Juan IV de Trebisonda o Juan IV Gran Comneno (, Iōannēs IV Megas Komnēnos; Trebisonda,  1403-Trebisonda, 1459) fue emperador de Trebisonda desde 1429 hasta 1459. Fue hijo del emperador Alejo IV Gran Comneno y Teodora Cantacucena. Juan IV se casó dos veces: en 1426 con Bagrationi la hija de Alejandro I de Georgia y la hija de un emir de los turcomanos, probablemente antes de 1438. Tenía una hija, Teodora, de su segundo matrimonio, que se casó después con el gobernante de los Ak Koyunlu Uzun Hasan. Huyó a Georgia en 1426, después de su fallido intento de destronar a su padre. Se convirtió en emperador en 1429 después que su padre, Alejo IV fue asesinado, esto fue el resultado de su propia conspiración organizada con la ayuda de los miembros de la aristocracia local. Durante su reinado, el Imperio de Trebisonda fue obligado a pagar un tributo al sultán otomano Mehmed II.

Juventud
Juan IV Gran Comneno nació en Trebisonda alrededor de 1403. Fue el hijo del emperador Alejo IV Gran Comneno y Teodora Cantacucena. Tuvo dos hermanos, Alejandro Gran Comneno y el futuro emperador David Gran Comneno, y cuatro hermanas, una de ellas fue María Comnena, esposa del emperador bizantino Juan VIII Paleólogo. En 1417 Juan IV fue hecho coemperador.

Conflicto con Alejo IV
Algún tiempo antes de 1426, Juan IV intentó sin éxito destronar a su padre Alejo IV, las fuentes escritas registran que estaba planeando el asesinato de sus padres, pero fue derrotado por el pueblo y los miembros de la aristocracia local. Después de este intento huyó a Georgia, donde se casó con la hija del rey Alejandro I de Georgia. Durante su ausencia de Trebisonda, su hermano Alejandro fue hecho coemperador en su lugar.

Ascenso al trono
Al enterarse de que su hermano ocupó su lugar como coemperador, Juan IV se volvió contra su padre por segunda vez y trató de obtener el trono de Trebisonda. En su esfuerzo contó con el apoyo militar del rey de Georgia, de los miembros de la aristocracia local, así como la ayuda no oficial de Génova. Desde Georgia se trasladó a la ciudad de Kaffa, una colonia genovesa en Crimea, donde permaneció por un corto tiempo, tratando de obtener el apoyo de estos. Los genoveses no querían ayudarle oficialmente, pero le ofrecieron un barco fuertemente armado, en el que Juan IV entró en el puerto de San Focas en 1429. Las familias de los Kabazites y Escolarios corrieron al lado de Juan IV, por sus propias razones. Según el plan el emperador iba a ser arrestado. Sin embargo, las órdenes de Juan IV no fueron seguidas y Alejo IV, que estaba esperando las fuerzas militares de su hijo en Achanti, fue asesinado.

Juan IV entró en la ciudad de Trebisonda inmediatamente después del asesinato de su padre y fue coronado emperador. Su primer acto fue castigar severamente a los asesinos de su padre y enterrar a Alejo IV con todos los honores adecuados, por primera vez en la iglesia de la Panagia Theoskepastos y luego en la magnífica tumba que él mismo construyó en el patio de la iglesia de la Panagia Chrysokephalos.

Reinado

Política externa

Relaciones con los turcomanos

Juan IV se convirtió en emperador de Trebisonda en un momento en que el estado se vio amenazado por la poderosa presencia de los turcomanos en la región, pero aún más por la rápida expansión de los otomanos en Asia Menor. Poco después de su ascenso al trono, el gobernante turcomano de Ardebil marchó contra Trebisonda con su ejército, en un intento de ocupar la ciudad. El ejército imperial, dirigido por el pansebastos Alejando, duque de Mesocaldio, se reunió en Cordile, mientras que Juan IV mismo estaba planeando un ataque por mar, que fue frustrado por las malas condiciones meteorológicas. El ejército trebero fue derrotado en Cordile y las fuerzas turcomanas llegaron a los muros de la ciudad.

Relaciones con los otomanos

Los otomanos resultaron una amenaza externa más crucial para el Imperio de Trebisonda. La política eclesiástica de Juan IV incluía la comunicación diplomática con Occidente, con la esperanza de obtener apoyo militar, pero sus esfuerzos fueron infructuosos, al igual que su intento de alianza con ciertos gobernantes turcomanos.

En 1443 Trebisonda fue atacada sin éxito desde el mar por el sultán otomano Murad II, mientras que un sitio a la ciudad fue impedido por las malas condiciones climáticas. Poco después, en 1448, el cronista bizantino Jorge Frantzés fue enviado a Trebisonda con el fin de completar una alianza matrimonial entre las dos cortes, una alianza que fortalecería sus relaciones y ayudara a enfrentar la común amenaza otomana.

Sin embargo, el peligro resultó aún mayor durante el reinado de Mehmed II y finalmente parecía imposible de interceptar la expansión otomana en Asia Menor. Después de la caída de Constantinopla en 1453, Mehmed II se volvió contra Trebisonda. El ejército otomano, dirigido por el gobernador de Amasya Hizir Bey, sitió la ciudad, saqueando el puerto y llevándose dos mil ciudadanos en cautiverio. Juan IV se vio obligado a firmar un tratado de paz con el sultán otomano y se comprometió a pagar un tributo anual de 2000 monedas de oro, la suma eventualmente se elevó a 3000. Las negociaciones para la firma final del tratado fueron realizadas por el hermano del emperador, David.

Sintiendo la inminente caída de su imperio, el emperador Juan IV decidió seguir la política de sus predecesores de las alianzas matrimoniales. Casó a su hija Teodora con el gobernante de los Ak Koyunlu Uzun Hasan, quien formó el principal obstáculo para la expansión otomana en Asia Menor y Persia; Juan también le ofreció Capadocia como regalo de bodas. La muerte de Juan IV en 1459 trajo un abrupto fin a sus esfuerzos por detener el avance otomano contra el Imperio de Trebisonda.

Relaciones con los genoveses

A pesar del hecho de que Juan IV se había convertido en emperador con la ayuda de los genoveses, las relaciones del Imperio con Génova fueron tumultuosas, como lo fueron durante el reinado de su padre. En 1447 los ejércitos treberos, dirigido por el hermano de Juan IV David atacaron las colonias genovesas de Crimea, provocando una fuerte reacción por los genoveses, que exigieron una compensación. En 1453, Jorge Amiroutzés fue enviado como embajador a Génova en un intento fallido de salvar las relaciones entre las dos naciones.

Política eclesiástica

Juan IV apoyó la política oficial constantinopolitana de promover la Unión de las Iglesias de Oriente y Occidente, en un intento de obtener ayuda contra la amenaza otomana. Proclamó su apoyo de la Unión en varias ocasiones por escrito al papa Eugenio IV, en 1433 durante el Concilio de Basilea y en 1438/1439 a través de sus representantes en el Concilio de Florencia Jorge Amiroutzés y Doroteo, obispo de Trebisonda, que acompañó al emperador bizantino Juan VIII Paleólogo. Trató de obtener el apoyo de su pueblo a través de sus obras de beneficencia a los monasterios de Trebisonda. En los primeros años de su reinado, confirmó el derecho del monasterio de San Dionisio en el Monte Athos para recibir la suma anual de 1000 monedas de plata directamente desde el monasterio de Chaldos y no desde el vestiarion imperial y en 1432 emitió una crisóbula, dando tierras y paroicos al monasterio de la Panagia de Pharos.

Legado

A pesar de convertirse en emperador de Trebisonda durante su período más dramático, Juan IV tenía la esperanza de salvar al imperio de la amenaza creciente de los otomanos y los turcomanos, y de las presiones económicas de los genoveses. Reforzó la defensa de la ciudad, construyendo una torre en el muro exterior. Se dirigió en busca de ayuda hacia el Este, con alianzas matrimoniales, y al Oeste, a través de su política unionista, pero sin resultados visibles, mientras que su muerte trajo un abrupto final a cualquier plan de alterar la absorción inminente de los territorios treberos por los otomanos. Sus esfuerzos fueron reconocidos por sus contemporáneos. En un tratado teológico, el patriarca Genadio II Escolario presentó a Juan IV como un «pilar de la ortodoxia», mientras que el patriarca Gregorio III, dijo que el poder imperial —que había usurpado de su padre— le fue otorgado por Dios.

Matrimonio y descendencia

Juan IV se casó dos veces, primero con Bagrationi, la hija del rey Alejandro I de Georgia, y luego con una hija anónima de Dawlat Berdi. Es probable que de su primer matrimonio tuviera un hijo y al menos una o posiblemente dos hijas:

 Alejo (1455-1463), decapitado en Constantinopla
 Teodora, que se casó con Uzun Hasan de los Ak Koyunlu
 Eudoxia (Valenza), que se casó con Niccolò Crispo, el señor de Siros, pero ella pudo haber sido la hermana de Juan IV.

Ancestros

Referencias

 W. Miller, Trebizond: The Last Greek Empire of the Byzantine Era, Chicago, 1926.

Enlaces externos

Nacidos en los años 1400
Fallecidos en 1459
Emperadores de Trebisonda
Dinastía de los Grandes Comnenos
Monarcas ortodoxos

Juan IV de Trebisonda


Arruda dos Vinhos  belediyesi, Portekiz'in Centro bölgesine bağlı Oeste altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 4 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Arranhó
 Arruda dos Vinhos
 Cardosas
 Santiago dos Velhos

Dış bağlantılar

 Arruda dos Vinhos fotoğrafları

Portekiz altbölgesi Oeste'nin belediyeleri

Arruda dos Vinhos


Choi Kyu-hah (født 16. juli 1919 i Wonju, Gangwon, Sydkorea, død 22. oktober 2006) var sydkoreas præsident fra den 7. december 1979 til den 16. august 1980. Han har også været sydkoreansk udenrigsminister (1967–1971) og statsminister (1975–1979). Han blev præsident efter et attentatet mod den da siddende præsident Park Chung-hee, som fandt sted, mens han selv var statsminister. Choi Kyu-hah valgte at opbløde Parks hårde linje og lovede blandt andet frie valg. Han blev selv udsat for et kup af hærchefen Chun Doo-hwan i december 1979, som selv overtog som resident 1. september 1980.

Karriere

I 1941 dimitterede han fra Tokyo den Højere Pædagogiske Skole i Japan. I 1943 dimitterede han fra Daedong Gakuen i Manchukuo med en grad i politisk administration. I 1945 blev han professor ved kollege for uddannelse under Seoul Nationale Universitet. I 1946 blev han direktør i planlægningsafdelingen under centralregeringen. I 1947 direktør for fødevarestyrelsen under centralregeringen. I 1948 direktør for Institut for landbrug, skovbrug og fiskeri og direktør for landbrugs- og skovbrug under Direktoratet for Landbrugsforvaltning, i 1951 direktør for udenrigsanliggender og udenrigshandel og Koreas repræsentant i ECAFE til fremme af handel. I 1952 blev han generalkonsul i USA, i 1959 blev han viceudenrigsminister og ministeriets repræsentant for Japan, i 1960 fungerende udenrigsminister. I 1962 Stifter af TYO Chemical Co., Ltd. samt rådgiver for udenrigsministeren, i 1963 rådgiver og formand for det Øverste Råd for National genopbygnings udenrigsministerium, i 1964 ambassadør i Malaysia, i 1967 udenrigsminister, i 1971 særlig rådgiver for præsidenten, i 1972 medlem af den inter-koreanske koordinationskomite, i 1975 fungerende statsminister, i 1976 statsminister, i 1979 fungerende præsident for republikken, trådte tilbage som præsident i 1980. 1981-1988 var han formand for det rådgivende udvalg, 1991 formand for National Society for Search of National History.

Eksterne henvisninger
 President Choi Kyu-ha

Koreas historie

Choi Kyu-hah


Ronald Shannon Jackson (Fort Worth, Texas, 12 de enero de 1940-19 de octubre de 2013) fue un baterista, percusionista y flautista estadounidense de jazz.

Historial
Su formación académica la recibió con el piano, el saxo y el trombón, aunque no para la batería, instrumento con el que, sin embargo, comenzó su carrera profesional. En la Lincoln University toca, en jam sessions, con Lester Bowie, Leroy Cooper y James Clay, en cuyo grupo se enrola para irse a California. Trasladado más tarde a Nueva York, toca con Betty Carter, Charles Mingus y Charles Tyler, con quien graba su primer disco como "sideman". En 1966, toca varios meses con Albert Ayler y, después, con una gran número de primeras figuras del bop: Jackie McLean, McCoy Tyner, Charles Lloyd, Freddie Hubbard, Joe Henderson, Kenny Dorham...

En 1975, se incorpora al grupo de Ornette Coleman, y trabaja con Cecil Taylor, tocando la flauta. En 1980, funda su grupo "The Decoding Society", con el que realiza un buen número de grabaciones. Toca también con James Blood Ulmer y realiza giras con Peter Brötzmann y Sonny Sharrock. En 1987 cofunda el grupo "Power Tools" (con el guitarrista Bill Frisell y el bajista Melvin Gibbs) y, después, "SXL" (con Bill Laswell, el violinista L. Shankar, el percusionista senegalés Aiyb Dieng, y el grupo de percusión coreano SamulNori); En 1988, junto con Lasswell, toca con el saxofonista japonés Akira Sakata y, en los años siguientes, graba con Billy Bang y Albert Mangelsdorff. Durante los últimos años de vida estuvo tocando con Joseph Bowie y otros músicos contemporáneos.

Falleció de leucemia el 19 de octubre de 2013 a los 73 años.

Discografía
La discografía completa de Jackson, incluye:

Como líder
 Eye on You (About Time, 1980)
 Nasty (Moers Music, 1981)
 Street Priest (Moers, 1981)
 Mandance (Antilles Records, 1982)
 Barbeque Dog (Antilles, 1983)
 Montreux Jazz Festival (Knit Classics, 1983)
 Pulse (Celluloid, 1984)
 Decode Yourself (Island, 1985)
 Taboo (Venture/Virgin, 1981-83)
 Earned Dream (Knit Classics, 1984)
 Live at Greenwich House (Knit Classics, 1986)
 Live at the Caravan of Dreams (Caravan of Dreams, 1986)
 When Colors Play (Caravan of Dreams, 1986)
 Texas (Caravan of Dreams, 1987)
 Red Warrior (Axiom, 1990)
 Raven Roc (DIW, 1992)
 Live in Warsaw (Knit Classics, 1994)
 What Spirit Say (DIW, 1994)
 Shannon's House (Koch, 1996)
(las fechas son de la grabación, no de la publicación)

Con otros artistas
Con "Last Exit"
 Köln (ITM, 1986)
 Last Exit (Enemy, 1986)
 The Noise of Trouble (Enemy, 1986) con Akira Sakata y Herbie Hancock
 Cassette Recordings 87  (Celluloid, 1987)
 Iron Path (Virgin, 1988)
 Headfirst into the Flames: Live in Europe (Muworks, 1989)

Con "Mooko"
 Japan Concerts (Celluloid, 1988)

Con "Music Revelation Ensemble"
 No Wave (Moers, 1980)
 Music Revelation Ensemble (DIW, 1988)

Con "Power Tools"
 Strange Meeting (Antilles, 1987)

Con "SXL"
 Live in Japan (Terrapin/Sony Japan, 1987)
 Into the Outlands (Celluloid, 1987)

Como acompañante
Albert Ayler: At Slug's Saloon, vols. 1&2 (ESP, 1966)
Albert Ayler: Holy Ghost: Rare and Unreleased Recordings (Revenant, 1962-70)
Ornette Coleman: Dancing in Your Head (A&M, 1973, 1975)
Ornette Coleman: Body Meta (Artists House, 1975)
Bill Laswell: Baseline (Elektra Musician, 1982)
Cecil Taylor: The Cecil Taylor Unit (New World, 1978)
Cecil Taylor: 3 Phasis (New World, 1978)
Cecil Taylor: One Too Many Salty Swift and Not Goodbye (Hat Hut, 1978)
Charles Tyler: Charles Tyler Ensemble (ESP, 1966)
James Blood Ulmer: Are You Glad to Be in America? (Rough Trade, 1980)
James Blood Ulmer: America: Do You Remember the Love? (Blue Note, 1986)
John Zorn: Spillane (Nonesuch, 1986-87)

Bibliografía

 Joachim E. Berendt: El Jazz: Origen y desarrollo (Fondo de Cultura Económica. Madrid, 1986. ISBN 84-375-0260-8)

 CARLES, Phillipe; CLERGEAT, André y COMOLLI, Jean-Louis: Dictionaire du jazz. Robert Laffont Edt., París, 1988. ISBN 2-221-04516-5

Notas y referencias

Bateristas de jazz de Estados Unidos
Flautistas de jazz de Estados Unidos
Músicos de jazz moderno
Fallecidos por leucemia
Personas de Texas
Fallecidos por cáncer en Texas

Ronald Shannon Jackson


Mirza Berbić (8. prosinca 1953.), bivši bh. košarkaš i dugogodišnji košarkaški sudac iz Tuzle

Športsku karijeru započeo je skupa s prijateljem Mirzom Delibašićem, poslije poznatim košarkaškim sucem. Delibašić je trenirao nogomet u malom klubu Polet. Nakon nogometa okrenuli su se tenisu, jer su im teniska igrališta bila blizu domova. Tadašnji Teniski klub Sloboda bio je među najbolje organiziranima u cijeloj Jugoslaviji. U završnici republičkog prvenstva pobijedio je ga je prijatelj Delibašić. Na kraju su oboje otišli u košarku. Prvi su im treneri u Slobodi bili Anto Ramljak i Zdravko Dugonjić koji su odmah prepoznali umijeće kod Delibašića. Trenirali su u dvorani Osnovne škole "Franjo Rezač", danas OŠ "Kreka".
U finalu Kupa Bosne i Hercegovine 1970. godine Sloboda je pobijedila u sarajevskoj Skenderiji Bosnu. Pobjednički sastav bio je: Anto Ramljak, Mujezinović, Ilić, Izet Delibašić, Husanović, Milosavljević, Imamović, Muharem Abdurahmanović Haro, Ilija Simendić, Krešo Raspudić, Berbić, Delibašić, Halilagić, Ristić, te još Kašarević, Biberović.
Berbić se poslije okrenuo uspješnoj sudačkoj karijeri.

Izvori

Životopisi, Tuzla
Bosanskohercegovački košarkaši
Košarkaški suci
Košarkaši KK Slobode iz Tuzle

Mirza Berbić


තොරතුරුවේදය (), යනු තොරතුරු එක්රැස්කිරීම සහ විශ්ලේෂණය පිළිබඳ වන අධ්‍යයන ක්ෂේත්‍රය වේ.

ආශ්‍රිත
 Computer and information science
 :Category:Information science journals

 Outline of information science
 Outline of information technology

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

 , a "professional association that bridges the gap between information science practice and research. ASIS&T members represent the fields of information science, computer science, linguistics, management, librarianship, engineering, data science, information architecture, law, medicine, chemistry, education, and related technology".
 iSchools
 Knowledge Map of Information Science
 Journal of Information Science
 Digital Library of Information Science and Technology open access archive for the Information Sciences
 Current Information Science Research at U.S. Geological Survey
 Introduction to Information Science
 The Nitecki Trilogy
 Information science at the University of California at Berkeley in the 1960s: a memoir of student days
 Chronology of Information Science and Technology
 LIBRES – Library and Information Science Research Electronic Journal -
 Shared decision-making

තොරතුරු
පුස්තකාලවේදය

තොරතුරුවේදය


Antonio Namnum Nahes (Real del Monte, Hidalgo, 13 de agosto de 1914-Ciudad de México, 29 de junio de 1993), conocido como Antonio Badú, fue un actor y cantante mexicano.

Biografía y carrera
Antonio Namnum Nahes nació el 13 de agosto de 1914 en Real del Monte, Hidalgo, siendo hijo de los libaneses Santiago Namnum y Virginia Nahes. Al crecer, trabajo como panadero y como dependiente de una tienda, hasta que decidió emigrar a Ciudad de México, instalándose en una vecindad del barrio de la Merced. En dicho lugar, conoció a Mauricio Garcés y Jacobo Zabludovsky. Cuando tuvo la oportunidad de coincidir con Ramón Armengod, este lo presentó con el compositor Gabriel Ruiz Galindo, que a su vez lo llevó con su director artístico. Este último le dio la oportunidad de presentarse en el programa La Hora Azul, de la estación de radio XEW.

Luego de ser recomendado por el actor Víctor Manuel Mendoza, en 1938 debutó como actor en la película Padre mercader. En 1943, protagonizó la cinta La feria de las flores. Posteriormente, trabajo en producciones como La mujer sin alma (1944), Me he de comer esa tuna (1945), por la que fue nominado a un Premio Ariel en la categoría a mejor coactuación masculina, y Cantaclaro (1946), por la fue nominado a otro Ariel en la categoría a mejor actor.

En la década de los sesenta, realizó sus últimos trabajos filmográficos, trabajando en producciones como Bromas, S.A. (1967), El día de la boda (1968), Las fieras (1969), y El matrimonio es como el demonio (1969).

Vida personal y muerte
Mantuvo un matrimonio de fechas desconocidas con la actriz Esther Fernández.

El 1 de enero de 1993, Badú publicó su autobiografía titulada Sortilegio de vivir: La vida de Antonio Badú en conversaciones con Jorge Mejía Prieto. Cinco meses después, el 29 de junio, falleció en Ciudad de México a los 79 años de edad, a causa de una insuficiencia respiratoria crónica agudizada, una tromboembolia pulmonar, y un adenocarcinoma pulmonar. Su cuerpo fue enterrado en el Panteón Francés de San Joaquín, ubicado en la misma ciudad.

Nominaciones

Premios Ariel

Bibliografía
 BADÚ, Antonio Sortilegio de vivir: La vida de Antonio Badú en conversaciones con Jorge Mejía Prieto Ed. Diana (1993) ISBN 9681324137, ISBN 978-9681324131

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Real del Monte
Cantantes masculinos de México
Actores de cine de México
Actores de la Época de oro del cine mexicano
Cantantes de Hidalgo
Fallecidos en Ciudad de México

Antonio Badú


Agrilus crinicornis é uma espécie de escaravelho perfurador de madeira metálico da família Buprestidae. É conhecida a sua existência na América do Norte.

Referências

crinicornis
Coleópteros da América do Norte

Coleópteros descritos em 1891

Agrilus crinicornis


تعتبر المصارف التجارية (Commercial Banks)، أول ما عرف من المصارف في النظام المصرفي، حسب مفهومهُ الحديث. وهي لهذا تحتل مركزاً مهماً في السوق النقدية، وتباشر كافة أعمال السوق، حيث تقوم بجمع أموال المدخرين في صورة ودائع قصيرة الأجل وتقبل السندات لأمر (الكمبيالات) وتمول التجارة الخارجية وتمنح الأئتمان للمؤسسات والأفراد وإلى غير ذلك من الأعمال التي يزخر بها السوق النقدي.

مصادر

بنوك
مصطلحات مصرفية

مصرف تجاري


VfB Stuttgart, Alman spor kulübü. 1893'ta kurulan kulüp daha çok futbol takımıyla meşhurdur. Kırmızı-Beyaz renklere sahip olan kulüp maçlarını Stuttgart'taki MHPArena'da oynar.

Başarıları
	Bundesliga Şampiyonluğu:
	1950, 1952, 1984, 1992, 2007
	Alman PAF Şampiyonluğu:
	1935, 1953, 1979, 2003
 DFB-Pokal Şampiyonluğu:
	1954, 1958, 1997
	DFB-Pokal finalist:
	1986, 2007, 2013
	UEFA Kupası finalist:
	1989
	UEFA Kupa Galipleri Kupası Finalist:
	1998
	UEFA Intertoto Kupası Şampiyonluğu:
	2000, 2002, 2008
	DFL-Supercup Şampiyonluğu:
	1992
	Güney Almanya Şampiyonluğu:
	1946, 1952, 1954
	Württemberg Şampiyonluğu
	1927 (Württemberg/Baden), 1930, 1935, 1937, 1938, 1941

Güncel kadro
15 Eylül 2022 itibarıyla

Kulüp yöneticileri
 Fabian Wohlgemuth, Direktör

Teknik kadro

Güncel teknik ekip

Teknik direktör geçmişi
İlk teknik direktör 1920 yılında göreve başlamıştır.:

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Resmi internet sitesi
 2007'deki şampiyonluğun ardından Stuttgart sokaklarındaki kutlamalardan görüntüler
 Abseits Guide to German Soccer
 Das deutsche Fußball-Archiv historical German football league tables (in German)
 eufo.de European football club profiles
 Fan sitesi
 Takım istatistikleri

 VfB Stuttgart dergisi

Baden-Württemberg futbol kulüpleri
Stuttgart'ta spor
Çok takımlı spor kulüpleri
Württemberg'ta kurulan oluşumlar
1893'te Almanya'da kurulan oluşumlar
1893'te kurulan futbol kulüpleri

VfB Stuttgart


The Burning Heart er det fjerde studiealbum fra det svenske rockband Takida. Albummet kom ind på den svenske albumhitliste d. 5. august 2011 og toppede d. 12. august 2011. Den 27. januar 2012 havde albummet været på listen i 26 uger. Albummet solgte guld i Sverige. Singlen "You Learn" solgte tredobbelt platin i Sverige.

Spor
 "Haven Stay"
 "Willow And Dead"
 "In The Water"
 "Was It I?"
 "Fire Away"
 "The Artist"
 "Ending Is Love"
 "The Fear "
 "The Burning Heart "
 "Silence Calls (You and I)"
 "It's My Life"
 "You Learn"

Referencer

Eksterne henvisninger
 The Burning Heart på Discogs

Album fra 2011
Takida-album

The Burning Heart


Søren Hammerlund er en dansk musiker og multiinstrumentalist, der har været med i en række forskellige musikgrupper, der fortrinsvist har spillet middelalder- og folkemusik. Dette tæller Virelai, Asynje og Valravn. Hammerlund spiller en række forskellige instrumenter heriblandt drejelire, mandola og nøgleharpe.

I 2017 var Hammerlund med til arrangere en folkemusikfestival i Almindingen på Bornholm.

Hammerlund er vokset op på Amager.

Diskografi

Med Virelai
 2001 Danser duggen af jorden
 2006 Havmandens kys
 2011 Fra bølger og bjerge
 2014 I danser vel

Asynje
 2004 Asynje (EP)
 2011 Genkaldt
 2014 Færd
 2015 Galdr

Med Valravn
 2007 Valravn
 2009 Koder på snor
 2011 Re-Cod3d

Gæsteoptræden
 2003 Månemælk (drejelire på nummeret "Ræven")

Referencer

Eksterne henvisninger

Musikere fra Danmark
Folkemusikere fra Danmark
Valravn
Virelai

Søren Hammerlund


Luis Phelipe de Souza Figueiredo (Santos, 12 de fevereiro de 2001), é um futebolista brasileiro que atua como atacante. Atualmente joga pelo , emprestado pelo Atlético Goianiense.

Carreira

Red Bull Brasil
Nascido em Santos, São Paulo, Luis Phelipe representou o Santos e a Portuguesa Santista, quando jovem, antes de ingressar no Red Bull Brasil em 2016. Ele fez sua estreia pelo último clube em 22 de setembro de 2018, entrando como substituto no segundo tempo e marcando o segundo gol de sua equipe na vitória por 3 a 1 sobre o Desportivo Brasil, pela Copa Paulista do 2016.

Red Bull Bragantino
Luis Phelipe tornou-se jogador do Red Bull Bragantino quando o Red Bull Brasil se fundiu com o Clube Atlético Bragantino em abril de 2019. Ele fez sua estreia na liga nacional em 18 de maio, substituindo Barreto no final da derrota por 0 a 1 contra o Londrina pelo campeonato da Série B.

Luis Phelipe disputou apenas mais uma partida pelo Braga, já que sua equipe alcançou a promoção como campeã, mas saiu antes do fim da temporada.

Red Bull Salzburg
Em 18 de julho de 2019, Luis Phelipe foi anunciado como uma nova contratação do Red Bull Salzburg, com um contrato que iria até 2024. Ele foi imediatamente designado para a equipe filial do Salzburg, o FC Liefering da 2. Liga.

Luis Phelipe marcou quatro gols e o clube terminou em terceiro.

Retorno ao Red Bull Bragantino (empréstimo)
Em agosto de 2020, Luis Phelipe voltou ao Bragantino, emprestado por um ano. Ele estreou na Série A em 19 de agosto, substituindo Morato e marcando o gol da vitória por 2 a 1 em casa sobre o Fluminense.

Luis Phelipe não se firmou no Bragantino em seu retorno e jogou com moderação.

Lugano (empréstimo)
Em 28 de julho de 2021, Luis Phelipe mudou-se para o Lugano em um contrato de empréstimo de um ano, juntando-se ao time que era comandado por Abel Braga. Ele apareceu em três das cinco partidas em que Abel estave no comando, mas foi muito raramente usado depois que o Abel foi demitido e Mattia Croci-Torti se tornou o novo técnico. Em 11 de fevereiro de 2022, o Lugano anunciou a rescisão antecipada do empréstimo de Luis Phelipe.

Títulos
Atlético Goianiense
 Campeonato Goiano: 2022

Red Bull Bragantino
 Série B: 2019

Náutico
 Campeonato Pernambucano: 2022

Naturais de Santos
Futebolistas do estado de São Paulo
Futebolistas do Red Bull Brasil
Futebolistas do Red Bull Bragantino
Futebolistas do FC Red Bull Salzburg
Futebolistas do FC Liefering
Futebolistas do FC Lugano
Futebolistas do Atlético Clube Goianiense
Futebolistas do Clube Náutico Capibaribe

Luis Phelipe


أبو عائشة مسروق بن الأجدع الوادعي (المتوفي سنة 62 هـ) تابعي ومفتي كوفي، وأحد رواة .

سيرته
أسلم الأجدع بن مالك بن أمية بن عبد الله بن مر الوادعي الهمداني والد مسروق، وانتقل ببنيه إلى المدينة المنورة، فنشأ مسروق فيها وتعلّم من أصحاب النبي محمد، لذا فهو عداد كبار التابعين وفي المخضرمين الذين أسلموا في حياة النبي محمد. ومسروق هو ابن أخت عمرو بن معديكرب فارس بني زبيد، وجد مسروق كان من فرسان اليمن. ويقال إنه سُميّ مسروقًا لأنه سُرق وهو صغير، ثم وجد فسُميّ مسروقًا.

وقد لزم مسروق أم المؤمنين عائشة بنت أبي بكر زوجة النبي محمد وكان منها مُقرّبًا، حتى أنها قالت له: ، كما أنه من حُبه لها تكنّى بأبي عائشة. شارك مسروق في الفتح الإسلامي لفارس، وشارك في معركة القادسية مع إخوته عبد الله وأبو بكر والمنتشر، فقُتل إخوته يومئذ، وشُلّت يد مسروق من إصابة لحقته في المعركة. ولما قُتل عثمان، آثر مسروق اعتزال الفتنة، بل وحاول إصلاح ذات البين بين المتقاتلين، ومشي بين الصفوف يوم صفين يعظ المتقاتلين ليكُفّوا أيديهم عن القتال.

سكن مسروق الكوفة، وجلس يُفتي الناس، ويقضي بينهم دون أن يتخذ على ذلك أجرًا، واجتهد مسروق في العبادة، حتى قالت زوجته قمير بنت عمرو: . وقد توفي مسروق بن الأجدع سنة 62 هـ، وقيل سنة 63 هـ، وعمره 63 سنة.

روايته للحديث النبوي
 روى عن: عمر بن الخطاب وعلي بن أبي طالب وعبد الله بن مسعود وخباب بن الأرت وأبي بن كعب وعبد الله بن عمرو بن العاص وعائشة بنت أبي بكر وعبيد بن عمير الليثي وأم رومان بنت عامر الكنانية ومعاذ بن جبل وعثمان بن عفان وعبد الله بن عمر بن الخطاب وسبيعة الأسلمية ومعقل بن سنان والمغيرة بن شعبة وزيد بن ثابت وأم سلمة.
 روى عنه: عامر الشعبي وإبراهيم بن يزيد النخعي ويحيى بن وثاب وعبد الله بن مرة الخارفي وشقيق بن سلمة ويحيى بن الجزار وأبو الضحى مسلم بن صبيح وعبد الرحمن بن عبد الله بن مسعود وعبيد بن نضيلة ومكحول الشامي وأبو إسحاق السبيعي وابن أخيه محمد بن المنتشر بن الأجدع ومحمد بن نشر الهمداني ومعبد بن خالد الجدلي وأبو الأحوص الجشمي وأيوب بن هانئ وعمارة بن عمير وحبال بن رفيدة وأنس بن سيرين الأنصاري وأبو الشعثاء المحاربي والقاسم بن عبد الرحمن بن عبد الله بن مسعود وقمير بنت عمرو ومروان الأصفر.
 الجرح والتعديل: ذكره ابن سعد في الطبقة الأولي من أهل الكوفة، وقال عنه: ، وقال يحيى بن معين: ، وقال العجلي عنه: ، وقد روى له الجماعة.

مكانته الدينية
قال الشعبي: ، وقال: ، وقال إبراهيم النخعي: ، قال ابن المديني: ، وقال مُرّة: .

المراجع

تابعون
سنة الولادة غير معروفة
عرب في القرن 7
علماء حديث من العراق
فقهاء التابعين
محدثو التابعين
مواليد في الكوفة
وفيات 62 هـ
وفيات 682
أشخاص بهم عرج

مسروق بن الأجدع


Crna bazga (lat. Sambucus nigra) jest grm iz porodice Adoxaceae. Raste u Europi i Sjevernoj Americi, te na sjeveroistoku Afrike. Raste na staništima koja uključuju i suha i vlažna mjesta, te sunčane položaje. Na Balkanu je ima i u nizinama i u planinskom dijelu zemlje, dok u primorju i na otocima izostaje. Najčešće raste kao grm ili manje stablo visine do šest metara i cvijeta bijele boje. Koristi se kao ljekovita biljka, a potpuno zreli plodovi su jestivi u prokuhanom stanju. Iz njih se može prirediti pekmez, sirup, te vino, a mogu se koristiti i kod izrade pita i savijača; posebno su ukusni u kombinaciji s jabukama. Cvjetovi se koriste za izradu sirupa ugodnog osvježavajućeg okusa. Listovi i kora stabla su otrovni.

Sastav bazginih bobica
0,25–0,51 mg/100 g karotina

18 mg/100g vitamina C

0,065 mg/100 g vitamina B 1

0,078 mg/100 g vitamina B 2

0,25 mg/100 g vitamina B 6

1,0–1,1 mg/100 g ukupnog sadržaja voćnih kiselina

57 mg/100 g fosfora

35 mg/100 g kalcija

305 mg/100 g kalija

0,5 mg/100 g natrija

Primjena u narodnoj medicini
Pripravci iz cvjetova crne bazge imaju dijaforetički, diuretički, protuupalni i dezinfekcijski učinak. Koriste se u obliku infuzije ili dekokta, kod prehlade, gripe, bolesti gornjih dišnih puteva, bubrega i mjehura, za ispiranje usne šupljine. U ginekologiji infuzije i dekokt cvjeta koristi se za tuširanje i kupke za upalne bolesti rodnice. Bazga također ima diuretska svojstva, što potvrđuju klinička promatranja. Uz zatvor, pijte žele napravljen od svježeg ili osušenog plpd. Infuzija cvijeća koristi se za ispiranje upalnih bolesti usne šupljine i grla, za obloge i prištiće.

Voćni sok bogat antioksidansima Sambucus nigra učinkovito inhibira širenje virusa u kasnijim fazama ciklusa gripe, kada su stanice već zaražene virusom gripe. Ovo antivirusno djelovanje može se pripisati njegovim antocijanidinskim spojevima (posebno njegovom primarnom aktivnom spoju, cijanidin-3-glukozidu) .

U narodnoj medicini, dekokt iz cvjeta bazge uzima se kod bolesti bubrega, reume, gihta i upale zglobova. Stariji listovi kuhani u mlijeku koriste se izvana kao protuupalno sredstvo kod opeklina, pelenskog osipa, upale hemoroida. Bolne zglobove preporučuje se još preliti kipućom vodom mješavinom cvjetova stabljike i kamilice, uzimati jednako (ublažavajuće prikupljanje). Dekokt korijena bazge preporučuje se za dijabetes, iako nema uvjerljivih podataka o učinkovitosti takvog liječenja.

Uzgoj

U Njemačkoj, Danskoj i Štajerskoj bazga se uzgaja kao voćka.

Izvori

Dodatna literatura
Grlić,Lj. Samoniklo jestivo bilje,Zagreb 1980.

Vanjske poveznice

 https://pfaf.org/user/plant.aspx?latinname=Sambucus+nigra

Bazga
Ljekovito bilje
Samoniklo jestivo bilje

Crna bazga


Grupa K de la Cupa Mondială de Baschet Masculin din 2019 a fost o grupă din etapa a doua din cadrul Cupei Mondiale de Baschet Masculin din 2019 care și-a desfășurat meciurile la Shenzhen Bay Sports Centre, Shenzhen. Echipele din această grupă sunt cele care s-au clasat pe primele două locuri din grupele preliminare Grupa E și Grupa F. Echipele au jucat contra celorlalte două echipă din cealaltă grupă. După ce toate meciurile au fost jucate, primele două echipe din clasament s-au calificat în sferturile de finală, echipa de pe locul al treilea s-a clasat în zona locurilor 9-12, iar echipa de pe locul al patrulea s-a clasat în zona locurilor 13-16.

Clasament

Meciuri

Brazilia vs. Cehia

Statele Unite vs. Grecia

Cehia vs. Grecia

Statele Unite vs. Brazilia

Referințe

Cupa Mondială de Baschet Masculin din 2019
Baschet în China
2019 în sport

Cupa Mondială de Baschet Masculin din 2019 - Grupa K


A República Dominicana está programada para competir nos Jogos Pan-Americanos de 2023 em Santiago, no Chile, de 20 de outubro a 5 de novembro de 2023. Será a 18.ª aparição da República Dominicana nos Jogos Pan-Americanos, tendo participado de todas as edições desde a estreia dos Jogos, exceto em 1963.

Atletas
Abaixo está a lista do número de atletas (por gênero) participando dos jogos por esporte/disciplina.

Basquetebol

3x3

Masculino

A República Dominicana qualificou uma equipe masculina (de 4 atletas) após terminar em quinto na Copa América de Basquetebol 3x3 Masculino de 2022.

Sumário

Feminino

A República Dominicana qualificou uma equipe feminina (de 4 atletas) após terminar entre as seis melhores nações do ranking mundial de 3x3 da FIBA, não qualificadas previamente.

Sumário

Boliche

A República Dominicana qualificou dois homens.

Canoagem

Velocidade
A República Dominicana qualificou um canoísta masculino de velocidade

Masculino

Caratê

A República Dominicana qualificou uma equipe de cinco caratecas (dois homens e três mulheres) através do Campeonato Centro-Americano e do Caribe de 2023.

Kumite

Kata

Ciclismo

A República Dominicana qualificou 2 ciclistas (1 homem e 1 mulher).

Estrada

Esqui aquático

A República Dominicana qualificou quatro esquiadores aquáticos após o Campeonato Pan-Americano de Esqui Aquático de 2022.

Esqui aquático
Masculino

Feminino

Futebol

Masculino

A República Dominicana qualificou uma equipe masculina (de 18 atletas) após terminar como a equipe melhor ranqueada do Caribe no  Campeonato da CONCACAF Sub-20 de 2022.

Sumário

Ginástica

Artística
A República Dominicana qualificou quatro ginastas (dois homens e duas mulheres) através do Campeonato Pan-Americano de 2023.

Masculino

Legenda de classificação: Q = Qualificado para a final por aparelhos

Feminino

Legenda de classificação: Q = Qualificada para a final por aparelhos

Trampolim
A República Dominicana qualificou um ginasta masculino para o trampolim no Campeonato Pan-Americano de 2023.

Judô

A República Dominicana qualificou uma judoca após vencer sua categoria nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Feminino

Levantamento de peso

A República Dominicana qualificou nove halterofilistas (cinco homens e quatro mulheres).

Lutas

A República Dominicana qualificou uma equipe de 10 lutadores (8 homens e 2 mulheres) através do Campeonato Pan-Americano de Lutas de 2022 e do Campeonato Pan-Americano de Lutas de 2023.

Masculino

Feminino

Patinação sobre rodas

Artística
A República Dominicana qualificou um patinador artístico.

Pentatlo moderno

A República Dominicana qualificou quatro pentatletas (dois homens e duas mulheres).

Remo

A República Dominicana qualificou um remador.

Masculino

Taekwondo

A República Dominicana qualificou cinco atletas (três homens e duas mulheres) durante o Torneio Classificatório para os Jogos Pan-Americanos.

Kyorugi
Masculino

Feminino

Tênis de mesa

A República Dominicana qualificou uma equipe de quatro atletas (um homem e três mulheres) através do Evento de Qualificação Especial.

Masculino

Feminino

Misto

Tiro esportivo

A República Dominicana qualificou um total de 4 atiradores esportivos no Campeonato das Américas de Tiro de 2022.

Masculino
Espingarda

Vela

A República Dominicana qualificou 3 barcos para um total de 3 velejadores.

Masculino

Voleibol

Quadra

Masculino

A República Dominicana qualificou uma equipe masculina (de 12 atletas) após terminar como a melhor equipe da NORCECA nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Sumário

Feminino

A República Dominicana qualificou uma equipe feminina (de 12 atletas) após vencer a Copa Pan-Americana de Voleibol Feminino de 2021.

Sumário

Ver também
República Dominicana nos Jogos Olímpicos de Verão de 2024

Países nos Jogos Pan-Americanos de 2023
2023

República Dominicana nos Jogos Pan-Americanos de 2023


Das Evangelisch-Lutherische Dekanat Würzburg ist eines der 19 Dekanate des Kirchenkreises Ansbach-Würzburg.

Geschichte

Pfarreien und Gemeinden
Im heutigen Dekanatsbezirk war in der Reformationszeit der überwiegende Flächenanteil im Besitz des Hochstifts Würzburg. Die Reformation konnte nur in einzelnen Ortschaften, 21 im Dekanatsbezirk, Fuß fassen. Erst in bayerischer Zeit ab 1803 konnten durch ein Toleranzedikt neue evangelische Gemeinden gegründet werden.

Das Adelsgeschlecht derer von Wolffskeel
Das Adelsgeschlecht der Freiherrn und späteren Grafen Wolffskeel von Reichenberg wechselte Mitte des 16. Jh. zum Augsburger Bekenntnis. Die in ihrem Herrschaftsgebiet südlich von Würzburg liegenden Pfarreien wurden evangelisch. Das waren um 1550 Alberthausen und Lindflur, um 1555 Reichenberg und Üngershausen mit der Filiale Geroldshausen. In Rottenbauer traten zwischen 1570 und 1581 Jakob und Hans von Wolffskeel zum evangelischen Glauben über. Fuchsstadt gehörte als Filiale zu Rottenbauer. Uettingen ist seit etwa 1528 evangelisch, kam aber erst 1625 in Wolffskeelschen Besitz.

Die Grafschaft Castell
Zur Grafschaft Castell kamen durch Erbschaft nach dem Aussterben der Grafen von Wertheim durch Vergleiche am 8. November 1558 zum halben Dorf Remlingen und am 28. und 30. September 1559 zu Billingshausen und Oberaltertheim und Unteraltertheim. Graf Georg II. von Wertheim war bereits 1522 zum neuen Glauben übergetreten. Die Reformation hielt Einzug 1525 in Remlingen, um 1526 in Billingshausen, um 1530 in Oberaltertheim und vor 1548 in Unteraltertheim.

Die Grafschaft Limpurg-Speckfeld
In der Grafschaft Limpurg-Speckfeld wurde zwischen 1540 und 1555 die evangelische Lehre eingeführt. Zum Herrschaftsgebiet gehörten in der Reformationszeit Lindelbach, Sommerhausen, Westheim und Winterhausen.

Die Zobel zu Giebelstadt
In der Pfarrei Herchsheim und der Filiale Giebelstadt wurde 1601 die Reformation durch die von Zobel zu Giebelstadt eingeführt.

St. Stephan in Würzburg
Das Würzburger Benediktinerkloster St. Stephan wurde 1802 säkularisiert. Nach Erlassung des Bayerischen Toleranzedikts am 10. Januar 1803 konnte sich eine evangelische Gemeinde bilden. Der neu gegründeten Pfarrei wurde St. Stephan als Kirche zugewiesen.

Dekanat
Das bayerische Dekanat wurde nach einer Neueinteilung der bayerischen evangelischen Dekanate am 19. April 1827 mit der dekanatsfreien Pfarrei Würzburg St. Stephan errichtet. Zudem übernahm es die Pfarreien des aufgelösten Dekanats Albertshausen: Albertshausen, Fuchsstadt, Herchsheim, Lindelbach, Rottenbauer, Sommerhausen, Uengershausen, Westheim und Winterhausen. Vom Dekanat Thüngen wurde die Pfarrei Thüngen übernommen. Ab 1. April 1836 kamen aus dem Dekanat Remlingen hinzu: Billingshausen, Oberaltertheim, Remlingen, Üttingen und Unteraltertheim, sowie Eschau, das aber später nach Wertheim abgegeben wurde.

Dekane des Evangelisch-lutherischen Dekanatsbezirks Würzburg
 Ernst August Ackermann
 Johann Lorenz Heinrich Burkhardt
 Ernst Friedrich Wilhelm Fabri († 1866), Vater von Friedrich Fabri
 Georg Friedrich Wilhelm Funk
 Christoph Karl Andreas Neubig
 Johannes Wiesinger
 Gustav Ferdinand Leopold Remshard
 Hermann Julius Georg Beck
 Johann Fr. Pachelbel
 Wilhelm Rüdel
 Friedrich Lindner
 1942–1945: Georg Merz
 1946–1949: Gustav Kurt Schadewitz
 Paul Schattenmann (kommissarisch)
 1948–1962: Wilhelm Schwinn
 Dieter Bezzel
 1972–1980: Paul F. Rieger
 1980–1992: Martin Elze (1927–2023)
 1992–1999: Joachim Beer
 1999–2011: Günter Breitenbach
 2011–2019: Edda Weise
 2020–: Wenrich Slenczka

Kirchengemeinden
Zum Dekanatsbezirk Würzburg gehören 30 Pfarreien (Pfarrämter), die teilweise aus mehreren Kirchengemeinden, insgesamt 41, bestehen. In den Gemeinden leben ca. 65000 Gemeindeglieder. Im Folgenden sind die Pfarreien und Kirchengemeinden sowie deren Kirchengebäude aufgeführt.

 Pfarreien mit einer Kirchengemeinde
 Billingshausen, ev. Pfarrkirche (12.–13. Jh., 1585 Langhausveränderung)
 Eisingen, St. Philippus (1998)
 Estenfeld, Gemeindezentrum St. Markus
 Fuchsstadt, ev. Kirche (1891)
 Gerbrunn, Apostelkirche
 Geroldshausen, ev. Kirche (1590)
 Höchberg, St. Matthäus (1950, ehemalige Synagoge), Bonhoeffer-Gemeindehaus (1976), Paul Gerhardt-Gemeindehaus (1984) in Waldbüttelbrunn
 Karlstadt, St. Johannis (1904)
 Remlingen, St. Andreas
 Rottenbauer, Trinitatiskirche (1493)
 Rottendorf, Friedenskirche
 Sommerhausen, St. Bartholomäus (Chorbogen 1250, Turm 1596 erhöht, Langhaus 1740)
 Thüngen-Arnstein, St. Georg in Thüngen und Christuskirche in Arnstein (1904)
 Uettingen, St. Bartholomäus (1749, Langhaus 1754)
 Veitshöchheim, Christuskirche
 Winterhausen, St. Nikolaus (1463, 1497)
 Würzburg, Auferstehungskirche
 Würzburg-Deutschhauskirche-Erlöserkirche
 Würzburg-Gnadenkirche
 Würzburg-Heuchelhof, Gethsemanekirche
 Würzburg-Hoffnungskirche
 Würzburg-Lengfeld, Ökumenisches Zentrum
 Würzburg-Martin-Luther-Kirche
 Würzburg-St. Johannis
 Würzburg-St. Paul
 Würzburg-St. Stephan (1789, 1806 ev.)
 Würzburg-St. Thomas
 Zell am Main, Versöhnungskirche
 Pfarrei Albertshausen
 Albertshausen, ev. Pfarrkirche, (17.–18. Jh.)
 Lindflur, ev. Kirche, (1596 Turmerhöhung und Langhaus)
 Pfarrei Giebelstadt
 Giebelstadt, ev. Kirche  (2. Hälfte 16. Jh.)
 Herchsheim, ev. Kirche (1613)
 Pfarrei Lindelbach
 Lindelbach-Randersacker, ev. Pfarrkirche (gotisch)
 Westheim, ev. Kirche (Ende 19. Jh.)
 Pfarrei Oberaltertheim
 Oberaltertheim, ev. Kirche (1828)
 Steinbach
 Unteraltertheim, St. Martin (1751)
 Pfarrei Ochsenfurt
 Ochsenfurt, Christuskirche (1901)
 Ochsenfurt-Erlach, St. Johannes
 Pfarrei Reichenberg
 Reichenberg, ev. Pfarrkirche (1733)
 Uengershausen, ev. Kirche (1602)

Literatur

Weblinks

 Offizielle Website

Einzelnachweise

evang.-luth. Dekanat Würzburg
Wurzburg
Wurzburg
Wikipedia:Gründungsdatum ungeklärt

Evangelisch-Lutherisches Dekanat Würzburg


Alex & Co (Alex și Trupa) a fost un sitcom italian din 2015, difuzat pe Disney Channel Italia și regizat de Claudio Norza. Seria spune povestea a cinci prieteni care încep a participa ln Institul Melsher.

Sezonul 1

Alex & Co. îi urmărește pe prietenii din copilărie când încep liceul. Alex, un băiat deștept, iubitor de distracție, crede că liceul va fi o petrecere mare. Șeful școlii dorește ca școala să se mențină în partea de sus a meselor academice și insistă pe elevi să se concentreze pe subiecte tradiționale, mai degrabă decât pe muzică, cântare și actorie. Alex & Co. nu au altă opțiune decât să își găsească propria cale de a-și exprima creativitatea și talentele.

Sezonul 2
Vara s-a terminat și părinții lui Alex anunță că se mută în Statele Unite. Alex nu este fericit și împreună cu fratele său mai mare Joe și prietenii lor vor încerca să rămână. Între timp, la Institutul Melsher începe un nou an și grupul abia așteaptă să petreacă din nou timp împreună. Trupa va decide să participe la The Talent, un spectacol de talente în care ar putea câștiga un contract de înregistrare și un turneu european, dar va trebui să aibă de-a face cu Linda și formația prietenilor ei, numită The Lindas.

Sezonul 3
Începe un nou an la Melsher Institute, unde vine o elevă nouă, Clio. Fata, care ascunde un mare secret, va avea o relație încurcată cu Alex. Emma are probleme serioase cu corzile vocale și trebuie să plece în America, ca să fie operată. Asta o va ține departe de visul ei, de prietenii ei, de iubitul ei Christian și de înregistrările la casa de discuri. Când lucrurile încep să meargă bine, un artist mascat pe nume "Nobody" începe să aibă succes pe Internet, și va strica balanța grupului.

Acest sezon are două părți. În a doua parte Sam și Christian nu vor mai apărea. În locul lor vor veni Matt (interpretat de Luca Valenti) și Ray (interpretat de Riccardo Alemanni). Matt va fi noul iubit al Rebeccăi, care va fi personaj principal, iar Ray va fi iubitul Emmei.La fel si Nina si directorul Ferrari s-au certat. În cea de-a doua parte sora Rebeccăi, Giada o va înlocui pe Rebecca în grupul The Lindas,la fel va face si Samantha,va intra in grupul "The Lindas". Ray si Emma s-au certat din cauza tatalui ei ca petrece mai mult timp cu el in afara scolii..La fel si Nina si directorul Ferrari s-au certat.

Sezonul 4-Alex și Nicole s-au reunit din nou. Alex & Co. sunt invitați la ediția specială a "The Talent World", un spectacol în care concurenții sunt câștigătorii anotimpurilor anterioare ale The Talent la nivel mondial. Totuși, Alex și prietenii săi decid să respingă invitația de a se concentra asupra proiectelor muzicale ale casei lor de discuri. Nicole are, de fapt, un nou mare vis: să obțină noile sale versuri cântate de Bakìa, cea mai mare vedetă pop a momentului.

Alex, Nicole, Emma, Ray și Rebecca merg în vila lui Matt de ziua lui. În timpul petrecerii, Nicole descoperă că lângă casa lui Matt, Bakìa filmează un videoclip nou. Nicole încearcă să se apropie de vedeta pop, dar este victima unui accident grav. Datorită ajutorului unei fete necunoscute, Penny, Nicole este în siguranță, dar salvatorul ei a dispărut în mod misterios. Alex și prietenii săi sunt disperați: Nicole este în comă și nu se știe dacă sau când va relua.

Episoade

Tema muzicală
Melodia este compusa de Federica Camba și Daniele Coro. Numele cântecului e "Music Speaks", cântat de distribuție. În primul sezon, tema cântecului este tonul, în timp ce al doilea apare exprimate voce. Apar unele modificări în al doilea sezon, în scenele în care vedem protagoniști.

Personaje

Personaje principale

 Alex Leoni, jucat de Leonardo Cecchi. El are cincisprezece ani. Este un băiat bun, frumos, inteligent, și întotdeauna îi  apără pe cei care au nevoie de el. Încercarea să fie de ajutor pentru toată lumea. În primele zile ale școlii se îndrăgostește de Emma, o colegă frumoasă, care îi împărtășește sentimentele băiatului. Aproape de sfârșitul școlii, Alex își dă seama că a pierdut acel sentiment pentru Emma, dar are o emoție puternică pentru Nicole. În al doilea sezon, ei vor forma un cuplu; dar la sfârșitul sezonului se despart și Nicole iese din trupă. Tot în al doilea sezon, părinții lui Alex vor să se mute în America, dar el se împotrivește și se înscrie într-un concurs de muzică, pe care îl și câștigă. În al treilea sezon, la începutul noului an școlar, Alex trebuie să ia decizii dificile, atât în muzică, cât și în dragoste: trebuie să aleagă între Nicole, fosta lui iubită și Clio, o nouă venită. Se deghizează într-un cântăreț mascat numit "Nobody" ca să se exprime. La sfârșitul sezonului 3 va fi din nou împreună cu Nicole.
 Emma Ferrari, jucată de Beatrice Vendramin. Este fiica directorului.Aceasta este cea mai frumoasă din liceu,este bună și amabilă cu ceilalți ,iar Linda este geloasă pe ea.Alex este foarte atras de Emma și încearcă de multe ori să spună ceea ce simte față de ea.Emma nu vrea să spună că aceasta este fata directorului Ferrari.Nicole suspectează ceva la Emma și crede că ea i-a spus lui Ferrari despre locul secret,iar ea vrea să afle dacă Emma este fiica lui Ferrari.Aceasta îi spune lui Nicole că Ferrari e tatăl ei și să nu îi spună lui Alex ,deoarece vrea să îi spună ea lui ,dar Linda a aflat despre asta și a postat pe rețeaua școlii o poză cu Emma și cu Ferrari cu titlul ,,Poză cu tata".Alex a văzut această poză și și-a dat seama că nu poate fi prieten cu fata directorului.Emma este iertată de Alex,dar acesta nu o iartă pe Nicole ,chiar dacă ea nu l-a mințit .În sezonul 3,aceasta are probleme serioase cu corzile vocale și trebuie să plece în San Diego pentru operație .Ea se întoarce acasă vindecată.Emma nu mai vrea să își continue cariera muzicală ,iar ea și cu Nicole se retrag din trupă.Nicole a scris un cântec care se numește ,,Welcome to Your show" pe care îl cântă la Blue Factory. Nicole și cu Emma le trimit un clip băieților cu ele două cântând iar acestea revin în trupă.Pe parcusul sezoanelor, Emma se îndrăgostește de Christian și devin iubiți. Barto îi strică relația cu Christian, la sfatul Lindei și al lui Tom. După aceea aceștia se împacă și sunt din nou împreună. În episodul 42 ,după ce Sam și Christian au plecat, Emma se îndră goștește de Ray, fiul Ninei.Tatăl ei, Ferrari nu este de acord cu acest lucru deoarece va crede că își va neglija studiile. Într-un episod, acesta nu o mai lasă pe Emma cu Ray. Mai târziu, aceasta va ieși cu Ray. Aceasta va avea mai multe certuri cu Ray în relația lor dar aceștia se vor împăca. Într-un final aceștia sunt împreună.
 Nicole De Ponte, jucată de Eleonora Gaggero. Timp de mulți ani, este cea mai bună prietenă al lui Alex. Este generoasă și frumoasă. Ea ia lucrurile foarte în serios și încearcă mereu să schimbe ceea ce nu a mers bine. Ea are un talent pentru muzică, dar îi este rușine să cânte în public, deși în timpul sezonului 1 va depăși această frică. În timpul verii și-a dat seama că pentru ea Alex nu mai este doar un prieten. După o luptă politică dificilă cu Linda, devine președinte al studenților, fiind singura persoana care nu se teamă de Linda, Tom și prietenii lor. Îi merge foarte bine cu Alex, Christian și Sam și, de asemenea, cu Emma, dar de mai multe ori își arată frustrarea din cauza relației dintre Emma și Alex. Însă la sfârșitul sezonului Alex își dă seama că nu mai simte nimic pentru Emma și începe să iasă cu Nicole. În al doilea sezon, Nicole este mai deschisă și mai neînfricată. Se ceartă uneori cu Alex, care este acum prietenul ei, dar ei întotdeauna se împacă. După ce a câștigat The Talent cu trupa, Nicole își dă seama că muzica nu este pasiunea ei și trebuie să decidă dacă să îl părăsească Alex sau să părăsească trupa. În final, decide să îi părăsească pe amâdoi. În prima parte a sezonului 3, Nicole este confuză cu privire la ceea ce dorește. Nu știe dacă vrea să continue cu muzica. Ea este, de asemenea, foarte confuză cu privire la sentimentele ei pentru Alex. În a doua parte, ea își urmează noua pasiune pentru scrierea versurilor de cântece și se duce într-un alt oraș pentru a studia într-o școală pentru tineri scriitori, dar se întoarce acasă după câteva luni. La sfârșit va ieși din nou cu Alex. În episodul special, aceasta s-a cățărat pe un gard deoarece a văzut-o pe Bakia. Ea a auzit un zgomot, s-a dezechilibrat și a căzut jos. Penny a găsit-o pe ea jos și a sunat la salvare. Aceasta intră în comă. La sfârșitul episoadelor speciale, Nicole se trezește din comă și ea cu Alex devin iubiți.
 Samuele "Sam" Costa, jucat de Federico Russo. Este un student muncitor, responsabil, dar timid. Are note mari și vise de a fi admis într-unul dintre cele mai bune universități, dar nu are resurse financiare, prin urmare, are locuri de muncă part-time. Nicole suferă din cauza ceea ce simte pentru Alex. În timpul primului sezon, personajul evoluează și devine din ce în ce mai curajos. Vorbește în secret cu o fată cunoscută sub numele de "Math Girl", pe care nu o cunoaște încă. În ultimul episod, pentru a strânge fonduri pentru bursa de studiu pentru Sam, Alex și trupa organizează un concert. În al doilea sezon va descoperi identitatea lui "Math Girl", dar înțelege că nu sunt făcuți unul pentru celălalt. De asemenea, în timpul celui de al doilea sezon se îndrăgostește de Rebecca și vor fi împreună. În sezonul al treilea, fiind într-o relație cu Rebecca, Sam va încerca să scoată o parte mai încrezătoare din el însuși, dar el va realiza în curând faptul că a fi tu însuți este cel mai important lucru. În Episodul 41, pleacă în străinătate datorită unei burse școlare pe care acesta o primește la Informatică ca acesta să meargă la o Universitate/Facultate de Informatică numită "Informatics and Technology" la care are sau va avea un loc de cazare la trei kilometri distanță doar și la 3000 de kilometri distanță față de liceul-Institut numit "Melsher Institute", fiind un licean pasionat de matematică, informatică dar și istorie și de geografie, dar în special din ceea ce se vede în acest serial numit "Alex și Trupa"(->"Alex&Co").
 Christian Alessi, care este jucat de Saul Nanni. Acesta este cel mai bun prieten al lui Alex, deoarece aceștia au fost prieteni din copilărie. Este întotdeauna vesel, prietenos și foarte frumos. Pentru o anumită perioadă de timp este înlocuit de Tom în rolul de căpitanul echipei, din cauza unei accidentări la picior, cauzate de către Tom însuși. Acesta este admirat de toate fetele, în special de Linda, dar el nu o vrea ca prietenă. Dă întotdeauna consiliere cu privire la dragoste lui Alex. În ultimul episod al sezonului scrie un cântec de dragoste dedicat "Iubirii lui imposibile", care este Emma. În al doilea sezon cei doi sunt împreună, cu câteva certuri de-a lungul drumului. În sezonul 3, Christian încă o mai iubește pe Emma. Este un jucător de fotbal excelent și în curând va trebui să aleagă între muzică și fotbal. După episodul 41, s-a mutat în Australia împreună cu familia sa și s-a despărțit de Emma.
 Clio Pinto, jucată de Miriam Dossena (sezonul 3) Este fata nouă din școală și cea tăcută din clasă. Ei nu îi place de Alex, iar acesta încearcă de foarte multe ori să fie prieten cu ea.În episodul 41, aceasta află că Alex este ,,Nobody" și nu mai vorbește cu el. Aceasta ascunde o poveste mai tristă:ea era o dansatoare foarte pricepută, iar fosta prietenă bună a ei a spus multe minciuni despre Clio, iar aceasta s-a înderpătat de lume și a renunțat la dans.Datorită lui Alex, ea s-a reînscris la orele de dans și a reînceput să danseze. Ivan este fostul iubit al ei, dar aceasta nu vrea să mai fie împreună cu el. Aceasta simte ceva pentru Alex.

Personaje secundare
 Linda Rossetti, jucată de Lucrezia Roberta Di Michele. Ea este considerata regina liceului, și este iubita fostului căpitan al echipei de fotbal, Tom, dar ea se îndragostește de Christian, care nu simte la fel pentru ea. Tot timpul este însoțită de Rebecca și Samantha și este de temut pentru toate. Încearcă întotdeauna să îi saboteze pe Alex și prietenii lui. În al doilea sezon va forma o trupă împreună cu Samantha și Rebecca, care se va numi "The Lindas". Ele cântă o melodie numită "Oh My Gloss", care este o referință de la fraza Lindei, "Oh my gloss". În sezonul 3, după frustrarea de la The Talent și o perioadă de "purificare interioară" petrecută în străinătate, Linda revine la Melsher complet transformată. Acum, valorile ei sunt bunătatea, generozitatea și altruismul, dar chiar și cu noua sa personalitate, ea se va dovedi a fi aceeași Linda ca înainte.
 Tom, interpretat de Daniele Rampello. Deși este doar în al doilea an, este deja lider și fostul căpitan al echipei de fotbal. El nu-i suportă pe Alex și prietenii lui, și, ajutat de Barto și Linda, încearcă în orice mod să scape de Alex, Christian, Sam, Emma și Nicole. Pe Christian îl urăște cel mai mult, mai ales după ce a câșigat banderola de căpitan în echipa de fotbal și după ce a văzut că s-a sărutat Linda. Își dă seama că dragostea lui pentru Linda nu este reciprocă.
 Rebecca Guglielmino, interpretată de Giulia Guerrini. Ea este cea mai bună prietenă a Lindei și este luată în considerare populară (deși nu are nevoie de asta). Pentru fiecare afirmație a Lindei ea răspunde "Absolutley". În al doilea sezon ea va descoperi că este capabilă să cânte și se îndrăgostește de Sam, care va fi profesorul ei și ea îl va învăța să danseze. Ea va scrie un cântec despre povestea de dragoste pe care o are alături de Sam, cu care în cele din urmă va cânta împreună. Datorită lui Sam își dă seama că Linda a cumpărat un cântec de la faimosul Mister Smith (producător de înregistrare care a propus în primul sezon un record pentru Alex&Co) pentru The Talent. În al treilea sezon, după ce s-a certat cu Linda, a început să își facă prietenii noi și adevărați și l-a sprijinit pe Sam în toate eforturile sale. În a doua parte, ea a suferit în timp ce încerca să facă față mutării lui Sam în străinătate, dar a întâlnit un tip nou, Matt.
 Samantha Ferri, jucată de Asia Corvino. E frumosă, dar aiurită și deloc inteligentă. Ea iubește rozul și pantofii. Nimeni nu înțelege de ce a intrat în grupul The Lindas și întotdeauna încearcă să o imite pe Linda. Pentru fiecare afirmație a Lindei răspunde cu "Evident". E foarte superficială, dar îi pasă de prietenii ei.
 Barto, care este jucat de Anis Romdhane. Este bătăușul școlii, cel mai bun prieten al lui Tom. Nu îl interesează studiul și preferă să folosească violența și amenințările. Acesta e singurul mod este de a-l satisface pe  "șeful" lui, Tom.  Acesta va fi repetent și al doilea sezon va fi în clasa lui Alex și a prietenilor lui. Adoptând un plan diabolic (de a se îndrăgosti de Emma), el o să scape de Christian, doar acceptând ordinele nemiloase ale Lindei și lui Tom. În cele din urmă el se îndrăgostește de Emma. La sfârșitul sezonului este obosit de comportamentul Lindei.
 David, interpretat de Jacopo Coleschi. Apare în al doilea sezon și este bucătar adjunct la noului curs al școlii de după-amiază. Acesta se îndrăgostește de Nicole.
 Jody, gazda "The Talent" , jucat de Jody Cecchetto. Apare în al doilea sezon și este prezentatorul de la The Talent.
 Raimodo "Ray", jucat de Riccardo Alemanni. Este un fan al baschetului care se îndrăgostește de Emma când o vede pe terenul de baschet pe care joacă. Îi place și muzica de rap. Este fiul Ninei.
 Matteo "Matt", jucat de Luca Valenti. Este un prieten al trupei și un excelent pianist, care joacă în barul lui Erika. Acolo a întâlnit-o pe Rebecca și s-a îndrăgostit de ea.
 Penny Mendez, jucată de Olivia-Mai Barrett. Ea este fiica starului pop Bakia. Aceasta este fană Alex & Co dar mai ales este fana numărul 1 a lui Nicole. Penny apare în episoadele speciale a acestui show. Ea o găsește pe Nicole pe jos. Nicole a vrut să o vadă pe Bakia și s-a urcat pe un grad iar aceasta s-a dezechilibrat și a căzut. Penny a văzut-o pe Nicole căzută și a sunat la salvare. Ca să zicem, Penny a salvat-o pe Nicole.

Profesori
 Directorul Augusto Ferrari, interpretat de Roberto Citran. Este directorul Institutului Melsher și tatăl lui Emma. Este foarte strict și nu acceptă că, în școala lui sunt efectuate alte activități în afară de studiu. Devine foarte supărat atunci când află că fiica sa este într-o trupă. La sfârșitul primului sezon, cu toate acestea, el a înțeles importanța muzicii și este mândru de fiica lui.
 Nina, jucată de Debora Villa. Ea este îngrijitorul școlii. Ea ajută întotdeauna băieții în probleme sensibile, și se include în gusturile și modalitățile de a face lucrurile lor.
 Profesorul Strozzi (Scorpionul), interpretat de Nicola Stravalaci. Este unul dintre profesorii de la Institutul Melsher și predă geografie. Este foarte strict și exigent, pentru acest lucru elevii săi îl numesc "Scorpion". Încearcă să îl saboteze pe profesorul ((**Giovanni**)) Belli. Este destinat să devină noul director, dar în cele din urmă acest lucru nu se întâmplă.
 Profesorul Giovanni Belli, jucat de Michele Cesari. Este profesor de literatură la Institutul Melsher, fiind un fost student al aceluiași institut. El este diferit de alți profesori, este mult mai distractiv, înțelege elevii, și iubește, de asemenea, muzica. El într-un moment este dat afară de la școală pentru căile lui "alternative" de a preda, dar atunci când profesorii reușesc să înțeleagă eficiența învățăturii sale, directorul îl aduce înapoi. În al doilea sezon se dovedește că a avut o relație cu mama Lindei, iar acesta din urmă se teme că poate fi tatăl ei. În al treilea sezon, va avea o logodnică, Sara.

Familia lui Alex
 Mama lui Alex (Elena Leoni), interpretat de Elena Lietti. Este atentă la Alex, și cu el este caldă și de susținătoare. La început, ea nu înțelege importanța carierei muzicale a fiului său. La o întâlnire cu o casă de discuri înțelege că e indispensabil pentru Alex. În al doilea sezon ea va fi însărcinată.
 Tatăl lui Alex (Diego Leoni), interpretat de Massimiliano Magrini. Ca soția lui, este foarte exigent cu Alex. Deși el inițial nu a înțeles importanța trupei fiului său, și preferă să se gândească la recompensele pe care primul său copil le va primi la facultate, după înțelege și este mândru de Alex.
 Joe Leoni, interpretat de Enrico Oetiker. Este fratele mai mare Alex, de 20 de ani. El merge la colegiu și a primit numeroase premii. El are o relație specială cu fratele său, întotdeauna îl sprijină. În al doilea sezon Alex îl va ajuta să se logodească cu Lara, colega lui, jucată de Diletta Innocenti Fagni.

Familia lui Nicole
 Mama lui Nicole (Sara De Ponte), interpretată de Sara Ricci.
 Tatăl lui Nicole (Rick De Ponte), interpretat de Riccardo Festa.

Familia lui Christian
 Mama lui Christian (Monica Alessi), interpretată de Linda Collini.
 Tatăl lui Christian (Igor Alessi), interpretat de Jgor Barbazza.

Familia lui Sam
 Bunica lui Sam, Wilma, jucat de Gabriella Franchini. Ea îl iubește pe nepotul său și este mândră de el când își dă seama că participă într-o formație, și este mai curajos și întreprinzător. Ea îl urmează în tot ceea ce face, sprijinindu-l în cel mai bun mod.

Familia Emmei
 Domnul Ferrari, tatăl Emmei (jucat de Roberto Citran) este director la Melsher Institute.

Familia Lindei
 Victoria Williams (mama Lindei), jucată de Chiara Iezzi Cohen. Apare în al doilea sezon și va fi noul proprietar al școlii. Ea a avut o legătură cu Belli, profesor la Institutul Melsher, 15 ani mai devreme.

Muzică
Seria are 13 piese în total (două melodii din primul sezon, cinci în al doilea și patru în al treilea, iar în film două).

Sezonul 1
 Muzica vorbește (Music Speaks), cântat de Sound Aloud (care va deveni Alex & Co. în al doilea sezon).
 Tot timpul (All the While), cântat de Leonardo Cecchi și Eleonora Gaggero (Alex și Nicole).

Sezonul 2
 Suntem unul (We Are One), cântat de Alex & Co.
 La fel (Likewise), cântat de Giulia Guerrini și de Federico Russo (Rebecca și Sam).
 Incredibil (Unbelievable), cântat de Alex & Co.
 Oh luciul meu (Oh My Gloss), cântat de Lindas (Lucrezia Di Michele, Giulia Guerrini și Asia Corvino).
 Adevăr sau provocare (Truth or Dare), cântat de Alex & Co.

Sezonul 3
 Eu sunt Nobody (I Am Nobody), cântat de Leonardo Cecchi (Alex Leoni).
 Bun venit la show-ul tău (Welcome to Your Show), cântat de Eleonora Gaggero și Beatrice Vendramn (Nicole și Emma), apoi de Alex & Co.
 Până acum atât de aproape (So Far Yet So Close), cântat de Beatrice Vendramin și Riccardo Alemanni (Emma și Ray).
 Magia iubirii (The Magic of Love), cântat de Leonardo Cecchi (Alex Leoni).

Filmul
 Eu pot vedea stelele (I Can See the Stars), cântat de Alex & Co.
 Locul căpșunii (The Strawberry Place), cântat de Alex & Co.

Episoadele Speciale
 Live it up (Trăiește-o), cântat de Merissa Porter (Bakia)
 The Universe Owes You One (Universul îți datorează), cântat de Leonardo Cecchi și Merissa Porter (Alex și Bakia)

Transmisiunea originală
În Italia primul promo din serial a fost lansat pe 2 februarie 2015. Al doilea a fost difuzat pe 23 februarie al anului respectiv. În fiecare zi de luni a lunii martie au fost lansate două promo-uri la un moment dat, cu excepția unei luni, 20 aprilie,când anunță debutul seriei la 11 mai 2015. Primul sezon a fost difuzat până în 27 mai 2015, atunci când, după sfârșitul ultimul episod al primului sezon, a fost trimis un promo anunțând al doilea sezon.

Al doilea sezon a început, în Italia, pe 27 septembrie 2015 și s-a încheiat pe 29 noiembrie 2015.

Al 3-lea sezon a început, în Italia, pe 24 septembrie 2016 și s-a încheiat pe 18 februarie 2017

Al 4-lea sezon (special) conține 4 episoade și marchează sfârșitul serialului. El a avut premiera în Italia pe 26 iunie 2017, terminându-se pe 29 iunie 2017.

De asemenea există și un film al acestui serial, numit "Alex & Trupa: Cum să devii mare chiar dacă părinții îți pun bețe-n roate" și difuzat în cinematografele din Italia pe 24 noiembrie 2016.

În America, seria nu este transmisă.

Audiență
Având în vedere că seria a debutat în Italia pe 11 mai 2015, el are un boom de piese de teatru. Ultimul episod al primului sezon a fost difuzat pe 27 mai 2015, și a ajuns la numărul de 250.000 telespectatori, dintre care 150.000 de copii cu vârste cuprinse între 4 și 16 ani, și 120.000 de fete cu vârsta de 8 și 16 ani.

Transmisiuni internaționale

Disney Channel
Seriale de televiziune din 2015

Alex & Co.


Francisco Javier Fernández Torrejón (Santiago, Chile, 19 de agosto de 1975) es un exfutbolista chileno. Jugaba de defensa, a pesar de tener un pasado en juveniles como delantero, y militó en distintos equipos de Chile y Japón. En Colo-Colo, el club donde debutó profesionalmente, en una Copa Chile el 14 de marzo de 1992 ante Unión Española (1-1), ganó muchos títulos y además llegó con los albos, a 2 semifinales de la desaparecida Supercopa y a 1 de la Copa Libertadores de América.

Selección nacional

Selección juvenil
En 1994, tras su debut profesional, Fernández fue considerado por Leonardo Véliz para el Sudamericano Sub 20 de Bolivia, que se disputó en 1995. Tras lograr la clasificación, fue considerado para la nómina final de La Rojita para el Mundial de
la categoría en Catar.

Selección Adulta
Tras su gran campaña por Santiago Morning en el Torneo de 1999, Fernández fue nominado a la Selección de fútbol de Chile jugando solamente 2 partidos en la Copa Ciudad de Valparaíso en febrero del año 2000.

Partidos internacionales

<center>
{|class="wikitable collapsible collapsed" style="width:100%"
|-
! colspan="45" | Partidos internacionales |- bgcolor=#DDDDDD style="background:beige"
! N.º
! Fecha!! Estadio!! Local!! Resultado!! Visitante!! Goles
!Asistencias
!DT!! Competición
|- style="text-align: center;"
| 1 ||  ||Estadio Elías Figueroa Brander, Valparaíso, Chile || align=center|  || bgcolor=PaleGreen| 2-1 ||  || || || Nelson Acosta || Copa Ciudad de Valparaíso
|- style="text-align: center;"
| 2 ||  ||Estadio Elías Figueroa Brander, Valparaíso, Chile || align=center|  || bgcolor=PaleGreen| 3-2 ||  || || || Nelson Acosta || Copa Ciudad de Valparaíso
|- style="text-align: center;"
! colspan="3" | Total ||  Presencias || 2 || Goles || 0 || colspan="3" |
|}

Participaciones en Copas del Mundo Juveniles

Clubes

Palmarés

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en BDFA.com
 Ficha en Playerhistory.com
 Ficha en National Football Teams.com

Futbolistas de Chile
Futbolistas de la selección de fútbol sub-20 de Chile
Futbolistas de la selección de fútbol de Chile en los años 2000
Futbolistas de las inferiores del Club Social y Deportivo Colo-Colo
Futbolistas del Club Social y Deportivo Colo-Colo en los años 1990
Futbolistas del Club de Deportes Temuco en los años 1990
Futbolistas del Club de Deportes Temuco en los años 2000
Futbolistas del Club de Deportes Santiago Morning en los años 1990
Futbolistas del Club de Deportes Santiago Morning en los años 2000
Futbolistas del Club Deportivo Universidad Católica en los años 2000
Futbolistas del Mito HollyHock
Futbolistas del Club de Deportes La Serena en los años 2000

Francisco Fernández Torrejón


Georgien deltog som selvstændig nation første gang i olympiske lege under Vinter-OL 1994 i Lillehammer. Tidligere deltog udøvere fra Georgien som en del af Rusland (fra 1900 til 1912), Sovjetunionen (fra 1952 til 1988) og SNG (1992).

Medaljeoversigt

Eksterne henvisninger
 Georgiens OL-statistik  på Sports-reference.com

Georgien ved sommer-OL
Georgien ved vinter-OL
OL

Georgien ved OL


Verdinglichung ist ein Ausdruck, der in der Zivilrechtswissenschaft von Dulckeit im Rückgriff auf Hegel eingeführt wurde. Er benennt den Vorgang, dass ein Forderungsrecht durch Besitzerwerb zum dinglichen Recht erstarkt und damit auch Wirkungen gegen Dritte zeigt; typisches Beispiel im BGB ist die Vormerkung.

Die Verdinglichung als Begriff des deutschen Wohnungseigentumsrechts wird hier erklärt: Verdinglichung (Wohnungseigentum)

Literatur
 Gerhard Dulckeit: Die Verdinglichung obligatorischer Rechte. Mohr, Tübingen 1951, .

Siehe auch
 Verdinglichung (als Form der Entfremdung)

Rechtswissenschaft

Verdinglichung (Rechtswissenschaft)


علم النحل : هو الدراسة العلمية للنحل بشكل عام، كأحد فروع علم الحشرات، ويتم اختيار نحل العسل كمجموعة دراسية، لأنه يعطى أجوبة كثيرة على تطور الأنظمة الاجتماعية.

مراجع

تربية النحل
علم الاجتماع الحيوي
نحل
فروع علم الحشرات

علم النحل


Haydar Dümen (15 Haziran 1930, İkisaray, Uşak - 10 Şubat 2022, Cihangir, Beyoğlu, İstanbul), Türk psikiyatr ve seksologdur.

Çeşitli yayın organlarında yayımlanan cinsel sağlık konulu yazıları ve okurların cinsel yaşam konusundaki problemleri mizahi bir üslupla yanıtlaması ile tanınmıştır.

Hayatı
Uşak'ın İkisaray köyünde doğdu. Köylerinde ilkokul olmadığı için ilkokulu komşu köyde okuduktan sonra ortaokul ve lise eğitimini Uşak'ta aldı; lisenin son yılında Afyon Lisesi'ne geçti. 1948 yılında Afyon Lisesinden, 1955 yılında İstanbul Üniversitesi Tıp Fakültesinden mezun oldu. Tıp Fakültesi'nden mezun olduğu yıl ilk evliliğini yaptı, 35 yıl süren bu evlilik 1990 yılında sonlandı.

Uzmanlığını nöropsikiyatri alanında 1958 yılında tamamladı. 1965-1980 arasında İstanbul'da Taksim İlkyardım Hastanesinde çalıştı. Bu dönemde Hayat Mecmuası adlı aktüalite dergisinde  cinsel sapmalar konulu bir yazı dizisi hazırladı. Ardından aynı dergide Cinsî Terbiye başlıklı köşede okur mektupları yayımlamaya başladı ve çok ilgi gördü. Dergi yönetimi, cinsellik konularının öne çıkmasından rahatsızlık duyup yazılara son verince ABC gazetesinde okur mektupları yayımlamayı sürdürdü. Bu yazılardan elde ettiği bilgiler doğrultusunda, Cinsel Sorunlarınız adlı kitabı yayımladı. Dümen, doktor olarak 25 yıl kamuda çalıştıktan sonra emekli oldu.

Emeklilikten sonra bütün enerjisini yazmaya verdi, kitaplarının geliri ile geçimini sağladı. 1993 yılında ikinci evliliğini yaptı. 2004 yılından itibaren Posta gazetesinde, Haydar Dümen best of adlı köşesinde okur mektuplarını yanıtladı. Cinsellik konulu yazıları 2010 yılında Cihangir'deki bürosunda saldırıya uğramasına neden oldu. Hüseyin Aslan adlı saldırganın silahlı saldırısında tutukluk yapan silah ve korumaların müdahalesi sayesinde kurtuldu.

COVID-19 virüsüne yakalanan Dümen, 31 Ocak 2022 tarihinden beri tedavi görmekte olduğu Beykent Üniversitesi Hastanesi'nde 10 Şubat 2022 tarihinde hayatını kaybetti. Cenazesi 11 Şubat 2022 tarihinde Ulus Mezarlığı'na defnedildi.

Bazı kitapları
 1970: Anahtar Kilide Uymadı, oyun.
 1970: Cennet Şeytana Kaldı, oyun
 1975: Sağlık Ve Beslenme
 1976: Merhaba Yurttaş
 1977: Evlilik
 1980: Cinsel Sorunlarınız
 1983: Cinsel Kültür
 1983: Otuz Günde Oldu Bitti-Sexodrama
 1984: Cinsel Dünyamız
 1993: Nazik Adında Bir Kadın, roman.
 1993: Ölmüş Bir Hasta İle Söyleşi Ya Da Hekimler Üstüne
 2010: Best of Haydar Dümen, Posta gazetesindeki yazılarından seçmeler
 2012: Soğumayan Ölüler

Notlar

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Köşe yazıları  Posta.com.tr

1930 doğumlular
Uşak doğumlular
İstanbul Üniversitesi İstanbul Tıp Fakültesinde öğrenim görenler
Türk hekimler
Türk psikiyatrlar
Türk köşe yazarları
Türk hayvan hakları savunucuları
Seksologlar
Posta (gazete) kişileri
20. yüzyıl Türk roman yazarları
21. yüzyıl Türk roman yazarları
2022 yılında ölenler
İstanbul'da COVID-19 pandemisinden ölenler
Ulus Mezarlığı'na defnedilenler

Haydar Dümen


Die Straßenbahn Tallinn ist das einzige Straßenbahnnetz in Estland und gleichzeitig das einzige europäische Netz in Kapspur (1067 mm Spurweite). Gemeinsam mit dem Oberleitungsbus Tallinn ist sie das Rückgrat des Öffentlichen Personennahverkehrs in der Hauptstadt Tallinn. Das Straßenbahnsystem umfasst vier Linien mit einer Gesamtlinienlänge von 39 Kilometern. Betrieben wird die Straßenbahn Tallinn mit Wagen des Typs Tatra KT4, KT6 und CAF Urbos AXL.
Die Straßenbahn Tallinn wird, wie der Oberleitungsbus und der städtische Omnibusverkehr, vom kommunalen Verkehrsunternehmen Tallinna Linnatranspordi AS (TLT) geführt. Dieses ging am 19. Juli 2012 aus der Vereinigung der beiden Vorgängergesellschaften Tallinna Autobussikoondise AS (TAK) und Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondise AS (TTTK) hervor.

Geschichte

Die Pferdebahn im damaligen Reval ging 1888 in Betrieb. Das Netz mit einer Spurweite von 1067 Millimetern (Kapspur) wurde mit belgischen Wagen bedient und umfasste die Straßen Narva maantee, Pärnu maantee und Tartu maantee. 1902 betrug die Gesamtlänge des Pferdebahnnetzes 7,24 Kilometer.

1915 wurde von den örtlichen Unternehmen eine Dampfstraßenbahn-Strecke errichtet, um die Arbeiter zu den Fabriken zu befördern. Es handelte sich um eine eingleisige Strecke von der Innenstadt in den Bezirk Kopli. Diese besaß eine Spurweite von 1524 Millimetern, da sie auch für den Gütertransport zum Hafen benutzt wurde. Eingesetzt wurden gebrauchte Dampfstraßenbahnen aus Sankt Petersburg. 1920 wurde die Strecke zum Baltischen Bahnhof verlängert und im gleichen Jahr auf Benzolbetrieb umgerüstet.

Während des Ersten Weltkriegs wurde im Jahr 1918 der Betrieb der Pferdebahn eingestellt, lediglich die Dampfstraßenbahn nach Kopli verkehrte weiterhin. Am 13. Mai 1921 wurde die Straßenbahn wieder eröffnet, die ehemaligen Pferdebahnwagen waren jetzt jedoch auf Benzolmotoren umgerüstet worden.

Am 28. Oktober 1925 begann auf der Straße Narva maantee der elektrische Straßenbahnbetrieb. Die Strecke wurde mit 600 Volt Gleichstrom elektrifiziert. 1931 wurde die Strecke nach Kopli ebenfalls auf Kapspur umgebaut. Von diesem Zeitpunkt an wurde sie nur noch von Benzinstraßenbahnwagen befahren.

Bis 1940 betrug die Streckenlänge 13,4 Kilometer. 1951 wurde die Linie nach Kopli zweigleisig ausgebaut und zwei Jahre später mit dem übrigen Straßenbahnnetz verbunden. Im Jahr 1954 wurde nach dreijähriger Bauzeit der Betriebshof an der Straße Vana-Lõuna eingeweiht. Ein Jahr später wurde die Strecke in der Straße Tartu maantee nach Ülemiste verlängert.

Erst nach 1990 begann die Sanierung des Netzes sowie die Planung von Erweiterungen. So wurde am 19. Oktober 2015 die Strecke der Linien 2 und 4 von Ülemiste um zwei Haltestellen bis Suur-Paala verlängert.

2013 wurde die kostenlose Nutzung des Öffentlichen Nahverkehrs in einer der ersten europäischen Großstädte eingeführt.

Am 1. September 2017 wurde nach mehrmonatiger Sanierung die Strecke der Linie 2 von Balti jaam bis Kopli wieder in Betrieb genommen (die Linie 1 war während dieser Zeit außer Betrieb), damit ist die Gesamtrekonstruktion und Sanierung des Netzes abgeschlossen; eine weitere Haltestelle Kanuti wurde zur besseren Erschließung der Altstadt ebenfalls eingerichtet. Am gleichen Tag wurde die Verlängerung (Zweigstrecke, befahren von der Linie 4) von Ülemiste bis Lennujaam (Flughafen) eingeweiht.

Derzeit im Bau ist eine weitere Strecke, die das Fährterminal erschließen und dieses dann zum Flughafen am anderen Ende durch eine neue Linie 5 anbinden soll. Die Neubaustrecke verläuft dabei am A-Terminal vorbei, kreuzt die Ahtri in die Hobujaama Straße hinein, weiter geht es über die Laikmaa und die Gonsiori Straße. Der Linienweg der "Vanasadama" soll von Korpli zum Flughafen führen und die Gesamtstrecke ab 2024 bedienen.

Alle Linien treffen sich an der gemeinsamen Haltestelle Hobujaama in der Innenstadt.

Linien
 Linie 1: Kopli ↔ KadriorgSie verbindet das Gewerbegebiet Kopli (Stadtteil Põhja-Tallinn), auf der gleichnamigen Halbinsel im Norden der Stadt gelegen, mit dem Wohngebiet Kadriorg (Stadtteil Innenstadt). Die Linie 1 führt auf einem Abschnitt über die älteste Straßenbahnstrecke Tallinns.
 Linie 2: Kopli ↔ Suur-PaalaSie verbindet Kopli mit Ülemiste (im Süden von Lasnamäe, des größten Stadtteils Tallinns).
 Linie 3: Tondi ↔ KadriorgSie verbindet das Wohngebiet Tondi im Stadtteil Kristiine mit Kadriorg.
 Linie 4: Tondi ↔ LennujaamSie verbindet das Wohngebiet Tondi mit dem Flughafen Tallinn.
 Linie 5: Sie verbindet Kopli mit Vana-Lõuna (Bezirk Veerenni).

Statistik

Fahrzeuge
Die ersten elektrischen Triebwagen wurden mit Teilen aus Deutschland und Schweden in den Fabriken von Tallinn gebaut. 1940 waren 54 Fahrzeuge vorhanden, davon 20 elektrische Triebwagen, neun Benzolstraßenbahnwagen und 28 Beiwagen.

In den Jahren 1955 bis 1964 wurden bei der Gothaer Waggonfabrik insgesamt je 50 zweiachsige Trieb- und Beiwagen beschafft, davon 40 ET54/EB54 (Wagennummern 51–70/151–70), insgesamt 32 T57/B57 und ET59/EB59 (Wagennummern 71–86/171–186) sowie 18 T2-62/B2-62 (Wagennummern 11, 87–99/111, 187–199). In den Jahren 1965 bis 1967 wurden noch 50 Gelenktriebwagen Gotha G4-61 hinzugekauft (Wagennummern 200–249). Der Einsatz der Gothawagen G4 endete im Jahr 1988.

Nach 1973 wurden alle Wagen vom tschechoslowakischen Unternehmen ČKD Tatra bezogen. Bis 1990 wurden 60 Wagen des Typs Tatra T4SU (Wagennummern 250–309) und 73 Tatra KT4SU erworben (Wagennummern 51–123). Bis 2007 kamen noch gebrauchte KT4D hinzu: 13 Wagen von der Straßenbahn Gera, sechs Wagen von der Straßenbahn Cottbus, ein Wagen von der Straßenbahn Frankfurt (Oder) und 16 Wagen von der Straßenbahn Erfurt. Der Einsatz der Tatrawagen T4 endete im Jahr 2005. Im Jahr 2001 begann die Erweiterung der Tatra KT4 mit einem niederflurigen Mittelteil zum Typ KT6, korrekt KT6NF, insgesamt 27 Wagen waren von dem Umbau betroffen. Die Tatra-Wagen KT4 (einschl. der zu KT6 erweiterten) tragen die Wagennummern 51–180. Dabei handelt es sich ab Nummer 124 ausnahmslos um Übernahmen aus der ehemaligen DDR. Zweistellige Nummern sind nur noch vereinzelt im Einsatz.

Zur Erneuerung des Wagenparks wurde 2012 ein Vertrag mit dem spanischen Hersteller CAF geschlossen. Das erste der insgesamt 20 neuen Fahrzeuge vom Typ CAF Urbos AXL war im November 2014 in Tallinn eingetroffen und wurde bis Februar 2015 ausführlich getestet und angepasst. Die neuen CAF-Wagen erhielten die Wagennummern beginnend mit Nummer 501 und besitzen eine Lackierung in Weiß mit orangefarbenen Elementen. Alle Bahnen sind auf einen Frauennamen getauft worden: für Wagen 501 ist der Name "Moonika" vergeben worden, für die weiteren wurde im Internet zu weiteren Namensvorschlägen aufgerufen.

Die Urbos AXL kommen (Stand Juni 2017) auf den Linien 3 und 4 zum Einsatz, zum Teil werden hier auch noch KT4 eingesetzt. Im Bestand waren zu diesem Zeitpunkt noch 12 KT6, die die tschechische Firma Ekovia Electric technisch überholt und mit stärkeren Motoren versieht.

Im Zuge des Ausbaus des Netzes durch die "Vanasadama"-Linie ab 2024 hat die TLT im Frühjahr 2022 mit PESA einen Vertrag über die Lieferung von 23 Niederflurbahnen des Typs PESA Twist, die bei 28,6 Metern Länge und 65 Sitzplätzen bis zu 300 Passagieren Platz bieten, unterzeichnet. Die Fahrzeuge sollen ab der zweiten Jahreshälfte 2024 ausgeliefert werden.

Weblinks

 Website des Betreibers (estnisch, englisch)
 110 Jahre Straßenbahn in Tallinn – Auszug aus Tallinna tramm 110 aastat (englisch)
 Straßenbahn Tallinn auf Urbanrail.net (englisch)
Webseite des Herstellers CAF

Einzelnachweise

Tallinn
Verkehr (Tallinn)
Tallinn

Straßenbahn Tallinn


Peroxizii organici sunt compuși organici care conțin o grupă funcțională peroxid (ROOR′). Dacă R' este un atom de hidrogen, atunci compusul este un hidroperoxid organic. Peresterii sunt, în mod analog, compușii derivați de la esteri, care au structura generală RC(O)OOR. Legătura dintre cei doi atomi de oxigen, O-O, se rupe foarte ușor, ceea ce duce la formarea de radicali liberi de forma RO•. Astfel, peroxizii organici sunt folositori ca promotori în reacțiile radicalice de polimerizare. Totuși, pe baza aceleași proprietăți chimice, peroxizii organici pot iniția polimerizări explozive ale materialelor cu legături nesaturate.

Obținere
O primă metodă este reacția dintre sulfații de dialchil și peroxidul de hidrogen. În această metodă, sulfatul donează grupa alchil, iar ionul sulfat va accepta doi protoni:

 {R2SO4} + H2O2 -> {R-O-O-R} + H2SO4

Această metodă poate fi folosită și pentru obținerea peroxizilor ciclici. Dioxetanii, cicluri de patru atomi, pot fi obținuți printr-o reacție de cicloadiție 2+2 a oxigenului la alchene.

Proprietăți

Vezi și
 Ozonidă
 Peroxid
 Disulfură
 Hidroperoxid

Referințe

Grupe funcționale

Peroxid organic


Endoderm. Gastrulasyon sırasında, hücreler aktif ve pasif olarak yer değiştirirler. Bu yer değiştirmeler sonucunda hücreler Gastrula boşluğuna göre dışta, ortada ve içte olmak üzere sıralanırlar. Porifera, Ctenophora ve Cnidaria takımlarında orta tabaka bulunmaz ve diğer iki tabaka hayvanın tüm dokularını oluşturur. Buna diploblastik gelişim denir. Echinodermata ve Chordata gibi diğer yüksek hayvanlarda ise ektoderm ve endoderm arasında mezoderm denen üçüncü bir tabaka oluşur ki bu olaya triploblastik gelişim denir. Bu hücre tabakaları görünüm ve genetik aktivite yönünden birbirlerinden farklıdırlar. Bu tabakaların en içtekine endoderm denir. Endoderm yetişkin canlıda sindirim sistemini, sindirim sisteminin iç yüzeylerini, pankreas, karaciğer ve diğer bezlerle solunum sistemini oluşturur.

Bazı hayvan takımlarında (örneğin Mollusca ve Annelida) bazı hücrelerin kaderleri bu gibi erken safhalarda belirlenir ve hatta bazen döllenmeden önce bile sabitlenmiş olabilir.

Ayrıca embriyonik dönemde oluşan notokord bu evrede sinir sistemiyle paralel oluşmaktadır.

Ayrıca bakınız
 Embriyonik gelişim

Gelişim biyolojisi
Gastrulasyon

Endoderm


The WAMPAS Baby Stars was a promotional campaign sponsored by the United States Western Association of Motion Picture Advertisers, which honored 13 (15 in 1932) young actresses each year whom they believed to be on the threshold of movie stardom. The campaign ran from 1922 to 1934, except for 1930 and 1933.

Most failed to live up to their promotion.  However, a small number of the selections went on to become major movie stars: Clara Bow (1924), Janet Gaynor (1926), Fay Wray (1926), Dolores del Rio (1926), Dolores Costello (1926), Mary Astor (1926), Joan Crawford (1926), Loretta Young (1929), Jean Arthur (1929), Joan Blondell (1931) and Ginger Rogers (1932). Gaynor, Astor, Crawford, Young and Rogers all were awarded the Academy Award for Best Actress during their careers, with Gaynor receiving the first one during the first year of the award's existence.

Clara Bow was a Silent era star known as The It Girl. She was Hollywood's greatest female draw at her peak, but her career predated the Academy Awards. Arthur and Blondell had long and fruitful careers in Hollywood, the former as a lead actress, the latter usually in supporting roles after the Pre-Code era.

Others with significant Hollywood careers included Evelyn Brent (1923), Joyce Compton (1926), Lupe Velez (1928), Constance Cummings (1931, who decamped to England), Frances Dee (1931), and Gloria Stuart (1932, whose career revived in the 1990s and she received a nomination as Best Supporting Actress for her role in Titanic).

Overview

1922—1935
The WAMPAS Baby Stars campaign began in 1922. Every year, publicists chose a group of young actresses who were under contract at major studios that they felt were on the threshold of stardom. Awardees were honored at a party called the "WAMPAS Frolic" and were given extensive media coverage. The awards were not given in 1930 and 1933 due to objections from independent film studios. When the campaign was revived in 1934, freelance actresses, along with studio contract players, were included as the chosen "Baby Stars". The campaign was discarded in 1935, after which the Western Association of Motion Picture Advertisers disbanded.

1956
In 1956, a group of veteran stars, among them 1932 WAMPAS Baby Star Ginger Rogers, chose a group of young actresses supposed to be known as The Wampas Baby Stars of 1956. However, since the Western Association of Motion Picture Advertisers no longer existed, the idea fizzled. The selection took place nevertheless, and 15 "babies" were chosen: Phyllis Applegate, Roxanne Arlen, Jolene Brand, Donna Cooke, Barbara Huffman (later known as Barbara Eden), Jewell Lain, Barbara Marks, Lita Milan, Norma Nilsson, Ina Poindexter, Violet Rensin, Dawn Richard, and Delfin Thursday.

Last
The last surviving original WAMPAS Baby Star, Mary Carlisle, died at the age of 104 on August 1, 2018.

List

1922

1923

1924

1925

1926

1927

1928

1929

1931

1932

1934

From hundreds of entrants, thirty-eight actresses paraded, and thirteen were chosen, by more than 100 Hollywood press agents at The Writers' Club, in Hollywood, California, to comprise the 1934 edition of the Wampas Baby stars.

References

Works cited

External links

 The WAMPAS Baby Stars

Baby stars (WAMPAS)
1922 introductions
1922 establishments in the United States
1934 disestablishments in the United States

WAMPAS Baby Stars


Natsuki Mugikura (født 22. maj 1996) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub SC Sagamihara.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Natsuki Mugikura


Complexul de edificii ale Școlii Teologice este un monument de arhitectură și istorie de însemnătate națională din Chișinău, introdus în Registrul monumentelor de istorie și cultură a municipiului Chișinău, alcătuit de Academia de Științe.

Istoric
Școala teologică a fost fondată la începutul sec. al XIX-lea și se afla inițial în clădirile care aparțineau Seminarului duhovnicesc. La începutul anilor 1870, Conducerea școlii a decis construcția unei clădiri proprii cu capelă și alte anexe. Uprava a dăruit Școlii un sector de pământ mărginit de străzile Reni, Livezilor și a Seminarului — teritoriul actual al complexului de edificii. În primăvara anului 1875, Secția de construcții a Conducerii guberniale a confirmat proiectul arhitectului Mihail Seroținsky și devizul de cheltuieli a construcției blocului principal al școlii și a atenansei de lângă el.

Construcția bisericii de lângă școală — actualmente Biserica Întâmpinarea Domnului din Chișinău — a început imediat după inaugurarea școlii. În vara anului 1878 Secția de construcții a Upravei a confirmat proiectul bisericii, care a fost gata în 1880. Elaborarea proiectului, a devizului de cheltuieli și supravegherea construcției au fost efectuate de același arhitect Mihail Seroținsky. În 1902, biserica cu hramul Întâmpinarea Domnului a fost lărgită, pe acoperișul ei fiind instalate încă patru turle.

Clădirea în două etaje pe strada Mitropolit Gavriil-Bănulescu Bodoni este construită la sfârșitul secolului al XIX-lea, pentru spital, după proiectul lui Seroținsky. Actualmente în aceste clădiri se află Academia Teologică. Câțiva ani mai târziu, la capătul de sud al școlii, a fost adăugată o nouă clădire, care prin arhitectura sa făcea corp comun cu incinta construită anterior. Intrarea acesteia era din partea străzii, dar mai târziu aceasta a fost înlocuită de o fereastră.

Descriere
Este un edificiu construit în două etaje, cu trei rezalite la fațada principală, aliniată la linia roșie a străzii, cărora le corespund corpuri de clădire la fațada posterioară. Fațada este simetrică, cu 23 de axe compoziționale, dintre care cinci revin la partea centrală, câte trei la rezalitele laterale și central, cu o dispoziție echidistantă. Partea centrală se evidențiază prin forma în arc a ferestrelor, cu intrarea în axa de simetrie, umbrită de o copertină metalică, rezalit dominat de un atic plin cu partea centrală curbă. Rezalitele laterale, mărginite de pilaștri cu bosaje orizontale, sunt finisate de câte un parapet plin. Ferestrele, terminate în partea de sus în arc de cerc, sunt conturate de ancadramente (cu evidențierea bolțarilor centrali), care fac corp comun cu consolele plitelor de pervaz. Stilul arhitectural este eclectic.

Restaurarea clădirii a demarat în 2015.

Referințe

Legături externe

Monumente istorice din Chișinău
Monumente de arhitectură din Chișinău

Complexul de edificii ale Școlii Teologice, Chișinău


Bölükçam, Kahramanmaraş ilinin Pazarcık ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Coğrafya
Kahramanmaraş iline 30 km, Pazarcık ilçesine 9 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Pazarcık'ın mahalleleri

Bölükçam, Pazarcık


(16869) Košinár, denumire internațională (16869) Kosinar, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
16869 Košinár este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Modra de Adrián Galád și Alexander Pravda. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,22 ua, o excentricitate de 0,12 și o înclinație de 4,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 16001-17000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

16869 Košinár


Ombofjorden er en fjordarm af Jelsafjorden og Boknafjorden i Hjelmeland kommune i Rogaland fylke i Norge. De nordvestlige dele af fjorden ligger også i Finnøy kommune. Fjorden ligger mellem Ombo i vest, som fjorden er opkaldt efter, og Jøsneset på fastlandet i øst.

Det nordlige indløb ligger mellem Røykjanes på Ombo og Hårsteinen på Jøsneset. Herfra går fjorden 5,5 kilometer mod syd til Hjelmelandsfjorden mellem Skibaviga i vest og Nesvik i øst. Mellem Ombo og Nesvik er der færgeforbindelse.

Lige nord for det nordlige indløb ligger indløb til Erfjorden i øst.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Rogaland
Hjelmeland

Ombofjorden


Eğridere, Balıkesir ilinin Sındırgı ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Balıkesir il merkezine 89 km, Sındırgı ilçesine 26 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Dış bağlantıları

Sındırgı'nın mahalleleri

Eğridere, Sındırgı