoliko puta napomenula da je njen imidž ironičan, navodeći: "Nismo ratoborni. Mi smo grupa zabavljača." Infestissumam se također bavi time "kako se ljudi povezuju s božanstvom ili Bogom, temama poput podčinjenosti i praznovjerja, hororima religioznosti." Dodatno je bezimeni zloduh komentirao da drugi album govori o tome "kako čovječanstvo, uglavnom muškarci, percipira prisutnost Đavla kroz povijest i danas. I upravo zato je album toliko nošen seksualnim temama i ženama ...  inkviziciju su uglavnom činili muškarci koji su optuživali žene da su Đavao samo zato što su se palili na njih." Na teatralnost sastava utjecali su Kiss, David Bowie i Alice Cooper, ali je jedan njegov član komentirao da je više na njega utjecao Pink Floyd. Zloduh je kasnije naveo Death SS kao utjecaj na imidž, ali ne na glazbu.

Kontroverze

Ghostova je sotonistička tematika bila problematična za grupu, poglavito u SAD-u. Tijekom snimanja albuma Infestissumam u Nashvilleu, sastav nije mogao naći zbor koji bi pjevao njegove tekstove, zbog čega je zborske vokale morao snimiti u Hollywoodu. Grupa u SAD-u nije mogla pronaći proizvođača CD-a koji bi izradio album jer je njegova naslovnica sadržavala golotinju, zbog čega je njegova objava bila odgođena. Kad je jedan voditelj intervjua pretpostavio da je glazba skupine postala "prijateljski nastrojena prema radiju" i da je ušla u glavnu struju SAD-a, bezimeni je zloduh izjavio da se u SAD-u njegova glazba nije smjela prodavati u velikim lancima trgovina i da se nije puštala na većini kasnonoćnih emisija i komercijalnijim radiostanicama. Komentirao je: "Stoga da, glavna struja Amerike nas u potpunosti prima raširenih nogu." Tijekom intervjua s Loudwireom u listopadu 2015., član skupine je izjavio da je iste godine SAD počeo bolje prihvaćati njegovu glazbu i imidž, što je kasnije potvrdio njegov nastup kao glavnog glazbenog gosta u emisiji The Late Show with Stephen Colbert koji se održao 30. listopada 2015., tijekom epizode u duhu Noći vještica. Ovo je bio prvi Ghostov nastup na televiziji u SAD-u.

Kuma's Corner, čikaški heavy metal restoran, u svoj je meni dodao hamburger pod imenom "The Ghost" koji je posvetio skupini. Sastoji se od kozje lopatice, umaka od crnog vina i hostije. Lokalne su katoličke institucije nazvale burger "neukusnim" i zatražili da ga Kuma's Corner makne s menija. Vlasnik je restorana prihvatio kontroverze i izjavio da poštuje religiju, ali da ga neće maknuti, citirajući prvi amandman. Kako bi pokazao da poštuje različita mišljenja, donirao je 1500 dolara katoličkim dobrotvornim organizacijama čikaške nadbiskupije.

Značajnije turneje
 Heritage Hunter Tour
 Popestar Tour
 Rats! On the Road 2018

Diskografija
Studijski albumi
Opus Eponymous (2010.)
Infestissumam (2013.)
Meliora (2015.)
Prequelle (2018.)
Impera (2022.)
EP-ovi
If You Have Ghost (2013.)
Popestar (2016.)
Koncertni albumi
Ceremony and Devotion (2017.)

Izvori

Švedski sastavi heavy metala

Ghost


Tadao Kobayashi (født 7. juli 1930) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1956||3||0
|-
!Total||3||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Tadao Kobayashi


One Love Manchester var en støttekoncert, der blev sendt direkte af BBC 4. juni 2017. Den amerikanske sangerinde Ariana Grande tog initiativ til koncerten som reaktion på bombeangrebet i forbindelse med hendes koncert to uger forinden. Koncerten fandt sted på Old Trafford Cricket Ground i Manchester og sendt direkte på BBC1. Værter på tv-udsendelsen hos BBC var Sara Cox og Ore Oduba. 50.000 mennesker overværede koncerten, der havde deltagelse af en lang række internationale stjernenavne som Justin Bieber, The Black Eyed Peas, Coldplay, Miley Cyrus, Marcus Mumford, Little Mix, Katy Perry, Take That, Imogen Heap, Pharrell Williams, Robbie Williams og Liam Gallagher.

Udbyttet fra støttekoncerten går til We Love Manchester Emergency Fund, som var oprettet af Manchesters bystyre og britisk Røde Kors efter bombeangrebet 22. maj, hvorved 22 koncertgængere blev dræbt og mere end hundrede såret. Fonden vil give penge til de berørte ofre og deres familier. Britisk Røde Kors meddelte, at mere end £10 millioner var indkommet som bidrag i løbet af 12 timer under og efter koncerten. Koncerten blev vist i 56 lande verden over, herunder i Danmark, hvor TV 2 transmitterede koncerten. Dertil kom livestreaming på en række internet-platforme som YouTube, Twitter og Facebook.

Optrædende

Tilskuere og seere
De 50.000 billetter til koncerten blev udsolgt på 20 minutter. Omkring 14.000 tilskuere fra den oprindelige koncert med Ariana Grande kunne komme gratis til støttekoncerten, men omkring 10.000 ansøgninger fra folk, der ikke havde været med og derfor ikke kunne få gratis adgang forsinkede billetudstedningen.

Koncerten havde i gennemsnit 10,9 millioner seere på BBC One med 14,5 millioner, da der var flest. 22,6 millioner så de sidste tre minutter af udsendelsen på kanalen, hvilket gjorde den til den mest sete udsendelse på BBC hidtil i 2017. BBC registrerede mere end en million anmodninger om live-streaming af koncerten, hvilket gjorde den til den mest streamede ikke-sportsbegivenhed nogensinde fra kanalen med højere seertal end åbningsceremonien ved OL i 2012.

Noter

Referencer

Eksterne henvisninger

Musik i 2017
Tv-programmer fra BBC
Manchester

One Love Manchester


Robert Leonard ist der Name folgender Personen:

* Robert L. Leonard (1879–nach 1942), deutscher Modezeichner und Gebrauchsgrafiker
 Robert Sean Leonard (* 1969), US-amerikanischer Schauspieler
 Robert Z. Leonard (1889–1968), US-amerikanischer Filmregisseur

Siehe auch:
 Robert Leonhardt

Robert Leonard


O Flipper Zero é um dispositivo multifunções portátil, inspirado na temática do Tamagotchi, desenvolvido para a interação com sistemas de controle de acesso. O dispositivo é capaz de ler, copiar e emular tags RFID e NFC, controlos remotos de rádio, iButton e chaves de acesso digital, juntamente com uma interface GPIO.

Foi anunciado pela primeira vez em Agosto de 2020 numa campanha de crowdfunding do Kickstarter, que arrecadou $ 4,8 milhões. Os primeiros dispositivos foram entregues aos apoiantes 18 meses após a conclusão da campanha de crowdfunding.

A interface do utilizador do dispositivo incorpora um animal de estimação virtual, um golfinho em pixel art. A interação com o animal de estimação virtual é a principal mecânica de jogo do dispositivo. A utilização das funções do aparelho define a aparência e as emoções do "animal".

Por volta de março de 2023, a Anatel barrou a importação e comercialização do Flipper Zero no Brasil citando que a ferramenta poderia ser utilizada por criminosos.

Computadores móveis

Flipper Zero


Albert Roger Marc Metral (Lyon, 1902 - 10 de febrero de 1962) fue un ingeniero de minas francés, pionero en el estudio de la aeronáutica. Fue nombrado Oficial de la Legión de Honor y recibió la Croix de Guerre (1939-45).

Exalumno de la Ecole Polytechnique y la Escuela de Minas, donde obtuvo la medalla de oro en 1922, sustituyó a Paul Painlevé en la Cátedra de Mecánica de Fluidos y aplicaciones para la aviación, en la Facultad de Ciencias.

Metral acuñó el término «Efecto Coanda» en honor a su descubridor, Henri Coandă.

Referencias

Ingenieros aeroespaciales de Francia
Nacidos en Lyon

Albert Metral


Ladyboy er en dansk kortfilm fra 2011 instrueret af Aske Bang efter eget manuskript.

Handling
Kristian, der er transvestit, bor stadig hjemme hos sin mor Emma, fordi hun elsker ham, som han er. Hos hende føler han, at han kan være sig selv. Lige indtil den dag, hvor Emma møder den alkoholiserede Søren, der ikke har den samme tolerance. Langsomt bliver Kristian fordrevet fra sit hjem.

Medvirkende
 Casper Castello, Kristian/Kristine
 Birthe Neumann, Emma
 Peter Aude, Søren
 Stanislav Sevcik, Rodney
 Anders Juul, Mand i bar
 Michael Lucas Lindenskov, Mand i park
 Djarn Kargin, Transaction
 Kim Kastrup, Transaction
 Christian Norup, Transaction
 Ian Schiøtt Jørgensen, Transaction
 Emil Ziyanak, Indvandrer i park
 Jevgeni Nicolai, Indvandrer i park
 Ahmed Allavani, Indvandrer i park
 Edel Sørensen, Dame i genbrugsbutik
 Patrick Lykke Heinsøe, Fan på klub

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2011

Ladyboy (film)