Aureliu Goci (n. 5 iunie  1948, Letca Nouă, Giurgiu) este un critic literar român.

Biografie

Aureliu Goci este un critic literar născut la 5 iunie 1948 în satul Letca Nouă din județul Giurgiu. Părinții: Marin și Elena , poștaș, respectiv muncitoare.

Studii
Studiază exclusiv la București (Liceul 36 "Ion Barbu") și la Facultatea de Filologie  1967 - 1972, ultima promoție cu 5 ani de studiu, cu profesorii: Nicolae Manolescu, Zoe Dumitrescu-Bușulenga, Vladimir Streinu, Alexandru Piru, Nicolae Balotă, Marian Popa, Matei Călinescu, Gelu Ionescu, Emanuel Vasiliu, Matilda Caragiu Marioțanu.

Debut în critică
În anul III de facultate, Nicolae Manolescu îl cooptează colaborator la "România Literară" pentru rubrica de "Poezie". Publică în revistele România literară, Amfiteatru, Scînteia tineretului, Luceafărul, Ramuri, Curtea de la Argeș, Confesiuni și altele.

Cariera
Profesor de limba română la Liceul din Snagov și la Liceul teoretic din Brănești
Muzeograf la "Muzeul Literaturii Române"
Redactor la "Glasul națiunii" (Chișinău), "Ecart", "Dunărea  albastră" – suplimente culturale ale ziarului "Economistul"
Consilier în Parlamentul României la cabinetul deputatei Leonida Lari
Redactor la editura "Academiei Române".

Viața personală
Căsătorit cu traducătoarea și scriitoarea Gabriela Banu; doi fii – Costin Aurelian Banu și Andrei Alexandru Goci.

Opera

Colecții inițiate
 "Manuscriptum" în 50 de numere, alături de Fănuș Băileșteanu (ed. Muzeului Literaturii Române, 1983)
 "Clasicii noștri" (editura "Exigent", cu prefețe semnate aproape exclusiv de A.G.)
 "101 capodopere ale romanului românesc"  (editura Gramar)

Volume de critică și studii critice
 Delavrancea și devenirile arhetipului (ed. "Glasul", 1995)
 Arghezi între infinituri. Eseu despre religiozitatea omului necredincios, (ed. Curierul Dunării, 1996)
 Eminescu la infinit, (ed. Viitorul românesc, 1997)
 Răzbunarea lui Moromete sau Marin preda și onoarea de a fi contrazis de istorie (ed. Curierul Dunării, 1998)
 Romane și romancieri în secolul XX (ed. Fundației PRO, 2000)
 Originile, înflorirea și răspândirea mitului Dracula (ed. Equator Publishers, Victoria, Australia, 2000)
 Mileniul al III-lea  și "direcția nouă" în cultura românească (ed. Viitorul românesc, 2001)
 Geneza și structura poeziei românești în secolul XX (ed. Gramar, 2001)
 Dinu Săraru și reconvertirea romanului în poveste (ed. Semne, 2002)
 Fenomenul Caragiale și reîncarnările virtuale (ed. Curierul Dunării, 2002)
 Prozatori români la frontiera dintre milenii ( ed. Viitorul românesc, 2003)
 Prozatori romnâni la frontiera mileniului, ediție revăzută și adăugită (ed. Betta, 2009)
 Apocalipsa după Arghezi (ed. Betta, 2010)
 Poeți români la frontiera dintre milenii (ed. Niculescu, 2012)
 Liviu Rebreanu – centrul operei și distribuția tipologică (ed. Betta, 2014)
 Întâmpinarea cărților – echilibru și contraste, metamorfoze și metafore în cronici literare (ed. Betta, 2015)
 Mircea Eliade – spațiul ancestral și tipologia urbană (ed. Zodia Fecioarei, Pitești, 2016)
 Romulus Lal – mitul și istoria, cotidianul și imaginarul universului narativ (ed. Semne, București, 2016)
 Mihai Eminescu – Identitate și semnificație (ed. Betta, București, 2017)
Prozatori români în primele două decenii ale mileniului trei (ed. Betta, București, 2018)
Poezia românească de la Dosoftei la Nichita Stănescu (ed. Academiei, București, 2019)
Magistrul și discipolii – Nae Ionescu (ed. Hoffman, București, 2020)
C.A.P.T.I.V. în imaginarul creației – Cărți, Autori, Personaje, Tipologii, Inspirație, Vocație (ed. Betta, București, 2021)

Referințe critice
Al. Piru: Fostul nostru student, Aureliu Goci, scrie critică literară cu pasiune și aplicație și atacă subiecte numai de vârf: Eminescu, Arghezi, Marin Preda, Istoria și structura genurilor literare.
A publicat foarte devreme cronici și recenzii, studii specializate și exhaustive, dar a amânat, până la limita ratării, debutul în volum. Student eminent, a practicat ulterior toate meseriile filologice: a fost profesor, bibliotecar, muzeograf, redactor la toate tipurile de publicații de la cotidian la reviste foarte specializate, de tip "Manuscriptum".
Avem acum, în 1992, plăcerea și motivația să-i predăm ștafeta direcției critice pentru o nouă "generație maioresciană", pe care și noi am primit-o de la G.Călinescu. Profesorul o avea de la Mihail Dragomirescu, care și el o preluase, ca pe un mesaj sacerdotal, și chiar printr-un fel de ritual de inițiere, de la Titu Maiorescu, pe la începutul secolului XX.
Credem că autorului monumentalei "Istorii a literaturii române de la origini până în prezent" i-ar fi plăcut modul gordianic prin care Goci rezolvă unele, aparent insurmontabile, probleme ale analizei și sintezei. Ca și imaginația sa critică.
El s-a născut cu "harul", noi îi transmitem "darul". (recomandare pentru ocuparea postului de muzeograf la Muzeul Literaturii Române, apărut ulterior ca referință critică).Dumitru Radu Popescu: Aureliu Goci are un ideal – profesorul Piru consideră că, în afară de a trăi ca orice familist, istoria și critica literară formează temeiul existenței sale. Precum d. Al.Piru, citește tot ce apare pe piața culturală și, ca și cum ar veni dinspre viitor, domnul Goci vrea să-și spună părerea despre trecut și prezent, (asumându-și chiar posibilitatea de a greși. Are simpatii, idiosincrazii, ca orice critic viu. Adică este un critic normal). A cunoscut la față, din studenție, toate motoarele critice ale vremurilor și a asistat la multiplele schimbări la față ale acestor motoare ce trebuiau să împingă înainte societatea – și societatea culturală în primul rând! – curățind-o de putregai. (...)Aureliu Goci scrie despre prozatori, despre poeți, despre debutanți sau despre cei aflați în fața mareliu debut de dincolo, având ambiția să descopere noi ramuri în ogorul literar. Scrie și despre critici, despre aproape toți cei care au ceva de spus, dar nu-i ocolește nici pe cei care cunosc totul despre nimic și descriu în pagini somptuoase nimicul social, politic, moral, sexual (...)Oricum, Aureliu Goci nu-i consideră pe literați niște păcătoși pentru care criticul (oricine ar fi el) trebuie să se jertfească, asemenei lui Cristis, ca să-i mântuiască... Nu, Aureliu Goci este un om între oameni, un coleg, cu simpatiile și idiosincraziile sale, ca orice critic, asemeni profesorului Piru, pentru care apatia critică era un nonsens care certifica rațiunea de a nu fi critic.Nicolae Georgescu: Aureliu Goci vine către tărâmul Eminescu după largile sinteze asupra poeziei românești și asupra romanului, adevărate istorii ale literaturii făcute categorial, după o ediție a poeziilor eminesciene cu o prefață ce sintetizează viziunea sa în domeniu – și  după câteva monografii exemplare dedicate unor scriitori clasici români. De fapt, acest "după" se referă, temporal, doar la ordinea aparițiilor – pentru că preocuparea sa pentru subiect a fost concomitentă și rămâne o permanență, fie ca referențial expres, fie ca tratare în sine printre celelalte lucrări.  Autorul vine în istoria literară din domeniul atât de delicat al criticii literare, în care se ilustrează cu metaforă și aplomb în clară descendență călinesciană (între colegii săi de generație era un merit și chiar o glorie să fii numit de către colegi "Călinescu-cel-mic", apelativ pe care și l-au auzit numai câțiva, printre care și Aureliu Goci) – călinescianism ce implică talent înainte de toate, adică pasiune a scrisului frumos, dar și cunoaștere autentică, din surse prime, și cuprindere culturală cât mai largă (sau, cel puțin, fugă de specializare într-un singur domeniu umanist).Radu Voinescu: Critic având o bogată și semnificativă experiență în apropierea, pe căi mai puțin bătătorite, de nume clasice ale literaturii române (a se vedea, între altele, "Liviu Rebreanu. Centrul operei și distribuția tipologică", din 2014), cu fecunde intuiții și identificări tematice, Aureliu Goci procedează gidian, proiectând lumina investigației sale ca pe un cerc trasat în jurul subiectului luat în discuție. Rezultă un eseu (...) incitant, alert, dar care nu-și refuză, acolo unde e cazul, pătrunderea în profunzimile subiectului, cititorul fiind purtat cu meșteșug pe căi ce lămuresc multe dintre aspectele operei lui Eliade, operă ce aglutinează un topos numit de autor, cu un vădit curaj lexical, "bucureștitate", adică un univers ce denotă "stereotipul specificității și conexiunea cu tradiția".Nicolae Dan Fruntelată: Iată o sinteză foarte importantă pentru istoria literară, dar și pentru înțelegerea și receptarea poeziei românești, a apărut la Editura Academiei Române în toamna acestui an, 2019, sub semnătura criticului literar Aureliu Goci. Ea se numește Poezia românească de la Dosoftei la Nichita Stănescu.

Scriu despre ea ca despre o bucurie a lecturii și ca despre revelația unui autor de primă mărime. Aureliu Goci este un călinescian confirmat de cărțile lui, de cartea despre Eminescu (Mihai Eminescu – identitate și semnificație), Romane și romancieri în secolul XX, Geneza și structura poeziei românești, etc., o bibliografie importantă și circumscrisă unor teme majore. (...)

Din metafora sublimă a lui Dosoftei vine și spiritul nostru tutelar, Mihai Eminescu. Într-o Europă care se împărțea între metafora nordică, germanică, cețoasă, misterioasă, mitic-nibelungă și metafora sudică, solară, mediteraneană, din poezia Spaniei eterne, atât de legată de spațiul oriental, arab, traversând "artificiul francez" (...)

Citind cu un interes crescând și cu creionul în mână paginile cărții lui A. Goci, m-am întrebat unde poate fi ea așezată. Și cred, cu toată puterea, că nu este o istorie literară a poeziei, ci, cu mult mai multă îndreptățire, un tratat de hermeneutică a ideilor poetice, o interpretare, dar și o reinterpretare a momentelor în mișcare ale unei poezii de nivel european. (...). De tot interesantă este teoria lui Goci privind "reînnoirea tradiției", expusă într-un capitol care pleacă de la Coșbuc și "mitul românesc în perioada ontongenezei".
Iată o formulare: "Poetul se pune în ipostaza lui Dumnezeu, trimite tot un mesaj autoreflexiv, dar emisiunea simbolică rămâne aproape transparentă în uzajul simplicității umane". Și completarea nu întârzie: "Esteticul arghezian se purifică și purifică prin discurs poetic – la modul religios și în sensul Decalogului care propune un sens moral, însă numai prin negație".Ana Dobre: Noua carte de istorie literară a lui Aureliu Goci, Poezia românească de la Dosoftei la Nichita Stănescu este și nu este o istorie a poeziei românești.(...) La un moment dat, el subliniază că orice act de critică literară include un "scenariu virtual" care urmărește să valideze "un experiment imaginar", ceea ce presupune necesitatea perspectivei istorice, unind, într-o singură dimensiune, diacronic și sincronic, opera și receptarea ei critică, o scriitură la două mâini, cum o vedea și Nicolae Manolescu în Istoria critică a literaturii române.
Aureliu Goci este atent să descopere, să sublinieze, să analizeze dominante, structuri tipologice și identificări recunoscute, aplecându-se în acest proces de reconstituire personală a fenomenului liric românesc nu doar, individual, asupra unor poeți cu personalitate artistică pronunțată – Mihai Eminescu, Tudor Arghezi, Lucian Blaga, Ion Barbu, George Bacovia, Nichita Stănescu, marii, reperele fundamentale, ci și asupra poieticii, a facerii poeziei, a concepției despre poezie și poet, care au evoluat în timp de la simpla versificare la adevărata conștiință și conștientizare a actului artistic. Admițând formularea clasică a istoriei, Aureliu Goci o face propunând o formulă inedită: "o istorie înainte și înapoi".Zenovie Cârlugea: În comentariul nostru la lucrarea "Prozatori români în primele două decenii ale mileniului III" (2018), observam că harnicul critic și istoric literar Aureliu Goci persevera în a-și completa astfel mai vechiul său proiect dedicat comentariului asupra literaturii române din secolulal XX-lea și din primele decenii ale mileniului III. Autorul se ocupă, deopotrivă, în lucrări de sine stătătoare și de formulă oarecum eseistică – refuzând deci nivelul tautologic al obișnuitelor comentarii – atât de scriitori clasici și clasicizați (Mihai Eminescu, I.L.Caragiale, Barbu St.Delavrancea, Liviu Rebreanu, Mircea Eliade, Tudor Atghezi, Marin Preda, Dinu Săraru ș.a.) cât și de fenomenul (...) poeziei și prozei moderne și contamporane. (...)
D. Aureliu Goci privește fenomenul literar românesc în perspectivă istorică, îmbogățindu-și comentariile cu observații pertinente privind aspecte sintagmatice și paradigmatice ale genurilor respective, luând în considerare tabloul național de valori, cu atât mai greu de urmărit cu cât circulația cărților a devenit azi o problemă majoră a culturii române. (...) Așadar, o istorie a poeziei românești ordonată după anumite serii tipologice specifice, care coagulează autori cu afinități artistice indubitabile, și nu după obișnuitul criteriu cronologic, cursiv în plan cultural-artisitc, dar nu întru totul capabil a reordona materia (...).

Note

Bibliografie

Legături externe
 uzpr.ro/archive.is: AURELIU GOCI: "C.A.P.T.I.V. în imaginarul creației. Cărți, Autori, Personaje, Tipologii, Inspirație, Vocație. Cronici literare din mileniul al III-lea" - articol de Zenovie Cârlugea din 2 februarie 2022, accesat 30 octombrie 2023

Nașteri în 1948
Critici literari români

Aureliu Goci


John Penn may refer to:

Descendants of William Penn, 1st proprietor of Pennsylvania:
John Penn ("the American") (1700–1746), son of William Penn, 2nd proprietor of Pennsylvania, inherited 50% interest in Colony, died childless
John Penn (governor) (1729–1795), son of Richard Penn, Sr. and grandson of William Penn, colonial governor of Pennsylvania, his 25% interest in the Colony was lost in the American Revolution
John Penn (writer) (1760–1834), also called John Penn of Stoke, son of Thomas Penn and grandson of William Penn, 5th proprietor of Pennsylvania, his 75% interest in the Colony was lost in the American Revolution
John Penn (North Carolina politician) (1741–1788), Continental Congressman from North Carolina, signer of the Declaration of Independence
John Penn (engineer) (1805–1878), British marine engine engineer
John Penn (Conservative politician) (1848–1903), MP for Lewisham 1891–1903
John Penn (architect) (1921–2007), British architect
Jack Penn (1909–1996), surgeon
John Garrett Penn (1932–2007), United States federal judge
John S. Penn (born 1926), American politician the New Jersey General Assembly
John Penne, MP for Melcombe Regis

John Penn


Sean Patrick Astin (n. Sean Patrick Ducele; 25 februarie 1971) este un actor, regizor, actor de dublaj și producător de film american.
Este cunoscut pentru roluri de film ca Samwise Gamgee din trilogia Stăpânul Inelelor, Mikey Walsh în "Tâlharii" (1985), și Rudy (1993). În televiziune, a jucat rolul lui Lynn McGill din sezonul cinci din 24 și a dublat mai multe seriale Disney. În ultima perioadă joacă în mai multe filme creștine.

Viața timpurie
Astin s-a născut în Santa Monica, California, ca fiu al actriței Patty Duke (1946-2016).

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1971
Prezbiterieni americani
Regizori de film americani
Producători de film americani
Americani de origine germană
Americani de origine irlandeză
Democrați din statul California
Regizori de film din statul California
Americani în viață
Absolvenți ai University of California, Los Angeles
Nașteri pe 25 februarie

Sean Astin


Salt Peanuts es una canción de jazz compuesta por Dizzy Gillespie en 1942, según  sus créditos iniciales "en colaboración con" el batería Kenny Clarke. Es uno de los temas más conocidos del bebop y, en ocasiones, ha aparecido atribuida a Charlie Parker.

De hecho, en tanto que la exhortación verbal del estribillo, "Salt Peanuts, Salt Peanuts!" es claramente identificable con el estilo de Dizzy Gillespie, el motivo musical sobre la que se basa ha sido objeto de discusión entre su atribución a este o a Clarke. Incluso aparece ya previamente grabada, como una figura de seis notas repetidas al piano, por Count Basie en su disco "Basie Boogie", de julio de 1941, para Columbia. Basie la tocó también en una grabación en vivo en el Cafe Society un poco más tarde, el mismo año. Ambas grabaciones están disponibles en CD y suelen usarse como ejemplo de la tendencia de Gillespie a apropiarse de pasajes de otros músicos.

La grabación más famosa del tema, corresponde a Dizzy Gillespie & His All-Stars, el 11 de mayo de 1945, en Nueva York, para Guild Records, con la siguiente formación: Dizzy Gillespie (trompeta), Charlie Parker (saxo alto), Al Haig  (piano), Curley Russell (contrabajo) y Sid Catlett (batería)

Algunas notas del tema se usaron en la composición "Tiger in a Spotlight" de Emerson, Lake & Palmer.

Referencias

Este artículo está tomado, en su versión inicial, de Wikipedia en inglés

Canciones de jazz
Estándares de bop
Canciones en inglés
Composiciones en fa mayor

Salt Peanuts


Icoana de la Nicula este o reprezentare a Fecioarei Maria, popularizată la Trnava și Viena în secolul al XVIII-lea drept "adevăratul chip al Maicii Domnului care a plâns în Transilvania" în anul 1699.

Icoana respectivă a fost mutată de contele Sigismund Kornis de la Nicula la reședința sa de la Benediugu Dejului, unde a comandat să se facă mai multe copii pictate după original. Icoana sau o copie a icoanei a ajuns apoi la Biserica Iezuiților din Cluj. Pe parcursul secolului al XVIII-lea imaginea a fost reprodusă în mai multe exemplare așezate în altarele mai multor biserici, precum Sfântul Nicolae din Odorheiu Secuiesc, Sf. Ioan Botezătorul din Târgu Mureș, la Bistrița, Dej etc.

Icoana a fost realizată în anul 1681 și atribuită lui Luca din Iclod. Pictura este una din cele mai faimoase icoane făcătoare de minuni cunoscute astăzi pe întreg teritoriul României.

Autorul icoanei - Luca din Iclod
Icoana Maica Domnului cu pruncul Isus a fost atribuită de către istorici, ca realizare, preotului Luca, originar din localitatea Iclod, supranumit Luca din Iclod. Lucrarea a fost donată în anul 1681 Mănăstirii Nicula, conform declarațiilor preotului din Nicula din martie 1699, declarație pe care acesta a dat-o ca urmare a unei anchete declanșate de lăcrimarea icoanei din perioada 15 februarie - 12 martie 1699. Meșterul iconar Luca din Iclod a fost desemnat ca Pictor fuit nomine Lucas, gente Ruthenus [...], ex vico Iklod în Historia Taumaturgae Virginis Claudiopolitanae. El a mai fost menționat și cu ocazia unei alte anchete ce s-a făcut în deceniul al treilea al secolului al XVIII-lea, cu privire la o icoană, care a lăcrimat, pe care a pictat-o în anul 1673 la comanda familiei Stanici din Ilișua. De asemenea, Luca din Iclod a fost menționat la sfârșitul secolului al XIX-lea, perioadă când a fost consemnată tradiția locală privitoare la această icoană care a fost achiziționată de Mănăstirea Nicula de la popa Luca din Iclod.  Cea mai veche dintre mențiuni, cea din anul 1699, a fost, foarte probabil, consemnată la o dată când Luca din Iclod nu mai era în viață.

Execuție
Icoana din Nicula, pictată de Luca din Iclod în anul 1681, cu chipul Madonei, are o deosebită importanță privind ecoul pe care l-a avut pentru acea zonă. Ea este primul model pe care l-au avut pictorii de icoane pe sticlă. Acestă situație este confirmată de picturile  mai vechi, de documentele rămase și de tradiția și mărturiile urmașilor celor care au locuit acolo. Se dovedește astfel că preotul din Iclod, pe numele său Luca, a pictat o lucrare pe lemn care a fost în final cumpărată de la el de cei de la Mănăstirea Nicula, icoana devenind astfel un obiect de cult. Motivul pictat de Luca a fost multiplicat de meșterii iconari de la Nicula și Hășdate în nenumărate icoane pe sticlă. Istoricul Victor Bojor a precizat că "... Icoana e zugrăvită pe o scândură de brad cleită din două bucăți, întărită în dos cu două cingători, tot din brad. Icoana are o înălțime sau lungime de 86 cm, iar lățimea e de 65 cm. Grosimea scândurii are 2cm".. Tot el a spus că "... Fața Maicii Domnului este lungăreață, de culoarea spicului de grâu. ochii negri, foarte expremători, așa că în orice latură te uiți la icoană, pare că ochii Maicii Preacuratei te privesc, se uită la tine cu milostivire, cu dragoste. Capul e plecat puțintel spre stânga." Dosul icoanei « este giluit simplu "... În față are o săpătură în afunzime de vreo 6-7 mm de-a lungul întregii suprafețe". Icoana mai avea un soi de ramă de 4 cm lățime, care era vopsită în altă culoare decât icoana ca atare. Pe lemn a fost lipită o pînză cu un strat subțire de ghips în scopul constituirii unui suport pentru pictură.

Ion Apostol Popescu a considerat că lucrarea are o compoziție cu o serie de elemente și motive care reflectă un profund ecou și în icoanele pe sticlă realizate de meșterii iconari de la Nicula. Acest lucru se constată chiar și la iconarii din sudul Ardealului, cei care au învățat meșteșugul de la țăranii de aici.
 "... Pe vălul de pe capul Maicii Domnului și pe umărul drept are câte o stea; cea de pe cap e mai mare, cu raze albe, iar cea de pe umăr mai mică și toată e aurită. Maica Domnului ține pe pruncul Isus în mâna stângă, iar mâna dreaptă o ține pe piept... Fruntea Maicii Domnului este ascunsă într-un văl de culoare mai roșiatică, peste care, din afară, pe creștet în jos, atârnă o haină purpurie umbrită cu negru. Haina de sub văl este de culoare albastră."----- Victor Bojor - Maica Domnului de la Nicula, Editura Mănăstirii de la Nicula, Gherla, 1930, pag. 80 și 98

Pe partea stângă, cum este privită icoana, se văd patru litere mari din alfabetul grecesc - "Maria Teotokos, adică Maria născătoare de Dumnezeu". Toate elementele de compoziție ale icoanei aparțin iconografiei răsăritene.

Lăcrimarea
Un nemeș din Nicula, Ioan Cupșa, a cumpărat icoana de la Luca și a donat-o bisericii din satul natal, în anul 1681. Istoricul Juliana Fabritius-Dancu a precizat că este posibil ca biserica satului, menționată prin documentele de arhivă în anul 1552, să nu mai fi existat din cauza unui incendiu izbucnit în 1602. De aceea, este probabil ca icoana luată de la Cupșa să fi fost așezată în biserica parohială din Nicula, ridicată pe dealul Vergheleu.

În dimineața zilei de 15 februarie 1694, după unii cercetători, sau la 15 februarie 1699, în biserica din sat, nu la mănăstire, au apărut soldați germani și câțiva ofițeri, toți de confesiune romano-catolică, care aparțineau regimentului de cavalerie Hohenzollern, ce aveau garnizoana temporară în localitatea Gherla. Aceștia au venit la Nicula ca să vadă cum arată o biserică de rit ortodox. Cum au intrat în biserică, au văzut cum curgeau "lacrimi" din ochii Maicii Domnului cu pruncul Isus. Realitate sau iluzie, din cauză că lemnul era pus în poziție verticală și probabil lăsa să se prelingă rășina lemnoasă de brad, "lacrimile" Mariei au generat o agitație generalizată printre localnicii din Nicula și Gherla. Militarii au alertat pe parohul bisericii, care venind la locul evenimentului a constatat veridicitatea spuselor lor. Preotul Mihai a menționat că "Lacrimile curgeau ca niște izvoare". Panica a pus stăpânire pe localnicii din Nicula, Gherla și din toate satele învecinate și toți, au vrut să vadă minunea. În Historia Thaumaturgae Virginis Claudiopolitanae, tipărită la Cluj în 1736, se pot vedea cei 27 de martori, printre care se regăsesc primarul Niculei, nemeșii satului, pârcălabul din Gherla, cantorul parohiei și mulți vârstnici și tineri care au fost acolo și au văzut lăcrimarea Mariei. În acest fel, s-a născut pelerinajul care a adus în acele vremuri la cele două sărbătoriri ale Mariei, din 15 august și 8 septembrie, mii de oameni la cele două lăcașuri de cult de la Nicula.

În secolele al XVIII-lea și al XIX-lea numărul pelerinilor veniți din toată Transilvania, a crescut până la zeci de mii. Aceștia veneau cu prapuri și icoane în mâini, cântau imnuri închinate Mariei și unii parcurgeau zeci de kilometri pe jos. Ca urmare, satul Nicula a fost ridicat la rang de comună care avea ca atare reședință de notar. Este de precizat că la hramuri soseau în pelerinaj și credincioși catolici din Gherla, deoarece numai așa se explică unele inscripții gotice, cum este "heil Ana", care se regăsesc pe unele dintre icoanele pictate la Nicula. Juliana Fabritius-Dancu a studiat îndeaproape tot materialul documentar privitor la Icoana de la Nicula și a cules tot ce s-a putut și din tradiția orală specifică locului. Astfel, ea a precizat că lăcrimarea Mariei care a început în ziua de 15 februarie, a continuat, având mici întreruperi până în data de 12 martie, deci 26 de zile. Toate datele informative se găsesc într-un protocol care a fost întocmit și semnat de Johann Vanner, ce era comandantul garnizoanei din Dej. Consemnările lui au fost confirmate de declarațiile sub jurământ pe care le-a făcut căpitanul contelui Sigismund Kornis din Benediug, astăzi satul Mănăstirea, un sat între Gherla și Dej, fost domeniu nobiliar.

Abuzul lui Sigismund Kornis
Sigismund Kornis era o persoană religioasă și amatoare de antichități. Prin abuz de putere, acesta a luat Icoana de la Nicula și a dus-o în castelul Kornis din Benediug. Cercetătorul Victor Bojor a afirmat că transportul icoanei la castel s-ar fi făcut sub protecția unui detașament ce făcea parte din armata imperială, cantonat în regiune. Totul s-a făcut "... în sunet de trâmbițe și fanfară și de cântece bisericești, în mare procesiune de praznic a unor mii de credincioși din tot jurul, ba chiar și din părțile mai îndepărtate ale Ardealului, cu cea mai mare paradă bisericească și civilă. Românii, care însoțeau convoiul, alcătuit în mare parte din străini, mereu amărâți și mâhniți în sufletul lor, vărsând lacrimi de durere și întristare, pentru înstrăinarea icoanei lor" (Victor Bojor).

După mai puțin de două luni de când a început lăcrimarea, în ziua de 12 aprilie 1694(9), icoana a ajuns la capela castelului din Benediug al lui Sigismund Kornis "... în fața dregătorilor civili și militari și în fața poporului, între a cântări după rânduiala bisericii romano-catolice" (Victor Bojor). Din acest moment, pelerinajele au început să se facă la Benediug și privirea icoanei era condiționată de plata unei taxe. De aceea, oamenii au început să spună că "... se duc la mănăstirea Benediug", sau "... la mănăstire" (Victor Bojor) -  de aceea așezarea Benediug a ajuns astăzi să se numească Mănăstirea, Cluj.

Populația din Nicula a fost în primul moment al abuzului lui Kornis, uimită, dar, în același an a decis să revendice icoana, în pofida autorității pe care o afișa Sigismund Kornis ca membru în Dieta Transilvaniei. Ce s-a întâmplat în perioada de revendicare nu este prea clar, nu sunt date documentare de informare. Cert este că, niculenii împreună cu țăranii români din toate satele învecinate "... au ieșit cu bâte, cu furci, cu coase la Benediug, făcând mult zgomot și pretinzând cu toată tăria să li se dea îndărăt sfânta icoană a Maicii Domnului, care este a lor" (Victor Bojor).

Kornis a refuzat să înapoieze icoana sătenilor din Nicula și ca atare, conflictul a ajuns la înalte foruri ecleziastice, care au decis imediat să instaleze icoana la Cluj, inițial la actuala Biserică a călugărilor franciscani (folosită de iezuiți până la terminarea bisericii proprii, în anul 1723). Împotriva hotărârii s-au ridicat ambele părți în dispută, mai ales niculenii. Analiștii istoriei icoanei s-au împărțit în două tabere. Unii istorici au afirmat că sub presiunea populației din Nicula, preoții iezuiți din Cluj au fost forțați să revină asupra deciziei și să ia hotărârea să dea înapoi icoana celor care erau în drept să o dețină. Alții au pretins că procesul niculenilor nu a fost rezolvat satisfăcător la Cluj și ca atare, au avansat procesul la Curtea de la Viena. Ca urmare împăratul Leopold I, ca să poată lua o decizie, a poruncit, ca o soluție a compromisului, ca icoana să nu mai aparțină nici contelui, nici satului, ci să fie expusă într-o altă bisericuță ce va fi construită în hotarul satului Nicula, fapt care s-ar fi și întâmplat, pro causa, prin construirea Bisericii de lemn din actuala Mănăstire Nicula. Juliana Fabritius-Dancu a precizat că, asta înseamnă că bisericuța din lemn a mănăstirii, unde cu siguranță a stat icoana multă vreme, a fost ridicată imediat după anul 1695. Istoricul Victor Bojor a acceptat ca plauzibilă această versiune a deciziei și a mers mai departe și a afirmat că bisericuța ar fi fost ridicată chiar de Sigismund Kornis la insistențele soției sale. În acest fel ar fi înzestrat edificiul religios cu două clopote, unul fiind datat cu anul 1401. Bojor a precizat că după Crăciunul din 1695, Sigismund Kornis ar fi pecetluit icoana și a pus-o sub o pază militară strictă în jurul bisericii de la Nicula. Victor Bojor și-a asumat versiunea pentru că a publicat-o fără să o discute. Desigur că există un adevăr, o corelație între paza icoanei și ctitoria bisericii însă, Juliana Dancu a admis cu greu ca un om abuziv așa cum era Kornis, care nu era la primul caz de încălcare al regulilor, să ajungă să fie și mărinimos în momentul când a devenit perdant.

O altă versiune aparține lui Zenovie Pâclișanu, care a crezut că bisericuța a fost construită în 1659, reluând datarea ce apare în monografia Comitatului Solnoc-Dobâca a lui Kádár József, deci înainte de "minunea" din 1699 (sic). El a afirmat că după informațiile sale, după ce niculenii au pierdut procesul, icoana a fost atribuită Universității din Cluj de primatul iezuiților din Cluj, un anume Kollovitz "... unde se păstrează și astăzi" (adică 1919). Juliana Dancu a afirmat că există și în acest caz un sâmbure de adevăr în ce a spus Pâclișanu. După 1713, moment în care Kornis a primit funcția de guvernator al Transilvaniei, acesta a comandat o copie, poate mai multe, a afirmat Dancu, unui pictor profesionist. Cu siguranță că una din copii sau copia, a fost așezată în Biserica piariștilor din Cluj, în vecinătatea Universității din Cluj.  Donația lui Kornis către Biserica piariștilor a fost consemnată într-un document pe care l-a semnat Sigismund Vizkeleti, Ștefan Csete, preoți iezuiți din Cluj și pater Pavel Ladislau Baranyai de Alba Iulia. Din documentele pe care Juliana și Dumitru Dancu le-au studiat în anul 1972, au reieșit trei informații precise. Lăcrimarea a fost observată pe 15 februarie 1694, bisericuța de lemn a fost ridicată înainte de 1700 și revenirea Icoanei de la Nicula a avut loc după construirea bisericuței, icoana fiind instalată în ea.

Din studii recente, confruntând procesul verbal al anchetei (1699), Maria Virgo Claudiopolitana (1714) și Historia Thaumaturgae Virginis Claudiopolitanae (173[6]), a rezultat că istoria miracolului "Minunii de la Nicula" a fost cu vremea catolicizată și "iezuitizată".

Biserica de lemn

Bisericuța a fost construită, înainte de 1700, din bârne îmbinate de stejar și a fost acoperită cu șindrilă. Bisericuța avea dimensiunile de 4.10 m lațime și 11.50 m lungime. Nava și tinda era acoperită cu scânduri îmbinate cu cuie de lemn. Altarul avea o boltire din scânduri și a fost pardosit cu piatră cioplită, pictura era afumată, similară celei din naos. Pristolul, făcut tot din piatră cioplită, era așezat pe o coloană din piatră. În momentul edificării, iconostasul era făcut din două tăblii de lemn și avea figurați pe el pe cei 12 apostoli cu nume slavone. La transformarea care a avut loc în anul 1860, iconostasul a fost înlocuit cu unul cu icoane și uși împărătești. Ușa din stânga avea o icoană ce amintea de Icoana de la Nicula. Tot în 1860 s-au tăiat pereții de bârne, s-au făcut șapte ferestruici, trei la altar și patru la navă, pentru că nava avea doar o singură fereastră pătrată în latura de sud și altarul doar o fereastră circulară pe latura de sud-est. Inițial, bisericuța era dotată cu două clopote, unul pe care era gravat anul 1401, amplasat înr-un an nespecificat în documente, care a fost restituit în 1908 și care a fost topit pe vremea primului război mondial, în vederea folosirii bronzului în industria de război. Al doilea clopot are gravat pe el anul 1696 și este amplasat și astăzi în clopotnița bisericii noi a Mănăstirii Nicula. În anul 1972, în mica turlă a bisericuței de lemn se mai afla un clopot mic, de circa 50 kg, care avea gravată pe el o inscripție în limba slavonă.

La începutul secolului al XVIII-lea, în primii ani, Mănăstirea Nicula a fost ocupată de călugării greco-catolici. Mănăstirea a fost în proprietatea lor până în anul 1948. Există mențiuni documentare prin care papa Clement al XIII-lea acorda în anul 1767 indulgențe plenare pelerinilor care vizitau Mănăstirea la sărbătorile Fecioarei Maria. Deoarece mănăstirea a fost abandonată de călugării ortodocși, în 1774 mai era doar un singur călugăr ortodox, restul erau greco-catolici. Prima restaurare a bisericuței cunoscută de către istorici, a fost cea din 1860, an în care meșterul în lemn Feiur Gregorie și meșterul Ștefan Belindean din Nicula, au refăcut lemnăria și au pictat bolta edificiului. A doua restaurare a avut loc în 1956, moment în care s-au căptușit pereții laterali în interior, cu scândură de brad. S-a înlocuit acoperișul cu șindrilă. Din 1956, bisericuța a devenit practic un muzeu mic de icoane pe sticlă și pe lemn, a căror proveniență era în mod majoritar din Nicula.

În noaptea de 23 - 24 aprilie 1973 a avut loc un incendiu care a mistuit complet bisericuța. Tot ce s-a putut recupera au fost câteva bârne și 25 de icoane pe sticlă.

Din mențiunile Julianei Dancu se știe că, până în anul 1913, nu până în 1910 cu a afirmat Victor Bojor, Icoana de la Nicula a fost acoperită cu pânzeturi și catifea, în așa fel încât se vedeau doar cele două chipuri, al Maicii Domnului și al lui Isus. Peste catifea erau dispuse ofrande din aur și argint prinse în cuie mici. În 1913, la comanda Eparhiei de Cluj-Gherla, a episcopului greco-catolic Vasile Hossu, icoana a fost mutată într-o altă ramă și a fost dezvelită. Găurile care se văd pe icoană sunt locurile de fixare al cuielor cu care s-au prins ofrandele.

La sfârșitul anilor 1940 starețul Leon Man și ceilalți călugări au fost arestați, iar mănăstirea a rămas în paragină. Cu toate acestea pelerinajele au continuat. Mulți pelerini plecau de la bisericuță cu o mână de pământ din interiorul nepardosit al edificiului. Din această cauză, a apărut o groapă săpată chiar la intrarea în biserică.

În anul 1948, niculenii îngrijorați de situația generală apărută după cel de al doilea război mondial, au luat icoana din bisericuța de lemn și au îngropat-o în pădure, la circa 3 km de mănăstire. Locul pe care l-au ales, a fost la temelia unei colibe aflate în paragină. Acolo au pus Icoana din Nicula împreună cu alte câteva icoane pe hârtie care erau în edificiu. Icoanele pe hârtie au putrezit, dar au avut un rol de protecție pentru icoana sfântă. După dezgroparea Icoanei de la Nicula, lucru care s-a întâmplat în anul 1962, Icoana a ajuns în patrimoniul Arhiepiscopiei Vadului, Feleacului și Clujului.

Renume și influențe

Icoana de la Nicula a stârnit un ecou viu în rândurile țăranilor și ca urmare, ei au început să o imite în operele lor. Renumele ei a depășit în scurt timp granițele Transilvaniei, ajungând până în Moldova, Țara Românească și chiar în Slovacia. Ca urmare au apărut pelerinii. Cercetători români și maghiari au relatat că Antioh Cantemir a venit s-o cumpere cu 1.000 de taleri. Rezultatul negocierilor fiind un eșec, acesta a trimis meșteri zugravi la Nicula ca s-o picteze. Legendele spun că din Muntenia a venit și renumitul pe atunci, zugravul Vlaicu. Însă, cu certitudine, icoana a fost reprodusă în Ceaslovul din 1752 de la Blaj, cu numele Născătoarea de Dumnezeu, care a lăcrimat la Mănăstirea Nicula.

Renumele Icoanei de la Nicula a dus în final la o înrâurire ce se poate vedea în nenumăratele creații ulterioare ale altor meșteri. Astfel, icoana a fost reprodusă cu  unele modificări de autorii de stampe de la Hășdate și trăsăturile Maicii Domnului au fost folosite în creațiile gravorilor în lemn din Nicula. În biserica de lemn a Mănăstirii Adormirea Maicii Domnului din Nicula (1701), s-a găsit o icoană veche pictată pe un grund de caolin vopsit pe lemn, în care se vede o imitație a figurii Madonei pictată de Luca. Cu toate că icoana are multe elemente originale, transpare faptul că modelul pe care l-a avut zugravul este cel creat de Luca din Iclod. În biserica din Bârsău există o icoană pe lemn datată în 1875 care aduce mult cu modelul lui Luca.

Frumusețea Icoanei de la Nicula a avut ecouri și în folclorul literar local. Icoana a devenit un prototip pentru meșterii iconari de la Nicula, ea fiind un stimulent important în dezvoltarea și înflorirea picturii populare pe sticlă de acolo și nu numai.

Incertitudini
În anul 1938 oficiosul Episcopiei Ortodoxe a Vadului, Feleacului și Clujului, săptămânalul Renașterea, nega faptul că la Mănăstirea Nicula s-ar afla icoana Maicii Domnului care a lăcrimat în 1699. Concluzia articolului intitulat "Baza pelerinajului de la Nicula" era aceea că "cercetările istorice dovedesc că la Nicula e numai o pseudo-icoană", iar originalul se află la Biserica Piariștilor din Cluj. Această problemă, generată de opinia lui Iosif E. Naghiu în perioada în care acesta era diacon ortodox, a fost lămurită prin articolul Icoana de la Nicula - o "reparare" inedită din anul 1934... din revista Tabor, semnat în anul 2022 de către profesorul Henorel Nica.

În anul 1948, anul în care călugării greco-catolici de la Nicula au fost arestați, Vasile Chezan, tatăl unuia dintre aceștia, a salvat o icoană primită de la episcopul Iuliu Hossu, pe care a zidit-o într-unul din pereții casei sale. În 1964 starețul ortodox al mănăstirii Nicula preluată deja de Biserica Ortodoxă Română, a descoperit în casa lui Chezan această icoană, care a fost predată autorităților comuniste. La rugămintea arhiepiscopului ortodox de atunci al Clujului, Teofil Herineanu, icoana a fost adusă în capela Palatului Arhiepiscopiei Ortodoxe a Clujului. În anul 1991 această icoană a suferit o restaurare defectuoasă la Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei din Cluj., rezultând o icoană care a fost pur și simplu repictată.

În prezent nu este cert care din cele două icoane este originalul, respectiv care este copia icoanei inițiale. În anul 1691, icoana a fost restituită sătenilor.

Maica Domnului cu pruncul Isus în bisericile de lemn din județul Cluj

Un istoric controversat
În anul 1938 oficiosul Episcopiei Ortodoxe a Vadului, Feleacului și Clujului, săptămânalul Renașterea, prin articolul semnat de diaconul Iosif E. Naghiu, se nega faptul că la Mănăstirea Nicula s-ar afla icoana Maicii Domnului care a lăcrimat în 1699. Concluzia articolului intitulat "Baza pelerinajului de la Nicula" era aceea că "cercetările istorice dovedesc că la Nicula e numai o pseudo-icoană", iar originalul s-ar afla Biserica Piariștilor din Cluj.

În anul 1948, anul în care călugării greco-catolici de la Nicula au fost alungați de aici sau arestați de Securitate, Vasile Chezan, tatăl unuia dintre aceștia, a salvat o icoana Maicii Domnului cu Pruncul, cea făcătoare de minuni, pe care a zidit-o ulterior într-unul din pereții casei sale. În 1964 starețul ortodox al mănăstirii Nicula, preluată deja de Biserica Ortodoxă Română din 1948, a descoperit în casa lui Vasile Chezan această icoană, care a fost predată autorităților comuniste (organelor de Securitate). La stăruințele episcopului ortodox de atunci al Clujului, Teofil Herineanu, icoana a fost adusă în capela Palatului Arhiepiscopiei Ortodoxe a Clujului.

În anul 1991 această icoană a suferit o restaurare defectuoasă (dacă nu, catastrofală) la Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei din Cluj., rezultând în final o icoană pur și simplu repictată. În prezent este cert că una dintre cele două icoane reprezentate în fotografia alăturată, mai precis așa-zisa icoană restaurată, este o copie nereușită a lucrării originale.

Galerie de imagini

Bibliografie
Luca din Iclod, un pictor transilvanean din secolul al XVII-lea,     Conference: Zilele Academice ClujeneAt: Cluj-Napoca, iunie 2014, autor - Ana Dumitran - Muzeul National al Unirii, Alba Iulia
 Ion Apostol Popescu - Arta icoanelor pe sticlă de la Nicula, Editura Tineretului, București, 1969
 Victor Bojor - Maica Domnului de la Nicula, Editura Mănăstirii de la Nicula, Gherla, 1930
 József Kádár - Szolnok-Doboka Vármegye monográfiája, Deés [Dej], 1901
 Juliana Fabritius-Dancu, Dumitru Dancu - Pictura țărănească pe sticlă, Editura: Meridiane, București, 1975
Nicolae Sabău, Icon lacrymans: de la Hodighitria Niculei la Vera Effigies B(eatae) V(irginis) Mariae Flentis Claudiopol[i], în: Ars Transsilvaniae, XVIII, 2008.

Note
  Sigismund Kornis a folosit de multe ori metode abuzive pentru a-și însuși opere de artă religioasă. În anul 1722, în vremea în care ajunsese să dețină funcția de Guvernator al Transilvaniei pe care a avut-o în perioada 1713-1731, a cerut localnicilor din localitatea Cincu Mare să-i dea sub forma unui cadou statuia Madona cu Isus care se afla în scrinul unui altar gotic sculptat în lemn, policromată și aurită, de mărime naturală. Din cauză că locuitorii sași au refuzat să acorde așa numita danie, Kornis a cantonat în comună, ca represalii, o armată numeroasă cu tot cu caii din dotare. Sătenii ca să scape de o asemenea situație, i-au donat într-un final statuia, care a ajuns astfel, la Cluj.
Un caz similar s-a întâmplat cu statuia Mariei cu pruncul din scrinul altarului poliptic al Bisericii Evanghelice din Sebeș. Aceasta a fost luată de Kornis în aceeași perioadă când a fost guvernator. În locul ei, el a redat locuitorilor Sebeșului o copie realizată la comandă. În anii 1960 au apărut două studii ale istoricilor Harald Krasser (1968) și Theobald Streitfeld (1969), care au încercat să găsească locul unde s-ar afla statuia originală.

Referințe

Legături externe
Vasile Chindriș, Mănăstirea Nicula - Icoana făcătoare de minuni, în: Clujul Creștin, nr. 23-24, Anul I, sâmbătă 31 august 1935, pag. 2-4. Digitalizat de BCU Cluj. Accesat la 11 aprilie 2023.

Icoane
Icoana de la Nicula
Picturi cu Pruncul și Maica Domnului

Icoana de la Nicula


Corneille Jean François Heymans (født 28. marts 1892 i Gent, død 18. juli 1968 i Knokke) var en belgisk fysiolog. Han studerede på det Jesuitiske Sint-BarbaraKollegium og derefter på Gent Universitet, hvor han opnåede en doktorgrad i 1920.

Heymans vandt Nobelprisen i fysiologi eller medicin i 1938 for at vise, hvordan blodtryk og iltindholdet i blodet måles af kroppen og sendes til hjernen.

Opvækst og uddannelse
Efter endt uddannelse arbejdede Heymans på Collège de France (under professor E. Gley), Université de Lausanne (under professor M. Arthus), Wien Universitet (under professor H. H. Meyer), University College London (under professor E. H. Stær) og Case Western Reserve University School of Medicine (under professor C. F. Wiggers). I 1922 blev Heymans lektor i farmakodynamik på Gent universitet, og i 1930 efterfulgte han sin far, Jean-François Heymans, som professor i farmakologi - og blev leder af Institut for farmakologi, farmakodynamik og toksikologi; og direktør for J. F. Heymans Institut.

Forskning
Heymans blev tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medicin i 1938 for at vise, hvordan blodtryk og iltindholdet i blodet måles af kroppen, og sendes til hjernen.

Heymans viste det ved to hunde: den ene var kun forbundet til sin krop af nerver, den anden, blev brugt til at levere blod til den første hunds hoved. Heymans bemærkes, at den første hunds opadgående og nedadgående hjerte-kar-refleksbuetrafik blev båret af dens egen nervus vagus. Forbindelser introduceret til den anden hunds blod, som blev brugt af den første hundens hjerne, havde ingen effekt. Han brugte et lignende eksperiment for at påvise betydningen af perifere kemoreceptore i luftvejsregulation, for hvilken han modtog sin Nobel pris.

Han var chefredaktør for Archives Internationales de Pharmacodynamie et de Thérapie i mange år. Han var medlem af Pontificial Academy of Sciences, Académie des Sciences, og Royal Society of Arts.

Gruppen af fysiofarmakologer, der arbejdede under Heymans på Gent Universitet ledte efter det anatomiske grundlag for denne respiratoriske refleks på carotid sinus. Det var nødvendigt, at den spanske neurohistolog Fernando de Castro Rodríguez (1898-1967), i detaljer beskrev innervationen af aorta-carotid regionen, der indskrænkede tilstedeværelsen af baroreceptorer til carotid sinus, mens at kemoreceptorer var ved carotidkroppen, for at den belgiske gruppe kunne flytte deres fokus fra den første til den meget lille anden struktur, for fysiologisk at kunne dokumentere arten og funktionen af det første kemoreceptorer i blodet. De Castro, der måske var den sidste direkte discipel af Santiago Ramón y Cajal (1852-1934; tildelt 1906 Nobelprisen i fysiologi eller medicin) blev glemt, men det er anerkendt verden over at han fortjente at dele Nobelprisen med Heymans, hans kollega og ven.

Privat
Heymans giftede sig med øjenlæge Berthe May i 1929 og fik fem børn. Han døde i Knokke af et slagtilfælde.

Hædersbevisninger og priser

 Heymans (krater) på Månen
 Nobelprisen i Fysiologi eller Medicin (1938)

Referencer

Eksterne henvisinger

 Corneille Heymans, (1892-1968), der fik Nobelprisen i fysiologi og medicin 1938
 American Society for Pharmacology and Experimental Therapeutics: The First Sixty Years, 1908-1969 s.145
 Dead Scientist of the Week

Nobelprismodtagere fra Belgien
Professorer fra Belgien
Videnskabsfolk fra Belgien
Medlemmer af Académie des sciences
Nobelprismodtagere i medicin
Personer fra Gent

Corneille Heymans


Robert Andrei Glință () este un fost înotător român.

Biografie
A fost campion mondial de juniori la  spate în 2015 cu un timp de 54,30 secunde (în bazin olimpic), calificându-se pentru Jocurile Olimpice de vară din 2016 de la Rio de Janeiro. Deține recordul mondial pentru juniori și recordul național pentru seniori pe această distanță (în bazin scurt), cu un timp de 50,72 secunde.

Primul sport pe care l-a practicat a fost karate, apoi s-a apucat de natație sub conducerea lui Viorel Ciobanu la CSM Pitești. La sfârșitul anului 2015 s-a transferat la CSU Cluj, fiind student la Facultatea de Psihologie și Științe ale Educației din cadrul Universității Babeș Bolyai.

A fost singurul înotător român care a ajuns în faza finalelor la Jocurile Olimpice de vară din 2016 de la Rio de Janeiro. Rezultatele complete la această importantă competiție fiind: locul 8, în proba de 100m spate, cu timpul de 53 de secunde și 50 de sutimi (în semifinale - 54:34 - nou record național al României) și locul 18, în proba de 200m spate, cu timpul de 1 minut, 57 de secunde și 91 de sutimi.

Din toamna anului 2016 este student la Universitatea Babeș-Bolyai, Facultatea de Psihologie și Științe ale Educației. În luna martie a anului 2017, a semnat cu Dinamo București.  La Campionatul European din 2020 de la Budeapesta a cucerit medalia de aur la 100 m spate.

La Jocurile Olimpice de la Tokio, alături de Simona Radiș, a fost portdrapelul României la ceremonia de deschidere. În 2023 s-a retras din activitate.

Carieră

Debut

Robert Andrei Glință a intrat pentru prima dată în Bazinul Olimpic Pitești la vârsta de 9 ani (anul 2006), cu intenția de a învăța să înoate. Inițierea a durat puțin, sub ghidarea profesorului Florin Puia. După doar două luni, avea să fie recomandat pentru grupa de performanță, sub coordonarea antrenorului Viorel Ciobanu, în cadrul clubului CSM Pitești.

Cluburi și antrenori

Între anii 2006 și 2013, s-a pregătit cu profesorul Viorel Ciobanul, fiind legitimat la Clubul Sportiv Municipal Pitești (CPT), activând în cadrul Bazinului Olimpic din Pitești.

Din luna octombrie a anului 2013, Robert decide să se mute fără familie la Baia Mare (jud. Maramureș), pentru a intra sub îndrumarea profesorului antrenor Adrian Gherghel  - director al clubului sportiv și al instituției de învățământ Liceul cu Program Sportiv Baia Mare - cu care se pregătește până în prezent. Din motive birocratice complexe, a rămas însă legitimat la CSM Pitești până în luna august a anului 2015.

Fiind admis la Facultatea de Educație Fizică și Sport din cadrul Universității Babeș Bolyai - Cluj Napoca, din luna septembrie a anului 2015 se transferă la Clubul Sportiv al Universității Cluj (CSU), însă își continuă antrenamentele la Baia Mare, în cadrul Bazinului Olimpic Gheorghe Demeca.

Palmares național, în competiții oficiale ale Federației Române de Natație și Pentatlon Modern (FRNPM)

2008 (11 ani)
 iulie, cu ștafeta CPT - un loc III (4x50m liber);

 noiembrie, la individual - un loc III (50m fluture); cu ștafeta  CPT - un loc II (4x50m liber) și un loc III (4x50m mixt).

2009 (12 ani)
 martie, la individual - un loc I (200m mixt), un loc II (200m libe)  și locul III la general în clasamentul Campionatului Național de Poliatlon; cu ștafeta CPT - un loc I (4x100m mixt), un loc II (4x100m liber) și un loc III (4x50m liber);

 iunie, la individual - un loc II (200m mixt) și două locuri III (50m fluture și 400m liber); cu ștafeta CPT - trei locuri III (4x100m liber, 4x50m mixt și 4x50m liber);

 decembrie, la individual - două locuri I (100m fluture și 400m liber), trei locuri II (100m bras, 200m bras și 200m mixt) și două locuri III (50m fluture și 100m liber).

2010 (13 ani)
 martie, la individual - un loc I (200m mixt), două locuri II (100m bras și 200m liber) și două locuri III (100m spate și 50m liber), plus locul al II-lea în clasamentul general al Campionatului Național de Poliatlon; cu ștafeta CPT - două locuri I (4x100m liber și 4x100m mixt) și un loc II (4x50m liber);

 iulie, la individual - trei locuri I (100m fluture, 100m bras și 800m liber) și trei locuri II (200m bras, 400m liber și 200m mixt); cu ștafeta CPT - un loc I (4x100m liber) și două locuri II (4x100m mixt și 4x50m liber);

 decembrie, campionat de semifond, doar concurs individual, pentru probe cumulate pe distanțele de 100m și 400m - trei locuri I (liber, fluture și spate) și un loc II (bras).

2011 (14 ani)
 aprilie, la individual - zece locuri I (100m fluture, 200m fluture, 50m spate, 100m spate, 200m spate, 200m liber, 400m liber, 800m liber, 200m mixt și 400m mixt) și un loc II (100m bras); cu ștafeta CPT - un loc I (4x200m liber), un loc II (4x100m mixt) și un loc III (4x100m liber);

 iulie, campionat pentru categoria sa de vârstă (14 ani), la individual - nouă locuri I (50m spate, 100m spate, 200m spate, 200m fluture, 200m mixt, 400m mixt, 200m liber, 400m liber și 800m liber), un loc II (100m fluture) și un loc III (100m liber); cu ștafeta CPT - un loc I (4x200m liber) și două locuri II (4x100m mixt și 4x100 m liber);

 decembrie, campionat național pentru juniori II (14-16 ani), cu ștafeta CPT - un loc II (4x200m mixt) și un loc III (4x200m liber - cu un Nou Record Național pentru băieți, 14 ani).

2012 (15 ani)
 aprilie (4 - 8), campionat național pentru juniori (14-18 ani), la individual - un loc II (100m spate - cu un Nou Record Național pentru băieți 15 ani); cu ștafeta CPT - un loc I (4x100m mixt), un loc II (4x200m liber) și un loc III (4x100m liber);

 aprilie (19 - 22), campionat național pentru juniori II (14-16 ani), la individual - șapte locuri I (50m spate, 100m spate, 200m spate, 50m fluture, 100m fluture, 100m liber și 200m mixt) și un loc II (50m liber); cu ștafeta CPT - trei locuri I (4x200m liber, 4x100m liber și 4x100m mixt);

 iunie, campionat național pentru juniori (14-18 ani), la individual - un loc II (50m liber) și două locuri III (50m spate și 100m spate - cu Nou Record Național pentru băieți 15 ani); cu ștafeta CPT - un loc III (4x200m liber);

 iulie, campionat național pentru juniori II (14-16 ani), la individual - opt locuri I (50m liber, 100m liber, 50m fluture, 100m fluture, 50 m spate - cu Nou Record Național pentru băieți 15 ani, 100m spate- cu Nou Record Național pentru băieți 15 ani, 200m spate și 200m mixt); cu echipa CPT - trei locuri I (4x100m mixt, 4x200m liber și 4x100 liber - cu Nou Record Național pentru băieți 15 ani);

 decembrie, campionat național pentru juniori II (14-16 ani), la individual - două locuri II (400m spate și 200m mixt cu două Noi Recorduri Naționale - în serii și în finală); cu ștafeta CPT - două locuri I (4x200m mixt și 4x200m liber - cu Nou Record Național pentru băieți 15 ani) și un loc II (4x200 mixt în clasamentul Juniorilor 14-18 ani).

2013 (16 ani)
 aprilie (3 - 7), campionat național de seniori și juniori 14-18 ani, la individual - patru locuri I (50m spate juniori, 100m spate juniori, 100m spate seniori, 50m liber juniori), un loc II (50m spate seniori) și două locuri III (200m liber juniori și 200m spate juniori); cu ștafeta CPT - două locuri II (4x100m liber juniori și 4x200m liber juniori); în clasamentul general al juniorilor - locul al III-lea după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (748p - 100m spate);

 aprilie (18-21), campionat național pentru juniori II (14-16 ani), la individual - opt locuri I (50m spate, 100m spate, 200m spate, 50m liber, 100m liber, 50m fluture, 100m fluture și 200m mixt); cu ștafeta CPT - trei locuri I (4x100m liber, 4x200m liber și 4x100m mixt)

 iunie, campionat național de seniori și juniori 14-18 ani, la individual - trei locuri I (50m spate juniori, 100m spate juniori și 200m spate juniori), patru locuri II (100m spate seniori, 200m spate seniori, 50m liber juniori, 200m liber juniori) și un loc III (50m spate seniori); cu ștafeta CPT - două locuri II (4x100m liber și 4x200m liber); în clasamentul general al juniorilor - locul al II-lea după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (735p - 100m spate);

 iulie, campionat național pentru juniori II (14-16 ani), participă la o singură probă (datorită deplasării la FOTE) - la individual, un loc I (50m spate);

 decembrie, campionat național pentru juniori (14-18 ani), participă doar la individual: nouă locuri I (100m liber juniori I - cu Nou Record Național pentru băieți 16 ani, 100m liber juniori II, 200m liber juniori I, 200m liber juniori II, 100m spate juniori I - cu Nou Record Național pentru băieți 16 ani, 100m spate juniori II, 200m spate juniori II, 200m mixt juniori I și 200m mixt juniori II).

2014 (17 ani)
 aprilie, campionat național de seniori și juniori 14-18 ani, participă numai la individual: opt locuri I (50m spate seniori, 50m spate juniori - cu Nou Record Național pentru juniori 18 ani, 100m spate seniori, 100m spate juniori cu Nou Record Național pentru juniori 18 ani, 200m spate seniori, 200m spate juniori, 50m liber juniori, 200m liber juniori) și un loc III (50m liber seniori); locul I în clasamentul juniorilor, după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (809p - 100m spate);

 iulie, campionat național de seniori și juniori 14-18 ani, participă numai la individual: șapte locuri I (50m spate juniori, 100m spate seniori, 100m spate juniori, 200m spate seniori, 200m spate juniori, 50m liber juniori, 50m fluture juniori) și un loc II (50m spate seniori);  locul I în clasamentul juniorilor, după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (783p - 100m spate);

 noiembrie, campionat național de seniori și juniori 17-18 ani, în bazin scurt (25m), participă numai la individual, fără a lua startul în proba de 100m spate: cinci locuri I (50m spate juniori - cu două Noi Recorduri Naționale pentru juniori 18 ani, 200m spate seniori, 200m spate juniori, 200m liber juniori și 100m mixt juniori - cu un Nou Record Național pentru juniori 18 ani) și trei locuri II (50m spate seniori, 100m mixt seniori și 200m liber seniori);  locul I în clasamentul juniorilor, după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (765p - 50m spate);

 decembrie, campionat național de juniori, participă numai la trei probe individuale: trei locuri I (100m spate, 200m spate și 200m liber).

2015 (18 ani)
 martie: campionat național de seniori și juniori, participă numai la individual: opt locuri I (50m spate seniori, 50m spate juniori, 100m spate seniori, 100m spate juniori, 200m spate seniori, 200m spate juniori, 50m liber juniori, 100m liber juniori), un loc II (100m liber seniori) și un loc III (50m liber seniori); locul III în clasamentul OPEN, după punctajul obținut conform Tabelei Internaționale de Punctaj (800p - 100m spate);

 iulie: Campionatele Internaționale ale României: individual - patru locuri I (50m spate juniori, 100m spate juniori, 50m liber juniori, 100m liber juniori), trei locuri II (50m spate seniori, 100m spate seniori, 200m spate juniori) și două locuri III (200m spate seniori, 100m  liber seniori); cu ștafeta României - un loc I (4x100m liber - cu un nou Record Național de seniori);

 noiembrie, campionat național de seniori, tineret și juniori, în bazin scurt (25m), (participă doar în primele zile ale competiței, datorită deplasării la Campionatele Europene de Seniori) - individual: trei locuri I (50m spate tineret, 200m spate seniori, 200m spate tineret) și un loc II (50m spate seniori);  cu ștafeta UCJ: un loc I (4x50m liber masculin) și un loc II (4x50m mixt combinat).

2016 (19 ani)
 martie: campionat național de seniori, la individual - două locuri I (50m spate, 100m spate), trei locuri II (200m spate, 100m liber, 100m fluture) și un loc III (50m liber); cu ștafeta UCJ - 4 locuri I (4x100m mixt masculin, 4x100m liber combinat, 4x200m liber masculin, 4x100m liber masculin); locul al II-lea în clasamentul celor mai bune performanțe, după Tabela Internațională de Punctaj (845p - 100m spate);

 mai: Campionatele Internaționale ale României: individual - trei locuri I (50m spate, 100m spate, 200m spate) și un loc III (100m liber); cu ștafeta României un loc I (4x100m liber) și cu ștafeta UCJ un loc I (4x100m mixt - cu un nou Record Național de seniori), locul al III-lea în clasamentul general (masculin și feminin) al celor mai bune performanțe, după Tabela Internațională de Punctaj (874p - 100m spate).
 noiembrie: campionat național de seniori în bazin scurt (25m): nouă locuri I, din care șapte în probele individuale (50m spate, 100m spate, 200m spate, 100m mixt, 200m mixt, 100m fluture și 200m liber) și două în probele de ștefetă - UCJ (4x50m liber masculin și 4x50m liber combinat) și două locuri II, cu ștafeta UCJ (4x50m mixt combinat și 4x50m mixt masculin).

Palmares internațional, în competiții oficiale ale L.E.N., F.I.N.A., E.O.C. și I.O.C.

2012 (15 ani)
 Concursul Țărilor Central Europene, Zilina (rezervat juniorilor II, cu vârste de 15 și 16 ani), la individual - un loc II (cu două Noi Rercorduri Naționale, băieți 15 ani și băieți 16 ani, în proba de 100m spate), un loc IV, un loc VI și un loc VII; cu ștafeta României - trei locuri IV (cu un Nou Record Național în proba de 100m liber, fiind primul schimb în ștafeta de 4x100m liber)

2013 (16 ani)
 Grand Prix Sarcelles, Val de France, circuit Golden Lanes (rezervat seniorilor și juniorilor, clasament open), un loc II (cu două Noi Rercorduri Naționale, în proba de 50m spate - băieți 16 ani și juniori 18 ani), un loc IV și un loc XII

 Festivalul Olimpic al Tineretului European, Utrecht, Olanda (rezervat juniorilor de 15-16 ani): un loc III, (cu două Noi Recorduri Naționale, în proba de 50m spate - băieți 16 ani și juniori 18 ani, în proba de 100m spate), un loc V, un loc VIII, un loc IX și un loc XIV.

 Campionatul Mondial de Juniori 15 – 18 ani, Dubai, E.A.U.: un loc XIV (cu două Noi Recorduri Naționale - băieți 16 ani și juniori 18 ani, în proba de 50m spate).

 Concursul Țărilor Central Europene, Belgrad, Serbia, (rezervat juniorilor II, cu vârste de 15 și 16 ani), la individual - trei locuri I, un loc II și un loc III; cu ștafeta României - două locuri III; șase Noi Recorduri Naționale (pentru băieți 16 ani în probele de 50m liber, 100m liber, 100m fluture, 100m spate, 200 m spate și unul pentru juniori 18 ani în proba de 100m spate); Câștigător al Trofeului Competiției (Cel mai bun înotător participant la concurs).

2014 (17 ani)
 Grand Prix Sarcelles, Val de France-Paris, martie, Franța: trei locuri I (cu un Nou Record Național la juniori 18 ani - 50 m spate); câștigător al Premiului "Cel mai bun înotător", conform clasamentului celor mai bune performanțe (pe bază de punctaj).

 Campionatul Balcanic de Juniori, 17-18 ani, Larissa, aprilie, Grecia, la individual - un loc I și un loc II; cu ștafeta României - două locuri III și 3 recorduri naționale ale echipei României, în probele de 4 x 100m liber, 4 x 100m mixt si 4 x 200m liber.

 Grand Prix Mare Nostrum – Canet, iunie, Franta (concurs de seniori): locurile VII și X, cu trei Noi Recorduri Naționale pentru juniori 18 ani  (două în probele de 50 m spate - în serii și în finală -  și unul în cea de 100m spate);

 Grand Prix Mare Nostrum – Barcelona, iunie, Spania (concurs de seniori): două locuri IX, cu un record național pentru juniori 18 ani, în proba de 100m spate;

 Campionatul European de Juniori 17-18 ani – Dodrecht, iulie, Olanda: locurile VI și VII;

 Jocurile Olimpice de Tineret 16-18 ani – Nanjing, august, China: locurile V, VII (cu două Noi Recorduri Naționale pentru juniori 18 ani, în probele de 100m spate și 50m spate) X, XI și XIII.

 Campionatele Internaționale ale Austriei, noiembrie, Viena, bazin 25m (rezervat seniorilor și juniorilor, clasament open): trei locuri I, cu două Noi Recorduri Naționale de juniori (în serii și în finala probei de 100m spate;

 Campionatul Mondial de Seniori, bazin scurt (25m) – Doha, decembrie, Qatar: locurile XXI (200m spate) - cea mai bună clasare românească la această competiție, XXII (100m spate), XXXI (50m spate), cu cinci Noi Recorduri Naționale (pentru juniori 18 ani - 200m spate, pentru juniori 18 ani - 100m spate, pentru seniori - 100m spate, pentru juniori 18 ani - 50m spate și pentru seniori - 50m spate)

2015 (18 ani)
 Grand Prix Sarcelles, Val de France-Paris, martie, Franța: două locuri I  și un loc II; Câștigător al Premiului "Cel mai bun înotător", conform clasamentului pe bază de punctaj al celor mai bune performanțe.

 Campionatul Balcanic de Juniori, 17-18 ani, aprilie, Oradea, la individual - patru locuri I și un loc II; cu ștafeta României - un loc I și două locuri II; Câștigător al trofeului Cel mai bun înotător, băiat (la egalitate cu un alt sportiv din Grecia), conform clasamentului pe bază de punctaj al celor mai bune performanțe.

 Jocurile Europene de Tineret 17-18 ani, Baku, iunie, Azerbaijan: locurile IV (50m spate) și VII (100m spate).

 Campionatele Mondiale de Seniori, Kazan, august, Rusia - la individual, locurile XXII (50m spate) și XXX (100m spate), cu două Noi Recorduri Naționale de Juniori, în aceste două probe; cu ștafeta României - locul XVI, cu un Nou Record Național al României, în proba de 4x100m liber.

 Campionatele Mondiale de Juniori – Singapore, august: locul I (100 m spate), cu timpul de 54.30, cu un Nou Record al Campionatelor Mondiale de Juniori și alte două noi recorduri naționale de juniori (unul în semifinală și celălalt în finală) și locul VII (100m liber), cu trei noi recorduri naționale de juniori (câte unul în fiecare etapă: calificări, semifinale și finală), în proba de 100 m liber).
Timpul de 54:30 a fost sub baremul A (de 54:34) care asigura calificarea înotătorilor în proba de 100m spate la Jocurile Olimpice de la Rio de Janeiro (din august 2016), ceea ce l-a făcut pe Robert Glință primul înotător român calificat la această competiție.

În proba de 50 m spate, a fost descalificat în faza seriilor (deși avusese cel mai bun timp), pentru parcurs pe sub apă mai lung de 15m, de la startul cursei.
 Campionatele Europene in bazin scurt (25m), Netanya, Israel, decembrie - la individual: locurile VI, XV și XVI, cu un Nou Record Mondial de Juniori pentru bazin de 25m (în proba de 100m spate) și patru Noi Recorduri Naționale, două de seniori și două de juniori (50m spate și 100m spate); cu ștafeta României: locul VI, cu un Nou Record Național în proba de 4x100m liber.

2016 (19 ani)
 Concurs Internațional Lyon, martie, Franța: două locuri I; Câștigător al Premiului "Cel mai bun înotător", conform clasamentului pe bază de punctaj al celor mai bune performanțe.

 Campionatele Europene de Seniori, Londra, mai, Marea Britanie - la individual, locurile VI (100m spate), VII (50m spate) și XIV (200m spate), cu două Noi Recorduri Naționale de Seniori (50m spate și 100m spate); cu ștafeta României - locul VI, cu un Nou Record Național al României, în proba de 4x100m liber.

 Jocurile Olimpice de vară din 2016 – Rio de Janeiro, august, Brazilia: locurile VIII (100 m spate) - cu un Nou Record Național de Seniori și XVIII (200m spate)
 Etapa de Cupă Mondială Tokio, octombrie, Japonia (în bazin scurt - 25m): un loc V (200m spate) și două locuri VI (50m spate și 100m spate), cu patru Noi Recorduri Naționale (câte unul în probele de 50m spate și 200m spate și două în proba de 100m spate);
 Concurs Internațional North Sea Swim Meet, noiembrie, Norvegia (în bazin scurt - 25m): trei locuri I (50m spate, 100m spate și 200m spate), un Nou Record Național (200m spate) și cinci Noi Recorduri ale Competiției (câte două în probele de 50m spate și 100m spate - în calificări și în "superfinale" și unul în proba de 200m spate - în "superfinală"); trofeul pentru Cea mai Bună Performanță la masculin (877 de puncte, pentru proba de 100m spate, câștigată cu timpul de 51 de secunde și doisprezece sutimi).

Palmares internațional, în competiții amicale

2011 (14 ani)
 Concurs Hodmezovasarhely, Ungaria: un loc I , patru locuri II și un loc V
 Concurs Pamina Bad Berzabern, Germania: două locuri II, un loc III și un loc IV
 Concurs Cupa Orca Bratislava, Slovacia: patru locuri I și un loc III

2012 (15 ani)
 Concurs Hodmezovasarhely, Ungaria: trei locuri I și un loc III
 Concurs Pamina Bad Berzabern, Germania: cinci locuri I
 Concurs Cupa Orca Bratislava, Slovacia: patru locuri I și un loc III

2013 (16 ani)
 Concurs Hodmezovasarhely, februarie, Ungaria: două locuri I și un loc II
 Concurs Berlin, martie, Germania: un loc I, două locuri II și un loc III; trei noi recorduri naționale pentru juniori 16-18 ani (50m spate și 100m spate x 2 - în serii și în finală)
 Concurs Viena, iunie, Austria: șase locuri I și un loc II

Recoduri naționale stabilite

Premii și distincții speciale

2012
 Sportivul Anului înot - CSM Pitești

2013
 Sportivul Anului înot - CSM Pitești
 Cel mai bun Sportiv Argeșean DJTS Argeș
 Sportivul Anului juniori - Federația Română de Natație și Pentatlon Modern

2014
 Tânăr Argeșean de Succes - Consiliul Județean Argeș
 Sportivul Anului înot - CSM Pitești

2015

 Trofelul Juniorul Anului 2015 în România - în cadrul "Balului Junior Sport"
 Cel mai bun Înotător al Anului în România - Federația Române de Natație și Pentatlon Modern]
 Nominalizat pentru Premiul "Generația Digi Sport"
 Sportivul Anului - CSM Pitești

2016

 Cetățean de Onoare al comunei Bascov-Argeș
 Premiul de Excelență - Săbătorile Argeșului și Muscelului
 Premiul de Excelență în sport - Cotidianul [Argeșul Liber]
 Nominalizat la Premiul de Excelență în cadrul Galei "Zece pentru Argeș" - Consiliul Județean Argeș
 Sportivul Anului "Clubului Sportiv Universitar Cluj Napoca"
 Cel mai bun Înotător al Anului în România - Federația Română de Natație și Pentatlon Modern

Note

Legături externe

Înotători români
Sportivi români în viață
Înotători la Jocurile Olimpice de vară din 2016
Înotători la Jocurile Olimpice de vară din 2020

Robert Glință


Haç, birbirlerini dik açı ile kesen iki çizgi veya çubuktan meydana gelen şekil. Şekillerden biri veya her ikisi de ortasından ikiye bölünür. Artı (+) şeklinde veya çarpı (x) şeklinde olabilir.

Yüzyıllar boyunca haç, farklı din ve kültürlerde birbirlerinden çok farklı şeyleri sembolize etmek amacıyla kullanılmıştır. Değişik anlamlara gelen haçlar şekil olarak tamamen aynı değildirler ve değişkenlik gösterirler.

Kızılhaç

Beyaz zeminde kırmızı renkli haç işaretidir. Saint Georgius Haçı olarak da bilinir. Gürcistan Devletinin bayrağınga bulunan semboldür. Gürcistan, ismini (Georgia) St. George'dan almıştır.
Bu sembol aynı zamanda Kızılhaç'ın simgesidir. Kızılhaç tarafından amblem olarak kullanılır. Kızılhaç, Kızılay ile birlikte savaş ve felaket mağdurlarına insani yardım ulaştıran uluslararası bir harekettir. Jean Henry Dunant tarafından 1864'te İsviçre'de kurulmuştur. Bu amblem aynı zamanda sağlık ekipman ve araçları üzerinde kullanılır. Haç işareti Hristiyanlıkla özdeşleşmiş olmasına rağmen Kızılhaç'ın günümüzde dini bir kimliği yoktur ve din, dil, ırk ayrımı gözetmeden yardım ulaştırmaya çalışır. Bazı kişiler Kızılhaç bayrağı'nın İsviçre bayrağı'nın ters renklisi olduğunu iddia etmektedir.

Gamalı haç

Gamalı haç veya swastika, tarih öncesi dönemlerden kalma sembol. Gamalı haç ismi Yunanca gama (Γ) harfine atfen verilmiştir. Svastika kelimesi Sanskritçe'deki su (iyi) ve asti (olmak) kelimelerinin birleşiminden oluşmuştur. "İyi olmak, mutlu ve sağlıklı olmak" anlamlarına gelir.

Svastika Hinduizm, Budizm ve Jainizm'e göre kutsaldır. Sonradan Nazi Almanya'sı tarafından amblem olarak kullanılmaya başlanmıştır.

Temel haç figürleri

Haç motifli bayraklar
Bazı Hristiyan ülkeler bayraklarını haçtan esinlenerek seçmişlerdir.

Ayrıca bakınız

 Camargue haçı

Notlar
 İngilizce Vikipedi, cross, red cross
 Oxford İngilizce Sözlük, cross, swastika, red cross

Kaynakça

Semboller
Hristiyanlık nesneleri
Inanç totemleri

Haç


The European Anti-Fraud Office (commonly known as OLAF, from the ) is a body mandated by the European Union (EU) with protecting the Union's financial interests. It was founded on 28 April 1999, under the European Commission Decision 1999/352. Its tasks are threefold:
 to fight fraud affecting the EU budget;
 investigate corruption by staff of EU institutions; and
 develop anti-fraud legislation and policies.

OLAF achieves its mission by conducting, in full independence, internal and external investigations. It coordinates the activities of its anti-fraud partners in the Member States in the fight against fraud. OLAF supplies EU member states with the necessary support and technical know-how to help them in their anti-fraud activities. It contributes to the design of the anti-fraud strategy of the European Union, and takes the necessary initiatives to strengthen the relevant legislation.

OLAF conducts administrative investigations. It has no judicial powers to oblige national law enforcement authorities to act on its follow-up recommendations.

Legal basis
Regulation No 883/2013, governing the work of OLAF, entered into force on 1 October 2013. This Regulation builds on the experience gained by OLAF since its creation. It provides a clear statutory basis that codifies past practice and reinforces the effectiveness of OLAF's investigative activities. The Regulation also sets the basis for a better exchange of information between OLAF and its partners.

Structure
OLAF has a hybrid status. On the one hand, it is a Directorate General of the European Commission, under the responsibility of the Vice-President in charge of Budget and Human Resources. On the other hand, it is independent for its investigative activities.

OLAF has a staff of about 420: police, customs and legal experts from the member states of the European Union (EU).

Ville Itälä was appointed OLAF Director-General by the European Commission, following consultation with the European Parliament and Council. He took up his functions on 1 August 2018.

History
OLAF was created in 1999. Following the events that led to the resignation of the Santer Commission, its predecessor UCLAF (Unité de coordination de lutte anti-fraude) was replaced with a new anti-fraud body (OLAF) with stronger powers. These also included conducting investigations within EU institutions.

OLAF results in figures

Between 2010 and 2018, OLAF:

 Concluded over 1900 investigations
 Recommended the recovery of over €6.9 billion on the EU budget
 Issued over 2500 recommendation for judicial, financial, disciplinary and administrative action to be taken by the competent authorities of the Member States and the EU

As a results of OLAF's investigative work, sums unduly spent were gradually returned to the EU budget, criminals faced prosecution before national courts and better anti-fraud safeguards were put in place throughout Europe.

Success stories

OLAF's concluded investigations include cases relating to EU staff, direct expenditure, external aid, customs and cigarette smuggling.

Embezzlement of research funding

A 2017 investigation led to OLAF putting an end to an intricate fraud scheme through which more than EUR 1.4 million worth of European Union funds, meant for emergency response hovercraft prototypes, had been misappropriated.

OLAF uncovered the fraud pattern as part of its investigation into alleged irregularities in a Research and Innovation project granted to a European consortium. The Italian-led consortium, with partners in France, Romania and the United Kingdom, was tasked with creating two hovercraft prototypes to be used as emergency nautical vehicles able to reach remote areas in case of environmental accidents. During on-the-spot checks performed in Italy by OLAF and the Italian Guardia di Finanza, OLAF discovered various disassembled components of one hovercraft, as well as another hovercraft which was completed after the deadline of the project. It became evident that, in order to obtain the EU funds, the Italian partners had falsely attested to the existence of the required structural and economic conditions to carry out the project.

Investigative activities carried out by OLAF in the UK revealed that the British partner only existed on paper and that the company was in fact created and owned by the same Italian partners. To simulate the actual development of the project and to divert funds, fictitious costs had also been recorded. In practice, once the EU funds were obtained, the Italian grantees used accounting artifices to syphon off money, forging documents attesting false expenses.

A thorough analysis of more than 12 000 financial transactions and payments made in the project showed that part of the EU funds received by the Italian and UK partners had been used to pay off a mortgage on a castle facing foreclosure. OLAF concluded its investigation in 2017 with two judicial recommendations – to the Public Prosecutor's Office of Genoa and to the City of London Police in the UK – and a financial recommendation to the Directorate- General for Research and Innovation of the European Commission to recover the defrauded funds. The Italian authorities are already following up on OLAF's recommendations and investigating the persons concerned for embezzlement and fraud against the EU, false accounting, fraudulent bankruptcy and fraudulent statements.

Ending solar panel anti-dumping duty evasion

In 2017 OLAF also investigated another major case involving the evasion of anti-dumping and countervailing duties imposed on solar panels originating in, or consigned from, the People's Republic of China. It was alleged that solar panels were incorrectly declared on importation into the European Union as being of Taiwanese origin. In the framework of this investigation, OLAF, in cooperation with representatives of the Dutch and French customs agencies and the competent Taiwanese authorities, carried out joint enquiries in Taiwan. Further checks took place in Antwerp, in cooperation with Belgian customs.

OLAF collected and analysed transhipment data, EU import data, as well as other documents, while also conducting five company visits of Taiwanese exporters/consignors and visits to eleven shipping agents in Belgium and Taiwan. It was revealed that approximately 2500 container loads of Chinese solar panels had been transhipped via Taiwan to the EU. OLAF discovered that these consignments of solar panels imported into the European Union were not actually of Taiwanese origin, as declared. The solar panels were shipped from solar panel producers in the People's Republic of China to the Free Zone in Taiwan, where the solar panels were loaded into other containers and shipped to the EU with new documents claiming Taiwanese origin. It was established that, in reality, the goods came from the People's Republic of China and therefore anti-dumping and countervailing duties were applicable. As a result, OLAF issued a financial recommendation amounting to EUR 135 million.

UK not acting  on China import fraud
In March 2022 the European court of justice (ECJ)—the highest court,from which there is no further appeal—made a final ruling that the UK government, when a member of the EU, had been negligent from 2011 to 2017 in allowing criminal gangs to import cheap Chinese-made clothes and shoes with false invoices understating their value, which were then re-exported into other EU countries. The court considered that  EU-wide anti-fraud measures set out by OLAF should have been used. Although Britain had left the EU, the country remains subject to ECJ jurisdiction for breaches of EU law while a member state. The EU claimed compensation of over €2 billion.

Fight against cigarette smuggling

OLAF is not only competent to investigate matters relating to fraud, corruption and other offences affecting all EU expenditure, but also relating to some areas of EU revenue, mainly customs duties. Tobacco smuggling causes huge losses to national and the EU budget, hence OLAF investigates and coordinates criminal cases relating to large-scale, international cigarette smuggling.

In addition to its investigative work, OLAF also supports the EU Institutions and Member States in shaping tobacco anti-smuggling policy. Following litigation before US courts, and to address the problem of contraband and counterfeit cigarettes, the EU Member States and the European Commission signed (between 2004 and 2010) legally binding and enforceable agreements with the world's four largest tobacco manufacturers. The companies agreed to pay a collective total of $2.15 billion to the EU and Member States. With the agreements, the manufacturers have also committed themselves to comprehensive rules concerning sales and distribution practices to promote compliance with EU and national rules as well as to ensure that their genuine cigarettes are sold, distributed, stored and shipped in accordance with all legal requirements.

OLAF brings significant added value to operations like these, where contraband networks operate across borders and can only be countered by coordinated EU-wide efforts.

Fight against wood laundering
OLAF handles illegal logging and smuggling of precious wood and timber into the EU (wood laundering)

Challenges
While OLAF is a largely successful organisation, it is not without faults and challenges. Most notably is how reliant it is on the cooperation of European Member States. OLAF is not a sanctioning body, it does not have any powers to prosecute or discipline, only to make recommendations. It is up to the relevant judicial bodies and EU institutions to follow the recommendations and take action or not. Responses to OLAF's recommendations vary between states, EU institutions and smaller judiciary bodies. For example, most Hungarian authorities have all refused to sign cooperation agreements with OLAF and rarely follow recommendations despite there being high levels of corruption within the country. It has been suggested that Hungary refuses to cooperate because the corruption is in the interests of the authorities, and OLAF lacks the influence needed to force cooperation. EUROPOL and EUROJUST are two organisations OLAF struggles to work with, because OLAF feels like they encroach on its jurisdiction and have no place in fraud investigations. There is no one legal code to protect the European Budget – each Member State has their own legal systems, with their own law enforcement and evidence collecting methods and this can reduce the efficiency of OLAF. Its efficiency is also hindered by reliance on state/agency cooperation, cultural, legal and language barriers and complications arising from cross-border investigations.

Criticism

Legal Basis

The legal basis of OLAF has been a subject for criticism. While OLAF is not a law enforcement agency its recommendations hold substantial sway in the EU structures. This raises concerns regarding the transparency of OLAF's actions and basic rights of the subjects under investigation. Helen Xanthaki, Professor of Law at UCL, has stated: "OLAF is entangled in an ad hoc, fragmented, conflicting and uncodified mess of largely self-imposed operational conventions that are supposed to be applied within the tight constrictions of legitimacy and constitutionality in criminal investigations. Even the jurisdictional identity of legitimacy and constitutionality is fluid. Which law and which Constitution would the unavoidably confused OLAF staff work under: Belgian, EU, that of the jurisdiction with competence over the investigation, or that with competence over the actual, indeed usually cross-border, action under investigation? And really, what is the nature of OLAF and the task of its staff: are they investigators, prosecutors or something in between?"

Selectivity and partiality

OLAF has been criticized by Ingeborg Gräßle, a former member of the budgetary control committee of the European Parliament, who has indicated that less than a third of OLAF's staff is dealing with the EU's agricultural and structural funds, even though they represent more than 80 percent of the EU budget. Furthermore, Gräßle pointed out that OLAF's resources are disproportionately allocated to counterfeiting investigations: "They [OLAF] have the luxury industry with a clear interest to help them finding counterfeit goods, but in my view OLAF is not a European FBI. OLAF's mandate is clearly to protect the financial interests of the EU. This means to protect the EU budget".

Dalligate

OLAF conducted the investigation that lead to the forced resignation of John Dalli, former European Commissioner for Health and Consumer Policy. Basing on OLAF's report, Dalli was accused by José Manuel Barroso, the former President of the European Commission, of using an associate to ask for a bribe from a Swedish tobacco company.

However, none of the accusations against Dalli were found to be substantiated and when OLAF's report leaked, the document was criticized as biased and amateurish. The initial complaint against Dalli was made by Swedish Match, a tobacco company. According to Dalli, the objective of the affair was to impede the EU Tobacco Products Directive, which imposed stricter regulations on tobacco marketing. Leaked documents from Philip Morris International later revealed that the tobacco company had employed 161 people and spent vast sums in an effort to delay the Tobacco Products Directive. At the time of the Dalli affair Philip Morris International had ties with both Swedish Match and OLAF, the former being a strategic partner in a venture to commercialize snus globally and the latter being part of an anti-contraband agreement between the European Commission and PMI which saw PMI provide information as well as funds to OLAF. Corporate Europe Observatory, a lobbying transparency NGO has questioned whether the Dalli affair had been a politically motivated tobacco industry trap.

Criminal investigation of Giovanni Kessler

Belgian authorities opened an investigation against the former Director-General of OLAF Giovanni Kessler who was suspected of illegally listening in to a telephone conversation whilst probing into the Dalli case. In 2016 Kessler was stripped of EU immunity. The investigation remains ongoing.

See also
 European Court of Auditors
 European Public Prosecutor
 Institutions of the European Union
 Internal Audit Service (IAS)

References

External links

General Services in the European Commission
1999 establishments in the European Union
Fraud in the European Union
Fraud organizations

European Anti-Fraud Office