Ḥasan Ibn al-Haytham (latiniseret som Alhazen fuldt navn  ; ca. 1. juli 965 i Basra, død 3. marts 1040 i Kairo) var en muslimsk araber, matematiker, astronom og fysiker under Den Islamiske Guldalder. Han ydede betydelige bidrag til særligt forståelsen af synssansen og optikkens principper og omtales derfor som "faderen til moderne optik". Hans mest indflydelsesrige værk har titlen Optikkens Bog (arabisk: , "Kitāb al-Manāẓir"). Den blev skrevet i perioden 1011-1021 og har overlevet i en latinsk udgave. Alhazen var polyhistor og skrev også om filosofi, teologi og lægevidenskab.

Alhazen var den første der forklarede at synet optræder når lys reflekteres fra et objekt og passerer ind igennem øjnene. Han var også den første der demonstrerede at synet bliver opfattet i hjernen og ikke i øjnene. Alhazen var en tidlig fortaler for princippet om at en hypotese skal understøttes af eksperimenter baseret på bekræftede procedurer eller matematisk bevis - en tidlig pioner inden for den naturvidenskabelige metode fem århundreder inden renæssancens naturvidenskabsfolk.

Alhazen blev født i Basra, men han tilbragte det meste af sin produktive periode i Fatimide-kalifatets hovedstad Kairo, hvor han levede af at skrive forskellige værker og undervise medlemmer af adelen. Alhazen fik nogle gange tilnavnet al-Baṣrī efter hans fødested, eller al-Miṣrī ("af Egypten"). Alhazen blev kaldt den "anden Ptolemaios" af Abu'l-Hasan Bayhaqi og "Fysikeren" af John Peckham.

Liv og virke
Ibn al-Haytham (Alhazen) blev født ca. år 965 ind i en arabisk familie i Basra, Irak, som på dette tidspunkt blev styret af buyidernes dynasti.

Oprindeligt var han interesseret i religionsstudier og i at tjene samfundet. På dette tidspunkt havde samfundet en række modstridende syn på religion, som gjorde at han i sidste ende endte med at søge væk fra religionen. Dette ledte til at han fordybede sig i studiet af matematik og naturvidenskab. Han var ansat i en stilling med titlen vizier i sin hjemby Basra, og han skabte sig et navn med sin viden om anvendt matematik. Han påstod at være i stand til at regluere Nilens oversvømmelser, og blev derfor inviteret til Fatimide-kalifatet af kalif Al-Hakim for at realisere sit hydrauliske projekt i Aswan. Han blev dog nødt til at indrømme at hans projekt ikke kunne lade sig gøre rent praktisk.

Da han vendte tilbage til Kairo, fik han en administrativ stilling. Efter at han atter engang viste sig ikke at kunne udføre sin opgave her, påkaldte han sig kalif Al-Hakims vrede, og det siges, at han blev tvunget til at gå under jorden indtil kaliffens død i 1021, hvorefter han fik de ejendele, der var blevet konfiskeret fra ham, tilbage igen.
Ifølge legenden lod Alhazen som om at han var blevet sindssyg, og at han derfor var blevet sat i husarrest i denne periode. Det var på dette tidspunkt, at han skrev sin indflydelsesrige afhandling Optikkens Bog.

Alhazen fortsatte med at bo i Kairo i samme område som det berømte Al-Azhar Universitet, og han levede af indtægterne fra sine afhandlinger og værker indtil sin død omkring 1040. En kopi af Apollonius' bog om keglesnit, skrevet med Ibn al-Haythams håndskrift, er bevaret i Aya Sofya: (MS Aya Sofya 2762, 307 fob., dateret Safar 415 a.h. [1024]).)

Blandt hans studenter var Sorkhab (Sohrab), en perser fra Semnan, og Abu al-Wafa Mubashir ibn Fatek, en egyptisk prins.

Videnskabelig metode

Alhazens videnskabelige metode baserede sig på empiri, det at anvende erfaringer og iagttagelser som grundlag for (videnskabelig) erkendelse. Han udførte forsøg og gjorde målbare observationer og brugte derefter sin fornuft til at få mening ud af de data, han havde samlet sammen. På den måde var han med til at udvikle den videnskabelige metode, der har været basis for al videnskab efterfølgende. Hans eksperimenterede specielt indenfor inden for klassisk fysik og udviklede matematiske modeller til at beskrive og forstå de observerede processer. Således er han også blevet kaldt den første teoretiske fysiker.

Optikkens Bog

Alhazens hovedværk er syvbindsværket Optikkens Bog (Kitab al-Manazir; originaltitel:	كتاب المناظر), skrevet mellem 1011 og 1021, og senere oversat til latin i slutningen af 1100-tallet eller begyndelsen af 1200-tallet. Værket fik stor betydning gennem middelalderen og renæssancen og påvirkede senere blandt andre Roger Bacon og Johannes Kepler. Arbejder af al-Haitham om geometri blev genfundet i Bibliothèque nationale de France i Paris i 1834. Andre manuskripter er bevarede i Leiden og i Bodleian-biblioteket i Oxford.

I Optikkens bog præsenterede Alhazen en samlet teori for optik, som baserede sig på en syntese af matematik, anatomi og fysik. Den mest revolutionerende del af hans teori var ikke matematikken og heller ikke anatomien, idet muslimsk tradition forbød dissektion af den menneskelige krop, og Alhazen erkendte selv, at det meste af hans viden om anatomi kom fra Galen. I stedet var det hans fysiske forklaring af de optiske fænomener, der havde den største gennemslagskraft i eftertiden, og i særdeleshed hans tolkning af synlige objekter som bestående af et uendeligt antal punkter, der udsender lys.

Optikkens Bog er formodentlig det første værk i historien, som bruger en videnskabelig metode. I antikken troede man, at sandheden nås gennem logisk ræsonnement alene; eksperimenter blev brugt til demonstrationer. Al-Haitham anvendte derimod eksperimenter til at teste sine teorier. Fx anvendte han eksperimenter for at bevise, at Aristoteles havde ret i sin teori om, at syn skyldtes, at øjet modtog lys fra den sete genstand og ikke, at øjet udsendte stråler, som Euklid af Alexandria og Ptolemaios havde hævdet.

•	Bind I handler om Alhazens teorier for lys, farver og syn.
•	Bind II præsenterer Alhazans teori om, hvorledes lyset modtages af øjet.
•	Bind III og VI handler om fejl, der kan opstå, når lyset henholdsvis modtages af øjet og reflekteres.
•	Bind IV og V beskriver eksperimenter, der støtter Alhazens teorier om refleksion.
•	Bind VII beskriver teorien om lysbrydning.

Om synet
Før Optikkens Bog blev skrevet, herskede der to teorier for syn. Extramissionsteorien (eller emissionsteorien) blev fremført af Euklid og Ptolemaios. Ifølge denne model var det øjet, der udsendte en form for stråler hen til betragtede objekt. Når disse stråler nåede frem til objektet, blev det muligt for betragteren at opfatte objektets farve, form og størrelse. Intromissionsteorien, på en anden side, som blev fremført af Aristoteles og Galen, argumenterede for at synet skyldtes emner, der blev udsendt til øjet fra objektet eller dets omgivelser.

Et af Alhazans argumenter imod extramissionsteorien var at øjnene kan blive ødelagt, når man ser direkte ind i stærkt lys, som fx solen. Et andet modargument var, at øjet umuligt kunne nå at fylde rummet med stråler på den korte tid der går, fra man åbner øjnene til man ser nattehimmelen i sin fulde udstrækning. I stedet udformede han med udgangspunkt i intromissionsteorien sin egen teori, ifølge hvilken alle objekter udsender lys i alle retninger, og det er noget af dette lys, der når frem til betragterens øje. Således besidder det betragtede objekt en samling af uendeligt mange punkter, der alle udsender lys.

Lys- og farveteori

I Optikkens Bog argumenterer Alhazen for, at der findes to former for lys, primært lys og sekundært lys, hvor det primære lys er det stærkeste eller mere intense af de to. Ifølge Alhazen kommer primært lys fra lysende objekter, mens sekundært eller "tilfældigt" lys kommer fra objekter, der ikke lyser i sig selv, men opfanger og reflekterer lys fra andre objekter.  Sekundært lys kan derfor ikke eksistere i fravær af en kilde til primært lys. Både primært og sekundært lys bevæger sig i rette linjer. Hvis lyset kan passere igennem et objekt, bliver det gennemsigtigt. Eksempler er luft og vand, men ingen objekter kan reflektere alt lys, der rammer dem, eller være totalt gennemsigtige. Opake objekter er sådanne som lyset ikke kan passere direkte igennem dem, de er således partielt transparente, selv om der finder forskellige grader af opacitet. Opake objekter, der rammes af lys, kan udsende sekundært lys, og derved selv komme til at lyse. Lysstrålen kan brydes, når den passerer et partielt transparent objekt, men kan også reflekteres, hvis det rammer en helt glat overflade som fx et spejl, men i begge tilfælde bevæger lyset sig i rette linjer.

Til støtte for sin argumentation udførte Alhazen mange eksperimenter, der blev beskrevet i Optikkens Bog. Han fremførte at farve også er en form for lys, der også bevæger i rette linjer fra ethvert punkt på et objekt. Han konkluderede også ud fra eksperimenter, at farve ikke kan eksistere uden luft.

Øjets anatomi og evnen til at se

Hvis hvert punkt på et objekt udsender lys i rette linjer i alle retninger, må øjet modtage adskillige lysstråler fra hvert punkt. Dette skabte et problem for Alhazen, for hvis øjet modtog lys i alle retninger fra hvert af objektets punkter, burde det føre til et uskarpt billede. Alhazen løste dette problem ved hjælp af sin teori om lysbrydning. Han fremførte det argument, at selv om hvert af objektets punkter sendte en uendelig mængde lysstråler mod øjet, var det kun én lystråle fra hvert punkt, som faldt vinkelret ind på øjet. De andre lysstråler fra punktet ville møde øjet i vinkler, der ikke var vinkelrette. Ifølge Alhazen ville dette føre til, at de blev brudt og svækket. Hans hypotese var således, at kun den var den lysstråle, der faldt vinkelret ind på øjet, der blev registreret af synet.

Alhazens teori om at afbøjede lysstråler mister deres kraft til at stimulere synet, er forløberen for erkendelsen af den retningsbestemt sensitivitet af nethinden (retina), der i dag er etableret viden, og som i dag også kaldes for Stiles-Crawford effekten.

Ifølge Alhazens undersøgelse af øjets anatomi, var det linsen (lens), der modtager det lys, som udsendes fra objektet, og linsen fungerer som en kegle, som samler lyset i sin bund. Andre dele af øjet såsom det forreste øjenkammer mellem hornhinden og linsen (camera anterior) og glaslegemet bag linsen (corpus vitreum) spillede ikke samme kritiske rolle for synet som linsen. Efter at have modtager lyset ville linsen sende billedet, som den havde modtaget, videre til hjernen gennem en synsnerve.

Invertering af billedet i øjet
I Bog I beskriver Alhazen et "mørkt kammer" (camera obscura) ind i hvilket lyset kommer gennem et lille hul og - uden at have passeret en linse - danner et billede, der vender op og ned, på den modsatte side af kammeret. Alhazen anvendte et sådant camera obscura i sine optiske forsøg, og sammenlignede det med øjet.

Ideen var at lyset, når det kom ind i øjet, ville samle sig i et billede inde i øjet, det var omvendt, og derefter blev vendt igen. Forsøgene fik ham dog til at indse, at pupillen var stor til at øjet kunne fungere som et camera obscura. Han overvejede om lyset blev brudt, når det ramte linsen, og om det, når det derefter fortsatte, ville danne et omvendt billede på øjets bagside. Da forestillingen om et omvendt billede var uacceptabel, postulerede han uden nærmere argumentation, at lysstrålerne blev brudt endnu en gang ved grænsefladen mellem linsen og glaslegemet, således at når de fortsatte derfra ville skabe et retvendt billede på væggen bagerst i øjet på det, vi i dag kender som (nethinden; retina), men som Alhazen betragtede som en forlængelse af synsnerven. I dag ved vi at lyset, efter at være blevet brudt i linsen, danner et omvendt billede på nethinden, der derefter vendes i hjernen.

Mønstergenkendelse
[[Fil:KnnClassification.svg|thumb|Eksempel på mønstergenkendelse ved hjælp af "den nærmeste nabo regel" (k-nærmeste naboer klassificering) som anvendes af algoritmer til at klassificere objekter. K'''et i navnet hentyder til det antal naboer, man tager med i klassificeringen. Testprøven (grøn prik) skal klassificeres enten til blå firkanter eller til røde trekanter. Hvis k = 3 (cirkel med optrukket linje) er det tildelt de røde trekanter, fordi der er 2 trekanter og kun 1 kvadrat inde i den indre cirkel. Hvis k = 5 (stiplet linje cirkel) er det tildelt de blå firkanter (3 firkanter vs. 2 trekanter inde i den ydre cirkel). Denne metode har ligheder med Alhazens teori for, hvorledes synet genkender og klassificerer objekter.]]

Alhazen udviklede en teori for, hvorledes synet genkender betragtede objekter, som på mange måder minder om den måde, moderne algoritmer foretager mønstergenkendelse på. Ifølge Alhazens teori baserer synet sig på tre stadier, der begynder med den passive registrering af lys og farve i øjet, og derefter bearbejdes synsindtrykkene med en stigende grad af abstraktion og kompleksitet. Som Alhazen udtrykker det:

af [alle] de karakteristika, som registreres af synssansen, er nogle et resultat af ren og skær sansning, andre et resultat af genkendelse, og andre et resultat af vurdering og differentiering.

Blandt disse tre stadier er det evnen til genkendelse, der er betingelsen for visuel kategorisering:

Synet registrerer mange ting på grundlag af genkendelse, så det genkender at et menneske er et menneske, at en hest er en hest, og at Sokrates er Sokrates, hvis det har set den samme ting tidligere.

...og:

Synets registrering af, hvilken kategori et synligt objekt tilhører, er udelukkende baseret på genkendelse.

Alhazen analyserede, hvad der betinger evnen til genkendelse og hvordan den fungerer. Først og fremmest gør han det klart, at genkendelse er forskellig fra ren sansning, fordi processen involverer hukommelse og "forestillingsevne", som er mængden af de samlede synsindtryk, der huskes, og som hukommelsen finder frem. Som det udtrykkes af Alhazen:

genkendelse er iagttagelsen af lighed mellem to former – i.e. formen på det objekt synet opfatter i det øjeblik objektet genkendes, og formen på det synlige objekt, eller dets lige, der er blevet opfattet en eller flere gange tidligere.

Således, siden genkendelse involverer opfattelse af lighed, baserer det sig på en form for vurdering, men:

denne form for vurdering er forskellig fra andre (former for) vurdering, da den i stedet for at basere sig på en evaluering af alle et objekts karakteristika, baserer sig genkendelsen af definerende karakteristika.

Her skelnes der mellem den bevidste og den ubevidste genkendelse, idet Alhazen med "andre former for vurdering" tænker på en nærmere granskning med synet (som fx involverer øjenbevægelser) og som tager et stykke tid, i modsætning til den ubevidste genkendelse, som er umiddelbar og baserer sig på nogle få "definerende karakteristika", og som korresponderer til de essentielle (i modsætning til tilfældige) forhold, som er fælles for alle medlemmer af en given kategori.

Denne måde at analysere synet på er blevet kaldt "overraskende moderne" fordi den på en rent empirisk måde forklarer, hvorledes kategorier (eller i hans terminologi, "universelle former") opstår i vores bevidsthed ("sjælen"). Som det udtrykkes af Alhazen:

At universelle former af synlige objekter findes i sjælen og gemmes i forestillingsevnen skyldes det faktum, at der er visse synlige karakteristika, som fx form eller indtryk, der, hvis de deles af række individer, får dem til at opfattes som værende identiske, selvom de selvsamme individer kan variere med hensyn til andre særlige karakteristika, der også opfattes af synet.

og derefter:

Det er således i kraft af synets evne til at opfatte individer af den samme slags, at deres universelle form gentages (i sjælen), sammen med de diverse andre særlige former disse individerne måtte have.

Med Alhazens ord bliver "universelle former" således "gemt i forestillingsevnen" gennem den gentagne registrering af individer, der tilhører den samme kategori, og kategoriseringen baserer sig på en række særlige karakteristika, som alle disse individer har til fælles.

Efter at have klarlagt, hvorledes objekter genkendelsen, og hvilken rolle hukommelse og lighed betyder for genkendelsen, beskriver Alhazen, mekanismen hvormed synsindtrykkene kategoriseres:

Således, når synet opfatter et synligt objekt, vil evnen til at skelne mellem objekter søge et modstykke blandt de former, der er gemt af fantasiens forestillingsevne, og når den finder en form i fantasien, som ligner formen på det synlige objekt, vil forestillingsevnen genkende det synlige objekt, og vil opfatte hvilken slags objektet er.

...og videre:

Men hvis det ikke finder en form i fantasien, der ligner formen på det synlige objekt, vil det ikke genkende det synlige objekt eller kunne opfatte, hvilken slags objekt det er.

Det er blevet fremhævet, at denne analyse af Alhazen har en overraskende grad af lighed med Cover og Hart's k-nærmeste naboer (k-NN) klassifikationsregel fra 1967 for mønstergenkendelse, som i dag anvendes af algoritmer til at klassificere objekter med.

 Alhazens problem

Alhazen var interesseret i optiske systemer, hvor der blev anvendt spejle, og studerede lysets tilbagekastning fra spejlende objekter (et studie, der også er blevet kaldt katoptrik). Specielt var han interesseret i refleksionen fra runde og parabolske spejle. Han observerede, at forholdet mellem lysets indfaldsvinkel og den vinkel, hvormed det blev tilbagekastet, ikke var konstant, men afhang af spejlets krumning, og undersøgte hvilken betydning dette havde for en linses evne til at forstørre et objekt. Hans arbejde med katoptrik førte til at han i Oktikkens Bog Bind V formulerede det, der er blevet kaldt "Alhazens problem".

Problemet lyder (oversat fra en engelsk oversættelse af den arabiske tekst):

Der gives en lyskilde og et rundt spejl. Find det punkt på spejlet, hvorfra lyset reflekteres til øjet af en betragter.

Problemet kan formuleres geometrisk således:

Fra to punkter i en cirkels plan skal der trækkes rette linjer, der møder hinanden på et punkt i cirklens omkreds, således at linjerne danner ens vinkler på tangenten til cirklen i det samme punkt.

Problemet er blevet studeret fra Huygens til vore dage. De tidligste løsninger blev bestemt ved at indsætte en hyperbel i den givne cirkel. Senere blev der givet analytiske løsninger, og til sidst trigonometriske løsninger.

 Andre værker om fysik
 Optiske værker
Udover Optikkens Bog skrev Alhazen adskillige andre værker om samme emne, inklusive Risala fi l-Daw (Afhandling om Lys). Han undersøgte egenskaberne ved luminiscens, regnbuer, formørkelser, tusmørke og måneskin. Hans eksperimenter foregik med spejle og refraktive overflader mellem luft, vand og glaskube, halvkugler og kvart-kugler der gav man grundlaget for de senere teorier om katoptrik.

 Himmelmekanik
Alhazen diskuterede himmelmekanik i værket Epitome of Astronomy, hvor han argumenterede for at Ptolemaios' modeller skal forstås ud fra fysiske objekter frem for abstrakte hypoteser - med andre ord det må være muligt at skabe fysiske modeller hvor eksempelvis ingen af himmellegemerne kan kollidere med hinanden. Forslaget med mekaniske modeller med Jorden i midten af solsystemet som en ptolemaiosk model "var et stort bidrag til det ptolemaioske systems senere triumf blandt de kristne i Vesten". Alhazens beslutsomhed om at forankre astronomi i fysikkens verden med objekter var vigtig, fordi den betød at astronomiske hypoteser "var ansvarlige overfor fysikkens love", og at den kunne kritiseres og forbedres på denne baggrund.

Han skrev også Maqala fi daw al-qamar (Om Månens Lys).

 Mekanik
I hans værker diskuterede Alhazen teorier om bevægelse af et legeme. I hans 'Treatise on Place er Alhazen uenig med Aristoteles' synspunkt om at naturen vil undgå tomrum, og han brugte geometri i et forsøg på at demonstreret at stedet (al-makan) er det antagede tredimensionelle tområde mellem indersiden af overfladen åp en beholder.

 Geometri

I flere af sine matematiske arbejder beskæftigede Alhazen sig med geometriske problemer.

 Alhazens månesegl
Hippokrates havde tidligere vist, at det for en ligebenet retvinklet trekant gælder, at såfremt der tegnes en cirkel omkring den, således at radius er lig med et kateter og de spidse vinkler rører cirkelbuen, vil arealet af en halvcirkel, der har trekantens hypotenuse som diameter, fratrukket det areal af trekantens omskrevne cirkel, der støder op imod hypotenusen, være lig med trekantens areal..

Alhazen forsøgte at bevise en mere generel udgave af problemet, som på engelsk kaldes "the lunes of Alhazen", og på dansk kunne kaldes "Alhazens månesegl". Problemet kan formuleres således:

Man tager en hvilken som helst retvinklet trekant og tegner en halvcirkel over den, således at hypotenusen er dens diameter. Derefter tegner man halvcirkler fra hver af trekantens to kateter (ben), således at hver cirkel får en katete som sin diameter. Der dannes herved to månesegl, hvis spidser rører trekantens hjørner. Hvor stort er det samlede areal af de to månesegl? .

Svaret, som Alhazen nåede frem til, er at summen af månernes arealer altid er lig med arealet af trekanten.[www.youtube.com/watch?v=Xnf4ogeXOMM Japhy, M. (2020) Lunes of Alhazen: A Quick and Elegant Proof]. YouTube, 31. december 2020. Hentet 18. december 2021. Beviset involverer brug af den pythagoræiske læresætning.

 Talteori
Mange af Alhazens matematiske arbejder beskæftiger sig med talteori. Her skal gives nogle eksempler.

 Alhazen og Wilsons sætning
I Opuscula overvejer Alhazen en løsning på et talsystem med kongruens. Med hans egne ord (oversat fra en engelsk oversættelse af den arabiske tekst)Rashed, R. (1994) The development of Arabic mathematics : between arithmetic and algebra. London.:

Vi ønsker at finde et tal, der, hvis vi deler det med to, får en rest på en; hvis vi deler det med tre, får vi en rest på en; hvis vi deler det med fire, får vi en rest på en; hvis vi deler det med fem, får vi en rest på en; hvis vi deler det med seks, får vi en rest på en; hvis vi deler det med syv, er der ingen rest.

Alhazen angiver to metoder til at løse problemet, hvoraf den ene lyder:

De nævnte tal, der blev anvendt til at dividere det søgte tal, ganges med hinanden; vi tilføjer en til produktet; dette er det ønskede tal.

Her giver Alhazen en generel løsningsmetode, hvor svaret på det nævnte eksempel bliver:

(2 × 3 × 4 × 5 × 6) + 1 = 721.
Vi finder at:
721/2 = 360, 1 til rest
721/3 = 240, 1 til rest
721/4 = 180, 1 til rest
721/5 = 144, 1 til rest
721/6 = 120, 1 til rest
721/7 = 103, 0 til rest

Her anvendte Alhazen en metode, der ligner den, som i dag kaldes Wilsons sætning, efter den engelske matematiker John Wilson, som genopdagede metoden i 1770 mere end 700 år senere:

 Hvis p er et primtal, gælder det at 1 + (p - 1)! kan deles med p.

I det specielle tilfælde bliver løsningen 1 + (7 - 1)! og vi får:

7 er et primtal, det gælder derfor at:
1 + (7 – 1)(7 – 2)(7 – 3)(7 – 4)(7 – 5)(7 – 6) =
1 + 6 × 5 × 4 × 3 × 2 × 1 =
1 + 720 =
721 kan deles med 7.

Tallet 721 efterlader netop en rest på 1, når det divideres med henholdsvis 2, 3, 4, 5 og 6.

 Perfekte tal
Et perfekt tal er et heltal, der er summen af tallets divisorer, dvs. de tal, der går op i tallet (tallet selv medregnes ikke). De to mindste perfekte tal er således 6 (1 + 2 + 3 = 6) og 28 (1 + 2 + 4 + 7 + 14 = 28). I begyndelsen af 3. århundrede f. Kr formulerede den græske matematiker Euklid i sit 13 binds værk Elementer et teorem, der definerer et perfekt tal:

 (2n-1) × 2n-1 er et perfekt tal, hvis 2n-1 er et primtal.

Således finder vi at med primtallet n = 2 at (22-1) × 22-1 = 6,
og med primtallet n = 3 finder vi at (23-1) × 23-1 = 28,
og med det næste primtal n = 5 finder vi at det næste perfekte tal er (25-1) × 25-1 = 496 osv.

I sit skrift Kommentar til Euklids postulater skriver Alhazen (som med andre citater er teksten oversat fra en engelsk oversættelse af den arabiske ordlyd):

Euklid siger derefter at et perfekt tal er lig med summen af dets divisorer. Dette er definitionen på et perfekt tal. Der findes tal, der lever op til denne egenskab. Faktisk har Euklid mod slutningen af Bog Ni beskrevet, hvorledes man kan finde tal, der besidder denne egenskab.

I en anden bog, Analyse og syntese, forsøger Alhazen at bevise Euklids sætning. Han skriver:

Et perfekt tal er et tal, der er lig med sammen af de tal, det omfatter. Problemet blev rejst af Euklid mod slutningen af de aritmetiske kapitler af hans bog. Han gjorde ikke rede for nogen analyse, og intet af det han siger, indikerer at hans definition var resultatet af en analyse. Han angiver kun, hvad det er, ligesom han gør det med andre problemer. Her skal vi vise, hvordan man analyserer sig frem til et perfekt tal.

Derefter forsøger Alhazed at analysere sig frem til, at Euklids definition ikke kun omfatter de perfekte tal, der var kendt i samtiden, men det modsatte: at alle de perfekte tal, der måtte findes, er omfattet af Euklids definition. Selvom beviset efterfølgende er blevet kritiseret, var det første gang nogen tilbød et bevis for Euklids berømte teorem.

 Astronomi
I alt 25 af Alhazens udgivelser beskæftigede sig med astronomi, svarende til en fjerdedel af hans værk, men på trods af at Alhazen udgav så mange arbejder om astronomi, har de ikke haft samme indflydelse som hans bøger om optik og matematik.

 Om verdens opbygning

I sin bog Om verdens opbygning forsøger Alhazen at udvikle en model, som beskriver planeternes bevægelser, og som er baseret på Aristoteles' fysik og Ptolemaios' abstrakte matematiske teorier.

I begyndelsen af bogens tredje del, der handler om himmelske legemer og deres bevægelser, forklarer Alhazen, at termen falah (svarende til sphaira, "sfære") benævner alt, hvad der er rundt, det være sig et kugleformet legeme, en hvælvet overflade, overfladen på en skive eller omkredsen på en cirkel, selvom det i astronomien typisk er tale om kugleskaller. Ifølge Alhazen var universet inddelt i ni sammenhængende, koncentriske (dvs. med fælles midtpunkt), kugleformede skaller, der hver besad en excentrisk (dvs. uden for midtpunktet) skal (en såkaldt epicykel), som planeterne bevægede sig på. Ideen med epicykler var Ptolemaios', men tanken om skaller var i modsætning til Ptolemaios, der i sin model, der var beskrevet i værket Almagest, opererede med geometriske cirkler. I en senere bog, Planetariske hypoteser, forklarede Ptolemaios dog, hvorledes hans geometriske modeller kunne transformeres til at blive tredimensionelle sfærer.

Ifølge nyere forskning er Om verdens opbygning et såkaldt apokryfisk værk, dvs. dets autencitet er tvivlsomt.

 Kritik af Ptolemaios
I tre bøger diskuterer Alhazen Ptolemaios' verdensbillede. Det drejer sig om:

 Tvivl vedrørende Ptolemaios Korrektioner til Almagest (denne bog er gået tabt)
 Opklaring af tvivl vedrørende AlmagestUd fra titlerne fremgår det umiddelbart, at synet på Ptolemaios er kritisk. Meget af Alhazens kritik af Ptolemaious baserer sig på dennes introduktion af en såkaldt ekvant i sine planetariske modeller. Ekvanten var et punkt, der var forskudt fra centrum af planeternes cirkelbaner, og som planeterne altid bevægede sig i samme hastighed i forhold til, forstået på den måde, at når de nærmede sig ekvanten bevægede de sig langsommere, end når de fjernede sig fra den. Ekvanten var indført for at kunne forklare at planeterne tilsyneladende skiftede hastighed på deres bane over himmelen. Alhayen fandt mange modsætninger i denne model, og arbejdede på at udvikle en planetarisk model, der ikke behøvede ekvanter.

Hans kritik af Ptolemaios verdensbillede kommer også til udtryk i et svar til en anonym lærd, som havde været ude efter hans bog Den snoede bevægelse (oversat fra en engelsk oversættelse af den arabiske tekst):

{{citat|Ud fra den noble Shaykhs udtalelser er det klart, at han tror på alt, hvad Ptolemaios skriver, uden at føle noget behov for en praktisk demonstration eller et bevis, han imiterer helhjertet; det er således eksperter i den profetiske tradition tror på Profeten, må Gud være med ham. Men det er ikke sådan, matematikere har tillid til specialister i de demonstrative videnskaber. Og jeg noterer mig, at det gør ham (i.e. den noble Shaykh) ondt, at jeg har modsagt Ptolemaios, og at han finder det smagløst; hans udtalelser tyder på, at han ikke tror, Ptolemaios kan fejle. Nu er der faktisk mange fejl i Ptolemaios, i mange passager i hans bøger. Blandt andre hvad han skriver i Almagest; hvis man gransker den grundigt, finder man mange modsigelser. Han (i.e. Ptolemaios) forklarer principperne for de modeller han overvejer, hvorefter han foreslår modeller for bevægelser, der er i modsætning til de principper, han har fastlagt. Og det er ikke bare et sted, det er i mange passager. Hvis han (i.e. den noble Shaykh) ønsker at jeg bliver mere konkret og peger på modsætningerne, gør jeg det gerne.}}

 Model for de syv planeters bevægelser
Alhazens bog Model for de syv planeters bevægelser er blevet kaldt en monumental præstation, der beskriver en ny astronomi og en ny teori for planeterne.

Oprindeligt havde værket tre bind. I det første bind beskrives teorien for planeterne. Den anden handler om, hvorledes man foretager astronomiske udregninger, og i den tredje diskuteres udviklingen af et astronomisk instrument, der kan beregne solens og planeternes højde. Af disse tre bind er det kun det første, der er bevaret.

Den første halvdel af det første bind rummer 15 matematiske udredninger, der skal lægge grunden for en planetarisk teori, der hviler på en solid matematisk basis. Den nye astronomi forsøger ikke længere at konstruere en model for universet, men begrænser sig til at beskrive matematisk, hvorledes planeterne bevæger sig. Bevægelserne i denne model er cirkelformede og ensartede i hastighed eller er en blanding af bevægelser, der er cirkelformede og ensartede. Epicyklerne som begreb findes således stadig for at forklare de højere planeters bevægelser.

 Andre værker
 Indflydelsen af Melodier på Dyrenes Sjæle

Alhazen skrev et Værk om Indflydelsen af Melodier på Dyrenes Sjæle, selvom der ikke eksisterer nogle bevarede udgaver af den. Den synes at have omhandlet spørgsmålet om dyr kan reagere på musik, f.eks. om en kamel vil bevæge sig hurtigere end langsommere til musik

 Ingeniørkundskab
Inden for ingeniørkundskab findes en beskrivelse af hans karriere som bygningsingeniør, hvor han blev hidkaldt til Egypten af Al-Hakim bi-Amr Allah fra Fatimide-kalifatet for at regulere oversvømmelser fra Nilen. Han udførte et detaljeret videnskabeligt studie af den årlige inundation af Nilen, og han tegnede planer for opførslen af en dmæning på det sted, hvor Aswandæmningen blev opført i 1960'erne. Hans feltarbejde gjorde ham dog opmærksom på, hvor upraktisk hans plan i virkeligheden var, og han fingerede snart efter at være blevet sindssyg, så han kunne undgå straf fra kalifatet.

 Filosofi
I hans Treatise on Place var Alhazen uenig med Aristoteles' syn på at naturen undgår tomrum, og han brugte geometri til at forsøge at demonstrere dette sted (al-makan) som blev forestillet som et tredimensionelt tomrum mellem den indre overflade indeslutningslegeme. [Abd al-Latif al-Baghdadi|Abd-el-latif]], der støttede Aristoteles filosofiske syn på rum og tomrum kritisterede senere hans arbejde i Fi al-Radd 'ala Ibn al-Haytham fi al-makan (A refutation of Ibn al-Haytham's place) for at foresøge at beskrive tomrummet ved hjælp af geometri.

Alhazen diskuterede også rumopfattelse og dens erkendelsesteori i Optikkens Bog. Ved at "forbinde den visuelle opfattelse af rummet til tidligere kropslig erfaring afviste Alhazen utvetydigt det intuitive ved rumlig opfattelse, og derfor synets autonomi. Uden håndgribelige forestillinger om afstand og størrelse til sammenligning kan synet stort set ikke fortælle os noget om noget." Alhazen fandt på mange teorier der knuste datidens forståelse af virkeligheden. Disse ideer om optik og opfattelse var ikke kun forbundet til fysiske videnskaber, mens i højere grad eksistentiel filosofi. Dette ledte til religiøse synspunkter der blev oprethold til et punkt, hvor der er en iagttager og deres opfattelse, hvilket i dette tilfælde er virkeligheden.

 Teologi
Alhazen var muslim, og de fleste kilde beskriver at han var sunnimuslim og tilhørte Ash'ari-skolen. Ziauddin Sardar skriver at nogle af de største muslimske naturvidenskabsfolk, som Ibn al-Haytham og Abū Rayhān al-Bīrūnī, der var pionerer inden for den naturvidenskabelige metode, tilhørte Ashʿari-skolen i islamisk teologi. Ligesom andre Ashʿaritter der mente at tro eller taqlid udelukkende skulle gælde islam og ikke andre hellenistiske autoriteter, så mente Ibn al-Haytham at taqlid udelukkende skulle omfatte islams profeter og ikke til nogle andre autoriteter, hvilket dannede grundlag for en stor del af hans videnskabelige skepticisme og kritik af Ptolemaios og andre af oldtidens autoriteter i hans værker Doubts Concerning Ptolemy og Optikkens Bog.

Alhazen skev et værk om islamisk teologi, hvori han diskuterer profetskab og udviklede et system med filosofiske kriterier til at skelne mellem falske påstande i hans samtid.
Han skrev også et værke med titlen Finding the Direction of Qibla by Calculation, hvor han diskuterer hvordan man matematisk finder Qiblaen, hvor man skal rette sine bønner (salah) imod.

Der er også lejlighedsvise referencer til teologi eller religiøse undertoner i hans tekniske værker som bl.a.
i Doubts Concerning Ptolemy:

I The Winding Motion:

Om relationen til en objektiv sandhed og gud:

 Arv og hæder
Alhazen er anerkendt bredt for at have leveret store bidrag og opdagelser inden for optik, talteori, geometri, astronomi og naturfilosofi.For the description of his main fields, see e.g.  ("He is one of the principal Arab mathematicians and, without any doubt, the best physicist.") ,  ("Ibn al-Ḥaytam was an eminent eleventh-century Arab optician, geometer, arithmetician, algebraist, astronomer, and engineer."),  ("Ibn al-Haytham (d. 1039), known in the West as Alhazan, was a leading Arab mathematician, astronomer, and physicist. His optical compendium, Kitab al-Manazir, is the greatest medieval work on optics.") Alhazans værk om optik bliver krediteret for at have lagt vægt på betydningen af at eksperimentere.

Hans hovedværk Optikkens Bog var hovedsageligt kendt i den muslimske verden, men ikke udelukkende, og i 1200-tallet blev den kommenteret af Kamāl al-Dīn al-Fārisī, Tanqīḥ al-Manāẓir li-dhawī l-abṣār wa l-baṣā'ir. I 1100-tallet i al-Andalus blev værket brugt både af prinsen af Banu Hud-dynastiet i Zaragossa og af en forfatter af vigtige matematiske tekster, al-Mu'taman ibn Hūd. En latinsk oversættelse af Kitab al-Manazir blev sandsynligvis skrevet i slutningen af 1200- eller starten af 1300-tallet. Denne oversættelse blev læst af og havde stor indflydelse på en række lærde i det kristne Europa inklusive: Roger Bacon, Robert Grosseteste, Witelo, Giambattista della Porta, Leonardo da Vinci, Galileo Galilei, Christiaan Huygens, René Descartes, og Johannes Kepler. Hans forskning inden for katoptrik (studiet af optiske systemer ved brug af spejle) omhandlede sfæriske og parabolske spejle og sfærisk aberration. Han foretog observationen af at forholdet mellem indfalsvinklen og refraktionen ikke er konstant, og han undersøgte forstørrelsesevnen i en linse. Hans arbejde med katoptrik indeholdt også et problem kendt som "Alhazens problem". I den islamiske verden havde Alhazens værk indflydelse på Averroës' tekster om optik, og hans arv blev yderligere udbredt via "reformeringen" af hans Optikkens Bog af den persiske videnskabsmand Kamal al-Din al-Farisi (død ca. 1320) i sidstnævntes værk Kitab Tanqih al-Manazir (revisionen af [Ibn al-Haytham's] Optik). Alhazen skrev op mod 200 bøger, men kun omkring 55 har overlevet. Nogle af hans værker om optik er kun bevaret i form af latinske oversættelser. I middelalderen blev hans bog om kosmologi oversat til latin, hebraisk og flere andre sprog.

Nedslagskrateret Alhazen på Månen er opkaldt efter Alhazen, og det samme blev steroiden 59239 Alhazen. Til ære for Alhazen blev oftalmologi-professoratet på Aga Khan i Pakistan navngivet "The Ibn-e-Haitham Associate Professor and Chief of Ophthalmology". Alhazen, er med navnet Ibn al-Haytham, motivet på forsiden af de irakiske 10.000-dinar-sedler udgivet i 2003,Ibn Al-Haytham's symbolic photo in an Iraqi 10,000-dinar note. researchgate.net. Hentet 13/12-2021 og på 10-dinar sedlerne fra 1982.

I 2015 blev International Year of Light afholdt for at fejre 1000-året for udgivelsen af Ibn Al-Haythams værk om optik.

 Hyldester
I 2014 omhandlede afsnittet "Hiding in the Light" af dokumentarserien Cosmos: A Spacetime Odyssey med som vært Neil deGrasse Tyson, på Alhazans bedrifter. Det var Alfred Molina som var fortæller på episoden.

Over 40 år tidligere havde Jacob Bronowski præsenteret Alhazens arbejde i en lignende tv-dokumentar og tilhørende bog kaldet The Ascent of Man. I episode 5 (The Music of the Spheres) bemærkede Bronowski at Alhazen var "den eneste virkeligt originale naturvidenskabelige hjerne som den arabiske kultur havde produceret", hvis teori om optik ikke blev forbedret før perioden med Newton og Leibniz.

H. J. J. Winter, en britisk videnskabshistoriker, opsummerede vigtigheden i Alhazens i fysikkens historie, da han skrev:
Efter Arkimedes' død var der ikke nogle virkeligt fantastiske fysikere indtil Ibn al-Haytham [Alhazen]. Hvis vi derfor begrænser vores interesse til udelukkende at omhandle fysik, så er der en lang periode på over 1200 år, hvor Grækenlands Guldalder måtte vige for en æra med muslimsk skolastik, og den eksperimenterende ånd blandt de dygtigste fysikere i Antikken igen kom til live i den arabiske lærde fra Basra.

UNESCO erklærede 2015 for International Year of Light og organisationens generaldirektør Irina Bokova kaldte Alhazen for "faderen til optik". Dette var blandt andet for at fejre Alhazens præstationer inden for optik, matematik og astronomi. En international kampagne, skabt af organisationen 1001 Inventions med titlen 1001 Inventions and the World of Ibn Al-Haytham omfattede en serie interaktive udstillinger, workshops og liveoptrædener, der omhandlede hans arbejde. Dette blev udført i samarbejde med videnscentre, naturvidenskabsfestivaler, museer og uddannelsesinsstitutioner, samt på digitale og sociale medieplatforme. The campaign also produced and released the short educational film 1001 Inventions and the World of Ibn Al-Haytham.

 Værker
Blandt Alhazens hovedværker regnes følgende bøger:

 Optikkens Bog (Kitab-al-Manazir 1021; latinsk oversættelse: Opticae Thesaurus, eller senere som De aspectibus 1572).
 Tvivl vedrørende Ptolemaios (Al-Shukūk 'alā Batlamyūs).
 Om verdens opbygning (Kitab fi hai at al alam, latin: Liber de mundo et coelo, motibus planetarum etc.)
 Model for de syv planeters bevægelser
 Om Mælkevejen

Alhazen menes at have skrevet mere end 200 værker om lang række af emner, og man har kendskab til mindst 96 af dem. De fleste af hans videnskabelige arbejder er gået tabt, men 50 af dem har overlevet i mere eller mindre grad. Fjorten af hans værker handlede om optik, 23 om astronomi, medens næsten halvdelen handlede om matematik og nogle få om andre emner. Blandt de af hans værker, der har overlevet, er det ikke alle som er blevet studeret, men en liste over nogle del af dem er givet nedenfor.

 Optikkens Bog (كتاب المناظر)
 Analysis and Synthesis (مقالة في التحليل والتركيب)
 Balance of Wisdom (ميزان الحكمة)
 Corrections to the Almagest (تصويبات على المجسطي)
 Discourse on Place (مقالة في المكان)
 Exact Determination of the Pole (التحديد الدقيق للقطب)
 Exact Determination of the Meridian (رسالة في الشفق)
 Finding the Direction of Qibla by Calculation (كيفية حساب اتجاه القبلة)
 Horizontal Sundials (المزولة الأفقية)
 Hour Lines (خطوط الساعة)
 Tvivl vedrørende Ptolemaios (شكوك على بطليموس)
 Maqala fi'l-Qarastun (مقالة في قرسطون)
 On Completion of the Conics (إكمال المخاريط)
 On Seeing the Stars (رؤية الكواكب)
 On Squaring the Circle (مقالة فی تربیع الدائرة)
 On the Burning Sphere (المرايا المحرقة بالدوائر)
 Om verdens opbygning (تكوين العالم)
 On the Form of Eclipse (مقالة فی صورة الکسوف)
 On the Light of Stars (مقالة في ضوء النجوم)
 On the Light of the Moon (مقالة في ضوء القمر)
 Om Mælkevejen (مقالة في درب التبانة)
 On the Nature of Shadows (كيفيات الإظلال)
 On the Rainbow and Halo (مقالة في قوس قزح)
 Opuscula (mindre arbejder)
 Opklaring af tvivl vedrørende Almagest (تحليل شكوك حول الجست)
 Resolution of Doubts Concerning the Winding Motion
 The Correction of the Operations in Astronomy (تصحيح العمليات في الفلك)
 The Different Heights of the Planets (اختلاف ارتفاع الكواكب)
 The Direction of Mecca (اتجاه القبلة)
 Model for de syv planeters bevægelser (نماذج حركات الكواكب السبعة)
 The Model of the Universe (نموذج الكون)
 The Motion of the Moon (حركة القمر)
 The Ratios of Hourly Arcs to their Heights
 Den snoede bevægelse (الحركة المتعرجة)
 Treatise on Light (رسالة في الضوء)
 Treatise on Place (رسالة في المكان)
 Treatise on the Influence of Melodies on the Souls of Animals (تأثير اللحون الموسيقية في النفوس الحيوانية)
 كتاب في تحليل المسائل الهندسية (A book in engineering analysis)
 الجامع في أصول الحساب (The whole in the assets of the account)
 قول فی مساحة الکرة (Say in the sphere)
 القول المعروف بالغریب فی حساب المعاملات (Saying the unknown in the calculation of transactions)
 خواص المثلث من جهة العمود (Triangle properties from the side of the column)
 رسالة فی مساحة المسجم المکافی (A message in the free space)
 شرح أصول إقليدس (Explain the origins of Euclid)
 المرايا المحرقة بالقطوع (The burning mirrors of the rainbow)

 Litteratur
 Sabra, A. I., ed. The Optics of Ibn al-Haytham, Books I-II-III: On Direct Vision. The Arabic text, edited and with Introduction, Arabic-Latin Glossaries and Concordance Tables, Kuwait: National Council for Culture, Arts and Letters (1983)
 Sabra, A. I., ed. The Optics of Ibn al-Haytham. Edition of the Arabic Text of Books IV-V: On Reflection and Images Seen by Reflection. 2 vols, Kuwait: The National Council for Culture, Arts and Letters (2002)
 Sabra, A. I., trans. The Optics of Ibn al-Haytham. Books I-II-III: On Direct Vision. English Translation and Commentary. 2 vols, Studies of the Warburg Institute, vol. 40, London: The Warburg Institute, University of London, (1989)
 Smith, A. Mark, ed. Alhacen on the Principles of Reflection: A Critical Edition, with English Translation and Commentary, of Books 4 and 5 of Alhacen's De Aspectibus, the Medieval Latin version of Ibn-al-Haytham's Kitāb al-Manāzir, 2 vols, Transactions of the American Philosophical Society (Philadelphia: American Philosophical Soc.) 96 (2–3), (2006)

 Referencer

 Litteratur

  Reprinted in

  (various editions)

  (Books I-III (2001) Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR; Vol 2 English translation I: TOC pp. 339–41, II: TOC pp. 415–16, III: TOC pp. 559–60, Notes 681ff, Bibl. via JSTOR)

  (Books 4–5 (2006) 95 4 – Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR; 95 5 – Vol 2 English translation IV: TOC pp. 289–94, V: TOC pp. 377–84, Notes, Bibl. via JSTOR)
  (Book 6 (2008) 98 (#1, section 1) – Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR; 98 (#1, section 2) – Vol 2 English translation VI:TOC pp. 155–160, Notes, Bibl. via JSTOR)
  (Book 7 (2010) 100(#3, section 1) – Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR; 100(#3, section 2) – Vol 2 English translation VII: TOC pp. 213–18, Notes, Bibl. via JSTOR)

 Yderligere læsning

 Primærlitteratur

  2 vols:    . (Philadelphia: American Philosophical Society), 2006 – 95(#2) Books 4–5 Vol 1 Commentary and Latin text  via JSTOR; 95(#3) Vol 2 English translation, Notes, Bibl.  via JSTOR
 Smith, A. Mark, ed. and trans. (2008) Alhacen on Image-formation and distortion in mirrors : a critical edition, with English translation and commentary, of Book 6 of Alhacen's De aspectibus, [the Medieval Latin version of Ibn al-Haytham's Kitāb al-Manāzir], Transactions of the American Philosophical Society, 2 vols:  Vol 1 98(#1, section 1 –  Vol 1 Commentary and Latin text);  98(#1, section 2 – Vol 2 English translation). (Philadelphia: American Philosophical Society), 2008. Book 6 (2008)   Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR; Vol 2 English translation, Notes, Bibl.  via JSTOR
 Smith, A. Mark, ed. and trans. (2010) Alhacen on Refraction : a critical edition, with English translation and commentary, of Book 7 of Alhacen's De aspectibus, [the Medieval Latin version of Ibn al-Haytham's Kitāb al-Manāzir], Transactions of the American Philosophical Society, 2 vols:  100(#3, section 1 –  Vol 1, Introduction and Latin text); 100'(#3, section 2 –  Vol 2 English translation).  (Philadelphia: American Philosophical Society), 2010.  Book 7 (2010) Vol 1 Commentary and Latin text via JSTOR;Vol 2 English translation, Notes, Bibl.  via JSTOR

 Sekundærlitteratur
 Belting, Hans, Afterthoughts on Alhazen's Visual Theory and Its Presence in the Pictorial Theory of Western Perspective, in: Variantology 4. On Deep Time Relations of Arts, Sciences and Technologies in the Arabic-Islamic World and Beyond, ed. by Siegfried Zielinski and Eckhard Fürlus in cooperation with Daniel Irrgang and Franziska Latell (Cologne: Verlag der Buchhandlung Walther König, 2010), pp. 19–42.

 Graham, Mark. How Islam Created the Modern World. Amana Publications, 2006.

 Roshdi Rashed, Optics and Mathematics: Research on the history of scientific thought in Arabic, Variorum reprints, Aldershot, 1992.
 Roshdi Rashed, Geometry and Dioptrics the tenth century: Ibn Sahl al-Quhi and Ibn al-Haytham (in French), Les Belles Lettres, Paris, 1993
 Roshdi Rashed, Infinitesimal Mathematics, vols. 1–5, al-Furqan Islamic Heritage Foundation, London, 1993–2006

 Siegfried Zielinski & Franziska Latell, How One Sees'', in: Variantology 4. On Deep Time Relations of Arts, Sciences and Technologies in the Arabic-Islamic World and Beyond, ed. by Siegfried Zielinski and Eckhard Fürlus in cooperation with Daniel Irrgang and Franziska Latell (Cologne: Verlag der Buchhandlung Walther König, 2010), pp. 19–42.

Eksterne henvisninger

  (PDF version)
 'A Brief Introduction on Ibn al-Haytham' baseret på et foredrag givet i Royal Society i London af Nader El-Bizri
 Alhazen på to irakiske pengesedler
 The Miracle of Light – en UNESCO artikel om Alhazen
 Biografi fra Malaspina Global Portal
 Korte biografier om "Muslim Heroes and Personalities" inklusive en om Alhazen

 Biografi fra Trinity College (Connecticut)
 Biografi fra Molecular Expressions
 The First True Scientist fra BBC News
 Over the Moon Fra The UNESCO Courier i anledning af International Year of Astronomy 2009
 The Mechanical Water Clock Of Ibn Al-Haytham, Muslim Heritage
 Alhazens (1572) Opticae thesaurus (English) – digital faksimile fra Linda Hall Library

Astronomer fra Irak
Fysikere fra Irak
Matematikere fra Irak
Optikere
Personer fra Basra
Den Islamiske Guldalder

Alhazen


El de Havilland Gipsy Queen es un motor aeronáutico invertido de seis cilindros en línea con un desplazamiento de 9 litros. Fue desarrollado en 1936 por la compañía británica de Havilland con vistas a emplearlo en aparatos militares, basándose en el motor de Havilland Gipsy Six. Producido entre los años 1936 y 1950, motores Gipsy Queen todavía motorizan modelos clásicos de aviones de Havilland.

Variantes
Nota:
Gipsy Queen I
(1936) , versión militar del Gipsy Six II. Cigüeñal estriado.
Gipsy Queen II
(1936) , versión militar del Gipsy Six II. Cigüeñal reforzado. Hélice V/P.
Gipsy Queen III
(1940) , versión militar del Gipsy Six. Cigüeñal cónico reforzado para equipar hélice de paso fijo. 1358 construidos.
Gipsy Queen IV
(1941) Versión con sobrealimentador, originalmente denominada Gipsy Queen III, denominada Gipsy Queen 50 en junio de 1944.

Gipsy Queen 30
(1946) , 1762 construidos. Motor totalmente nuevo desde este punto: (120 mm x 150 mm = 10.18 l).
Gipsy Queen 30-2
(1946) .
Gipsy Queen 30-3
(1946) .
Gipsy Queen 30-4
(1946) .
Gipsy Queen 32
(1946) .
Gipsy Queen 33
Gipsy Queen 30 en configuración impulsora.
Gipsy Queen 34
Como el Gipsy Queen 30.
Gipsy Queen 50
(1944) , motor con sobrealimentador de una etapa. 14 construidos.
Gipsy Queen 51
, como el Gipsy Queen 50.
Gipsy Queen 70-1
(1946) Renombrado Gipsy Six S.G, 1889 construidos. Sobrealimentado y con caja de reducción.
Gipsy Queen 70-2
3. Sobrealimentado y con caja de reducción.
Gipsy Queen 70-3
. Sobrealimentado y con caja de reducción.
Gipsy Queen 70-4
. Sobrealimentado y con caja de reducción.
Gipsy Queen 71
(1950) . Sobrealimentado y con caja de reducción.

Aparatos que lo han equipado

Aparatos mantenidos
De los diez de Havilland Dove motorizados con Gipsy Queen que constan en los registros británicos en 2012, tan sólo tres siguen siendo capaces de volar.

Motores expuestos
Existen motores de Havilland Gipsy Queen expuestos en los siguientes museos:
de Havilland Aircraft Heritage Centre.
Evergreen Aviation & Space Museum, McMinnville (Oregón), Queen 70 Mk 2.
Fleet Air Arm Museum, RNAS Yeovilton.
Museo Nacional de Aeronáutica de Argentina, 1 Queen 70-3.
Museo de la Real Fuerza Aérea Británica de Cosford.

Especificaciones (Gipsy Queen I)

Referencia datos: Lumsden 2003, p.145.
 Tipo: Motor invertido de seis cilindros en línea
 Diámetro: 118 mm
 Carrera: 140 mm
 Desplazamiento: 9186 centímetros cúbicos
 Peso: 220 kg
 Longitud: 1587 mm
 Anchura: 513 mm
 Altura: 838 mm
 Combustible: Gasolina de 87 octanos
 Lubricación: Cárter seco
 Compresión: 6,5:1
 Admisión: Atmosférica
 Alimentación: Carburador
 Refrigeración: Aire
 Potencia: 208 hp (155 kW) a 2400 rpm

Véase también

Referencias

Notas

Bibliografía
 Jane's Fighting Aircraft of World War II. Studio Editions Ltd, 1989. ISBN 0-517-67964-7 (en inglés)
 Lumsden, Alec. British Piston Engines and their Aircraft. Airlife Publishing, 2003. ISBN 1-85310-294-6 (en inglés)
 Gunston, Bill. Development of Piston Aero Engines. Patrick Stephens Limited, 1999. ISBN 978-1-85260-619-0 (en inglés)

Enlaces externos

Royal Air Force Museum - DH Gipsy Queen (en inglés)

Motores aeronáuticos en línea
Motores aeronáuticos de de Havilland
Motores de seis cilindros en línea

De Havilland Gipsy Queen


Don Sebastián, rey de Portugal (título original en francés, Dom Sébastien, Roi de Portugal) es una grand opéra en cinco actos con música de Gaetano Donizetti y libreto en francés de Eugène Scribe, basado en la obra de Paul Foucher Don Sébastien de Portugal (1838), una ficción histórica sobre el rey Sebastián de Portugal (1554-1578) y su malhadada expedición de 1578 a lo que hoy es Marruecos.  Se estrenó el 13 de noviembre de 1843 en la Salle Le Peletier de la Ópera de París. Esta fue la última ópera que Donizetti terminó antes de enloquecer como resultado de la sífilis.

En la época, Donizetti estaba intentando componer una ópera competitiva con óperas históricas similares por Daniel Auber, Fromental Halévy y Giacomo Meyerbeer. Una descripción crítica de la naturaleza de Dom Sébastien es "un funeral en cinco actos". Por contraste, Winton Dean ha descrito la principal característica de la ópera como "honestidad dramática intransigente" en sus comentarios en facetas inusualmente dramáticas de la obra. Mary Ann Smart ha preparado una edición crítica de la ópera en francés, que incluye apéndices con variates y añadidos que Donizetti hizo para una producción en alemán en Viena en 1845.

Esta ópera rara vez se representa en la actualidad; en las estadísticas de Operabase aparece con sólo 4 representaciones en el período 2005-2010. Está grabado en francés, pero también en italiano.

Personajes

Referencias

Ashbrook, William, Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982, ISBN 052123526X   ISBN 0-521-23526-X
 Donizetti, Gaetano; Smart, Mary Ann, editor. (2005). Dom Sébastien, Roi de Portugal. Opéra in five acts by Eugéne Scribe (reducción para voz y piano basada en la edición crítica de la partitura orquestal). Milán: Ricordi. ISBN 9788875927516.
Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, Nueva York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-140-29312-4
Osborne, Charles, The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregón: Amadeus Press, 1994  ISBN 0931340713
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, Nueva York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703

Enlaces externos

 Discografía y libreto (en italiano) en kareol.es
Discografía en operadis (en inglés)
 en el diccionario de ópera (en italiano)
Dom Sébastien de Portugal en operone.de (en alemán)
 "Donizetti and Paris" , discurso de Roger Parker sobre "Dom Sébastien" en Gresham College, 16 de abril de 2007 (disponible para bajar como archivo de vídeo o audio)

Óperas basadas en piezas de teatro
Óperas de 1843
Óperas de Gaetano Donizetti
Óperas en francés
Óperas estrenadas en París

Don Sebastián, rey de Portugal


Maximilian von Petrasch, časnik u austrijskoj vojsci
Josef Petráš (nje. Josef Leopold von Petrasch), češki pisac i filolog, Freiherr, rođen u Slavonskom Brodu
Serhij Petrasch, ukr. biljarist
Elfriede Stark-Petrasch, austrijska slikarica
Conrad Petrasch, austrijski inženjer
Franz Petrasch, austrijski general
Petrasch (obitelj)

Petrasch


La Microrregión de Colorado do Oeste es una de las ocho microrregiones del estado de Rondonia, en Brasil. Forma parte de la Mesorregión del Este Rondoniense. Está formada por cinco municipios.

Localizada en el extremo sur del estado, el área ha sufrido numerosos conflictos por la propiedad de las tierras, que, en la década de 1990, causaron una masacre en Corumbiara.

Municipios
 Cabixi
 Cerejeiras
 Colorado del Oeste
 Corumbiara
 Pimenteiras del Oeste

Colorado del Oeste

Microrregión de Colorado del Oeste


Bensonhurst is a residential neighborhood in the southwestern section of the New York City borough of Brooklyn. The neighborhood is bordered on the northwest by 14th Avenue, on the northeast by 60th Street, on the southeast by Avenue P and 22nd Avenue (Bay Parkway) and on the southwest by 86th Street. It is adjacent to the neighborhoods of Dyker Heights to the northwest, Borough Park and Mapleton to the northeast, Bath Beach to the southwest, and Gravesend to the southeast.

Bensonhurst contains several major ethnic enclaves. Traditionally, it is known as a Little Italy of Brooklyn. Bensonhurst today has the largest population of residents born in China and Hong Kong of any neighborhood in New York City and is now home to Brooklyn's second Chinatown. The neighborhood accounts for 9.5% of the 330,000 Chinese-born residents of the city, based on data from 2007 to 2011.

Bensonhurst is part of Brooklyn Community District 11, and its primary ZIP Codes are 11204 and 11214. It is patrolled by the 62nd Precinct of the New York City Police Department. Politically it is represented by the New York City Council's 43rd, 44th, and 47th Districts.

Etymology and history

Bensonhurst derives its name from Egbert Benson (1789–1866), whose children and grandchildren sold his lands to James D. Lynch, a New York real estate developer. Lynch bought the old farmlands from the Benson family in the mid-1880s, and by 1888, began selling private lots in an area dubbed as Bensonhurst-by-the-Sea, now Bath Beach. The first sale of lands in "The New Seaside Resort" area was advertised in the July 24, 1888, issue of the Brooklyn Daily Eagle.

Through the mid-20th century, Bensonhurst developed as an Italian and Jewish enclave. Despite a wave of commercial development in the 1980s, some land had remained undeveloped by then. By the early 2000s, condominiums were being built in Bensonhurst, and it had turned into a diverse community of Chinese, Italian, Mexican, Middle-Eastern, and Russian residents. The neighborhood, along with adjoining neighborhoods have been called "Brooklyn's Chinatown".

Demographics
Based on data from the 2010 United States census, the combined population of Bensonhurst West and Bensonhurst East was 151,705, an increase of 8,499 (5.9%) from the 143,206 counted in 2000. Covering an area of , the neighborhood had a population density of .

The racial makeup of the neighborhood was 48.7% (73,933)  White, 0.7% (1,081) African American, 0.1% (121) Native American, 35.7% (54,099) Asian, 0% (38) Pacific Islander, 0.2% (319) from other races, and 1.2% (1,831) from two or more races. Hispanics or Latinos of any race were 13.4% (20,283) of the population.

The entirety of Community Board 11 had 204,829 inhabitants as of NYC Health's 2018 Community Health Profile, with an average life expectancy of 83.8 years. This is higher than the median life expectancy of 81.2 for all New York City neighborhoods. Most inhabitants are middle-aged adults and youth: 20% are between the ages of 0–17, 31% between 25 and 44, and 26% between 45 and 64. The ratio of college-aged and elderly residents was lower, at 8% and 15% respectively.

As of 2016, the median household income in Community District 12 was $53,493. In 2018, an estimated 23% of Bensonhurst residents lived in poverty, compared to 21% in all of Brooklyn and 20% in all of New York City. Less than one in ten residents (8%) were unemployed, compared to 9% in the rest of both Brooklyn and New York City. Rent burden, or the percentage of residents who have difficulty paying their rent, is 52% in Bensonhurst, about the same as the citywide and boroughwide rates of 52% and 51% respectively. Based on this calculation, , Bensonhurst is considered to be low-income and not gentrifying relative to the rest of the city.

As of the 2020 census data from NYC Dept. Of City Planning, there were 46,000 Asian residents surpassing the remaining White residents of 30,000 to 39,999 for the first time in history. The Hispanic population has also grown significantly to between 10,000 and 19,999 residents.

Ethnic enclaves

In the early 20th century, many Italians and Jewish migrants moved into the neighborhood, and prior to World War II, the neighborhood was about equally Jewish and Italian. In the 1940s an influx of immigrants from southern Italy moved in, leaving the area predominantly Italian.

Around 1989, an influx of immigrants from China and the former USSR began to arrive, mainly from Southern China, Russia, Ukraine, and Armenia. In the 2000s, Bensonhurst rapidly grew in cultural diversity. Bensonhurst is home to many ethnic Polish, Ukrainian, Russian, Albanian, Greek, Georgian, Uzbek, Arab, Egyptian, Lebanese, Pakistani, Mexican, and Guatemalan Americans. In 1994, The New York Times cited the growing influx of Russian-speaking, Asian, and Hispanic populations in the area.

In 2000, the New York City Department of City Planning determined that just over half of the residents were born in another country. By 2013, then-Mayor Michael Bloomberg announced that the city's foreign-born population had reached a record high, and that Bensonhurst had the city's second-highest number of foreign-born people with 77,700 foreign-born immigrants in the neighborhood, just after Washington Heights.

Little Italy

With a large Italian-American population, Bensonhurst is usually considered the main "Little Italy" of Brooklyn. The Italian-speaking community was over 20,000 strong in the census of 2000. The Italian-speaking community, though, is becoming "increasingly elderly and isolated, with the small, tight-knit enclave in the city slowly disappearing as they give way to demographic changes." Despite changing demographics over the recent years, Bensonhurst is home to one of the largest Italian speaking communities outside of Italy and is home to the largest Sicilian and Neapolitan speaking communities outside of Sicily and Naples, respectively.

Its main thoroughfare, 18th Avenue (also known as Cristoforo Colombo Boulevard) between roughly 60th Street and Shore Parkway, is lined with predominantly small, Italian family-owned businesses—many of which have remained in the same family for several generations. 86th Street is another popular local thoroughfare, located under the elevated BMT West End Line.

After Italy's World Cup victory in 2006, over 50,000 flocked to 18th Avenue for an all-day party.

The annual Festa di Santa Rosalia (commonly known as "the Feast" to locals), is held on 18th Avenue from Bay Ridge Parkway (75th Street) to 66th Street in late August or early September. "The Feast" is presented by Bensonhurst resident and marketer Franco Corrado, as well as by the Santa Rosalia Society, on 18th Avenue. Born in Rome in 1955, Corrado has been an active social member of the Italian-American community for the past 20 years. St. Rosalia is the patron saint of the city of Palermo and is sometimes venerated as the patron for the entire island of Sicily. The annual end-of-summer celebration attracts thousands. Bensonhurst also hosts a Columbus Day parade.

Like Lower Manhattan's Little Italy, Bensonhurst's Little Italy and its Italian-American population is declining, with the rapid expansion of its Chinatown and Chinese population.

Little Hong Kong/Little Guangdong

Below the West End Line, served by the  along 86th Street between 18th Avenue and the intersection with Stillwell Avenue, is a small emerging Brooklyn Chinatown. It remains intermixed with Italian, Jewish, and Russian residents, but in the 2010s, most of the new businesses between 18th Avenue and 25th Avenue, have been Chinese. 86th Street is home to a growing number of Chinese restaurants, including the 86 Wong Chinese Restaurant (one of the earliest Chinese businesses established in Bensonhurst), as well as Chinese grocery stores, salons, bakeries, and other types of businesses. The subway directly connects to Manhattan's Chinatown, and indirectly to the Chinatown in Sunset Park, which is served by the  at the 8th Avenue station.

With the large migration of the Cantonese and some Fuzhouese people in Brooklyn now to Bensonhurst, as well as new Chinese immigration, other clusters of Chinese businesses and residences have also started to emerge in other parts of Bensonhurst such as 18th Avenue and Bay Parkway, creating other newer small emerging Chinatowns in Bensonhurst in addition to the one on 86th Street under the D train. These are connected to the Sunset Park Chinatown by the .

The newly emerging Chinese enclaves in sections of Bensonhurst, and another one in Homecrest/Sheepshead Bay, are primarily Cantonese populated and are more of extensions of the Western Cantonese section of Manhattan's Chinatown or Little Hong Kong / Little Guangdong or Cantonese Town. However, there are also small numbers are Fuzhou- and Mandarin-speakers.

The Flushing-based New World Shopping Center, which owns and operates a Chinese supermarket called Jmart Supermarket inside their shopping center, opened a second branch of Jmart Supermarket in Bensonhurst in 2018. It is the neighborhood's largest Chinese Asian style supermarket. The Jmart is located in a former Waldbaum's.

Bensonhurst's Chinese population was 31,658 in 2015, with this population being primarily Cantonese-speaking from Mainland China's Guangdong Province and Hong Kong. The majority of Brooklyn's Cantonese population is concentrated in Bensonhurst, and is slowly replacing Manhattan's Chinatown as the largest primary Cantonese cultural center in New York City resulting in Bensonhurst increasingly becoming the main largest attraction for newly arriving Cantonese immigrants into New York City with Homecrest/Sheepshead Bay as a smaller secondary attraction.

In 2011, the New York Daily News reported that Manhattan's Chinatown Chinese population dropped from 34,554 to 28,681 from 2000 to 2010, and that it is continuing to decline due to the gentrification going on in Lower Manhattan, which has spurred the increasing growth of newer Chinatowns in Brooklyn including in Queens. As of the 2010s, the current Chinese population in Bensonhurst has grown so much that it is enough to create another large Chinatown surpassing Manhattan's Chinatown and nearly being as big as Sunset Park's Chinatown. However, unlike in Sunset Park where the Chinese community is highly concentrated, the Chinese community in Bensonhurst is split into several sections, such as 18th Avenue, Bay Parkway, and 86th Street.

Brooklyn's Asian population, mainly Chinese, has grown substantially in the Sunset Park area, as well as in Bensonhurst, Dyker Heights, and Borough Park. In Bensonhurst alone, from 2000 to 2010, the Asian population increased by 57%. The study showed that Asians very often live in houses that are divided into studio apartments, which means the Asian population could be higher than indicated on censuses.

Based on data from the 2020 United States census, the Asian population in Bensonhurst grew to 46,000, surpassing the Asian populations in Sunset Park of 31,000 and in the original Manhattan's Chinatown of 27,000. Bensonhurst has the third-largest Asian population of any New York City neighborhood, behind Elmhurst with a population in excess of 55,000 and Flushing with 54,000. While the original Chinatown in Manhattan saw a decline in the Asian population, all these other neighborhoods have continued to experience Asian population increases.

For the first time as of the 2020 census data from NYC Dept. Of City Planning, the Asian population(46,000 residents) in Bensonhurst now constitute a more than 50% majority in the neighborhood now surpassing the remaining White population (30,000 to 39,999 residents). Nearby adjacent neighborhoods of Gravesend has 26,700 Asian residents and Dyker Heights has between 20,000 and 29,999 Asian residents and Bath Beach has between 10,000 and 19,999 Asian residents. The Asian population in the Dyker Heights/Bensonhurst/Gravesend/Bath Beach area all together approximately made up around roughly 102,700 residents more or less and remain primarily Chinese speaking.

There is a small significant amount of Vietnamese Chinese residents integrated into the community, particularly west of Bay Parkway going towards Dyker Heights.

Chinese translation terms Bensonhurst as 本森社区.

New York City's largest Hong Kong community
Bensonhurst and the nearby neighborhood of Bath Beach collectively have the largest concentration of Hong Kong immigrants in New York City.

Land use and terrain
Many of Bensonhurst's houses are attached or semidetached, though fully detached houses can be found in the west near Dyker Heights. These are mostly 20th-century houses made of brick, stucco, and stone, with aluminum siding facades. There are also clusters of apartment buildings throughout the neighborhood. After rezoning in the 2000s, many short single-family homes were torn down and replaced by three-story brick apartment buildings and multi-family condominiums.

They are sometimes called "Fedders Houses" for their distinctive, standard air conditioner sleeves. From 2002 to 2005, 1,200 new housing units in Bensonhurst were approved to accommodate the growing population, which includes many foreign-born residents. With an increase in the area's real estate values, long-time homeowners sold their houses.

As no official neighborhood designations are used in New York City, Bensonhurst does not have any official boundaries. Still, parts of Bath Beach, Mapleton, Dyker Heights, Gravesend, and Borough Park are sometimes considered parts of Bensonhurst. However, Bensonhurst-proper includes the area bounded by 86th Street, 14th Avenue, 60th Street, McDonald Avenue, Avenue P, Stillwell Ave. and Bay Parkway.

Police and crime
The NYPD's 62nd Precinct is located at 1925 Bath Avenue.

The 62nd Precinct ranked 4th safest out of 69 patrol areas for per-capita crime in 2010. Historically, Bensonhurst has had lower crime than other neighborhoods in Brooklyn, though its mostly White and Asian population has made the area susceptible to racially-motivated crimes, such as the murder of Yusef Hawkins in 1989.

, with a non-fatal assault rate of 23 per 100,000 people, Bensonhurst's rate of violent crimes per capita is less than that of the city as a whole. The incarceration rate of 152 per 100,000 people is lower than that of the city as a whole.

The Precinct has a lower crime rate than in the 1990s, with crimes across all categories having decreased by 87.4% between 1990 and 2018. The precinct reported 2 murders, 20 rapes, 120 robberies, 148 felony assaults, 178 burglaries, 482 grand larcenies, and 67 grand larcenies auto in 2018.

Fire safety
The New York City Fire Department (FDNY) operates two firehouses in the area. Engine Co. 330/Ladder Co. 172 is located at 2312 65th Street. Engine Co. 253 is located at 2429 86th Street.

Health
, preterm births and births to teenage mothers are less common in Bensonhurst than in other places citywide. In Bensonhurst, there were 84 preterm births per 1,000 live births (compared to 87 per 1,000 citywide), and 12.5 births to teenage mothers per 1,000 live births (compared to 19.3 per 1,000 citywide). Bensonhurst has a high population of residents who are uninsured, or who receive healthcare through Medicaid. In 2018, this population of uninsured residents was estimated to be 13%, which is higher than the citywide rate of 12%.

The concentration of fine particulate matter, the deadliest type of air pollutant, in Bensonhurst is , lower than the citywide and boroughwide averages. Sixteen percent of Bensonhurst residents are smokers, which is higher the city average of 14% of residents being smokers. In Bensonhurst, 21% of residents are obese, 12% are diabetic, and 16% have high blood pressure—compared to the citywide averages of 24%, 11%, and 28% respectively. 14% of local children are obese, compared to the citywide average of 20%.

Ninety percent of residents eat some fruits and vegetables every day, which is slightly higher than the city's average of 87%. In 2018, 65% of residents described their health as "good", "very good", or "excellent", less than the city's average of 78%. For every supermarket in Bensonhurst, there are 27 bodegas.

The Bay Ridge/Dyker Heights/Bensonhurst area does not have any hospitals. However, the Coney Island Hospital, NYU Langone Hospital – Brooklyn, and Maimonides Medical Center are located in nearby neighborhoods.

Post offices and ZIP Codes
Bensonhurst is covered by ZIP Codes 11204 north of Bay Ridge Parkway, and 11214 south of Bay Ridge Parkway. The United States Postal Service's Parkville Station is located at 6618 20th Avenue. It was listed on the National Register of Historic Places in 1988. Another post office, the Bath Beach Station, is located at 1865 Benson Avenue.

Notable current and former landmarks

 Magen David Synagogue
 The Historical New Utrecht Church (serving the community since 1677) is the fourth-oldest Reformed Church in America.
 Lenny's Pizza, made famous by John Travolta in the opening sequence of Saturday Night Fever, closed in February 2023 after 70 years in business.

Parks
 Milestone Park is a significant park in the Bensonhurst area. It contains a replica of the oldest sandstone mile marker in New York City (the original is housed at the Brooklyn Historical Society).
 Bensonhurst Park
 Adventurers Amusement Park, a small amusement park on the waterfront

Education
Bensonhurst generally has a lower ratio of college-educated residents than the rest of the city . While 36% of residents age 25 and older have a college education or higher, 26% have less than a high school education and 38% are high school graduates or have some college education. By contrast, 40% of Brooklynites and 38% of city residents have a college education or higher. The percentage of Bensonhurst students excelling in math has been increasing, with math achievement rising from 50 percent in 2000 to 71 percent in 2011, though reading achievement within the same time period stayed steady at 52%.

Bensonhurst's rate of elementary school student absenteeism is lower than the rest of New York City. In Bensonhurst, 12% of elementary school students missed twenty or more days per school year, compared to the citywide average of 20% of students. 85% of high school students in Bensonhurst graduate on time, higher than the citywide average of 75% of students.

Schools
The New York City Department of Education serves Bensonhurst.

Zoned schools include:
 P.S. 748 The Brooklyn School for Global Scholars
 P.S. 200 Benson School
 P.S. 112 Lefferts Park School
 P.S. 186 Dr. Irving A Gladstone School
 P.S. 48 The Mapleton School
 P.S. 205 The Clarion School
 P.S. 101 The Verrazano School
 P.S. 204 The Vince Lombardi School
 P.S. 128 Bensonhurst School
 P.S. 247 The College Partnership Elementary School
 P.S. 177 The Marlboro
P.S./I.S. 226 Alfred De B Mason School
 P.S./I.S. 686 Brooklyn School of Inquiry
 Success Academy Bensonhurst
 I.S. 96 Seth Low
 I.S. 281 Joseph B. Cavallaro
 J.H.S. 227 Edward B. Shallow Junior High
 Brooklyn Studio Secondary School

High schools include:
 John Dewey High School
 New Utrecht High School
 Franklin Delano Roosevelt High School
 Lafayette High School

Colleges and Universities
 Bramson ORT College

The Roman Catholic Diocese of Brooklyn operates Catholic schools in the borough. Our Lady of Guadalupe School in Bensonhurst was nicknamed "OLG" in the neighborhood. In 2012 the school had 217 students, but by 2019 enrollment was 120. That year its fund balance was $559,633 and its deficit was $215,377. It closed in 2019.

Libraries
The Brooklyn Public Library (BPL) operates two libraries in Bensonhurst. The Highlawn branch is located at 1664 West 13th Street, near the intersection with Kings Highway. The branch was renovated in 2005–2006. Unlike most other BPL branches, it contains a circular reading room with multicolored walls.

The New Utrecht branch is located at 1743 86th Street, near Bay 17th Street. It was founded in 1894 as the Free Library of the Town of New Utrecht and became a BPL branch in 1901. The current building opened in 1956.

Transportation

The neighborhood is well served by the New York City Subway. The , which runs on the BMT West End Line above 86th Street, provides a direct connection to Grand Street in Manhattan. The , which run on the BMT Sea Beach Line near 63rd Street, provide a direct connection to Canal Street. This provides convenient commutes into Manhattan's Chinatown for the growing Bensonhurst Chinese population.

The Sea Beach Line has a station at Eighth Avenue in Brooklyn's Sunset Park Chinatown. A transfer to the West End Line is available at New Utrecht Avenue / 62nd Street. The IND Culver Line along McDonald Avenue, carrying the , runs through the most northeastern end of Bensonhurst between the Bay Parkway and Kings Highway stations.

Subway stations in the neighborhood include:
 62nd Street, 71st Street, 79th Street, 18th Avenue, 20th Avenue, Bay Parkway, and 25th Avenue, on the
 New Utrecht Avenue, 18th Avenue, 20th Avenue, Bay Parkway on the
 Avenue N and Avenue P on the

The  bus routes operate through Bensonhurst.

In popular culture

Bensonhurst has been portrayed frequently in film, art, and literature:
 Thomas Wolfe mentions it in the 1930s in his short story, "Only The Dead Know Brooklyn", noted for being written entirely in "Brooklynese".
 Later in the 1950s, Bensonhurst was brought to fame by the television series The Honeymooners
 The 1970s television series, Welcome Back, Kotter was set here.
 Aired 1991–1993 on CBS television, Brooklyn Bridge was set here during 1956–57.
 Jungle Fever
 The Warriors
 The Bensonhurst Spelling Bee by Funny or Die with Kelly Ripa, featured a spelling bee parody, making fun of stereotypical Italian Americans.
 The 1972 song "Bensonhurst Blues" was made famous after Oscar Benton released his version of the song.
 The 1991 Steven Segal action movie Out For Justice took place in the Italian-American neighborhood, where the opening scenes were filmed along 18th Avenue and 86th Street.
 In a 1992 episode of Saturday Night Live, Joe Pesci, Julia Sweeney, Adam Sandler, Dana Carvey, and Chris Rock appeared in a sketch called "Bensonhurst Dating Game", which depicted Italian-American men eager to commit racial violence based on their views of interracial romance.
 Batman villain Harley Quinn has been established as being from Bensonhurst, going home to visit her family for Christmas in Gotham City Sirens #7. An episode of the animated series named after the character also features her returning to visit her family in Bensonhurst following a falling out with the rest of her crew.
 Several characters from the soap opera General Hospital, most notably Sonny Corinthos, grew up in Bensonhurst.
 The French Connection (1971) took place along 86th Street, most notably its famed car-chase scene.
 Brooklyn 11223, an American reality-TV series about a divided group of friends, has also been filmed in parts of Bensonhurst.
 Mob Wives filmed some scenes in Bensonhurst at the local boxing joint, Evolution Boxing, where Drita D'Avano is trained by Anthony Pezzolanti.
 Spike of Bensonhurst was filmed around Bensonhurst and won a Spirit Award.
 The opening scene of Saturday Night Fever features John Travolta walking down 86th Street and grabbing slices to eat at Lenny's Pizza.
 The 79th-Street station was popularized in opening credits of Welcome Back, Kotter.
 The title character in the movie The Adventures of Ford Fairlane, played by Andrew Dice Clay, is from Bensonhurst.
 American alternative rock band Red Hot Chili Peppers filmed the music video for their single Go Robot off their 2016 album The Getaway. The music video was inspired by the 1977 movie Saturday Night Fever.
 American hip hop group Public Enemy use the line "First nothing worse, than the mother's pain of a son slain in Bensonhurst" referencing the 1989 murder of Yusef Hawkins in their song "Welcome to the Terrordome" off their 1990 album Fear of a Black Planet.
The titular character of John Wick: Chapter 3 rides on horseback through 86th Street.

Notable people
Notable current and former residents of Bensonhurst include:

 Steve Augeri (born 1959), musician.
 Rich Aurilia (born 1971), baseball player for the San Francisco Giants.
 Scott Baio (born 1960), actor who appeared on TV on Happy Days and its spin-off Joanie Loves Chachi, as well as on Charles in Charge.
 Seymour Benzer (1921–2007), physicist, molecular biologist and behavioral geneticist.
 Bob Berg (1951–2002), jazz saxophonist.
 Julie Bovasso (1930–1991), actress.
 Abe Burrows (1910–1985), playwright, writer of Guys and Dolls and Can-Can
 Kerry Butler (born 1971), actress.
 Victor Calderone (born 1967), club music DJ and producer.
 Jack Catran (1918–2001), industrial designer and linguist.
 Vincent D'Onofrio (born 1959), actor Law & Order: Criminal Intent.
 Vic Damone (1928–2018), singer
 Millie Deegan (1919–2002), professional baseball player in the All-American Girls Professional Baseball League
 Perry Farrell (born 1959), musician
 Joey Fatone (born 1977), singer who was a member of boy band 'N Sync.
 Anthony Fauci (born 1940), physician and immunologist who has been director of the National Institute of Allergy and Infectious Diseases (NIAID) since 1984.
 Jerry Ferrara (born 1979), actor who appeared in the TV series Entourage.
 Lou Ferrigno (born 1951), actor born in Bensonhurst known for his TV starring role as the Incredible Hulk.
 Daniel Franzese (born 1978), actor who appeared in the film Mean Girls
 Harvey Fierstein (born 1954), actor, playwright, and screenwriter.
 Marshall Flaum (1925–2010), documentary filmmaker
 John Franco (born 1960), former New York Mets baseball player.
 Jacque Fresco (1916–2017), founder and director of the Venus Project.
 Vincent Gardenia (1920–1992), stage, film and television actor.
 Daniel Glass (born 1956), music producer.
 Gary David Goldberg (1944–2013), television producer.<ref>Barnes, Mike. [https://www.hollywoodreporter.com/news/family-ties-gary-david-goldberg-572515 "Family Ties' Creator Gary David Goldberg Dies at 68"] , The Hollywood Reporter, June 23, 2013. Accessed August 24, 2020. "Goldberg was born on June 25, 1944, in the Bensonhurst section of Brooklyn and raised in a noisy apartment building (think the Kramdens' place in The Honeymooners) that was crowded with his caring, extended family."</ref>
 Leon Goldstein (1932/1933-1999), college administrator who was President of Kingsborough Community College and acting Chancellor of the City University of New York.
 Elliott Gould (born 1938), actor
 Philip Habib (1920–1992), diplomat
 Buddy Hackett (1924–2003), comedian
 Kenny Hickey (born 1966), Johnny Kelly (born 1968), and Peter Steele (1962–2010), (rock band Type O Negative)
 Curly Howard (1903–1952), of the Three Stooges Moe Howard (1897–1975), of the Three Stooges Shemp Howard (1895–1955), of the Three Stooges Richard Jeni (1957–2007), comedian
 Skeery Jones (radio producer) for Z100 NY Elvis Duran and the Morning Show)
 Gabe Kaplan (born 1945), actor, comedian and professional poker player
 Larry King (1933–2021), talk-show host
Marvin Kitman (1929–2023), television critic, humorist, author
 Artie Kornfeld (born 1942), songwriter, music producer, creator of Woodstock Music and Arts Festival 1969
 Sandy Koufax (born 1935), baseball player, Los Angeles Dodgers
 Herbie Kronowitz (1923–2012), boxer
 Adam Lazzara (born 1982), lead singer of local band Taking Back Sunday
 Paul Lo Duca (born 1972), baseball player
 Lordz Of Brooklyn hip hop/rock group member Dino Bootz – born and raised in Bensonhurst
 Paul Malignaggi (born 1980), professional boxer
 Tony Mamaluke (born 1977), former Extreme Championship Wrestling star
 Philomena Marano (born 1952), artist
 Paul Marks (1926–2020), scientist
 Robert Merrill (1917–2004), operatic baritone
 Alyssa Milano (born 1972), actress
 Jerrold Nadler (born 1947), Congressman based in Manhattan who grew up in Bensonhurst and represents part of the area.
 Sam Nahem (1915–2004), Major League Baseball pitcher
 Man Parrish (born 1958), music producer and artist
 Rhea Perlman (born 1948), actress.
 Leah Remini (born 1970), actress; co-starred in The King of Queens.
 Carl Sagan (1934–1996), astronomer, teacher and author.
 Robert Sapolsky (born 1957), neuroendocrinologist, professor and author.
 Steve Schirripa (born 1957), actor in HBO's The Sopranos John Serry Sr. (1915–2003), concert accordionist, composer, arranger, educator
 Tony Sirico (1942-2022), actor in HBO's The Sopranos Ralph Snyderman (born 1940), physician, scientist and administrator
 Paul Sorvino (1939-2022), actor known for his role in Goodfellas'' and father of Mira Sorvino.
 Peter Steele (1962–2010), musician.
 Ray Suarez (born 1957), news correspondent.
 Anthony Terlato (1934–2020)), winemaker, Horatio Alger Award winner, "Father of Pinot Grigio" in the U.S.
 Frank P. Tomasulo (born 1947), film professor, academic administrator, journal editor, author
 Alan Vega (1938–2016), vocalist and visual artist.
 Hilma Wolitzer (born 1930), novelist.
 Peter Zimroth (born 1943), attorney who served as the court-appointed monitor of the New York Police Department's policies and practices regarding stop-and-frisk.

Organized crime
A number of high-profile organized crime figures hail from Bensonhurst, including Frankie Yale, Anthony Casso, Paul Castellano, Mikey DiLeonardo, Anthony Gaggi, Carlo Gambino, John Gambino, Sammy "The Bull" Gravano, Gregory Scarpa, and Carmine Sessa.

See also

Events:
 Murder of Yusef Hawkins

Chinese enclaves:
 Chinatowns in the United States
 Chinatown, Manhattan (紐約華埠)
 Little Hong Kong/Guangdong(小香港/廣東)
 Little Fuzhou (小福州)
 Chinatown, Brooklyn (布鲁克林華埠)
 Chinatown, Flushing (法拉盛華埠)
 Chinatown, Elmhurst (唐人街, 艾姆赫斯特)
 Corona, Queens
 Chinatown, Avenue U (唐人街, U大道)

Italian enclaves:
 List of Italian American neighborhoods
 Little Italy, Manhattan
 Little Italy, Bronx
 Italians in New York City

References

External links

Neighborhoods in Brooklyn
1835 establishments in New York (state)
Albanian-American culture in New York City
Chinatowns in New York City
Chinese-American culture in New York City
Italian-American culture in New York City
Little Italys in the United States

Russian communities in the United States
Russian-American culture in New York City
Sicilian-American culture
Italian-American history
Little Italys in New York (state)

Bensonhurst, Brooklyn


Póvoa de Lanhoso belediyesi, Portekiz'in Norte bölgesine bağlı Ave altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 29 bucak (Portekizce: freguesia) yer almaktadır.

 Águas Santas
 Ajude
 Brunhais
 Calvos
 Campos
 Covelas
 Esperança
 Ferreiros
 Fonte Arcada
 Frades
 Friande
 Galegos
 Garfe
 Geraz do Minho
 Lanhoso
 Louredo
 Monsul
 Moure
 Oliveira
 Póvoa de Lanhoso
 Rendufinho
 Santo Emilião
 São João de Rei
 Serzedelo
 Sobradelo da Goma
 Taíde
 Travassos
 Verim
 Vilela

Dış bağlantılar

Portekiz'in belediyeleri

Póvoa de Lanhoso


Hakkı Behiç Bayiç (1886, İstanbul - 12 Ekim 1943, Ankara), Türk siyasetçidir. TBMM 1. dönemde Denizli mebusluğu ve bu dönemde kurulan I. İcra Vekilleri Heyeti'nin ilk aylarında vekillik görevi yapmıştır. Mustafa Kemal Paşa'nın 1920 sonunda taktik düşüncelerle kurdurduğu Türkiye Komünist Fırkası'nın umumî kâtipliğini (genel sekreter) yapmış olması ile tarihe geçmiştir.

Hayatı
1886 yılında İstanbul'da Çerkes kökenli bir ailenin çocuğu olarak dünyaya geldi. 1905 yılında Mülkiye Mektebi'ni bitirdikten sonra, Maliye Nezareti Muhasebe Kalemine girdi. 1909-1917 yılları arasında çeşitli yerlerde tahrirat müdürlüğü, vilayet mektupçuluğu, sonra da Bilecik'te mutasarrıflık yaptı. 1917 yılında mutasarrıf olarak bulunduğu Akka'nın İngilizlerce işgal edilmesi üzerine İstanbul'a döndü. 1919 yılında Anadolu'ya geçti ve Denizli temsilcisi olarak Sivas Kongresi'ne katıldı.

Son Osmanlı Meclis-i Mebusanı'na ve 1920 yılında TBMM'ye Denizli milletvekili olarak girdi. I. İcra Vekilleri Heyeti'nde önce 3 Mayıs 1920 tarihinde Maliye Vekilliği, sonra da 17 Temmuz 1920 tarihinde Dahiliye Vekilliği'ne seçildi. Sol eğilimli olduğu bilindiğinden hakkında kısa sürede sekiz sözlü soru ve dört gensoru önergesi verilmesi üzerine 4 Eylül 1920 tarihinde görevinden istifa etti. Aynı yıl Yeşil Ordu Cemiyeti'nun dağıtılmasından sonra, 18 Ekim 1920 tarihinde Mustafa Kemal Paşa'nın kurdurduğu Türkiye Komünist Fırkası'nın umumî kâtipliğine getirildi. Fırkanın yayın organı haline gelen Yeni Gün gazetesinin de başyazarlığını yaptı. Türkiye Komünist Fırkası kuruluşunun üçüncü ayında dağıldı. 1923 yılına kadar sürdürdüğü mebusluk görevinden sonra siyasetten çekildi ve emekli hayatı yaşadı.

12 Ekim 1943 tarihinde Ankara'da öldü.

Kaynakça

 Türkiye Cumhuriyeti Başbakanlık

1886 doğumlular
1943 yılında ölenler
Adige asıllı Türkler
TBMM 1. dönem Denizli milletvekilleri
Son Osmanlı Meclis-i Mebusanı (1920) Denizli üyeleri
Sivas Kongresi delegeleri
Türkiye'deki siyasi parti genel başkanları
İstanbul doğumlu siyasetçiler
Ankara'da ölenler
Yeşil Ordu Cemiyeti
Mekteb-i Mülkiye'de öğrenim görenler

Hakkı Behiç Bayiç


Mercedes-Benz type W123 var en tysk mellemklasse bil produceret af Mercedes-Benz. Den have både en benzin- og dieseludgave.

Benzin havde fra 2,0 til 3,0 og det samme havde diesel bilerne.

Bilerne var kendt for megen nytænkning, blandt andet i forhold til sikkerhed og komfort, men også deres holdbarhed blev et varemærke.

Type 123

Mercedes-Benz type 123


تَقْوِيم نَظْم القَلْب أو تقويم النظم القلبي أو وقف الرجفان الارتعاشي  هي عملية إعادة النظم الطبيعي (النظم الجيبي) في حالات التسرع القلبي وبخاصة حالات الرجفان الأذيني والرفرفة الأذينية ... الخ، باستخدام أحد أساليب إعادة النظم مثل: الصدمة الكهربائية، أو باستخدام أدوية مضادات اضطراب النظم.

دواعي تقويم النظم
تشكل حالات التسرع القلبي الداعي الأساسي لتقويم النظم، وتنقسم حالات التسرع القلبي إلى تسرعات أذينية وأخرى بطينية. أحد خيارات علاج التسرع الأذيني يتم بتقويم النظم إما دوائياً أو كهربائياً.

في الحالات غير المستقرة للتسارع القلبي فإن خيار تقويم النظم الكهربائي  يشكل الخيار الأمثل؛ حيث تُعَرّف الحالة غير المستقرة بأنها حالة التسرع> 150/دقيقة ترافقها أعراض عدم الاستقرار مثل: هبوط ضغط الدم أو ألم في الصدر (ذبحة صدرية) أو دوخة ... الخ. هذه الحالات غير المستقرة فيها خطر على حياة المريض، وتحتاج علاجاً فورياً، يتأتى بالعلاج الفوري بالصدمة الكهربية كأقصر طريقة للعلاج وأكثرها نجاعةَ.

أما في الحالات المستقرة فإنه يمكن تقويم النظم باستخدام إحدى الطريقتين إما باستخدام العقاقير مضادة اضطرابات النظم أو التقويم الكهربائي. أو يمكن ترك النظم دون تقويم والعمل على كبح تسارع القلب دوائياً وتعتمد دواعي العلاج ونوعية العلاج على عوامل منها:
 الأعراض التي يشكو منها المريض.
 المدة الزمنية التي مضت على المريض مع المرض (بالذات الرجفان الأذيني).
 عمر المريض.
 الأدوية الأخرى التي يتناولها المريض.
 الأمراض القلبية والشريانية الأخرى التي يعاني منها المريض.

كل هذه العوامل تحدد الحاجة لتقويم النظم، حيث أن الخيار الآخر عند مرضى الرجفان الأذيني المستقرين تكون في محاولة كبح تسارع القلب باستخدام أدوية مثبطة لسرعة القلب، دون الحاجة لتقويم نظم القلب.

التسارعات التي يمكن علاجها بتقويم النظم:
 التسرع الأذيني أو التسرع فوق البطيني. ومن الأمثلة عليه:
 الرجفان الأذيني.
 الرفرفة الأذينية.

أما التسارعات البطينية فيتم علاجها بطريقة مماثلة غير أن التسمية مختلفة، حيث يُسمى تقويم النظم هناك بإزالة الرجفان .

مبدأ العمل
التسرع الأذيني باستثناء التسرع الجيبي ينجم عن اضطراب نظمي في أذيني القلب، هذا الاضطراب يُفقد العقدة الجيبية الأذينية دورها القيادي في نظم القلب، وذلك إما بسبب دوران الشارة الناقلة في الأذين في حلقة مفرغة بشكلٍ سريع كما هو الحال في الرفرفة الأذينية أو بشكل عشوائي كما هو الحال في الرجفان الأذيني - أو بسبب العودة المبكرة للشارة الناقلة من بطيني القلب إلى الأذينين  مما يسبب نشوء تحفيز مجدد مبكر لعضلة القلب ، وبالتالي تسارعاً قلبياً.

تقويم النظم الكهربائي

يعتمد النظم القلبي عن طريق الصعقة الكربهائية أي تقويم النظم الكهربائي  على مبدأ دور الحران، والذي ينص على أن الخلية بعد فترة استثارة (إزالة الاستقطاب) ، تمر في دور إعادة شحن الغشاء الخلوي للوصول لما يسمى بعودة الاستقطاب ، أثناء فترة إعادة الشحن - والتي تُدعى بدور الحران - تكون الخلية غير قادرة على نقل الشارة، وبالتالي غير مستثارة إلى أن ينتهي دور الحران.

في حالة اضطرابات النظم سواءً العشوائية كالارتجاف الأذيني، أو السريعة المتكررة مثل العودة المبكرة، فإن توجيه صدمة كهربائية قوية لعضلة القلب، وبالذات عضلات الأذين في اللحظة الحاسمة، فإن كافة الخلايا سيتم استثارتها في لحظة واحدة، لتدخل جميعها دور الحران، ومن ثم لتبدأ الخلية الأسرع في إعادة الاستقطاب - في العادة إحدى خلايا العقدة الجيبية - في إعطاء الشارة الناقلة لباقي خلايا القلب، ليعود النظم الجيبي للسيادة. حتى تنجح العملية فإنه من الضروري أن يكون التقويم متزامناً مع مخطط القلب الكهربائي ولذا يُدعى بتقويم القلب المتزامن .

طريقة التقويم الكهربائي المتزامن
للقيام بالتقويم الكهربائي المتزامن يُصار إلى تخدير المريض عن طريق الوريد باستخدام مادة مخدرة قصيرة الأمد مثل بروبوفول أو إيتوميتاد، ومن ثم استخدام جهاز مزيل الرجفان بعد تشغيل وضعية التزامن، لتطبيق الصدمة على المريض باستخدام أقطاب الجهاز والتي يُفضّل أن يوضع أحدها على صدر المريض والآخر على ظهره، بعكس ماهو معهود في عملية الإنعاش. يقوم الجهاز بتوجيه صدمة كهربية معتمداً على مخطط القلب الكهربائي عند لحظة مركب QRS، وذلك للأسباب التالية:
 في هذه اللحظة تكون خلايا البطين في وضع إزالة الاستقطاب  وثم في وضعية دور الحران، مما يحميها من الضرر بسبب الموجة الكهربية، ويمنع نشوء اضطرابات نظمية بطينية.
 يُتجنب بذلك استثارة خلايا البطين في الفترة الحرجة وهي فترة موجة الT، وبذلك يتجنب التسبب في الرجفان البطيني.
 هو الوقت المناسب لاستثارة خلايا الأذينين قبيل حدوث استثارة ذاتية منها، وبالتالي يرفع نسب النجاح.

تقويم النظم دوائياً

يعتبر استخدام الأدوية وبخاصة مضادات اضطراب النظم خياراً آخر لتقويم النظم، وإن كانت فاعليته أقل من الخيار الكهربائي، حيث تتفاوت فرص النجاح باختلاف الدواء المستخدم لتقويم النظم، فبينما تعتبر بعض الأدوية التي درجت في علاج الرجفان الأذيني غير فعالة أكثر من الغُفْل  فإن بعض الأدوية يصل مفعولها إلى 91% في أحسن الأحوال انظر الجدول.

يعود مفعول الأدوية المضادة لاضطراب النظم إلى مقدرتها على التأثير على طول دور الحران في الخلايا القلبية، فمعظم هذه العقاقير تؤدي إلى زيادة طول دور الحران، مما يجعل خلايا الأذينين ماتزال في دور الحران حين وصول الدورة التالية من الرفرفة أو من الرجفان الأذيني، فينقطع مسار الرفرفة أو الرجفان. إلا أن هذه الأدوية تؤدي في نفس الوقت إلى تبطيء سير الشارة الناقلة، ومن ثم تبطيء وصول الشارة إلى الخلايا، وهو مايعمل عكسياً على تقليل فرص نجاح تقويم النظم الدوائي.

ولا بد من الإشارة إلى أن جميع الأدوية المضادة لاضطراب النظم لها آثار جانبية خطرة، منها التسبب في اضطرابات نظمية خطيرة، مثل التسارع البطيني، والتأثير على طول فترة QT والذي يمكن أن يتسبب في مضاعفات خطرة مثل الرجفان البطيني. كما أن لبعضها تأثيرات تحسسية أو تأثيرات على الغدة الدرقية ... الخ.

مخاطر عملية التقويم

لعملية تقويم النظم مخاطر ومضاعفات منها:

 عدم النجاح، ففرص نجاح تقويم النظم تعتمد على عدة عوامل منها: حجم الأذينين، الفترة التي مضت على اضطراب النظم، الأمراض المرافقة الأخرى مثل نقص التروية، ضغط الدم، ... الخ.
 حصول مضاعفات نظمية ويشمل ذلك حدوث تباطؤ قلبي، أو حدوث تسارعات بطينية قد تشكل خطراً على حياة المريض إذا لم يتوفر العلاج الفوري جهاز مزيل الرجفان.
 تحول الاضطراب النظمي من نوعٍ إلى آخر، مثل تحول الرفرفة الأذينية إلى رجفان أذيني، أو العكس مثلاً.
 المضاعفات الاحتشائية وهي تعتبر الأهم من بين جميع المضاعفات، وتنشأ هذه المضاعفات بخاصة في الرجفان الأذيني والرفرفة الأذينية، وذلك عند تكوّن خثرات في جانب الأذين الأيسر أثناء الرجفان، ومن ثم انتقالها إلى البطين في لحظة تقويم النظم، لتتسبب باحتشاءات وبخاصة احتشاءات دماغية، مثل السكتة الدماغية.

الاحتياطات الواجب اتباعها عند تقويم النظم
لتجنب مخاطر ومضاعفات لابد من اتباع بعض الوصايا المتفق عليها، والتي تتعلق بتجنب المضاعفات الاحتشائية وهي:
 المرضى الذين يُعانون من التسرع الأذيني (الرجفان الأذيني) لمدة تقل عن 48 ساعة، فمن الآمن إجراء تقويم النظم عندهم.
 المرضى الذين يعانون من التسرع الأذيني (الرجفان الأذيني) لمدة تزيد على 48 ساعة فيمكن أن يتم:
 إجراء فحص صدى القلب عبر المريء لإثبات خُلوّ أطراف الأذين من الخثرات، أو
 معالجة المرضى لمدة لاتقل عن 3 أسابيع بمضاد تخثر، ومن ثم إجراء تقويم النظم.

كما يجب أن يكون إجراء تقويم النظم ضمن شروط تتوفر فيها المقدرة على الإنعاش والتنفس الصناعي، وبتوفر جهاز مزيل الرجفان للسيطرة على المضاعفات الخطرة (وحدات العناية المركزة على سبيل المثال).

انظر أيضا
 رجفان أذيني.
 رفرفة أذينية.
 مزيل الرجفان.

مصادر ومراجع

  فيديو يمثل عملية تقويم النظم.  وآخر يظهر شاشة مخطط القلب الكهربائي .

إجراءات القلب

تقويم نظم القلب


Mehmet Çetin Emeç (1935, İstanbul - 7 Mart 1990, İstanbul), Türk gazeteci.

Yaşamı
Annesi Rabia Emeç, babası ise gazeteci, Demokrat Parti'nin kurucularından milletvekili Selim Ragıp Emeç'tir ve Zeynep, Leyla ve Aydın isimli üç kardeşi vardır. Bilge Emeç ile evlenmiş, Mehveş ve Mehmet isimli iki çocuğu olmuştur. Kızı Mehveş Emeç, Kültür Bakanlığı Devlet Sanatçısıdır.

Galatasaray Lisesi'nin ardından İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinden mezun oldu. Gazeteciliğe 1952'de babası Selim Ragıp Emeç'in Son Posta gazetesinde başladı. Babası Demokrat Parti'den milletvekili seçilip 27 Mayıs Darbesi'nden sonra tutuklanınca gazetenin başına geçti.

Hayat ve Ses dergilerinde yazı işleri müdürlüğü yaptıktan sonra 1972 yılında Hürriyet Grubu'na geçti. Hürgün Yayınları'nın genel yayın yönetmenliğini yaptığı sırada, Hürriyet Gazetesi'nin de genel yayın müdürlüğü görevini üstlenen Emeç, 1984-1985 yıllarında da genel yayın yönetmeni olarak Milliyet'e geçti. 1986'da genel koordinatör olarak Hürriyet gazetesine döndü.

38 yıllık gazeteci olan Emeç, Gazeteciler Cemiyeti, Uluslararası Basın Enstitüsü ve Uluslararası Gazetecilik Basın Enstitüleri Federasyonu üyesiydi.

Suikast sonucu öldürülmesi

7 Mart 1990'da işine gitmek üzere İstanbul Suadiye'deki evinden çıktığı sırada şoförü Sinan Ercan'la birlikte öldürüldü. Kabri, Zincirlikuyu Mezarlığı'ndadır.

Hatırası
Çetin Emeç'in ölümünün ardından, Sadun Tanju, "Çetin Emeç - Bir Basın Şehidinin Anatomisi"  adlı bir kitap yazdı ve kitap 1992 yılında yayımlandı.

Ayrıca, Çetin Emeç'in ölümünün 15. yılında Doğan Kitap, "Genel Yayın Yönetmeni - Çetin Emeç (1935-1990)" adlı bir kitap hazırlamış ve yayımlamıştır. Kitapta, Çetin Emeç'in kızı piyanist Mehveş Emeç'in (Birol) babası için yazıp bestelediği ve sanatçı Yavuz Bingöl'ün seslendirdiği "Reverie -Uzak Bir Rüya" adlı şarkının CD'si de yer almıştır.

Emeç, son olarak ölümünün 20. yıldönümünde Zincirlikuyu Mezarlığı'nda kabri başında anıldı. Törende Hürriyet gazetesi genel yayın yönetmeni Enis Berberoğlu, "Her ne saikle (sebeple) öldürülürse öldürülsünler, hangi karanlık amaca hizmet etmek amacıyla bu işi yaparlarsa yapsınlar şunu biliyorum ki Çetin Emeç'in, daha doğrusu gazetecinin işi bitmiyor, gazetecinin arkasında bıraktığı bayrağı biri mutlaka alıyor. Bir yere taşıyor" dedi.

Emeç'in adı;
 Ankara Çankaya'daki, İstanbul Suadiye'deki ve Tekirdağ Çorlu'daki bulvarlara,
 Ümraniye Dudullu, Tekirdağ Çorlu, Aydın Kuşadası ve Tunceli'de çeşitli caddelere,
 Batman ilinin Kozluk ilçesinde bir caddeye,
 İstanbul Bayrampaşa semtinde bulunan futbol stadına,
 Ümraniye çarşı meydanında bulunan parka,
 Kocaeli'de bir üst geçide,
 İzmit'in merkez ilçesinde bir caddeye,
 Mersin Toroslar ilçesinde bir caddeye,
 Gaziantep Şehitkamil ilçesinde bir caddeye,
 İzmir Büyükşehir Belediyesinde bir salona ve sergi binasına,
 Edirne'de bir caddeye,
 Beşiktaş Belediyesi'nde bir gündüz çocuk bakımevine verilmiştir.

Kaynakça

1935 doğumlular
İstanbul doğumlu gazeteciler
1990 yılında ölenler
İstanbul'da ateşli silahtan ölenler
Zincirlikuyu Mezarlığı'na defnedilenler
20. yüzyıl Türk gazetecileri
Galatasaray Lisesinde öğrenim görenler
İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinde öğrenim görenler
Suikast sonucu ölen Türk yazarlar
Suikast sonucu ölen Türk gazeteciler
Türkiye'deki faili meçhul cinayetler
Türkiye'de öldürülen gazeteciler
Hürriyet (gazete) kişileri
Türkiye Gazeteciler Cemiyeti Başarı Ödülü sahipleri
İslami terör nedeniyle öldürülen insanlar

Çetin Emeç


Arnaud Dolmen, né le  à Bar-le-Duc, est un musicien de jazz français, batteur, compositeur et producteur.

Biographie
Dolmen revient en Guadeloupe avec ses parents à l'âge de cinq ans. Il y apprend le tambour Ka, sur lequel s'interprète la musique traditionnelle Gwoka, puis les percussions sous la direction de Georges Troupé. Dans sa jeunesse, il fait partie de l' Orchestre Kimbòl, avec lequel il se produit dans des festivals (comme les Orchestrades de la Caraïbe ) et participe à des émissions de télévision. En 2003, il s'installe à Toulouse pour poursuivre ses études musicales à l' école de batterie Dante Agostini  sous la direction de Daniel Dumoulin. Parallèlement, il suit un cours de comptabilité. Cinq ans plus tard, fraîchement diplômé et lauréat du premier prix de l'école, il commence sa carrière professionnelle auprès de Franck Nicolas ( Maman Gwada, Psychodelic Trio ) ; il a également joué avec Alain Jean-Marie, Jean-Christophe Maillard, Michel Alibo et Mario Canonge. Puis il a joué chez Soft .

Par l'intermédiaire de Sonny Troupé, il travaille avec Jacques Schwarz-Bart . En parallèle, de 2004 à 2013, il mène des projets de jazz tels que le Trio Zetliyo (qui accompagne également la chanteuse Sia Tolno et ouvre ainsi en 2011 en première partie de Cesária Évora ) et le FDH TRIO (avec le pianiste Thibaud Dufoy et le bassiste Elvin Bironien ), qui forme en 2012 l'album Le libre du hasard ? avec comme invités Jacques Schwarz-Bart, Mino Cinelu et Sonny Troupé. Dans le quintet Nono Experiment (avec Jonathan Jurion, Ralph Lavital, Sylvain Joseph et Damien Nueva) il joue pendant un an au Paris Meringue Salé . Il a joué avec son propre quartet à partir de 2014 ; En 2017, il sort son premier album Tonbé Lévé sous son propre nom. On peut aussi l'entendre sur des albums de , , Sonny Troupé, Charlotte Wassy, Annick Tangora et Yosuke Onuma. En 2021 il est considéré par Jazz Magazine comme un des cinq meilleurs batteurs en France et est nominé aux Victoires de la musiqueJazz.

Discographie
 2017 Tonbé Lévé
 2018 Quint'Up de Mario Canonge
 2018 Zouk Out de Mario Canonge
 2022 Adjusting  (Gaya Music Production)  avec Leonardo Montana, Samuel F'hima, Francesco Geminiani, Ricardo Izquierdo, Adrien Sanchèz Graham Haynes, Carlos Ward, Mark Helias, Don Cherry (sur un titre) ; enja

Liens externes

 Portrait

Références

Naissance en octobre 1985
Percussionniste
Batteur de jazz

Arnaud Dolmen