Savez njemačkih djevojaka (njem. Bund Deutscher Mädel; BDM) bio je ženski ogranak mladeži NSDAP-a, Hitlerjugenda. U to je vrijeme bio jedina legalna ženska udruga mladeži u Trećem Reichu.

Savez se prvotno sastojao od dviju grana, "Saveza mladih djevojaka" (njem. Jungmädelbund, za djevojčice između 10 i 14 godina) te "Saveza pravih djevojaka" (za djevojčice i djevojke od 14 do 18 godina). 1938. godine otvorena je treća sekcija organizacije, "Društvo vjere i ljepote" (njem. Werk Glaube und Schönheit) u koju su se mogle dobrovoljno učlaniti djevojke od 17 do 21 godine.

S kapitulacijom Trećeg Reicha 1945. godine organizacija je de facto prestala postojati. Saveznici su organizaciju proglasili neustavnom prema članku 86 njemačkog kaznenog zakona.

Trening i indoktrinacija
Čelni ljudi BDM-a za indoktrinaciju koristili su druženja u kampovima (zimski i ljetni), folklorizam, traciciju i sportske aktivnosti. Žene su kroz ove procese učile kako biti odana i vjerna nacistička žena, majka i kućanica. U večernjim satima održavali su se kućni treninzi, a subotama su se održavali treninzi na otvorenom. Smisao ovih aktivnosti bila je promocija zdravlja kako bi žene mogle odano služiti domovini. Djevojčice su učile o Njemačkoj povijesti, nacističkim praznicima te o životu Adolfa Hitlera. Jedan od fokusa organizacije bilo je učenje mladih djevojaka kako da izbjegnu "rasno onečišćavanje društva", odnosno indoktrinaciju i uvjeravanje kako su druge rase "nečiste" te da im budući muževi moraju bit "arijske rase".

BDM je odobravao i poticao stav da se djevojčice moraju suprotstavljati svojim roditeljima ako ih isti tjeraju na radnje koje nisu u skladu s onim što ih je organizacija naučila. Propagandni film Der Giftpliz prikazivao je mladu djevojku koja se usprotivila vlastitim roditeljima jer su je na pregled htjeli poslati kod liječnika koji je bio Židov.

BDM tijekom Drugog svjetskog rata
Početak rata promijenio je ulogu BDM-a, ali ne toliko radikalno kao što se promijenila uloga Hitlerjugenda. Mlade djevojke prikupljale su donacije za rat u obliku novca, odjeće, obuće i medicinskih pomagala (lijekovi, higijenska oprema i drugo). BDM-ovi zborovi i glazbene skupine pjevali su ranjenim vojnicima po bolnicama, a čak su znali otići na bojišnicu.

Starije djevojke volontirale su kao medicinske sestre u bolnicama i mobilnim stacionarima u koje su se dovodili ranjenici. 1943. godine nakon Savezničkih zračnih napada na Reich mnoge djevojke iz BDM-a pridružile su se nacističkim vojnim i paravojnim postrojbama te su sudjelovale u logističkim i potpornim dijelovima ratnih operacija. Veliki broj starijih djevojaka nacističke mladeži poslan je u Poljsku kako bi educirale Poljake o pravilima ponašanja i njemačkim zakonima te kako bi im davale jezičnu naobrazbu (dio germanizacije Poljske).

Izvori

Nacizam
Njemačka između dva svjetska rata
Njemačka u Drugom svjetskom ratu

Savez njemačkih djevojaka


Bruno Ferreira Melo (Paracuru, 26 de outubro de 1992), mais conhecido como Bruno Melo, é um futebolista brasileiro que atua como lateral-esquerdo. Atualmente, joga pelo , emprestado pelo Fortaleza.

Carreira

Fortaleza
Nascido em Paracuru, Ceará, formou-se no Fortaleza. Para a temporada de 2011, foi emprestado ao Maracanã  e fez sua estreia profissional em 7 de abril daquele ano, jogando em uma vitória por 1-0 em casa contra o São Benedito pelo Campeonato Cearense Série B. Após o término do empréstimo, Bruno voltou ao Fortaleza e foi designado para o elenco sub-20. Antes da campanha de 2012, foi emprestado para o Quixadá; em sua estreia em 10 de março, ele marcou o segundo gol na vitória por 2-1 fora de casa contra o Limoeiro.

Depois de mais uma passagem por empréstimo no Paracuru, Bruno voltou ao Fortaleza e foi escalado para o elenco principal, mas não conseguiu jogar. Em 2014, cumpriu empréstimos no Quixadá, Nova Russas e Atlético Cearense, vencendo a terceira divisão do Cearense com este último. De volta ao Leão, fez sua estreia pelo clube em 14 de janeiro de 2015, começando no empate por 0-0 fora de casa contra o Quixadá pelo Cearense daquele ano. Reserva nas duas primeiras temporadas, ele só começou a aparecer regularmente a partir da temporada de 2017.

Bruno marcou seus primeiros gols pelo Fortaleza em 4 de março de 2017, marcando dois gols na vitória por 5-0 sobre o Itapipoca, também pelo campeonato estadual. Ele também foi titular indiscutível na Série C daquele ano, contribuindo com seis gols no retorno de seu time à Série B após uma ausência de nove anos; destaques incluíram vitória fora de casa por 2-0 contra o Botafogo-PB e no empate por 2-2 no Sampaio Corrêa. Em 30 de novembro de 2017, Bruno renovou seu contrato até 2020.  Ele estreou na segunda divisão no dia 14 de abril seguinte, começando em uma derrota por 2-1 em casa para o Guarani. Bruno marcou seu primeiro gol na Série B em 18 de abril de 2018, marcando o primeiro gol de pênalti na vitória por 2 a 0 fora de casa contra o Boa Esporte. Ele terminou a campanha com 30 jogos, todos como titular, e contribuiu com sete gols na promoção da sua equipe à Série A. Em 2021, Fortaleza renovou seu contrato até 2023.

Corinthians
Em janeiro de 2022, foi anunciado como novo reforço Corinthians, por empréstimo valido até dezembro. Em 20 de janeiro, foi apresentado. Fez a sua estreia com a camisa do Corinthians no dia 19 de fevereiro, em um empate por 1-1 contra o Botafogo-SP, no Estádio Santa Cruz, pelo Campeonato Paulista 2022. Em 16 de novembro, foi confirmado o retorno do lateral para o Fortaleza ao final de seu contrato de empréstimo.

Estatísticas

Clubes
Abaixo estão listados todos os jogos, gols e assistências do futebolista por clubes.

 a. Jogos da Copa do Brasil
 b. Jogos da Copa Sul-Americana e Copa Libertadores
 c. Jogos do Campeonato Cearense, Copa do Nordeste, Copa dos Campeões Cearenses e Campeonato Paulista

Títulos

Goiás
 Copa Verde: 2023

Fortaleza
 Campeonato Brasileiro - Série B: 2018
 Campeonato Cearense: 2015, 2016, 2019, 2020 e 2021
 Copa do Nordeste: 2019
 Copa dos Campeões Cearenses: 2016 e 2017

Atlético Cearense
Campeonato Cearense - Série C: 2014

Ligações externas
 Bruno Melo (em português) em soccerway

Nascidos em 1992
Naturais de Paracuru
Futebolistas do Ceará
Futebolistas do Fortaleza Esporte Clube
Futebolistas do Maracanã Esporte Clube
Futebolistas do Quixadá Futebol Clube
Futebolistas do Futebol Clube Atlético Cearense
Futebolistas do Sport Club Corinthians Paulista
Futebolistas do Goiás Esporte Clube

Bruno Melo


Yerleşim yerleri
 Elbeyli - Kilis ili ilçesi
 Elbeyli, İznik - Bursa ili İznik ilçesine bağlı mahalle
 Elbeyli, Hınıs - Erzurum ili Hınıs ilçesine bağlı mahalle
 Elbeyli, Kızıltepe - Mardin ili Kızıltepe ilçesine bağlı mahalle
 Elbeyli, Erdemli - Mersin ili Erdemli ilçesine bağlı mahalle
 Elbeyli, Mut - Mersin ili Mut ilçesine bağlı mahalle
 Elbeyli, Düziçi - Osmaniye ili Düziçi ilçesine bağlı köy

Türkçe yer adları

Elbeyli (anlam ayrımı)


Olaylar

Doğumlar
 Arnold Geulincx

Ölümler
 10 Aralık - İmam-ı Rabbani'nin ölümü

1624


O Ümraniye Spor Kulübü, mais conhecido como Ümraniyespor, é um clube profissional de futebol turco sediado na cidade de Ümraniye, na Turquia, fundado em 1938. Atualmente disputa a Süper Lig.

Suas cores oficiais são o vermelho e o branco. Manda seus jogos oficiais no Estádio Municipal de Ümraniye, estádio com capacidade máxima para  espectadores.

História
Fundado em 1938, o clube permaneceu no amadorismo até meados da década de 1980, profissionalizando-se apenas em 1984 quando disputou seu primeiro campeonato profissional: a Quarta Divisão Turca na temporada 1984–85. Ao longo da décadas seguintes, alternou ascensos e descensos entre tal divisão e as Ligas Regionais Amadoras. Foi somente após a conquista das Ligas Regionais Amadoras na temporada 2010–11, o primeiro título de sua história, que o clube passou a disputar campeonatos profissionais de forma regular, integrando-se em definitivo ao sistema de ligas de futebol do país.

Na temporada 2012–13, o clube realizou boa campanha na Quarta Divisão Turca, encerrando a competição na 5ª colocação e classificando-se para os playoffs de acesso para a TFF 2. Lig. Entretanto, após ser goleado na final para o Çanakkale Dardanel por 5–0, acabou eliminado.

Na temporada seguinte, por sua vez, após vitória em casa contra o Yeşil Bursa por 2–1 em confronto válido pela 30ª rodada da TFF 3. Lig de 2013–14, o clube sagrou-se campeão da Quarta Divisão Turca com 4 rodadas de antecedência e classificou-se de forma inédita para a Terceira Divisão Turca.

Prosseguindo em sua trajetória de ascensão no cenário do futebol turco, após uma boa temporada na Terceira Divisão Turca, o clube ficou perto de obter já na temporada seguinte o acesso à TFF 1. Lig, porém acabou sendo eliminado após perder nas quartas-de-final dos playoffs para o 1461 Trabzon pelo placar agregado de 2–1.

Todavia, semelhante ao que vivenciou na temporada retrasada, logo na temporada seguinte, após vitória fora de casa contra o Istanbulspor por 3–0 em confronto válido pela 32ª rodada da TFF 2. Lig de 2015–16, o clube sagrou-se campeão da Terceira Divisão Turca com 2 rodadas de antecedência e classificou-se de forma inédita para a Segunda Divisão Turca, divisão profissional que disputa atualmente.

Títulos
 Ligas Regionais Amadoras da Quinta Divisão (1): 2010–11
 Quarta Divisão Turca (1): 2013–14
 Terceira Divisão Turca (1): 2015–16

Campanhas de destaque
 Finalista dos Playoffs de acesso da Quarta Divisão Turca (1): 2012–13
 Semifinal da Copa da Turquia (1): 2018–19
 Vice-campeão da Segunda Divisão Turca (1): 2021–22

Clubes de futebol da Turquia
Clubes de futebol fundados em 1938

Ümraniye Spor Kulübü


Atheist 1984'te Florida, ABD'de kurulan progresif/teknik death metal grubu. Grubun ilk ismi Oblivion du. Ardından R.A.V.A.G.E. (Raging Atheists Vowing A Gory End) şeklinde değişti. En son olarak da Atheist adını aldı. Grubun kurucu üyeleri Kelly Shaefer (vokal ve ritim gitar), Steve Flynn (bateri), Roger Patterson (bas gitar) idi.
1989 yılında ilk albümleri Piece of Time'ı çıkardılar.
1991 yılında Roger Patterson'un turneye giderken bir trafik kazasında ölmesi üzerine, Cynic'in basçısı Tony Choy Atheist e geldi. Bunun ardından 91 yılının sonlarına doğru 2. albümleri Unquestionable Presence i yayınladılar. 93 yılında ise son albümleri Elements i yayınladılar ve ardından dağılma kararı aldılar. Aradan 8 yıl geçtikten sonra Kelly, grubu toparlamak için çalışmaya başladı, 2005 yılında ilk albümlerini remaster yapıp piyasaya çıkardılar.
2006 yılında ise Wacken Open Air da sahne aldılar.

Grup Üyeleri

Şu Anki Kadrosu

 Kelly Shaefer – Vokal, Ritim Gitar
 Rand Burkey – Gitar
 Steve Flynn – Bateri
 Tony Choy – Bas Gitar (ex-Cynic, ex-Pestilence)

Önceki Üyeleri

 Sonny Carson – Gitar (Gnostic)
 Chris Baker – Gitar (Gnostic)
 Steve Flynn – Bateri (Gnostic)
 Roger Patterson – Bas Gitar
 Frank Emmi – Gitar
 Mickey Hayes – Bateri
 Josh Greenbaum – Bateri
 Marcel Dissantos – Bateri
 Darren McFarland – Bas Gitar
 Kyle Sokol – Bas Gitar
 Shannon Lorelei – Bas Gitar

Diskografi

Demolar

R.A.V.A.G.E. adı ile
 Rotting in Hell (1985)
 On They Slay (1987)
 Hell Hath No Mercy (1987)

Atheist adı ile
 Beyond (1988)

Konser Albümleri
 Unquestionable Presence: Live at Wacken (2009)

Stüdyo Albümleri
 Piece of Time (1989)
 Unquestionable Presence (1991)
 Elements (1993)
 Jupiter (2010)
Piece of Time albümü thrash metal in etkisinin rahatça görülebildiği bir albüm olmuştu. Bu albümle iyi bir çıkış yakalayan Atheist, 2. albümünde Technical Death Metal yapmıştır. Jazz / Fusion etkileri az da olsa görülebilmektedir. Ayrıca bu albüm müzik eleştirmenlerince tüm zamanların en iyi Technical Death Metal albümleri arasında görülmektedir. Atheist 3. albümünde ise Fusion Jazz ile Technical Progressive Death Metal i başarılı bir şekilde sentezlemiştir. Jazz Metal olarak da adlandırılabilecek bir türün öncüleri olmuşlardır.

Amerikalı death metal grupları
Amerikalı progresif metal grupları
1984'te kurulan müzik grupları
Relapse Records sanatçıları

Atheist


Lloyd Corp. v. Tanner (1972), foi uma decisão da Suprema Corte dos Estados Unidos de que a distribuição de panfletos anti-guerra no Lloyd Center em Portland, Oregon, era uma violação dos direitos de propriedade. Isso diferia de Marsh v. Alabama (1946) e Amalgamated Food Employees Union v. Logan Valley Plaza (1968) em que Marsh tinha os atributos de um município e Logan Valley relacionados a piquetes em uma loja específica, enquanto o caso atual, a distribuição de folhetos, não tem relação com nenhuma atividade na propriedade.

Casos da Suprema Corte dos Estados Unidos

Caso Lloyd Corporation v. Tanner


البترون هي إحدى المدن اللبنانية من مدن قضاء البترون في محافظة الشمال. يمثلها حالياً في مجلس النواب اللبناني المنتخب عام 2009 النائبان من حزب القوات اللبنانية وكلاهما ينتميان إلى قوى 14 آذار. في 2014 انتخب نائب جديد للبترون وهو النائب جبران باسيل وهو رئيس التيار الوطني الحرّ. معظم سكان البترون من المسيحيين، ويتوزعون بين الموارنة والروم الملكيين والأرثوذكس الشرقيين، إلى جانب أقلية مسلمة.

الموقع
تقع مدينة البترون على طريق طرابلس - بيروت الدولي، وتبعد عن مدينة طرابلس مسافة 30 كيلومتر بينما تبعد مسافة 50 كيلومتر إلى الشمال من العاصمة اللبنانية بيروت، ويربطها طريق الاوتوستراد السريع بجرود تنورين.

لمحة تاريخية
تأسست مدينة البترون على أيدي الفينيقيين الذين أقاموا الدينة على الجانب الجنوبي من الرعن الذي كان يسمى في العصور القديمة الكلاسيكية ثيوبروسوبون، والذي عُرف في عهد حكم الإمبراطورية البيزنطية باسم كيب ليثوبروسوبون. وتقول بعض الروايات التاريخية إن مؤسس مدينة البترون هو إيثوبعل الأول ملك صور، الذي تزوجت ابنته إيزابيل (897-866 قبل الميلاد) من آخاب.

يذكر المؤرخ اللبناني أنيس فريحة في موسوعة اسماء المدن والبلدات اللبنانية أنّ اسم مدينة البترون اشتقّ من اللفظة السامية «بتر» التي تعني «الصخر» أو «الشاهر العالي»، وقد سُميت المدينة بذلك الاسم نظرًا لكثرة ما بها من صخور. ويُعارض المؤرخ جوزف إليان ذلك الرأي ويرى أن اسم المدينة مُشتق من كلمة «بوتريس» التي أطلقها اليونانيون على البلدة، والتي كانت تعني «عنقود العنب» بسبب أشجار الكروم التي كانت تغطي مساحات واسعة من حقول البلدة، بينما يعتقد الأبوان حبيقة وأرملة، وهما من المهتمين بالتاريخ اللبناني، أن اسم المدينة نشأ من دمج كلمتي «بيت» و«ترونا» للإشارة إلى محلة المقدم أو بيت الرئيس.

ظلت مدينة البترون تحت الحكم الروماني كحزء من مقاطعة فينيقيا، ثُم أصبحت تابعة لبطريرك أنطاكية بعد أن تم تحول المنطقة إلى المسيحية. ارتبطت مدينة البترون بأسماء ثلاثة أساقفة من الروم الأرثوذكس قيل أنهم جاءوا من البلدة، وهم برفيريوس عام 451، وإلياس حوالي 512، واسطفانوس عام 553، تقول بعض الآراء أن الكرسي الرسولي للروم الأرثوذكس كان موجودًا في مدينة البترون منذ القرن العاشر الميلادي عندما كانت المدينة تسمى بترونيون، قبل أن يتم تعريب الاسم ويتحول إلى البترون بعد مجيء الفتوحات الإسلامية للمنطقة.

تعرّضت مدينة البترون في 9 يوليو/تموز عام 551م لزلزال مدمر تسبب في تصدع كيب ليثوبروسوبون، كما تسبب أيضًا في إحداث انهيارات طينية بالمنطقة، ويعتقد المؤرخون أن مرفأ البترون الطبيعي الكبير قد تشكل بفعل الزلزال. تسبب الزلزال في تدمير القلعة الفينيقية التي أقامها في البلدة ملك صور إيتوبعل الأول خلال القرن التاسع قبل الميلاد لحماية مملكته من غزو الأشورييين، قبل أن يُعيد سكان البلدة تشييدها بطريقة عشوائية.

استولى الصليبيون على مدينة البترون في عام 1104 كجزء من مقاطعة طرابلس، وظلت كذلك إلى أن انتزعها منهم المماليك في عام 1289. سيطر العثمانيون على البلدة بعد ذلك فأصبحت جزءًا من متصرفة لبنان ومقرًا للأبرشية المارونية التابعة لبطريركية أنطاكية الكاثوليكية المارونية.

الاقتصاد
أصبح اقتصاد مدينة البترون يعتمد في الآونة الأخيرة على عائدات الخدمات الترفيهية كالنوادي الليلية والحانات والمطاعم والمتاجر وغير ذلك، وقد أدى الزحف العمراني المتسارع إلى تدمير الأراضي الطبيعية المزروعةبأشجار الصنوبر وبساتين البرتقال مما سبب ارتفاعًا هائلًا في أسعار الأراضي خاصة في مناطق وسط المدينة، فلجأ الأهالي إلى الإقبال على سكن ضواحي المدن الناشئة مثل منطقة البترون الجديدة، وتلال البترون، وبسبينا.

المعالم السياحية

تُعد مدينة البترون واحدة من المقاصد سياحيّة الرئيسيّة في محافظة شمال لبنان، حيث تضم المدينة عددًا من الكنائس المارونية والأرثوذكسية اليونانية التاريخية مثل كاتدرائية مار اسطفان التي تُعتبر واحدة من أكبر الكنائس في لبنان، ويعود تاريخ تشييدها إلى عام 1910، وقد بُنيت في مكان كنيسة قديمة بحيث تطُل على ميناء المدينة وتميزت بطراز يمزج ما بين الطراز المعماري البيزنطي والروماني، وبالقرب من كاتدرائية مار اسطفان تقع كنيسة مار جرجس للروم الأرثوذكس التي بُنيت على الطراز المعماري البيزنطي في عام 1867، وتضم المدينة أيضًا كنيسة سيدة البحر التي يعود تاريخ تأسيسها إلى عام القرن التاسع عشر، وكنيسة سيدة الساحة التي شُيّدت في عام 1898.

كما تحتوي المدينة أيضًا العديد من الحانات والنوادي الليلية ممّا يجعل منها منتجعًا شاطئيًا رئيسيًا يتمتع بأنشطة ليلية نابضة بالحياة، وقد اشتهرت مقاهي ومطاعم مدينة البترون وخاصة تلك الموجودة في شارعها الرئيسي منذ أوائل القرن العشرين ببيع عصير الليمون الطازج الذي يأتي من بساتين الحمضيات المُحيطة بالبلدة.

وتُعتبر قيادة الدراجات على طول ساحل البترون بمثابة نشاط ترفيهي رئيسيّ في المدينة وبالتحديد خلال أواخر أيام الصيف.

تضم مدينة البترون كذلك عددًا من المعالم والمواقع الأثرية مثل جدار البحر القديم، وشاطئ البحصة، ومقعد المير، والسوق القديم، وقلعة المسيلحة التي شيدها الصليبيون. يمتد تاريخ السوق القديم في البترون إلى نهايات القرن التاسع عشر، وقد بُنيت جدرانه بالحجر البتروني الرملي وبالعقود المتصالبة والسريرية، والتي جعلت منه واحدًا من أجمل الأسواق التاريخية في لبنان. وتُعدّ قلعة المسيلحة واحدة من أهم المواقع الأثرية في مدينة البترون، وهي قلعة بُنيت على تلة صخرة ضخمة منعزلة ذات جوانب شديدة الانحدار تبرز في وسط سهل تحيط به الجبال.

كان السور الفينيقي بمثابة حاجز طبيعي وقف في وجه الغزاة والعواصف الآتية من البحر على مدار تاريخ البلدة، وهو سور يبلغ طوله 225 مترًا، وارتفاعه نحو 5 أمتار، ويتراوح عرضه ما بين 1-1.5 متر. نشأ السور الفينيقي في الأصل من كثبان رملية تحجرت في مطلع الطور الجيولوجي الرابع قبل ما يقرب من مليون عام تقريبًا، واقتُطعت منها الكثير من الصخور الصخور الرملية الصلبة لكي تُستخدم في أعمال البناء حتى اتخذت الشكل الحالي لها. وفي جهة الجنوب الشرقي من السور الفينيقي يقع مقعد المير، وهو عبارة عن صخرة هائلة الحجم نُحت فيها من جهة الغرب باب ودرج يصعد بالزائر إلى السطح الصخري.

الاحتفالات والفعاليات
تشهد مدينة البترون على مدار العام إقامة عدد من الاحتفالات والفعاليات مثل مهرجان البترون الصيفي السنوي وقداس البحر وعيد الليموناضة.

مهرجان البترون الصيفي السنوي
تأسس مهرجان البترون الدولي في عام 2009، ومنذ ذلك الحين بدأت مدينة البترون في استضافة كبار الفنانين المحليين والعالميين بالتزامن مع إقامة المهرجان في شهر يوليو/تموز أو أغسطس/آب من كل عام في منطقة المرفأ القديم.

قداس البحر
يُقام قداس البحر على شاطئ البحر بمدينة البترون في يوم الأحد الأول من شهر يوليو/تموز من كل عام، حيث يستقل المُشاركين في القداس قاربًا للصيد وينثرون الزهور في عرض البحر على أرواح البحارة الذين غرقوا في البحر في استدعاء لتقليد وثني قديم كان يُمارس منذ قرون مضت.

المعاهد ومراكز الأبحاث
تضم مدينة البترون معهد علوم البحار، وهو مركز بحثي يُعنى بالدراسات البحرية وعلوم البحار وقياس مدى تلوّث مياه البحر في المنطقة.

توأمة
لالبترون اتفاقيات توأمة مع:
 فالانس

أعلام
 القديسة رفقا
 جوزيف عطية
 ميشال جرجي سليمان
 جورج خباز

المراجع

آثار فينيقية في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة لبنان الشمالي
السياحة في لبنان
بلدات ومدن مرفئية متوسطية في لبنان
تجمعات مارونية في لبنان
حملات صليبية
قضاء البترون
مدن ساحلية في لبنان
مستعمرات رومانية
مستعمرات هلنستية
مواقع جذب سياحي في لبنان
موانئ ومرافئ لبنان

البترون


Der Theatersommer Haag ist eine Open-Air-Veranstaltung am Hauptplatz der Stadt Haag (Niederösterreich).

Der Theatersommer ist Teil des Theaterfests Niederösterreich. Seit dem Jahr 2000 wird der Theatersommer in den Sommermonaten Juli und August jährlich von etwa 14.500 Theaterinteressierten besucht.

Entstehungsgeschichte
Der Theatersommer Haag wurde unter der Federführung von Geschäftsführer Kurt Reitzinger, Elke M. Hinterholzer und dem ersten Intendanten Serge Falck  im Sommer 2000 in der niederösterreichischen Stadt Haag von einem engagierten jungen Team realisiert.
Mit dem Haager Theaterkeller, einer Kleinkunstbühne mit 100 Sitzplätzen, den der Kulturverein (KIM) nach einer Idee vom damaligen Obmann Kurt Reitzinger 1995 in einem 200 Jahre alten Gewölbekeller im Zentrum von Stadt Haag errichten konnte, wurde die Grundlage geschaffen, fünf Jahre später auf dem Hauptplatz von Haag ein professionelles Theaterfestival zu etablieren.
Mit einer temporären, spektakulären Tribüne, die vom Architekten-Team noncon:form entworfen wurde, hatte im Sommer 2000 das Stück "Der Diener zweier Herren" Premiere. Als Trägerorganisation wurde die HaagKultur GmbH ins Leben gerufen.
Adi Hirschal konnte von 2003 bis 2008 für die Intendanz gewonnen werden. Danach hatte von 2009 bis 2013 Gregor Bloéb die künstlerische Leitung inne.
Die Geschäftsführung wurde nach zehnjähriger Amtszeit im Jahr 2010 von Kurt Reitzinger an Karola Sakotnik übergeben, die den Theatersommer ein Jahr lang leitete. Gottfried Schwaiger übernahm im Jahr 2011 die Geschäftsführung bis 2013.
Ab 2014 führten Christoph Wagner-Trenkwitz als Intendant und Maria Reitzinger als Geschäftsführerin den Theatersommer Haag. Im September 2016 folgte Christian Dolezal Wagner-Trenkwitz als Intendant nach.

Die für 2020 geplante Aufführung von Nestroys Der Zerrissene wurde aufgrund der COVID-19-Pandemie auf 2021 verschoben.

Das Programm
 2000: Der Diener zweier Herren von Carlo Goldoni
 2001: Figaros tollster Tag von Pierre Augustin Caron de Beaumarchais
 2002: Shakespeares sämtliche Werke (leicht gekürzt) von Adam Long, Daniel Singer und Jess Winfield
 2003: Amadeus von Peter Shaffer
 2004: Der eingebildete Kranke von Molière
 2005: Die drei Musketiere von Alexandre Dumas
 2006: Reise durch den Mittelpunkt der Erde von Jules Verne
 2007: In 80 Tagen um die Welt von Jules Verne
 2008: Das Gespenst von Canterville von Oscar Wilde
 2009: Cyrano von Bergerac von Edmond Rostand
 2010: Der nackte Wahnsinn von Michael Frayn
 2011: Ein Sommernachtstraum von William Shakespeare
 2012: Der zerbrochne Krug von Heinrich von Kleist
 2013: Jägerstätter von Felix Mitterer
 2014: Zerbinettas Befreiung von Fritz von Herzmanovsky-Orlando
 2015: Reset – Alles auf Anfang von Michael Niavarani und Roman Frankl
 2016: Ein seltsames Paar von Neil Simon
 2017: Don Quijote von Nicolaus Hagg nach Miguel de Cervantes
 2018: Was ihr wollt von William Shakespeare
 2019: Maß für Maß frei nach William Shakespeare
 2020: aufgrund der COVID-19-Pandemie abgesagt
 2021: Der Zerrissene von Johann Nestroy
 2022: Wie es euch gefällt gefällt von William Shakespeare

Die Tribüne
Die Tribüne wurde von der Architektengruppe noncon:form entworfen. Die preisgekrönte Konstruktion dieses Theaterbauwerkes wurde 2003 im Zuge der internationalen Theaterarchitektur-Ausstellung (Pinakothek der Moderne) als eine der 40 bedeutendsten und experimentellsten Theaterbauwerke der Welt – von der Antike bis zur Gegenwart – ausgestellt.

Weblinks
 Theatersommer Haag

Einzelnachweise

Kultur (Niederösterreich)

Theatersommer Haag


Die Malediven nahmen in London an den Olympischen Spielen 2012 teil. Es war die insgesamt siebte Teilnahme an Olympischen Sommerspielen. Vom Maldives Olympic Committee wurden fünf Athleten in drei Sportarten nominiert.

Fahnenträger bei der Eröffnungsfeier war der Badmintonspieler Mohamed Ajfan Rasheed.

Teilnehmer nach Sportarten

Badminton

Leichtathletik

Schwimmen

Weblinks

Einzelnachweise

Malediven
Sommerspiele 2012

Olympische Sommerspiele 2012/Teilnehmer (Malediven)


An Cyperus beyrichii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Adolph Schrader ngan Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Ernst Gottlieb von Steudel. An Cyperus beyrichii in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyperus

Cyperus beyrichii


Isabella Medeiros Scherer (Florianópolis, Brazil, 17. veljače 1996.) brazilska je glumica.

Filmografija
 Família Imperial (2012. – 2013.)
 Experimentos Extraordinários (2014.)
 Califórnia (2015.)
 Que Talento! (2016.)
 Malhação: Viva a Diferença (2017. – 2018.)
 Psi (2019.)
 Bom Sucesso (2019.)
 MasterChef Brasil (2021.)

Izvori

Vanjske poveznice
 Isabella Scherer - IMDb

Brazilski filmski glumci
Brazilski televizijski glumci
Kazališni glumci

Isabella Scherer


Gartafjorden er en fjord i Arendal kommune i Agder fylke i Norge. Den ligger nordøst for Tromøysundet øst for selve Arendal mellem fastlandet og Buøya.

Fjorden har en længde på omtrent to kilometer, og den sydlige del ved Eydehavn bliver kaldt Heggedalsbukta og har udløb gennem Bleksund til Tromøysundet. Den del af fjorden som ligger nord for Heggedalsbukta bliver også kaldt Breiviksfjorden.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Agder
Arendal

Gartafjorden


Ioan T. Constantinescu (1893 - 1972) a fost un general român care a luptat în cel de-al Doilea Război Mondial.

A fost decorat pe 17 octombrie 1941 cu Ordinul "Mihai Viteazul" cl. III-a "pentru dibăcia și curajul de care a dat dovadă în conducerea regimentului în luptele pentru cucerirea Cotei 102. La 14-19 August regimentul său a continuat atacul celorlalte obiective și prin lupte la baionetă a pircinuit mari pierderi inamicului".

A fost decorat la 4 august 1945 cu Ordinul Militar "Mihai Viteazul" cu spade, clasa III, "pentru curajul și priceperea de care a dat dovadă pe câmpul de luptă în calitate de comandant de grup tactică, distingându-se în special în luptele de apărare a Beiușului, cucerirea satului Ginta, în luptele dela Puszta Toldt Konyor, Nord Hajduboszermeny și trecerea Tisei, precum și în operațiunile din munții Bükk, valea Szilvas și râul Ipoly".

Prin Decretul Consiliului de Stat al Republicii Populare Romîne nr. 500/1964 i s-a conferit Ordinul "23 August" clasa a IV-a "pentru merite deosebite în opera de construire a socialismului, cu prilejul celei de a XX-a aniversări a eliberării patriei".

Decorații
  Ordinul "Steaua României" în gradul de ofițer (8 iunie 1940)
  Ordinul Militar "Mihai Viteazul" clasa III-a (17 octombrie 1941)
  Ordinul "Mihai Viteazul" cu spade, cl. a III-a (4 august 1945)
 Ordinul "23 August" clasa a IV-a (1964)

Note

Nașteri în 1893
Decese în 1972
Generali români din Al Doilea Război Mondial
Decorați cu Ordinul Steaua României
Decorați cu Ordinul "Mihai Viteazul"
Decorați cu Ordinul 23 August

Ioan T. Constantinescu


Refractometria este o metodă analitică utilizată pentru determinarea indicelui de refracție al unei substanțe chimice, cu scopul de a determina puritatea acesteia. Instrumentul cu care se realizează determinările refractometrie se numește refractometru, iar acesta este utilizat în principal pentru substanțe lichide (deși refractometria se poate aplica și la solide sau gaze).

Note

Lectură suplimentară

Legături externe
Refractometry - Gemstone Buzz  Metode de măsurare ale indicelui de refracție

Chimie analitică

Refractometrie


The Organisation of Eastern Caribbean States (OECS; French: Organisation des États de la Caraïbe orientale, OECO) is an inter-governmental organisation dedicated to economic harmonisation and integration, protection of human and legal rights, and the encouragement of good governance between countries and territories in the Eastern Caribbean. It also performs the role of spreading responsibility and liability in the event of natural disaster.

The administrative body of the OECS is the Commission, which is based in Castries, the capital of Saint Lucia.

OECS operates an economic union within the larger CARICOM economic union. Eight members operate as a currency union - the Eastern Caribbean Currency Union, using the Eastern Caribbean dollar.

History
OECS was created on 18 June 1981, with the Treaty of Basseterre, which was named after the capital city of St. Kitts and Nevis. OECS is the successor of the Leewards Islands' political organization known as the West Indies Associated States (WISA).

One prominent aspect of OECS economic bloc has been the accelerated pace of trans-national integration among its member states.

The seven protocol members of the OECS, as well as two of the four associate members—Anguilla and the British Virgin Islands—are either full or associate members of the Caribbean Community (CARICOM) and were among the second group of countries that joined the CARICOM Single Market and Economy (CSME). Martinique is currently negotiating to become an associate member of the Caribbean Community.

Projects

Passport
A common OECS Passport was originally planned for January 1, 2003 but its introduction was delayed. At the 38th OECS Authority Meeting in January 2004, the Secretariat was mandated to have the two companies expressing an interest in producing the common passport (De La Rue Identity Systems and the Canadian Banknote Company) make presentations at the next  (39th) Authority Meeting. At the 39th Meeting the critical issue of the relationship between the OECS passport and the CARICOM passport was discussed and at the 40th OECS Authority Meeting in November 2004, the OECS Heads of Government agreed to give CARICOM a further 6 months (until May 2005) to introduce a CARICOM Passport. Failure to introduce the CARICOM Passport by that time would have resulted in the OECS moving ahead with its plans to introduce the OECS Passport. As the CARICOM Passport was first introduced in January 2005 (by Suriname) then the idea of the OECS Passport was abandoned. Had the passport been introduced however it would not have been issued to Economic Citizens within the OECS states.

It would also be unknown if the islands under British sovereignty would join the scheme.

Economic union
The decision to establish an economic union was taken by OECS Heads of Government at the 34th meeting of the Authority held in Dominica in July 2001. At the 35th meeting of the Authority in Anguilla in January 2002, the main elements of an economic union implementation project were endorsed. The project was expected to be implemented over a two-year period with seven of the nine OECS member states (i.e. Antigua and Barbuda, Dominica, Grenada, Montserrat, St. Kitts and Nevis, St. Lucia and St. Vincent and the Grenadines) participating in the economic union initiative. The remaining two member states, Anguilla and the British Virgin Islands, would not have participated immediately, but would have requested time to consider the issue further. In 2003, work had been initiated on the central issue of the creation of new Treaty arrangements to replace the Treaty of Basseterre which established the OECS. Among the elements of the project was the creation of a technical committee for a draft OECS Economic Union Treaty. This technical committee was inaugurated on May 4, 2004 and began designing the draft Treaty.

OECS Economic Treaty
The new OECS Economic Union Treaty was finally presented at the 43rd OECS Meeting in St. Kitts on June 21, 2006. The Authority requested changes to allow a role for national parliamentary representatives (both government and opposition) of the Member States in the form of a regional Assembly of Parliamentarians. This body, it was felt, was necessary to act as a legislative filter to the Authority in its law making capacity. The Heads further directed that the Treaty be reviewed by a meeting of members of the Task Force, Attorneys General, the draftsperson for the Treaty and representatives of the OECS Secretariat.

The presentation of the Treaty at the Meeting was followed by the signing of a Declaration of Intent to implement the Treaty by the Heads of Government or their representatives (except that of the British Virgin Islands). It was agreed in the Declaration, that implementation of the Treaty would occur only after a year of public consultation, through a mass national and regional education programme with strong political leadership and direction. According to the Declaration, the Treaty was to be signed, and the Economic Union was to be established by July 1, 2007.

Revised treaty
This intended deadline was missed, however, and after the signing of the Revised Treaty of Basseterre Establishing the Organisation of Eastern Caribbean States Economic Union on June 18, 2010, the newest target date of January 21, 2011 was met when five of the six independent signatory Member States ratified the Treaty. These were Antigua and Barbuda (December 30, 2010), St. Vincent and the Grenadines (January 12, 2011), St. Kitts and Nevis (January 20, 2011), Grenada (January 20, 2011) and Dominica (January 21, 2011). In order for the Treaty to have entered into force at least four of the independent Member States must have ratified it by January 21, 2011. Montserrat had received entrustments from the United Kingdom to sign the Treaty but is unlikely to be in a position ratify the Treaty before a new constitution comes into force in the territory. Following the need of the Eastern Caribbean Central Bank to temporarily assume control of two indigenous commercial banks in Anguilla, the Chief Minister of Anguilla, Hubert Hughes, announced on August 12, 2013 that Anguilla will seek to join the OECS Economic Union as soon possible in order to fully participate in the strategy of growth conceived by the Eastern Caribbean Currency Union (which was crafted within the context of the Economic Union). He was supported in his position by St. Lucia's Prime Minister, Dr. Kenny Anthony, who also called on Anguilla to join the Economic Union to complement its membership of the Currency Union.

Provisions of the Treaty
The provisions of the Economic Union Treaty prior to its ratification were expected to include:
 The free circulation of goods and trade in services within the OECS
 Free movement of labour by December 2007
 The free movement of capital (via support of the money and capital market programme of the Eastern Caribbean Central Bank)
 A regional Assembly of Parliamentarians
 A common external tariff.

Some of these provisions would already have been covered to some extent by the CSME, but some, such as the Assembly of Parliamentarians, would be unique to the OECS. Although some of the provisions would seem to duplicate efforts by the CSME, the Declaration of Intent and statements by some OECS leaders, acknowledge the CSME and give assurance that the OECS Economic Union would not run counter to CARICOM integration but that it would become seamlessly integrated into the CSME. To this end, the OECS Heads of Government agreed that steps should be taken to ensure that the OECS Economic Union Treaty would be recognised under the Revised Treaty of Chaguaramas, just as the original Treaty of Chaguaramas had recognised the Treaty of Basseterre.

This was achieved in 2013 at the Twenty-Fourth Inter-Sessional Meeting of the Conference of Heads of Government of CARICOM held in Port-au-Prince, Haiti, from 18–19 February 2013. At that conference CARICOM leaders adopted the OECS' Revised Treaty of Basseterre into CARICOM's Revised Treaty of Chaguaramas, which St. Vincent and the Grenadines Prime Minister, Ralph Gonsalves said would effectively give CARICOM member states the opportunity of integrating initially with the OECS and taking a seemingly quicker path to integration. In order to achieve this the Conference agreed that the Inter-Governmental Task Force (IGTF) revising the Treaty of Chaguaramas would recognise the provisions of the Treaty establishing the Economic Union of the Organisation of Eastern Caribbean States (OECS). The IGTF was mandated to refer back to the Conference at its next meeting on this issue.

The Economic Union Treaty's provisions are now expected to establish a Single Financial and Economic Space within which goods, people and capital move freely; harmonize monetary and fiscal policies Member States are expected continue to adopt a common approach to trade, health, education and environment, as well as to the development of such critical sectors as agriculture, tourism and energy. The Economic Union Treaty (or Revised Treaty as it is sometimes known) will also create two new organs for governing the OCES;  The Regional Assembly (consisting of members of parliaments/legislatures) and  The Commission (a strengthened Secretariat). The free movement of OECS nationals within the subregion is expected to commence in August 2011 after a commitment towards that goal by the Heads of Government at their meeting in May 2011.

This was achieved on schedule with the six independent OECS members and later Montserrat with nationals being allowed to enter the participating Member States without hindrance and remain for an indefinite period in order to work, establish businesses; provide services or to reside. The free movement of OECS nationals throughout the Economic Union is underpinned by legislation and is facilitated by administrative mechanisms  This is achieved by OECS nationals entering the special immigration lines for CARICOM nationals when traveling throughout the Economic Union and presenting a valid photo ID and completed Entry/Departure form whereupon the immigration officer shall grant the national entry for an indefinite period save where the national presents a security risk or where there exists some other legal basis for prohibiting entry.

Membership
OECS currently has eleven members which together form a continuous archipelago across the Leeward Islands and Windward Islands. Anguilla, the British Virgin Islands, Guadeloupe and Martinique are only associate members of OECS. Diplomatic missions of the OECS do not represent the associate members. For all other purposes, associate members are treated as equals of full members.

Six of the members were formerly colonies of the United Kingdom. Three others, Anguilla, the British Virgin Islands, and Montserrat remain overseas territories of the UK while Martinique and Guadeloupe are French departments and regions of France. Eight of the eleven members are constitutional monarchies with King Charles III as their current monarch (Dominica is a republic with a President). There is no requirement for the members to have been British colonies; however, the close historical, cultural and economic relationship fostered by almost all of them having been British colonies is as much a factor in the membership of the OECS as their geographical proximity.

All seven full members are also the founding members of the OECS, having been a part of the organisation since its founding on 18 June 1981. The British Virgin Islands was the first associate member, joining on 22 November 1984 and Anguilla was the second, joining in 1995. Martinique became an associate member on April 12, 2016 becoming the first non-British or formerly British territory to join the OECS. Guadeloupe joined as an associate member of the OECS on March 14, 2019 at a Special Meeting of the OECS Authority held on that island on March 14–15, 2019. In 2019 the OECS Authority agreed to approve the transition of Saint-Martin from observer status to associate membership by the end of December 2019.

The list of full and associate members of the OECS is as follows:

 Anguilla, the British Virgin Islands, & Montserrat ('are 'U.K. overseas territories. Thusly foreign relations is responsibility of the U.K. government.)
 Guadeloupe and Martinique ('are Republic of France Overseas departments and regions. Thusly foreign relations is responsibility of the French government.)

Possible future memberships
Although almost all of the current full and associate members are past or present British dependencies, other islands in the region have expressed interest in becoming associate members of the OECS. The first was the United States Virgin Islands, which applied for associate membership in February 1990 and requested that US Federal Government allow the territory to participate as such. At that time, it was felt by the US government that it was not an appropriate time to make such a request. However, the US Virgin Islands remained interested in the OECS and, as of 2002, stated that it would revisit the issue with the US government at a later date. In 2001, Saba, an island of the Netherlands Antilles, decided to seek membership in the OECS. Saba's Island Council had passed a motion on May 30, 2001 calling for Saba's membership in the organisation and subsequently on June 7, 2001, the Executive Council of Saba decided in favour of membership. Saba's senator in the Netherlands Antilles parliament was then asked to present a motion requesting the Antillean parliament to support Saba's quest for membership. In addition to the support from the Antillean parliament, Saba also required a dispensation from the government of the Kingdom of the Netherlands to become an associate member of the OECS. Saba's bid for membership was reportedly supported by St. Kitts and Nevis and discussed at the 34th meeting of OECS leaders in Dominica in July. Also in 2001, Sint Maarten, another part of the Netherlands Antilles, explored the possibility of joining the OECS. After learning of Saba's intentions to join, St. Maarten suggested exploring ways in which Saba and St. Maarten could support each other in their pursuit of membership.

None of the prospective members have become associate members as yet, but Saba, St. Eustatius and St. Maarten do participate in the meetings of the Council of Tourism Ministers (as the Forum of Tourism Ministers of the Eastern Caribbean, along with representatives of Saint-Martin, Saint Barthélemy, Martinique and Guadeloupe).

Political union with Trinidad and Tobago
On 13 August 2008 the leaders of Trinidad & Tobago, Grenada, St. Lucia, and St. Vincent & the Grenadines announced their intention to pursue a sub-regional political union within CARICOM.
As part of the preliminary discussions the Heads of Government for the involved states announced that 2011 would see their states entering into an economic union. This was however derailed by a change of government in Trinidad and Tobago in 2010.

Venezuela seeking membership
In 2008 the heads of the OECS also received a request from Venezuela to join the grouping.

The OECS Director General at the time Len Ishmael confirmed Venezuela's application was discussed at the 48th Meeting of the OECS Authority held in Montserrat. But she said OECS decision-makers within the region were yet to determine whether membership should be granted for Venezuela.  Since that application, Membership was not granted as it has been limited to the Eastern Caribbean archipelago.

Composite & Organs

Secretariat

The functions of the Organization are set out in the Treaty of Basseterre and are coordinated by the Secretariat under the direction and management of the Director General.

The OECS functions in a rapidly changing international economic environment, characterised by globalisation and trade liberalisation which are posing serious challenges to the economic and social stability of their small island members.

It is the purpose of the Organisation to assist its Members to respond to these multi-faceted challenges by identifying scope for joint or coordinated action towards the economic and social advancement of their countries.

The restructuring of the Secretariat was informed by considerations of cost effectiveness in the context of the need to respond to the increasing challenges placed on it, taking into account the limited fiscal capacities of its members. The Secretariat consists of four main Divisions responsible for: External Relations, Functional Cooperation, Corporate Services and Economic Affairs. These four Divisions oversee the work of a number of specialised institutions, work units or projects located in six countries: Antigua/Barbuda, Commonwealth of Dominica, St Lucia, Belgium, Canada, and the United States of America.

In carrying out its mission, the OECS works along with a number of sub-regional and regional agencies and institutions. These include the Eastern Caribbean Central Bank (ECCB); the Caribbean Community (Caricom) Secretariat; the Caribbean Regional Negotiating Machinery (RNM)  and the Caribbean Development Bank (CDB).

Director General
The authority within the OECS Secretariat is led by the Director General. The current Director General of the OECS is Dr. Didacus Jules (Registrar and Chief Executive Officer of the Barbados-based Caribbean Examinations Council), who took his new position on 1 of May 2014. The former Dr. Len Ishmael demitted the office at the end of December 2013.

Central Bank
The many of the OECS members-states are participants of the Eastern Caribbean Central Bank (ECCB) monetary authority. The regional central bank oversees financial and banking integrity for the Organisation of Eastern Caribbean States economic bloc of states. Part of the bank's oversight lends to maintaining the financial integrity of the East Caribbean dollar (XCD). Of all OECS member-states, only the British Virgin Islands, Guadeloupe and Martinique do not use the East Caribbean dollar as their de facto native currency.

All other members belong to the Eastern Caribbean Currency Union.

Eastern Caribbean Supreme Court
The Eastern Caribbean Supreme Court (ECSC), which was created during the era of WISA, today handles the judicial matters in the Organisation of Eastern Caribbean States. When a trial surpasses the stage of High Court in an OECS member state, it can then be passed on to the ECSC at the level of Supreme court. Cases appealed from the stage of ECSC Supreme Court will then be referred to the jurisdiction of the Judicial Committee of the Privy Council. The Caribbean Court of Justice (CCJ) was established in 2003, but constitutional changes need to be put in place before the CCJ becomes the final Court of Appeal.

Other agencies
 Eastern Caribbean Civil Aviation Authority

Security
The OECS sub-region has a military support unit known as the Regional Security System (RSS). It is made up of the independent countries of the OECS along with Barbados and Guyana. The unit is based in the island of Barbados and receives funding and training from various countries including the United States, Canada and the People's Republic of China.

Foreign missions

Health - Pharmaceutical Procurement Service
The Pharmaceutical Procurement Service, also known as the Eastern Caribbean Drug Service, procures medicines and allied health equipment on behalf of the member States.  It has an 840 item product portfolio based on the regional formulary.  it is said to generate savings of $5 million a year.

Symbols, Flag and logo
The flag and logo of the OECS consists of a complex pattern of concentric design elements on a pale green field, focused on a circle of nine inwardly pointed orange triangles and nine outwardly pointed white triangles. It was adopted June 21, 2006, and first raised on that day at Basseterre, St. Kitts and Nevis.

See also

Association of Caribbean States
Caribbean Community
European Economic Area
Eastern Caribbean Davis Cup team
Eastern Caribbean Fed Cup team
Eastern Caribbean Securities Exchange
Eastern Caribbean Supreme Court
List of Indigenous Names of Eastern Caribbean Islands
List of regional organizations by population
Regional Security System (OECS state members and Barbados)
Residence Card
West Indies Associated States

References

External links

Eastern Caribbean Central Bank (ECCB)
Eastern Caribbean Supreme Court (ECSC)
Eastern Caribbean Telecommunications Limited (ECTEL)
Education Reform Unit (OERU)
OECS Export Development Unit (OECS-EDU)
OECS Cultural Network

Lesser Antilles
Eastern Caribbean States
International diplomatic organizations
International economic organizations
International political organizations
Intergovernmental organizations established by treaty
Economy of the Caribbean
Politics of the Caribbean
Organizations established in 1981
1980s establishments in the Caribbean
1981 establishments in North America
Foreign relations of Antigua and Barbuda
Foreign relations of Dominica
Foreign relations of Grenada
Foreign relations of Saint Kitts and Nevis
Foreign relations of Saint Lucia
Foreign relations of Saint Vincent and the Grenadines
Politics of Anguilla
Politics of Antigua and Barbuda
Politics of the British Virgin Islands
Politics of Dominica
Politics of Grenada
Politics of Martinique
Politics of Montserrat
Politics of Saint Kitts and Nevis
Politics of Saint Lucia
Political organisations based in Saint Lucia
Politics of Saint Vincent and the Grenadines
Antigua and Barbuda–Grenada relations
Antigua and Barbuda–Saint Lucia relations
Grenada–Saint Vincent and the Grenadines relations
Saint Lucia–Saint Vincent and the Grenadines relations
United Nations General Assembly observers


Un fandom SF  este o subcultură ai cărei membri sunt legați de pasiunea comună pentru științifico fantastic.

Istorie și origine
Fandomul science fiction a început prin intermediul rubricii de scrisori din revistele de ficțiune ale lui Hugo Gernsback. Fanii nu numai că au scris comentarii despre povestiri - ei au trimis și adresele lor, iar Gernsback le-a publicat. În curând, fanii își scriau scrisori unii altora și se întâlneau în persoană atunci când trăiau în apropiere unul de altul sau când puteau călători. În New York City, David Lasser, editorul lui Gernsback, a sprijinit nașterea unui mic club local numit Scienceers, care și-a organizat prima întâlnire într-un apartament din Harlem la 11 decembrie 1929. Aproape toți membrii erau băieți adolescenți.

În România

1969-1972 reprezintă prima perioadă a fandomului românesc. În această perioadă, în România comunistă, apar primul cenaclu SF de amatori (25 iulie 1969, la Tehnic-Club, "Cenaclul S.F. de pe lângă clubul MM"), prima convenție SF, primul fanzin SF (Solaris, 1972), prima culegere a unui cenaclu de povestiri SF (Povestiri științifico-fantastice, povestiri adunate de editorii Gheorghe Baltă, Doru Treta și Marcel Luca, cenaclul H.G. Wells, Timișoara, mai 1972), etc.

Note

Vezi și
Fanzin
Hugo Gernsback
James White (scriitor)
Walt Willis

Fandom
Hugo Gernsback

Fandom SF


Sarzbüttel Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Dithmarschen iline bağlı bölge. 13.39 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 30 Eylül 2005 itibarıyla yaklaşık 735 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hermann Busch tarafından yürütülmektedir.

Sarzbüttel


Thâmela Coradello Galil (Piúma, 12 de julho de 2000) é uma voleibolista brasileira praticante da modalidade de vôlei de praia e que foi ex-voleibolista  indoor. No vôlei de praia foi medalhista de prata nos Jogos Sul-Americanos da Juventude de 2017 no Chile.

Carreira

Aos onze anos de idade inicia no voleibol num projeto em sua cidade natal, na ocasião praticava o vôlei de quadra (indoor), depois, a partir de 2014 quando ingressou no ensino médio, migrou para vôlei de praia visando a edição dos Jogos Escolares do Espírito Santo, ano que foi convocada pela primeira vez para a Seleção Capixaba Sub-19,  pelo técnico Leandro Brachola e auxiliado pela ex-voleibolista Luana Amorim Madeira e também obteve ao lado de Ludiane Cunha o vice-campeonato na segunda etapa do Circuito Capixaba de Verão.Em 2016, conquistou com Thays do Nascimento a medalha de ouro nos Jogos Escolares da Juventude em João Pessoa.

Nos anos seguintes priorizou na modalidade do vôlei de praia, em 2017 disputando  ao lado de  Maria Luiza Sena, conquistaram a etapa de Cochabamba do Classificatório para os Jogos Olímpicos de Verão da Juventude de 2018, sendo vice-campeãs na etapa de Santiago (Chile), qualificando-se para os referidos jogos.Ainda em 2017, juntas conquistando a medalha de prata nos Jogos Sul-Americanos da Juventude de 2017, em Santiago (Chile).

Em 2018 disputou o Campeonato Mundial Sub-19 ao lado de Karol Góis e foram eliminadas na fase de oitavas de final e com Aninha Santos terminou na nona posição nos Jogos Olímpicos de Verão da Juventude em Buenos Aires.Com Blenda Ribeiro conquistou o título da etapa de Vila Velha do Circuito Brasileiro Sub-19 de 2018 e ao lado de Débora Cassini  conquistou o bronze na etapa do Rio de Janeiro no Circuito Brasileiro Sub-21 de 2018 e o quarto lugar na etapa de Jaboatão dos Guararapes.

E juntamente com Débora Cassini, no ano de 2019, conquistou o quarto lugar na etapa de Natal do Circuito Brasileiro Sub-21.Neste mesmo ano, ela disputou o Classificatórios do Campeonato Mundial Sub-21 ao lado de Victória Tosta e conquistaram o título da etapa de Arica e também ao lado de Vitória Rodrigues obteve o ouro na etapa de Punta Negra (distrito); no mesmo ano ainda disputou a etapa de Camaçari do Circuito Sul-americano, ao lado de Ingridh Arrigo e com esta jogadora disputou o Campeonato Mundial Sub-21 de 2019 sediado em Udon Thani.

Na temporada de 2020-21 esteve ao lado da experiente Elize Maia e conquistaram o quarto lugar no Circuito Brasileiro de Vôlei de Praia, com esta atleta conquistou o bronze  no torneio duas estrelas de Praga pelo Circuito Mundial de 2021, também campeãs da etapa de Mollendo do Circuito Sul-Americano de 2021,  competiu ao lado de e venceu as duas etapas de Assunção do Classificatório para os Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021 ao lado de Vitória Rodrigues; e com Elize Maia obteve o terceiro lugar no Challenge de Tlaxcala do Circuito Mundial de 2022, depois, no mesmo circuito, passou atuar com Talita Antunes e conquistaram a medalha de ouro no Elite 16 da Cidade do Cabo.

Títulos e resultados

 Etapa da Cidade do Cabo do Elite 16 do Circuito Mundial de Vôlei de Praia de 2022
 Challenge de Tlaxcala do Circuito Mundial de Vôlei de Praia de 2022
 2* de Praga do Circuito Mundial de Vôlei de Praia de 2021
 Etapa de Tlaxcala do Challenge do Circuito Mundial de Vôlei de Praia de 2022
 Circuito Brasileiro de Voleibol de Praia de 2020-21
 Etapa II de Assunção do Classificatório dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021
 Etapa I de Assunção do Classificatório dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021
 Etapa de Cochabamba do Classificatório dos Jogos Olímpicos de Verão da Juventude de 2018
 Etapa de Arica do Classificatório do Campeonato Mundial Sub=21 de 2019
   Etapa do Rio de Janeiro do Circuito Brasileiro de Vôlei de Praia Sub-21 de 2018
   Etapa de Natal do Circuito Brasileiro de Vôlei de Praia Sub-21 de 2019
   Etapa de Jaboatão dos Guararapes do Circuito Brasileiro de Vôlei de Praia Sub-21 de 2018
   Etapa de Vila Velha do Circuito Brasileiro de Vôlei de Praia Sub-19 de 2018

Ligações externas

Voleibolistas do Espírito Santo
Jogadores de voleibol de praia do Brasil

Thâmela Coradello


Paladín es una localidad española perteneciente al municipio de Valdesamario, en la provincia de León, en el límite meridional de la comarca de Omaña. Las poblaciones más cercanas son La Utrera y Valdesamario. Desde León se llega al pueblo tomando la carretera de Santa María a Valdesamario desde la CL-623 y desviándose en la CV-128-28.

La población está situada a orillas del río Omaña, cerca de la desembocadura de su afluente Valdesamario, donde el valle empieza a abrirse hacia la confluencia con el río Luna y la tierra del Órbigo.

Véase también
Valdesamario

Referencias

Enlaces externos

Paladín. Ayuntamiento de Valdesamario

Localidades de Valdesamario
Localidades de la Ribera del Órbigo

Paladín (León)


Antoine Doinel este un personnaj de film fictiv care face obiectul a cinci filme scrise și realizate de François Truffaut, fiind interpretat de fiecare dată de actorul Jean-Pierre Léaud.

Personajul Antoine Doinel apare ca adolescent, apoi crește, descoperă dragostea, se căsătorește și divorțează. Acestea sunt aparițiile pe ecran:

 copil în Cele 400 de lovituri (1959);
 întâlnirea cu dragostea în Antoine și Colette (1962), fragment din filmul Dragostea la 20 de ani;
 dragostea între Antoine și Christine (Claude Jade) în Sărutări furate (1968);
 căsătoria între Antoine și Christine în Domiciliul conjugal (1970);
 escapadele lui  Antoine și divorțul de Christine în Dragoste pe fugă (1979)

Referințe

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Filme regizate de François Truffaut
Serii de filme
Personaje fictive

Antoine Doinel


අනුරාධපුරයේ මහාමේඝ වනය නොහොත් මහමෙවුනා උද්‍යානය මුටසීව රජතුමාගේ රාජකීය උද්‍යානය විය. පසුව ඔහු පුත් දේවානම්පියතිස්ස රජතුමා මෙම උයන සඟසතු කොට පූජා කළේය. රුවන්වැලි සෑය පිහිටා ඇත්තේ මෙහ උද්‍යාන භූමියේ පිහිටයි.

අනුරාධපුරයේ මහමෙවුනා උද්‍යානය


Lars-Göran Petrov, također poznatiji kao L-G i LG Petrov, (Stockholm, Švedska, 17. veljače 1972. – ?, 7. ožujka 2021.) bio je švedski pjevač. Najpoznatiji je kao član death metal sadtava Entombed.

Karijera

Petrov je počeo glazbenu karijeru kao bubnjar švedskog ekstremnog metal sastava Morbid gdje je pjevao Per Yngwe "Dead" Ohlin, pjevač sastava Mayhem.

Pridružio se sastavu Nihilist koji je postao Entombed. Godine 1991. Petrov je izbačen iz Entombeda jer je prišao djevojci Entombedovog bubnjara, Nickea Anderssona. Godine 1992. vratio se u Entombed. Iste godine također je pjevao na albumu Megatrends in Brutality, debitanskom albumu švedskog death metal sastava Comecon.

Godine 2014. Petrov je s Olleom Dahlstedtom, Nicom Elgstrandom i Victorom Brandtom osnovao sastav Entombed A.D. nakon pravne bitke s gitaristom Alexom Hellidom oko imena Entombed.

Od 2012. sve do njegov smrti bio je glavni pjevač death metal sastava Firespawn, gdje je također svirao Victor Brandt. ali i članovi sastava kao što Necrophobic, Unleashed i Dark Funeral.

Stil i uzori

Metal Hammer opisao je glas Petrova kao "posve nepogrešivo, grgljanje čaše, nerazgivjetno podrigivanje" kao što "usitnjavanje grla". Jesse Leach is skupine Killswitch Engage opisao je glas Petrova kao "sirova nerafinirana brutalnost".

Petrov je govorio o svom ranijem divljenju britanskim sastavima heavy metala (npr. Iron Maiden) i black metala (npr. Bathory, Mercyful Fate) i thrash metala (npr. Voivod).

Osobni život i smrt
Petrov je makedonskog podrijetla.

Dana 9. kolovoza 2020. Petrov je na svojoj GoFundMe stranici javni objavio da se bori s neizlječivim oblikom raka žučnih vodova. Dana 8. ožujka 2021., Entombed A.D. je na Facebooku objavio da je Petrov preminuo.

Diskografija

 Entombed

 Left Hand Path (1990.)
 Wolverine Blues (1993.)
 DCLXVI: To Ride Shoot Straight and Speak the Truth (1997.)
 Same Difference (1998.)
 Uprising (2000.)
 Morning Star (2001.)
 Inferno (2003.)
 Serpent Saints (The Ten Amendments) (2007.)

 Entombed A.D.

 Back to the Front (2014.)
 Dead Dawn (2016.)
 Bowels of Earth (2019.)

 Firespawn

 Shadow Realms (2015.)
 The Reprobate (2017.)
 Abominate (2019.)

 Allegiance

 Sick World (1989.)

 Comecon

 Megatrends in Brutality (1992.)

 Morbid

 December Moon (1987., Demo)
 Last Supper (1987., Demo)
 Live in Stockholm (2000.)
 Death Execution III (2001.)
 Ancient Morbidity (2010., EP)

 Nihilist

 Only Shreds Remain (1989., Demo)
 Drowned (1989., Demo)
 Nihilist (1987–1989) (2005.)

Izvori

Švedski glazbenici heavy metala
Švedski pjevači heavy metala
Švedski bubnjari heavy metala

Lars-Göran Petrov


Brooklyn Nets, NBA'de Doğu Konferansı'nın Atlantik Grubu'nda yer alan New York takımıdır. 1967 yılında New York Nets adıyla kurulmuştur. Kurulduğu 1967'den 1976 yılına kadar 9 yıl, ABA'da mücadele etmiştir. Daha sonra NBA'e geçmiştir. Maçlarını New Jersey Nets adıyla Prudential Center'da oynamıştır. 30 Nisan 2012'de takımın adı 2012-13 sezonundan itibaren Brooklyn Nets olarak değiştirilmiştir. Takımın yeni salonu ise Barclays Center olmuştur.

Takım kadrosu

Emekliye ayrılan formalar
 3 – Dražen Petrović,  1990-93
 4 – Wendell Ladner,  1974-75
 5 - Jason Kidd, 2001-08
 23 – John Williamson,  1973-80
 25 – Bill Melchionni,  1969-76
 32 – Julius Erving,  1973-76
 52 – Buck Williams, 1981-89

Dış bağlantılar
 Brooklyn Nets Resmi Ağ Adresi

NBA takımları

Brooklyn Nets


Sağırin, Antalya ilinin Manavgat ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Antalya iline 69 km, Manavgat ilçesine 36 km uzaklıktadır.

Nüfus

Manavgat'ın mahalleleri

Sağırin, Manavgat


Mururata ist eine Ortschaft im Departamento La Paz im südamerikanischen Andenstaat Bolivien.

Lage im Nahraum
Mururata ist zentraler Ort des Kanton Mururata im Municipio Coroico in der Provinz Nor Yungas. Die Gemeinde liegt auf einer Höhe von  oberhalb des Río Coroico, der flussabwärts in den Río Kaka mündet, einen Nebenfluss des Río Beni.

Geographie
Mururata liegt am Ostrand der Cordillera Real in den bolivianischen Yungas, einer Übergangsregion zwischen dem Hochland der Anden (Altiplano) und dem tropischen Tiefland mit dem Amazonas-Regenwald. Das Klima ist ein typisches Tageszeitenklima, bei dem die mittleren Temperaturschwankungen im Tagesverlauf deutlicher ausfallen als im Jahresverlauf.

Die Jahresdurchschnittstemperatur der Ortschaft liegt bei etwa 22 °C (siehe Klimadiagramm Choro), die Monatsdurchschnittswerte schwanken zwischen 19 °C im Juni/Juli und 23 °C von Oktober bis März. Die durchschnittlichen Tageshöchsttemperaturen liegen ganzjährig zwischen 26 °C und 30 °C, die nächtlichen Tiefstwerte betragen im langjährigen Durchschnitt 11–12 °C im Juni/Juli und 18 °C im Dezember und Januar. Der durchschnittliche Jahresniederschlag beträgt 1300 mm, mit einer kurzen  Trockenzeit bei Monatswerten um 20 mm im Juni/Juli und Monatshöchstwerten von etwa 200 mm von Dezember bis Februar.

Verkehrsnetz
Mururata liegt in einer Entfernung von 111 Straßenkilometern nordöstlich von La Paz, der Hauptstadt des gleichnamigen Departamentos.

Von La Paz aus führt die asphaltierte Nationalstraße Ruta 3 über Cotapata vorbei an Coroico nach Santa Bárbara; von dort verläuft die Ruta 3 weiter in nordöstlicher Richtung über Caranavi, Yucumo und San Ignacio de Moxos nach Trinidad am Río Mamoré.

Zwei Kilometer vor Santa Bárbara zweigt eine unbefestigte Landstraße nach links in nordwestlicher Richtung von der Hauptstraße ab und überquert den Río Coroico. Die Straße windet sich dann auf den folgenden sieben Kilometern bis auf eine Höhe von 1400 Meter, schwenkt dann in östlicher Richtung und erreicht nach insgesamt sechzehn Kilometern Mururata.

Bevölkerung
Die Einwohnerzahl der Ortschaft war in den vergangenen beiden Jahrzehnten deutlichen Schwankungen unterworfen:

Persönlichkeiten
 Bonifacio Pinedo (auch: Marqués de Pinedo, * unbekannt, † 1954 oder 1960), Zeremonialkönig der afro-bolivianischen Gemeinde. Großvater von Julio Pinedo.
 Julio Pinedo (auch: Julio Pinedo y Pinedo), Zeremonialkönig der afro-bolivianischen Minderheit (Don Julio I., * 19. Februar 1942, nach anderen Angaben: * 1953).

Einzelnachweise

Weblinks
 Reliefkarte der Region La Paz 1:250.000 (PDF; 11,07 MB)
 Municipio Coroico - Detailkarte und Bevölkerungsdaten (PDF; 571 kB) (spanisch)
 Municipio Coroico - Übersichtskarten Nr. 21401
 Departamento La Paz - Sozialdaten der  Municipios (PDF 11,63 MB) (spanisch)

Mururata (Coroico)


Kuća Krune Prijatelja u Splitu, Hrvatska, na adresi Kneza Višeslava 24, zaštićeno je kulturno dobro.

Sagrađena je 1932. godine.

Pod oznakom Z-2384 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština.

Izvori

Zgrade u Splitu
Zaštićena kulturna dobra u Splitsko-dalmatinskoj županiji

Kuća Krune Prijatelja


Lydie Solomon sau Lydie Waï Solomon (n. 1982) este o pianistă și o actriță franceză, având totodată origini românești și coreene.

Biografie
În privința familiei sale, tatăl său este de origini franceze și românești, iar mama sa are origini coreene.

Lydie Solomon a început să cânte la pian la vârsta de doi ani. La vârsta de 7 ani a fost admisă la École Normale de Musique de Paris, unde i-a avut ca profesori pe Pascal Devoyon și Domique Merlet. Primul său recital l-a avut la vârsta de 10 ani, la Printemps musical de Silly, în Belgia. La 13 ani a câștigat competiția Radio France și i-a fost oferită șansa de a performa cu Orchestra Natională a Radio-France, performanță ce a fost difuzată pe France Musique.

A fost admisă la Conservatoire National Supérieur de Musique de Paris, unde s-a aflat sub supervizarea profesorului Jacques Rouvier. A câștigat primul loc al concursului desfășurat la nivelul conservatorului în 1996, iar în 2000 a câștigat primul loc cu cele mai înalte onorruri în secțiunile pentru pian, compoziție muzicală, analiză muzicală, cor, drama etc.

Carieră cinematografică
Între 2008 și 2011 Lydia Solomon a fost actriță în diverse filme, având ca nume de scenă Lydie Waï. Cele mai importante filme în care a jucat sunt "Vivre!" a lui Yvon Marciano, ce a apărut în 2009, și Ascunzătoarea, apărut în 2011.

Carieră muzicală
A susținut numeroase concerte în Coreea de Sud, după ce a fost remarcată de dirijorii Myung-Whun Chung și Nanse Gum. De asemenea, François-René Duchâble a solicitat-o pentru a participa a două concerte de pian în 2005 și 2006.

Primul său album, Eldorado, a fost publicat în 2011. Acesta este dedicate muzici hispanice, în cadrul căreia se regăsesc piese ale lui Padre Soler, Enrique Granados, Manuel de Falla, Claude Debussy, Maurice Ravel, Ernesto Lecuona José Asunción Flores Carlos Chávez, Alberto Ginastera, Julián Aguirre, Isaac Albéniz, Astor Piazzolla. Totodată, albumul conține și două compoziții originale.

În 2013, Lydie Solomon a realizat o nouă creație dedicată legăturilor mai puțin cunoscute dintre muzica lui Frédéric Chopin și a numeroși compozitori cubanezi, denumită De Chopin à Cuba (De la Chopin la Cuba). A participat și la evenimentul "Play Me I'm Yours" din Paris.

Discografie

 Concerte live în Coreea de Sud, CD, 2001, Dichter Liebe Classics.
 Harmonie, CD, 2009, Consultatis.
 Eldorado, Soler to Piazzolla, CD, 2011, Intrada.

Note

Bibliografie

"Les autres films (dont Vivre!)". Les Échos (in French). Paris. 7 octombrie 2009. p. 13. (link nefuncționabil din 2012)
"Interview with Lydia Solomon" (in French). www.voltaireonline.eu. 29 mai 2011. (link nefuncționabil din 2013).
Lydie Waï , https://www.imdb.com/name/nm3526100/. 12.04.2019.
"Un " Eldorado " de cœur". L'Est républicain (in French). (link nefunctionabil din 2012).
Chevreul, Victoire (2013). "Lydie Solomon nous transporte à Cuba pour " Play Me I'm Your's " !" (in French). Radio VL. (link nefuncționabil din 27 august 2013)
https://www.imdb.com/name/nm3526100/

Legături externe

 https://www.imdb.com/name/nm3526100/

Vezi și

 Pian

Nașteri în 1982
Pianiști clasici

Lydie Solomon


Sake (jap. 酒 酒) koji se također naziva japansko rižino vino, alkoholno je piće, proizvedeno od riže.

Povijesni podaci sežu od 3. stoljeća, kada je u knjigama zabilježen način i običaji koji se vezuju za uživanje sakea. To je kasno razdoblje ere Jomona kada je način uzgajanja riže donijet u Japan. Vjeruje se, da je proizvodnja započela otprilike u ovo vrijeme.

Japanski zakon o pićima definira sake kao "piće koje se proizvodi od riže, rižinog koji-ja (plijesan koja se koristi da škrob u riži pretvori u šećere koji se mogu fermentirati) i vode pomoću postupka fermentacije i filtracije". Ovo je teorijska definicija i odnosi se na tradicionalni tip sakea, koji je karakterističan za Japan.

Fermentacijski proces proizvodnje sakea razlikuje se od procesa za pivo, gdje se prelazak sa škroba na šećer, a zatim iz šećera u alkohol odvija u dva različita koraka. Poput ostalih rižinih vina, kada se sake fermentira, ove konverzije se događaju istovremeno. Nadalje, sadržaj alkohola razlikuje se između sakea, vina i piva; dok većina piva sadrži 3–9% alkohola, vino obično sadrži 9-16% alkohola, a nerazrijeđeni sake sadrži 18-20% alkohola (iako se to često snižava na oko 15% razrjeđivanjem vodom prije punjenja u boce).

Tijekom Drugog svjetskog rata, 1944. godine, japanski proizvođači sakea počeli su dodavati alkohol u postupku proizvodnje kako bi dobili jači sake. Ovaj dodatak alkohola trebao je nadoknaditi manjak do kojeg je dovelo smanjenje u količini proizvedene riže tijekom rata. U to vrijeme, nakon oko 2000 godina tradicije korištenja 100% čiste riže, proizvodnja sakea podijeljena je u dva različita tipa: s dodatkom i bez dodatka alkohola. Ova podjela vrijedi i danas.

Izvori

Alkoholna pića
Hrana i piće u Japanu
Japanska kultura

Sake


الوردة البيضاء فيلم سينمائي مصري وهو أول فيلم يمثله الفنان المصري محمد عبد الوهاب، وهو ثاني الأفلام المصرية الغنائية بعد فيلم أنشودة الفؤاد، وقد حقق نجاحاً كبيراً، إذ امتد عرضه ستة أسابيع،

أغاني الفيلم
 النيل نجاشي ، كلمات:أحمد شوقي.
 يا وردة الحب الصافي، كلمات: أحمد رامي.
 جفنه علم الغزل، كلمات: بشارة الخوري
أما باقي أغاني الفيلم فهي من كلمات أحمد رامي، وهي:
 سبع سواقي.
 ضحيت غرامي.
 ناداني قلبي إليك.
 يا لوعتي يا شقايا.
 يا اللي شجاك الأنين.

روابط خارجية

مراجع

أفلام باللغة العربية
أفلام دراما إنتاج عقد 1930
أفلام دراما مصرية
أفلام درامية رومانسية عقد 1930
أفلام رومانسية مصرية
أفلام زكي رستم
أفلام سليمان نجيب
أفلام محمد عبد القدوس المصري
أفلام محمد عبد الوهاب
أفلام مصرية إنتاج 1933
أفلام مصرية بالأبيض والأسود
أفلام موسيقية درامية في عقد 1930
أفلام موسيقية مصرية

الوردة البيضاء (فيلم)


يعد التمر الأحسائي المحصول الأساسي في محافظة الأحساء، وزراعة النخيل أبرز المنتجات الزراعية، حيث يصل إنتاج الأحساء من التمور أكثر من 100 ألف طن سنويًا وأكثر من 18 صنفًا تقريبًا أي ما يعادل 10 في المائة من إنتاج المملكة. ويمتاز باحتوائه على كميةٍ كبيرةٍ من الكالسيوم، ويعتبر من أغلى أنواع التمور.

وتعد تمور الأحساء من ناحية الجودة الأولى على مستوى العالم من ناحية المذاق والقيمة الغذائية، إلى جانب المواصفات الخارجية في شكلها، ولونها، وحجمها الكبير، ويأتي الخلاص في مقدمة التمور بين أصناف التمور التي تنتجها دول العالم.

تجارة التمور

وتضم واحة الأحساء مصنع لتعبئة التمور يتبع لهيئة الري والصرف التي تشرف على الحيازات الزراعية في الواحة، أُنشئ لإنتاج 25 ألف طنٍ من التمور المعبأة التي يتم شراؤها من المزارعين في الأحساء والمملكة بشكل عام بأسعار تشجيعية لدعم الزراعة والمزارعين، وتوزع على فقراء الداخل والخارج ضمن إسهامات المملكة في برنامج الغذاء العالمي، كما يقدم صندوق التنمية الزراعي السعودي إعانات وقروض لاستصلاح الأراضي وإنشاء المزارع وشراء المعدات والأسمدة والمبيدات. وبالقرب من شاطئ العقير انشأت أمانة الأحساء أكبر مدينة للتمور في العالم، مكونة من ساحتي حراج إحداهما تقليدية والأخرى تشتمل على بورصة للأسعار وصالة مغطاة ومباسط ومراكز تجارية ومصانع لتعبئة التمور، ومكاتب لشركات النقل والتوزيع والإعلام ومراكز اتصالٍ ومختبرات لمراقبة الجودة وفحص المنتج، إضافة إلى قاعة مؤتمرات ومعارض لنشاطات النخيل والتمور، ومكتب اتصالٍ وتنسيقٍ لتبادل التجارب والخبرات العالمية.

مناخ الأحساء
تتميز تربة ومناخ الأحساء بأنه صحراوي بشكل عام وصحو في الغالب، حيث ترتفع درجات الحرارة صيفًا وتصل إلى 51 درجة مئوية، وتنخفض درجة الحرارة شتاءً إلى 10 درجات مئوية، وتهطل الأمطار الموسمية في فصل الخريف. وتلك البيئة المثالية لنمو التمور.

يبين الجدول التالي مناخ الأحساء الصحراوي على مدار السنة، حسب عام 2017:

أصناف التمور الأحسائية
من أصناف التمور الأحسائية:

 الخلاص
 الرزيز
 الشيشي
 الزاملي
 الشبيبي
 الهلالي
 المرزبان
 الطيار
 الغر

 الكاسبي
 الخنيزي
 الخصاب
 الوصيلي
 التناجيب
 الحاتمي
 البرحي
 المجناز
 شهل

مراجع

المنطقة الشرقية

تمور سعودية
محافظة الأحساء

تمر أحسائي


Kimajuće ptičje mlijeko (lat. Ornithogalum nutans), biljna vrsta iz porodice šparogovki. Raširena je po istočnom mediteranu (Grčka, Turska), te u Hrvatskoj i Bugarskoj.

Sinonimi
 Albucea chlorantha Rchb.
 Albucea nutans (L.) Rchb.
 Brizophile nutans (L.) Salisb.
 Honorius nutans (L.) Gray
 Honorius prasandrus (Griseb.) Holub
 Hyacinthus myogalea E.H.L.Krause
 Ifuon nutans (L.) Raf.
 Myogalum affine K.Koch & C.D.Bouché
 Myogalum nutans (L.) Link
 Myogalum prasandrum (Griseb.) Walp.
 Myogalum thirkeanum K.Koch
 Ornithogalum asernii Velen.
 Ornithogalum chloranthum Saut. ex W.D.J.Koch
 Ornithogalum prasandrum Griseb.

Izvori

Ptičje mlijeko

Kimajuće ptičje mlijeko


Biblioteca Națională (în ) de pe Belvedere Estate din Alipore, Kolkata, este cea mai mare bibliotecă din India după numărul de volume. Ea se află sub autoritatea Departamentului pentru Cultură din cadrul Ministerului Turismului și Culturii din India. Biblioteca are scopul de a colecta, a disemina și a conserva materialele tipărite publicate în India. Biblioteca este situat pe terenul de 30 de acri (12 ha) denumit Belvedere Estate. Este cea mai mare bibliotecă din India, cu o colecție de 2,2 milioane de cărți. Înainte de proclamarea independenței, aici s-a aflat reședința oficială a guvernatorului din Bengal.

Istoric

Biblioteca Publică din Calcutta

Istoria Bibliotecii Naționale a început odată cu formarea de Bibliotecii Publice din Calcutta în 1836.

Aceasta era o instituție neguvernamentală , instituții și a fost rula pe o proprietate de baza. Persoanele care contribuiau cu 300 de rupii (4,50 dolari) deveneau proprietari. Prințul Dwarkanath Tagore a fost primul proprietar al acelei biblioteci. Suma de 300 de rupii era o sumă destul de mare la acel moment, astfel încât studenții și cercetătorii săraci au avut acces gratuit la bibliotecă pentru o anumită perioadă de timp.

Lordul Metcalfe, Guvernatorul General de la acea vreme, a transferat 4.675 volume din biblioteca de la Fort William College către Biblioteca Publică din Calcutta. Această donație, precum și alte similare realizate de persoanele fizice, a constituit nucleul bibliotecii.

Au fost achiziționate atât cărți indiene, cât și străine, mai ales britanice. Donații au făcute în mod regulat de către persoane fizice și de guvern.

Biblioteca Publică din Calcutta a avut o situație unică ca prima bibliotecă publică din această parte a lumii. O astfel de bibliotecă bine organizată și eficientă era rară chiar și în Europa în prima jumătate a secolului al XIX-lea.

Ca urmare a eforturilor Bibliotecii Publice din Calcutta, Biblioteca Națională are mai multe cărți și reviste extrem de rare în colecția sa.

Biblioteca Imperială
Biblioteca Imperială a fost format în anul 1891, prin unirea mai multor biblioteci din Calcutta. Dintre acestea, cea mai importantă și mai interesantă a fost biblioteca Ministerului de Interne, care conținea mai multe cărți ce aparținuseră anterior bibliotecii East India College din Fort William și bibliotecii East India Board din Londra. Utilizarea bibliotecii a fost limitată însă la funcționarii superiori ai guvernului.

Fuziunea Bibliotecii Publice cu Biblioteca Imperială
În 1903, Lordul Curzon de Kedleston, vicerege al Indiei, a avut ideea de a deschide o bibliotecă pentru uz public.

El a observat că ambele biblioteci — Biblioteca Imperială și Biblioteca Publică din Calcutta — erau subutilizate din cauza restricțiilor sau a lipsei de facilități. Astfel a decis să combine bogatele colecții ale celor două biblioteci.

Biblioteca nou formată, denumită Biblioteca Imperială, a fost deschis oficial pentru public pe 30 ianuarie 1903 în Metcalfe Hall. Această clădire fusese anterior locuința guvernatorului general; Wellington, Cornwallis și Warren Hastings au locuit în clădire, iar ultimul dintre ei a avut acolo un duel cu un membru al comitetului guvernamental.

Gazette of London a consemnat: "Ea este destinată să fie o bibliotecă de referință, un loc de muncă pentru studenți și un depozit de materiale pentru viitorii istorici din India, în care, în măsura posibilului, să poată fi găsită și citită în orice moment fiecare lucrare scrisă despre India."

Declararea Bibliotecii Imperiale ca Bibliotecă Națională

După independență, Guvernul Indiei a schimbat numele Bibliotecii Imperiale în cel de Biblioteca Națională, iar colecția a fost mutată din zona Esplanade în Belvedere Estate. Pe 1 februarie 1953 Biblioteca Națională a fost deschisă către public.

Descoperirea camerei ascunse
În 2010, Ministerul Culturii, proprietarul bibliotecii, a decis restaurarea clădirii bibliotecii de către Archaelogical Survey of India (ASI). În timp ce făceau inventarul în clădirea bibliotecii, inginerii restauratori au descoperit o încăpere necunoscută anterior. Camera de la parter pare să nu aibă nici o deschidere de vreun fel.

Arheologii ASI au încercat să caute o trapă în zona de la primul etaj (care formează tavanul camerei), dar nu au găsit nimic. Deoarece clădirea este de importanță istorică și culturală, ASI a decis să foreze o gaură în perete în loc să-l spargă. Există speculații că această încăpere ar fi fost o cameră de pedeapsă utilizată de către Warren Hastings și de alți oficiali britanici sau un loc de păstrare a comorilor.

În ianuarie 2012, cu toate acestea, nu există informații publice suplimentare cu privire la această cameră.

Vizitare
Biblioteca Națională este situat pe Belvedere Road în Alipore, Calcutta. Ea este deschisă între 9 am și 8 pm în toate zilele lucrătoare și între 9.30 am și 6.00 pm sâmbăta, duminica și în sărbătorile legale.

Accesul către principala sală de lectură (Bhasha Bhavan) a Bibliotecii Naționale este strict controlată. Vizitatorii trebuie să aibă un permis de acces pentru sala de lectură. Ei trebuie să completeze un formular de înscriere (disponibil pe situl Bibliotecii Naționale), iar acesta să fie atestat de un funcționar guvernamental. Permisele pentru cititori sunt eliberate numai între orele 11.00 am și 1.00 pm și între 3.00 pm și 4.00 pm, de luni până vineri, cu excepția sărbătorilor legale.

Statisticile bibliotecii
 Peste 2.270.000 de cărți
 Peste 86.000 de hărți
 Peste 3.200 de manuscrise
 Peste 45 de kilometri pătrați de spațiu de depozitare
 Sălile de lectură pot găzdui peste 550 de persoane

Referințe

Legături externe
 National Library of India

India

Biblioteca Națională a Indiei


Jeff Nichols (* 7. Dezember 1978 in Little Rock, Arkansas) ist ein US-amerikanischer Drehbuchautor und Regisseur.

Leben

Ausbildung und Spielfilmdebüt
Jeff Nichols wurde in Little Rock, Arkansas, geboren, wo er mit zwei älteren Brüdern, einem späteren Anwalt und einem Musiker in einer Band, aufwuchs. Seine Familie gehörte der dortigen Methodistengemeinde an. Seine Heimat Arkansas sollte Nichols rückblickend als "bösartigen wunderschönen Platz" beschreiben, mit "harschen Menschen" und "einfachen Arbeitern". Er begann ein Studium an der Filmfakultät der North Carolina School of the Arts, wo u. a. Danny McBride und David Gordon Green zu seinen Kommilitonen gehörten. Sein Filmstudium schloss er im Jahr 2001 ab. Daraufhin führte er Regie an sechs Kurzfilmen.

Im Herbst 2004 drehte Nichols in den Baumwollfeldern Englands (Arkansas) sein Spielfilmdebüt Shotgun Stories (2007). Bei dem Drehbuch war er von seiner eigenen Kindheit unter Brüdern inspiriert worden und hatte es innerhalb von fünf Monaten verfasst. Der mit wenig Geld produzierte und mit ehemaligen Hochschulkommilitonen, Bekannten sowie dem Schauspieler Michael Shannon besetzte Film erzählt von der Familienfehde mehrerer Halbbrüder, die sich nach dem Tod des gemeinsamen Vaters in einer Mordserie entlädt. Die "archaische Rachegeschichte biblischen Ausmaßes" wurde im Forum der Berlinale 2007 uraufgeführt und brachte Nichols in seiner Heimat erste Anerkennung ein. Neben mehreren gewonnenen Filmpreisen und einer Nominierung für den "John Cassavetes Award" bei den Independent Spirit Awards wählten die einflussreichen Filmkritiker Roger Ebert (Chicago Sun-Times) und David Edelstein (New York Magazine/National Public Radio) Shotgun Stories auf ihre Jahresbestenlisten 2008.

Inspiriert wurde Nichols Arbeit eigenen Angaben zufolge vor allem von den US-amerikanischen Autoren wie William Faulkner, Larry Brown, Harry Crewes sowie den Kurzgeschichten von Raymond Carver. Filme, die ihn beeindruckten, waren Comeback der Liebe (1983), Terrence Malicks Badlands – Zerschossene Träume (1973), alle Filme von Paul Newman (u. a. Der Wildeste unter Tausend, 1963), sowie Billy Bob Thorntons Sling Blade (1996). Vor allem die Nähe seiner Werke zu Malick stellte die Fachkritik wiederholt fest. Nichols selbst beurteilte die Vergleiche als "befremdlich", gab aber ein ähnliches Interesse an der Darstellung von Natur und Umwelt an.

Internationaler Erfolg mit "Take Shelter"
An den Erfolg von Shotgun Stories konnte Nichols 2011 mit seinem zweiten Spielfilm Take Shelter – Ein Sturm zieht auf anknüpfen, der wiederum auf einem selbstverfassten Originaldrehbuch basiert. Das Drama, erneut mit Michael Shannon in der Hauptrolle besetzt, stellt den Bauarbeiter Curtis LaForche aus Ohio in den Mittelpunkt, der von Albträumen der nahenden Apokalypse geplagt, für seine Familie einen Schutzbunker auf seinem Grundstück errichtet. Vom film-dienst als "suggestiver Katastrophenfilm" und als "atmosphärisch dichtes psychologisches Drama" gelobt, berühre Take Shelter "globale Urängste" und wirke in Zeiten von gescheiterten Klimagipfeln wie eine Aufforderung an das "eingeigelte Amerika". Die Frankfurter Allgemeine Zeitung zog auch in Hinblick auf Schauspielerin Jessica Chastain Vergleiche zu Terrence Malicks The Tree of Life. Nichols Regiearbeit gewann mehr als zwei Dutzend internationale Film- und Festivalpreise, darunter den Hauptpreis der Reihe Semaine internationale de la critique der Internationalen Filmfestspiele von Cannes 2011, den Austin Film Award der Austin Film Critics Association, den Hauptpreis des Zurich Film Festival als beste internationale Spielfilmproduktion sowie eine Nominierung für den Regiepreis bei den Independent Spirit Awards.

2012 stellte Nichols seinen dritten Spielfilm Mud fertig. Das Jugenddrama handelt von einem 14-jährigen Jungen (dargestellt von Tye Sheridan), der auf einen geflohenen Sträfling (Matthew McConaughey) stößt. Der Junge hilft diesem von einer Insel im Mississippi River zu entkommen und mit seiner ehemaligen Geliebten (Reese Witherspoon) wieder zusammenzukommen. Für Mud erhielt Nichols 2012 seine erste Einladung in den Wettbewerb der Internationalen Filmfestspiele von Cannes.

Neben seiner Arbeit als Regisseur und Drehbuchautor übernahm Nichols eine Schauspielrolle in Joey Lauren Adams' Come Early Morning – Der Weg zu mir (2006) und war als Produktionsleiter an der Dokumentation Be Here to Love Me (2004) über den US-amerikanischen Musiker Townes Van Zandt (1944–1997) beteiligt.

2016 erhielt Nichols für seinen Spielfilm Midnight Special mit Michael Shannon, Joel Edgerton, Kirsten Dunst und Adam Driver in den Hauptrollen eine Einladung in den Wettbewerb der 66. Internationalen Filmfestspiele Berlin. Sein folgender Film Loving, ebenfalls mit Shannon und Edgerton sowie Ruth Negga besetzt, brachte ihm seine zweite Einladung in den Wettbewerb der 66. Internationalen Filmfestspiele von Cannes ein. Sechs Jahre später wurde Nichols in die Wettbewerbsjury des 75. Filmfestivals von Cannes berufen.

Privatleben
Jeff Nichols zog in den 2000er Jahren nach Austin (Texas), wo sein Bruder die Ausbildung zum Anwalt absolvierte. Er ist verheiratet. Sein Bruder Ben, Frontmann der Band Lucero, schrieb die Musik zu seinen Filmen Shotgun Stories und Mud.

Filmografie

Regie und Drehbuch
 2007: Shotgun Stories
 2011: Take Shelter – Ein Sturm zieht auf (Take Shelter)
 2012: Mud
 2016: Midnight Special
 2016: Loving
 2018: Lucero: Long Way Back Home (Musikvideo)
 2020: Hank the Cowdog (Serie)
 2023: The Bikeriders

Produzent
 2007: Shotgun Stories
 2016: In the Radiant City
 2020: Hank the Cowdog (Serie)

Auszeichnungen und Nominierungen (Auswahl)
 2007: Spielfilmpreis des Austin Film Festival für Shotgun Stories
 2007: Studenten-Jurypreis des Newport International Film Festival für Shotgun Stories
 2007: FIPRESCI-Preis der Viennale für Shotgun Stories
 2007: New American Cinema Award des Seattle International Film Festival für Shotgun Stories
 2008: Nominierung für den John Cassavetes Award der Independent Spirit Awards für Shotgun Stories
 2011: Grand Prix de la Semaine de la Critique der Internationalen Filmfestspiele von Cannes für Take Shelter
 2011: Spezialpreis der Jury des Festival Internacional de Cine de Gijón für Take Shelter
 2011: Austin Film Award der Austin Film Critics Association für Take Shelter
 2011: Goldenes Auge des Zurich Film Festival für Take Shelter (Bester internationaler Spielfilm)
 2012: Nominierung für den Independent Spirit Award für Take Shelter (Beste Regie)
 2012: Nominierung für den Saturn Award für Take Shelter (Bestes Drehbuch)

Weblinks

 Interview zu Take Shelter bei ifc.com, 29. September 2011 (englisch)
 Interview mit Nichols und Michael Shannon zu Take Shelter bei comingsoon.net, 26. September 2011 (englisch)

Einzelnachweise

Drehbuchautor
Filmregisseur
US-Amerikaner
Geboren 1978
Mann

Jeff Nichols


Irodalomtörténet (în traducere română "Istoria literaturii", abreviată It.) este o revistă maghiară de istorie literară publicată începând din 1912 de Societatea de istorie literară maghiară. A apărut cu întreruperi până în 1940, pentru ca apoi să aibă o apariție trimestrială. Și-a încetat apariția în 1962, dar a fost republicată începând din 1969 de Academia Maghiară de Științe.

Istoric
Revista Irodalomtörténet a fost fondată de Magyar Irodalomtörténeti Társaság (Societatea de istorie literară maghiară), care fusese înființată în 1911 de profesori universitari și de liceu. A reflectat evenimentele literare maghiare contemporane și s-a impus în mediul literar din Ungaria prin studiile și rapoartele elaborate într-un mod științific.

A avut încă de la început o abordare pozitivistă. A fost redactată inițial de membrii Societății de istorie literară maghiară  maghiară, apoi, din 1948, de Institutul de Studii Literare și Culturale al Universității "Eötvös Loránd" din Budapesta. În anii 1948 și 1956, marcați de tulburări politice interne, nu a apărut niciun număr. Irodalomtörténet și-a încetat apariția în 1962, fiind "înlocuită" de revista Kritika. În 1969 a apărut o serie nouă, numerotată cu anul I, dar păstrează în paralel vechea numerotare pentru a indica situația de continuitate.

Numere publicate
1912:1-10-11.1922:1-10; 12.1923:1-13.1924:1; 14.1925:1-4; 15.1926:1-6; 16.1927:1-8-27.1938:1-8; 28.1939:1-7; 29.1940:1-4-32.1943:1-4; 33.1944:1,3/4; 34.1945:1/4; 35.1946:1/2; 36.1947:1/2; 38.1949:1-2; 1950:1-4-50.1962:1-4; 1969:1-4-84.34.2003:1-4; 85.35.2004:1-4; 86.36.2005:1-4; 87.37.2006:1-4; 88.38.2007:1-4; 89.39.2008:1-90.2009:1-3.

Redactori-șefi
 Jenő Pintér (1912–1914; 1917–1933)
 Gyula Baros (1914–1917; 1933–1936)
 Zsolt Alszeghy (1936–1941)
 Sándor Kozocsa (1941–1949)
 József Waldapfel (1949–1950)
 János Barta (1950–1952)
 László Bóka (1952–1962)
 Péter Nagy (1969–1992)
 Lóránt Kabdebó (1993–2007)
 Ernő Kulcsár Szabó (2007–)

Note

Bibliografie
 Új magyar irodalmi lexikon. vol. 2. Főszerk. László Péter. Budapesta: Akadémiai Kiadó, 1994. p. 877.

Legături externe
 Istoria literară site-ul web.
 Scanare clasa de REAL-J-ben

Reviste literare din Ungaria

Irodalomtörténet (revistă)


Smrtonosni strojevi (engl. Mortal Engines) prvi je i najpoznatiji roman iz serije "Kronike gladnih gradova", sjevernoirskog pisca Philip Reevea, izdan 2001. godine.

Izvori

Vanjske poveznice

 Philip Reeve
 Predator Cities

Kronike gladnih gradova
Britanska književnost
Fantastika

Smrtonosni strojevi


Bernhard Boll ist der Name folgender Personen:

* Bernhard Boll (Erzbischof) (1756–1836), deutscher Geistlicher, Erzbischof von Freiburg
 Bernhard Boll (Verleger, 1880) (1880–1956), deutscher Verleger
 Bernhard Boll (Verleger, 1913) (1913–1968), deutscher Verleger
 Bernhard Boll (Verleger, 1946) (* 1946), deutscher Verleger

Bernhard Boll


An Disperis masoalensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Phillip James Cribb ngan La Croix. An Disperis masoalensis in nahilalakip ha genus nga Disperis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Disperis

Disperis masoalensis


Alcântra, Portekiz'de Lizbon belediyesine bağlı olan, 4,39 km2 yüzölçümüne sahip, 14.443 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia). Bölgede bir zamanlar bulunan Roma köprüsüne istinaden adı Arapça "köprü" anlamına gelen el kantara sözcüğünden gelir.

Lizbon'ın bucakları

Alcântara (Lizbon)


Nazgûl, J. R. R. Tolkien'in kurgusal Orta Dünya evreninde, Sauron'un şeytani hizmetkarları olan hayaletlere verilen isimdir. Söz kökeni, Kara Lisan'da nazg (yüzük) ve gûl (hayalet, tayf) sözleridir. Bu yüzden kendilerine Yüzük Tayfları da denir. Diğer adları ise, Kara Süvariler, Dokuz Süvari ya da kısaca Dokuzlardır.

Dokuzlar, Sauron'un gücünün hayranlığına kapılarak onun buyruğuna girmiş ve her birine verilen güç yüzükleriyle, Sauron'un parmağındaki Tek Yüzük'ün boyunduruğuna girmiş ölümsüz insan krallarıdır. Kendilerinden, ilk kez 1954-1955'te yayınlanan Yüzüklerin Efendisi'nde bahsedilmiştir. Kitapta Dokuzlar, "Sauron'un en korkunç hizmetkârları" olarak da anılır.

Başlarında Angmarlı Cadı Kral vardır. Rivayete göre, aralarında Cadı Kral'ın da olduğu üç tanesi Númenor kökenli krallardır. Kullandıkları silahlar fiziksel olarak bir üstünlüğe sahip değildir, asıl güçlerini dolaylarına yaydıkları korku, zehirli solukları, duyulduğunda korku ve cılızlığa yol açan çığlıkları ve korku salmaya yönelik karanlık sihirleridir. Tolkien, bir mektubunda, onlar hakkında şöyle demiştir;

İlk çağlarda her birine birer güç yüzüğü verilmiştir. Sauronun hepsine hükmedecek Tek Yüzük'ü dövmesinde sonra Gölge Dünya'ya göç etmiş ve birer yüzük tayfları olmuşlardır. Başları Minas Morgul'da barınmış olan Cadı Kraldır. Ruhları Yüzük'e bağlıdır. Yüzük Savaşı sırasında Yüzük'ü bulmak için görevlendirilmişlerdir. Gollum'a işkence edip Yüzüğün Shire'da barındığını öğrenince yola çıkmışlardır. Ama  bulamamışlardır. Kara Süvariler, Hobbitler'i bir kıskaca almış olsalar bile yine de görevlerini tamamlayamamışlardır. Yüzük Kardeşliği kitabında Aragorn Amon Sûl'ün  Bekçi Kulesinde karşılaşmış ve savaşmıştır. Cadı Kral, Frodo'dan Yüzük'ü almaya çalışırken hançerini Frodo Baggins'in omzuna saplamış ve zehirlemiştir. Zehirli Morgul Bıçağını, Ayrıkvadi Lordu Elrond temizlemiştir. Amon Hen'de Yüzük Kardeşliği'nden Kuyutorman elfi Legolas, Galadhrim yayı ile nazgûllardan birinin bineğini vurmuştur. Kara Kapılar'da savaşmaya gelen kara süvariler, kartallar reisi Gwahir ve diğer kartallar ile savaşmış kartallar, kara süvarileri sürmüşlerdir.

Orta Dünya ırkları
Kurgusal demonlar
Orta Dünya insanları
Kurgusal ölümsüzler
Kurgusal krallar
Kurgusal kılıç ustaları
Yüzüklerin Efendisi karakterleri

Nazgûl


إف-سبوت  هو منظم صور يهدف إلى تقديم إدارة للصور الشخصية لبيئة جنوم.

مراجع

برمجيات رسوميات تستخدم جتك
برمجيات صور حرة
برامج نسخ احتياطي مبرمجة بالسي شارب
برمجيات 2010
برمجيات تستخدم مونو
برمجيات موقوفة
تطبيقات تستخدم دي-بس
تطبيقات جنوم
جنوم

إف-سبوت


Dnevnik Toma Riddlea je čarobni predmet iz romana o Harryju Potteru.

Spominje se u 2. knjizi i vrlo je bitan za radnju. Kasnije je otkriveno da ga je zli čarobnjak lord Voldemort, koji se prije zvao Tom Marvolo Riddle, pretvorio u horkruks u kojem je čuvao polovinu svoje duše.

Informacije

Mjesto gdje je napravljen: londonska trgovina

Napravljen: oko 1943.

Korištenje: dnevnik, horkruks, za otvaranje Slytherinove Odaje tajni

Žrtva za horkruks: Myrtla Warren

Vlasnici: Tom Riddle (Voldemort), Lucius Malfoy, Ginny Weasley, Harry Potter, Albus Dumbledore, škola magije Hogwarts (možda)

Voldemortov horkruks

Na Voldemortovoj petoj godini, negdje oko 1943., on je otvorio Slytherinovu Odaju tajni. Tada je dobio i dnevnik u kojeg nije pisao, koji nije imao za njega posebno značenje, no odlučio je od njega načiniti svoj prvi horkruks. Tako je naglasio povezanost sa Slytherinom i u njega stavio 50 posto svoje duše. Žrtva je bila Myrtla, koju doduše nije sam ubio, iako je nju ubio bazilisk po Voldemortovoj naredbi.

Riddle je poslije optužio Hagrida za svoja zlodjela i tako se izvukao. Dnevnik je kasnije dao Luciusu Malfoyu, ne sluteći njegovu sudbinu.

Dnevnik kod Ginny

Kad je Ginny išla na prvu godinu (a Harry na drugu), otišla je u Zakutnu ulicu po neke potrepštine. Tamo su sreli Luciusa Malfoya. Gospodin Weasley i Malfoy su se potukli, a on joj je uvalio dnevnik ne znajući da je riječ o horkruksu.

Ginny se zatim dopisivala s Riddleom, a jednom je dnevnik našao i Harry (iako mu ga je Ginny poslije ukrala). Pod Riddleovom kontrolom Ginny je udavila pijetlove i otvorila Odaju tajni te ispisala razne prijeteće poruke.

Pojava Toma Riddlea

Kad su Harry, Ron i Gilderoy Lockhart otišli u Odaju, tamo se svašta dogodilo. Lockhart je izgubio pamćenje od teškog uroka, a Harry je sam ušao u Odaju. Tamo je bio Riddle, živ, a Ginny skoro mrtva na podu. Riddle je poslao svog odanog baziliska na Harryja, no on ga je nakon dulje borbe ubio mačem Godrica Gryffindora. Riddle je mogao čarobirati i pisao je po zraku, djelovao je najmoćnije od horkruksa, jer je sadržavao najveći dio duše (50%).

Harry uništava Riddlea

Harry i Riddle su se nastavili boriti. On je ispisao riječi po zraku te su dugo razgovarali. No Dumbledoreov mudri feniks Fawkes mu je dao baziliskov zub i on ga je zario u dnevnik te time uništio Riddlea i njegov prvi horkruks.

Voldemortovo saznanje

Voldemort je navodno bio jako bijesan na Malfoya zbog toga te ga je poslao na važne zadatke, a kasnije je on završio na robiji.

Moći dnevnika

Dnevnik je bio moćan, pogotovo zato što je bio jedan od Voldemortovih horkruksa. On je mogao opsjesti osobu koja mu se previše emocionalno približi, kao što je to napravila Ginny.
Otpisivao je i mogao je ljude uvesti u neka svoja sjećanja, kao što je Harryju otkrio kako je tobože uhvatio Hagrida kako čini zlodjela.
On je zadržao dio osobnosti svog stvoritelja, pa je iz dnevnika izašao mladi Riddle.
Također, mogao je biti uništen, kao što je dokazao i Harry uništivši ga zubom Slytherinova baziliska.

Ostalo

Dnevnik je kupljen u bezjačkoj trgovini u Londonu.

Pojavio se u drugoj knjizi, a možda i poslije u sjećanju.

Dnevnik Toma Riddlea


Los ojos muertos (título original en alemán, Die toten Augen es una ópera (llamada Bühnendichtung o "poema escénico" por el compositor) con un prólogo y un acto con música de Eugen d'Albert y libreto en alemán de Hanns Heinz Ewers y Marc Henry (Achille Georges d'Ailly-Vaucheret) basada en la propia obra de Henry Les yeux morts (1897). Se estrenó el 5 de marzo de 1916 en el Hofoper de Dresde.

Historia
Los ojos muertos se estrenó el 5 de marzo de 1916 en la Hofoper en Dresde con dirección de Fritz Reiner.

Esta ópera rara vez se representa en la actualidad; en las estadísticas de Operabase no aparece entre las óperas representadas en el período 2005-2010.

Personajes

Argumento
Ambientado en tiempos bíblicos, Los ojos muertos es un drama trágico que implica a un enviado romano llamado Arcesius, su bella pero ciega esposa Myrtocle y Aurelius Galba, un apuesto capitán romano.

Grabaciones
d'Albert: Die Toten Augen - Coro y Orquesta Filarmónica de Dresde. Ralf Weikert (dir.), Dagmar Schellenberger, Norbert Orth, Hartmut Welker y Olaf Bär. Marzo de 1997. Sello discográfico: CPO - B000042OED (CD)

Notas y referencias

Amadeus Almanac, acceso 10 de noviembre de 2008
Forbes, Elizabeth (1992), 'Toten Augen, Die' en The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (Londres) ISBN 0-333-73432-7

Enlaces externos

Página de Boosey y Hawkes sobre la ópera, acceso 11 de noviembre de 2008
"Die toten Augen" en operone.de (en alemán)

Óperas basadas en piezas de teatro
Óperas de Eugen d'Albert
Óperas de 1916
Óperas en alemán
Óperas estrenadas en Dresde

Los ojos muertos


Esencik, Karabük ilinin Eflani ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 1907 yılı kayıtlarında Kılvar olarak geçmektedir. Daha önceleri Kastamonu iline bağlı bir köy iken, 3 Mart 1953'te Eflani ilçesine bağlandı.

Coğrafya
Köy, Karabük il merkezine 53 km, Eflani ilçe merkezine 8 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Eflani belde ve köyleri

Esencik, Eflani


Daha çok bilgi için: A ve 4 (anlam ayrımı)

A4
 Resim kâğıtları - 210 × 297 ebatlarında resim kağıdı
 Audi A4 - Audi modeli
 Anadol STC-16 - Anadol modeli
 Airbus A400M - (Airbus A400M) Airbus uçak modeli

a4
 Satranç - Satrançta kare ismi

A-4
 A-403 - DOS bilgisayarlarda COM dosyalarına etki eden virüstür.

Harf Kombinasyonları

A4


Le k queue croisée barré, est une lettre additionnelle de l'alphabet latin dans le système de transcription phonétique Norvegia utilisé en linguistique norvégienne. Elle a la forme d'un k barré avec une queue croisée, c'est-à-dire hampe descendante bouclée.

Utilisation
Le k queue croisée barré représente une consonne affriquée palatale sourde, transcrite  ou  avec l'alphabet phonétique international et est utilisé par  dans la transcription phonétique Norvegia.

Représentations informatiques
Le k queue croisée barré n'est pas inclus dans un codage informatique standard.

Notes et références

Bibliographie

Voir aussi
 Lettres supplémentaires de l'alphabet latin

K
Lettre latine additionnelle
Lettre latine comportant une barre inscrite

K queue croisée barré


An Tillandsia interrupta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Christian Mez. An Tillandsia interrupta in nahilalakip ha genus nga Tillandsia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Mabibilngan ini ha Peru. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tillandsia

Tillandsia interrupta


موضوع القرار: الحالة في ناميبيا.

تاريخ اتخاذ القرار: 29 أغسطس 1989

أعضاء مجلس الأمن أثناء اتخاذ القرار: الإتحاد السوفياتي، أثيوبيا، البرازيل، الجزائر، السنغال، الصين، فرنسا، فنلندا، كندا، كولومبيا,ماليزيا، المملكة المتحدة، نيبال، الولايات المتحدة، يوغوسلافيا

المراجع

انظر أيضا
 منظمة الأمم المتحدة للتربية والتعليم والثقافة.
 منظمة الأمم المتحدة للطفولة.
 قائمة قرارات مجلس الأمن

وصلات خارجية
 الصفحة الرئيسية لموقع الأمم المتحدة على الشبكة
 موقع الأمم المتحدة باللغة العربية
 الهيكل التنظيمي لمنظومة الأمم المتحدة

قرارات مجلس الأمن التابع للأمم المتحدة عام 1989
جنوب إفريقيا في 1989
جنوب غرب إفريقيا في 1989
قرارات مجلس الأمن التابع للأمم المتحدة بشأن ناميبيا
قرارات مجلس الأمن التابع للأمم المتحدة بشأن جنوب إفريقيا
أحداث أغسطس 1989

قرار مجلس الأمن التابع للأمم المتحدة رقم 640


Henrik Villum Jensen (født 23. juli 1906, død 1992) var en dansk læge og forfatter. Som søn af Johannes V. Jensen skrev han sine erindringer om barndomshjemmet i bogen Min fars hus der udkom på Gyldendal i 1976.
Han havde i 1959 debuteret som børnebogsforfatter med romanen Familien på Carlsø.
Året efter blev det til Lang rejse på havet illustreret af Kaj Nordstrøm og Fire kup.
I 1967 udgav han romanen Den blå cykel, mens Guld til et armbånd blev udgivet i 1990.
Villum Jensens brødre var kredslæge Jens Jensen og professor Emmerik Jensen, mens hans farfar var dyrlægen og forfatteren Hans Jensen og dermed af Jensen-familien fra Farsø.

Villum Jensen fungerede som læge i Vangede med hus på Skolebakken.
Med virke i 1950'ernes Vangede blev han lystigt erindret som "noget for sig selv" med interesse for specialcykler og som en der kunne finde på at tælle sine blomster i haven.
Hans søn, der blev født i 1962 i Vangede, er motorjournalisten Frans Elsass.

Dan Turèlls prosadigt Og præsten i Vangede udgivet i Karma cowboy fra 1974 indeholder en beskrivelse af en læge i Vangede, en "der lignede et stort sært hidtil ukendt insekt / eller en gal sommerfuglesamler med flaprende natsværmernet og plus-fours / fra et dansk lystspil fra 1930-erne".
Lægen er ikke navngivet, men der tænkes nok på Villum Jensen: "Og han var søn af en kendt mand".

I Jane Aamunds erindringer Den hvide verden er Jensen også nævnt.
Han var læge i Aamunds barndomshjem og hun erindrede ham med en "gul racercykel", en "bongocykel" og som "ung og avanceret", humoristisk og en der havde orden i sagerne men oprindeligt fravalgt som huslæge da Aamunds far anså Jensen for ikke at tage hans "lægegerning højtidligt nok".

Jensen er citeret i Den Danske Ordbog for udtrykket "et trøstens ord".

Henvisninger

Læger fra Danmark
Børnebogsforfattere fra Danmark
Johannes V. Jensen
Romanforfattere fra Danmark
Selvbiografer fra Danmark

Villum Jensen