Pukovica (smudnjak, koparčina, mrčina divja, lat. Peucedanum), biljni rod iz porodice štitarki. Pripada mu oko 70 vrsta dvogodišnjreg bilja i trajnica, rjeđe jednogodišnjeg raslinja, raširenog uglavnom po Europi, Aziji, te neke vrste u sjevernoj Africi.

U Hrvatskoj ima nekoliko vrsta među kojima močvarna (P. palustre), kraljevska pukovica ili siljevina (P. ostruthium), močvarna (P. palustre) i jelenska pukovica ili jelenčica (P. cervaria), te još nekoliko vrsta. Listovi siljevine koriste se za aromatizaciju sireva, kuhanje čajeva i začin su nekim jelima.

 Šotova i kuminska pukovica ne pripadaju ovom rodu, nego rodu Dichoropetalum.

Latinski naziv roda dolazi od grčkog peukedanos, u značenju gorak ili opor, zbog neugodnog mirisa i okusa korijena.

Vrste

 Peucedanum adae Woronow
 Peucedanum alpinum (Sieber ex Schult.) B.L.Burtt & P.H.Davis
 Peucedanum alsaticum L., alzaška pukovica
 Peucedanum ampliatum K.T.Fu
 Peucedanum anamallayense C.B.Clarke
 Peucedanum austriacum (Jacq.) W.D.J.Koch, austrijska pukovica
 Peucedanum autumnale (J.Thiébaut) Bernardi
 Peucedanum belutschistanicum H.Wolff
 Peucedanum cervaria (L.) Cusson ex Lapeyr.
 Peucedanum cervariifolium C.A.Mey.
 Peucedanum ceylanicum Gardner
 Peucedanum cordatum Balf.f.
 Peucedanum coreanum Nakai
 Peucedanum coriaceum Rchb., kožasta pukovica
 Peucedanum dehradunense Babu
 Peucedanum dhana Buch.-Ham. ex C.B.Clarke
 Peucedanum dielsianum Fedde ex H.Wolff
 Peucedanum gabrielae R.Frey
 Peucedanum gallicum Latourr.
 Peucedanum guvenianum Yildirim & H.Duman
 Peucedanum harry-smithii Fedde ex H.Wolff
 Peucedanum henryi H.Wolff
 Peucedanum hispanicum (Boiss.) Endl.
 Peucedanum hyrcanicum H.Gholiz., Naqinezhad & Mozaff.
 Peucedanum insolens Kitag.
 Peucedanum japonicum Thunb.
 Peucedanum lancifolium Lange
 Peucedanum latifolium (M.Bieb.) DC.
 Peucedanum ledebourielloides K.T.Fu
 Peucedanum longeradiatum (Maxim.) T.Yamaz.
 Peucedanum longifolium Waldst. & Kit., dugolisna pukovica
 Peucedanum longshengense R.H.Shan & M.L.Sheh
 Peucedanum lowei (Coss.) Menezes
 Peucedanum mashanense R.H.Shan & M.L.Sheh
 Peucedanum medicum Dunn
 Peucedanum morisonii Besser ex Schult.
 Peucedanum muliense M.L.Sheh
 Peucedanum multivittatum Maxim.
 Peucedanum nagpurense Prain
 Peucedanum nanum R.H.Shan & M.L.Sheh
 Peucedanum nepalense P.K.Mukh.
 Peucedanum officinale L., smudnjak prignutolistni
 Peucedanum oreoselinum (L.) Moench, brdska pukovica ili petrusin planinski
 Peucedanum ostruthium (L.) W.D.J.Koch
 Peucedanum ozhatayiorum Akpulat & Akalin
 Peucedanum palustre (L.) Moench
 Peucedanum paniculatum Loisel.
 Peucedanum parkinsonii Fedde ex H.Wolff
 Peucedanum pimenovii Mozaff.
 Peucedanum puberulum (Turcz.) Turcz. ex Schischk.
 Peucedanum pubescens Hand.-Mazz.
 Peucedanum rablense (Wulfen) W.D.J.Koch
 Peucedanum rochelianum Heuff.
 Peucedanum ruthenicum M.Bieb.
 Peucedanum sandwicense Hillebr.
 Peucedanum shanianum F.L.Chen & Y.F.Deng
 Peucedanum siamicum Craib
 Peucedanum songpanense R.H.Shan & F.T.Pu
 Peucedanum tauricum M.Bieb.
 Peucedanum translucens Rech.f.
 Peucedanum vaginatum Ledeb.
 Peucedanum venetum (Spreng.) W.D.J.Koch, venetska pukovica
 Peucedanum verticillare (L.) W.D.J.Koch ex DC.
 Peucedanum violaceum R.H.Shan & M.L.Sheh
 Peucedanum vogelianum Emb. & Maire
 Peucedanum vourinense (Leute) Hartvig
 Peucedanum winkleri H.Wolff
 Peucedanum wulongense R.H.Shan & M.L.Sheh
 Peucedanum yunnanense H.Wolff
 Peucedanum zedelmeierianum Manden.

Izvori

Vanjske poveznice

Selineae

Pukovica


John James Boland (30 November 1944 – 14 August 2000) was an Irish Fine Gael politician who served as Minister for Health from January 1987 to March 1987, Minister for the Environment from 1986 to 1987, Minister for the Public Service from 1982 to 1986 and Minister for Education from 1981 to 1982. He served as a Teachta Dála (TD) from 1977 to 1989. He also served as a Senator for the Labour Panel from 1969 to 1977.

Biography
Boland was born in Dublin in 1944 in Terenure, Dublin, the eldest of two sons and one daughter of Charles Boland and his wife Kathleen Boland (née Whitty), both of whom were civil servants. He was educated at Synge Street CBS school and University College Dublin, where he received a Bachelor of Commerce degree. While in UCD, he served as editor of student publication, Awake.

Boland first held political office in 1967, when he was elected to Dublin County Council at age 23. He served on that authority until 1981. In 1971, he became the council's youngest ever chairman at age 26. While a councillor, he was associated with several controversial planning decisions.
In 1974, he married Catherine Kennedy; they had one son and one daughter.

Boland first ran for the Dáil Éireann at the 1969 general election, but was unsuccessful. He did secure election to Seanad Éireann on the Labour Panel, becoming the youngest ever Senator at the time. He was re-elected to the Seanad in 1973.

Boland was elected to Dáil on his third attempt at the 1977 general election as a Fine Gael TD for the Dublin County North constituency. He impressed FitzGerald with his command of the issues when canvassed by him during the 1977 Fine Gael leadership contest, subjecting him to a lengthy interrogation as to his intentions if he were to become leader of the party. On becoming leader, FitzGerald immediately appointed him to the Opposition front bench as spokesperson on Health. He later served as spokesperson on the Environment. He retained his seat at each election until losing it at the 1989 general election.

In 1981, Fine Gael formed a government with the Labour Party, with Boland becoming Minister for Education. As Minister for Education, he accomplished the landmark abolition of corporal punishment in schools.

In the 1982 critical Dublin West by-election, FitzGerald appointed Boland director of elections. The by-election was triggered by the appointment of the sitting Fine Gael TD Richard Burke to the position of European Commissioner in an attempt by the minority Fianna Fáil government to upset the then existing dáil alignment. Boland, known as a tactician, ran a meticulously planned campaign, producing a surprise victory for Fine Gael.

He later served in a range of portfolios in Taoiseach Garret FitzGerald's second government.

As Minister for the Public Service, Boland, the son of two civil servants, saw the value in having a strong, fully functioning public service, one which the public could easily access. Despite much opposition both covert and overt from his civil servants, he set about overhauling the deeply conservative regime which existed at the time. He opened up the system so that promotion was not solely on the basis of time served but merit and outsiders could apply. At the time, civil servants did not have to give their names when dealing with the public and, more often than not, refused to. Boland changed this so that civil servants could no longer refuse to provide their names, ensuring transparency and accountability.

As Minister for Public Service, he appointed Ireland's first Ombudsman, Michael Mills.

In passing the Family Planning Act 1985, the Fine Gael/Labour Government of the day defied the Catholic church, to allow the sale of non medical contraceptives. On the introduction of the bill, Boland commented "that the State is obliged to legislate for all the people, and that politicians should not succumb to pressure placed on them by church figures who are opposed to the legislation". The Act was passed by 83-80.

Boland also served under FitzGerald as Minister for the Environment. Boland was passionate about  urban renewal and ensuring that communities had green spaces to enjoy. During his time on Dublin County Council and as a, TD and, later as Minister for Environment, he arranged the procurement, on behalf of the State, of Malahide Castle, Ardgillan Demense, Newbridge House and Farm, Skerries Mills and Red Island, Skerries. He also established the first National Park Strategy.

As Minister for Environment, Boland also introduced a new format for Irish vehicle registration plates. The new format indicated the year and county of origin, and the sequential number of the car.

After politics, he qualified as a barrister in 1991, and practised on the Dublin and eastern circuits. He also wrote a political column for the Sunday Business Post. After a long illness with cancer, he died on 14 August 2000.

Many people paid tribute to Boland upon his death, including, the former Fine Gael Leader and Taoiseach, John Bruton, who remarked that "he was one of the most courageous, imaginative and innovative politicians he has known". Bruton said that he was "fearless in defending his beliefs both privately and publicly". Garret FitzGerald, former Taoiseach, said that "in the history of the State no other Minister had given to the reform of the Public Service as John Boland...he humanised the face of the Civil Service, as well as introducing to its higher levels greater mobility and a promotional system". Mary Harney commented that he "was one of the brightest people ever elected" Trevor Sargent, the then leader of the Green Party, commented that he was a "pioneering reformer" and "an intellectual ambassador for Dublin North".

References

1944 births
2000 deaths
Fine Gael TDs
Members of the 12th Seanad
Members of the 13th Seanad
Members of the 21st Dáil
Members of the 22nd Dáil
Members of the 23rd Dáil
Members of the 24th Dáil
Members of the 25th Dáil
Ministers for Health (Ireland)
Politicians from County Dublin
Ministers for Education (Ireland)
Alumni of University College Dublin
Ministers for the Environment (Ireland)
Fine Gael senators
People educated at Synge Street CBS
Labour Panel senators

John Boland (Fine Gael politician)


Tabiat; Suphi Ethem Bey'in kurduğu aylık bilim ve felsefe dergisidir. Ragıp Hulusi ve Mustafa Nermi Beyler de "Tabiat" dergisi kadrosunda yer almışlardır.

Bilinen tek nüshası Hakkı Tarık Us Kütüphanesi'nde bulunmaktadır. İlk ve tek sayısı 10 Temmuz 1327 (23 Temmuz 1911) tarihini taşımaktadır. İstanbul'da yayımlanmış küçük boy bir dergi olan "Tabiat" en fazla yedi sayı çıkmış olabilir.

Derginin ilk sayısının incelemesi
Derginin ilk sayısında 2 adet telif 4 adet ise çeviri bulunmaktadır. İlk sayıda bulunan tek fotoğraf ise Haeckel'e aittir.

Dergide; doğabilimci Ernst Haeckel'e özel bir önem gösterildiği görülmektedir. Ernst Haeckel'in Hayatın Harikaları (Die Lebenswunder, 1904) adlı yapıtının tefrika edilmesi tasarlanmıştır. Derginin ilk sayısında da ayrıca Haeckel'in Doğal Yaratılış Tarihi (Die Natürliche Schöpfungsgeschichte 1868) adlı eserinin çevirisi yer almaktadır.

Derginin önde gelen isimlerinden Ragıp Hulusi Bey tarafından çevirisi yapılan Eugene Robinet tarafından yazılmış olan Auguste Comte'un hayatı bir pozitivistin ağzından anlatılır.

Osmanlı dergileri
Türkiye'de yayımlanan aylık dergiler
1911'de kurulan dergiler

Tabiat (dergi)


Tothe International (tidligere Death Tothe) er et dansk band bestående af Jesper Reginal, Karsten Schiøler, Mikael Fenger, Robert Schmidt og Ulrik Petersen.

Gruppens debutalbum, Candy's speech, udkom i 1996. Deres andet album, Steak fik tre ud af seks stjerner i musikmagasinet GAFFA.

Diskografi
 Candy's speech (1996)
 Steak (1997)
 The Slow Light Theory (2000)
 Death to the death Tothe (2006)

Referencer

Eksterne henvisninger
 Tothe International på Discogs

Musikgrupper fra Danmark

Tothe International


Masami Ihara (født 18. september 1967) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1988||5||0
|-
|1989||11||0
|-
|1990||6||0
|-
|1991||2||0
|-
|1992||11||0
|-
|1993||15||2
|-
|1994||9||1
|-
|1995||16||1
|-
|1996||13||0
|-
|1997||21||1
|-
|1998||10||0
|-
|1999||3||0
|-
!Total||122||5
|}

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan
Fodboldtrænere fra Japan
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998

Masami Ihara


Stenoza spinală reprezintă îngustarea anormală a canalului spinal sau foramenului neural care duce la o presiune asupra măduvei spinării sau a rădăcinilor nervoase. Simptomele pot include durere, senzație de amorțeală sau slăbiciune la nivelul brațelor sau picioarelor. Simptomele se manifestă de obicei progresiv și se îmbunătățesc în timpul aplecării în față. Simptome severe pot include pierderea controlului vezicii urinare, pierderea controlului intestinal sau disfuncții sexuale.

Cauzele acestei boli pot include osteoartrita, artrita reumatoidă, tumorile medulare, traumatismele, boala Paget a osului, scolioza, spondiloza și boala genetică numită acondroplazie. Stenoza spinală fi clasificată în funcție de partea coloanei vertebrale afectate în stenoză cervicală, toracală și lombară. Stenoza lombară este cea mai des întâlnită formă, urmată de stenoza cervicală. Diagnosticul este în general bazat pe simptome și imagistică medicală.

Tratamentul poate implica medicamente, centură de suport pentru spate sau intervenții chirurgicale. Medicamente pot include antiinflamatoare nesteroidiene, paracetamol sau injectii cu steroizi. Exerciții de stretching și de consolidare a musculaturii pot fi și ele utile. Limitarea anumitor activități poate fi recomandată. Intervenția chirurgicală este de obicei realizată numai dacă alte tratamente nu sunt eficiente, procedura obișnuită fiind o laminectomie decompresivă.

Stenoza spinală apare la aproximativ 8% din oameni, cel mai frecvent fiind afectate persoanele cu vârsta de peste 50 de ani. Bărbații și femeile sunt afectate cu aceeași probabilitate. Prima descriere modernă a bolii datează din 1803, când a fost scrisă de către Antoine Portal. Cu toate acestea, dovezi ale bolii datează din timpul Egiptului Antic.

Semne și simptome

Comune

 Disconfort la statul în picioare (94%)
 Disconfort/durere în umăr, braț, mână (78%)
 Simptome bilaterale (68%)
 Amorțeală la nivelul sau sub nivelul stenozei (63%)
 Slăbiciune la nivelul sau sub nivelul stenozei (43%)
 Durere sau slăbiciune numai în fese sau coapse (8%)
 Durere sau slăbiciune sub genunchi (3%)

Tulburări neurologice

 Mielopatia cervicală (spondilotică), un sindrom provocat de compresia măduvei spinării cervicale care este asociat cu "mâini amorțite", dezechilibru, pierderea de controlul vezicii urinare și intestinale și slăbiciune care poate progresa până la paralizie.
 Radiculopatie, cauzând amorțeală.
 Claudicație neurogenică intermitentă, caracterizată prin amorțeala membrelor inferioare, slăbiciune, durere difuză sau radiculară de picior asociată cu paresteză (bilaterală), slăbiciune și/sau senzația de greutate în fese care radiază în membrele inferioare în timpul mersului pe jos sau în statului în picioare pe timp lung. Simptomele apar la extensia coloanei vertebrale și sunt ameliorate prin flexiunea coloanei. Simptome minime sau inexistente atunci când pacientul este așezat sau culcat pe spate

 Radiculopatie (cu sau fără dureri radiculare) —disfuncția rădăcinilor cauzează slăbiciune, pierderea de simțuri și de reflex.
 Sindromul Cauda equina — durere în extremitatea inferioară, slăbiciune, amorțeală care poate implica perineul și fesele, asociate cu disfuncții ale vezicii urinare și intestinale.
 Dureri de spate lombare din cauza degenerării discurilor sau articulațiilor

Cauze

Îmbătrânire
Oricare dintre factorii de mai jos pot cauza îngustarea spațiilor de la nivelul coloanei vertebrale.

 Îngroșarea ligamentelor spinări (ligamenta flava)
 Creșteri osoase dezvoltate pe os și în canalul spinal sau deschiderile foraminale
 Discurile intervertebrale pot hernia în canal sau deschiderile foraminale
 Degenerarea discurilor poate provoaca îngustarea spațiilor
 Degenerarea apofizelor
 Fracturi de compresie ale coloanei vertebrale, care sunt comune în osteoporoză
 Formarea de chisturi pe apofize cauzând compresia măduvei sau nervilor

Artrită

 Osteoartrită
 Artrită reumatoidă—o cauză mai rară pentru probleme ale coloanei

Congenitale

 Canalul spinal este prea mic la naștere
 Deformități structurale ale vertebrelor pot provoca îngustarea canalului spinal

Instabilitatea coloanei vertebrale

 O vertebră alunecă înainte pe o alta (spondilolisteză)

Traumă

 Accidente și leziuni pot disloca coloana vertebrală și canalul spinal sau provoca fracturi în urma cărora fragmente de os pot trece prin canal
 Pacienții cu mielopatie cervicală cauzată de îngustarea canalului spinal sunt expuși la riscuri mai mari de leziuni acute ale măduvei spinării dacă sunt implicați în accidente.

Tumori

 Excrescențe neregulate de țesut moale pot provoca inflamații
 Creșterea țesutului în canal apăsând pe nervi, sacii nervilor sau măduva spinării.

Diagnostic

Diagnosticul de stenoză a spinării implică o evaluare completă a coloanei vertebrale. Procesul începe de obicei cu o anamneză și un examen fizic. Radiografii și scanări RMN sunt de obicei folosite pentru a determina gradul și localizarea compresiei nervului.

Istoric medical
Istoricul medical este cel mai important aspect al examinării, deoarece va spune medicului despre simptomele subiective, cauze posibile pentru stenoza spinală și alte posibile cauze de dureri de spate.

Examen fizic
Examenul fizic al unui pacient cu stenoza spinării va oferi medicului informații despre zona exactă în care are loc compresia nervului. Factori importanți care ar trebui să fie investigați sunt zone de anomalii senzoriale, amorțeală, reflexe neregulate și orice slăbiciune musculară.

RMN
RMN-ul a devenit metoda cea mai frecvent utilizată pentru a diagnostica stenoza spinării. RMN-ul folosește semnale electromagnetice pentru a produce imagini ale coloanei vertebrale. Imaginile astfel produse sunt utile pentru că ele arată mai multe structuri, inclusiv nervi, mușchi și ligamente, decât văzut pe radiografii sau tomografii. Imaginile RMN sunt utile pentru că arată exact cauza compresiei nervului spinal.

Mielogramă CT
O puncție lombară este efectuată în zona lombară pentru a injecta colorant în lichidul spinal. Apoi sunt efectuate radiografii, urmate de o scanare CT a coloanei vertebrale pentru observa îngustarea canalului spinal. Aceasta este o metodă necesară în cazul pacienților pentru care examenul RMN este contraindicat, precum cei cu stimulatoare cardiace implantate.

Note

Geriatrie și gerontologie
Pages with unreviewed translations

Stenoză spinală


La ligne Chongming est une ligne de métro projetée du réseau métropolitain de Shanghai.

La ligne ferait  de longueur et compterait huit stations. Elle présentera la caractéristique de traverser le bras méridional du delta du Yangzi Jiang.

Histoire
La ligne a été envisagée avant 2018, dans le plan quinquennal de la Commission nationale du développement et de la réforme. À cette époque, avant la pandémie de Covid-19, la durée prévue des travaux était de cinq ans, et le coût prévisionnel était de 3,8 milliards de dollars.

Tracé
Le tracé prévu part de , dans le district de Pudong, où la ligne serait en correspondance avec la ligne 9, puis dessert également , station qui assure la correspondance avec la ligne 12. La principale caractéristique de la ligne est de se terminer, comme son nom l'indique, sur l'île de Chongming, dans le delta du Yangzi Jiang, en desservant également au passage l'île de Changxing. Cette liaison est rendue possible par le creusement d'un tunnel sous-fluvial de  de longueur entre Pudong et Changxing, puis d'un autre entre les deux îles.

Stations

Notes et références

Chongming
Ligne du métro de Shanghai
Tunnel ferroviaire en Chine
Tunnel sous l'océan Pacifique
Mer de Chine orientale

Ligne Chongming


Adolphe-Théodore Brongniart () FRS FRSE FGS (14 January 1801 – 18 February 1876) was a French botanist. He was the son of the geologist Alexandre Brongniart and grandson of the architect, Alexandre-Théodore Brongniart.  Brongniart's pioneering work on the relationships between extinct and existing plants has earned him the title of father of paleobotany. His major work on plant fossils was his  (1828–37).  He wrote his dissertation on the Buckthorn family (Rhamnaceae), an extant family of flowering plants, and worked at the Muséum national d'Histoire naturelle in Paris until his death. In 1851, he was elected a foreign member of the Royal Swedish Academy of Sciences.  This botanist is denoted by the author abbreviation Brongn. when citing a botanical name.

Brongniart's works
Brongniart was an indefatigable investigator and a prolific writer of books and memoirs. As early as 1822 he published a paper on the classification and distribution of fossil plants. This was followed by several papers chiefly bearing upon the relation between extinct and existing forms - a line of research which culminated in the publication of the  ("History of fossil plants"), which has earned for him the title of "father of paleobotany." This classification arranged fossil plants with their nearest living allies; it formed the basis of much subsequent work in paleobotany. It is of especial botanical interest, because, in accordance with Robert Brown's discoveries of the fundamental difference between Gymnosperms and Angiosperms, the Cycadeae and Coniferae were placed in the new group the gymnosperms. In Brongniart's  attention was also directed to the succession of forms in the various geological periods, with the important result that in the Palaeozoic period the Pteridophyta are found to predominate; in the Mesozoic, the Gymnosperms; in the Cenozoic, the Angiosperms, a result subsequently more fully stated in his . But the Histoire itself was not completed; the publication of successive parts proceeded regularly from 1828 to 1837, when the first volume was completed, but after that only three parts of the second volume appeared. Apart from his more comprehensive works, his most important palaeontological contributions are perhaps his observations on the structure of the treelike lycopodiopsid, Sigillaria, an extinct plant related to the living club mosses, and his researches (almost the last he undertook) on fossil seeds, of which a full account was published posthumously in 1880.

Other pursuits
He was active in many branches of botany, including anatomy and the taxonomy of seed-producing plants. Among his achievements in this direction, the most notable is the treatise  ("On the generation and development of the spermatophyte embryo"), which is remarkable for the first account of any value of the development and structure of pollen, along with the confirmation of Giovanni Battista Amici's 1823 discovery of the pollen-tube, the confirmation of Robert Brown's views as to the structure of the unimpregnated ovule (with the introduction of the term "sac embryonnaire", or embryo sac), showing how nearly Brongniart anticipated Amici's subsequent (1846) discovery of the entrance of the pollen-tube into the micropyle, fertilizing the female cell, which then develops into the embryo.

Of his anatomical works, those of the greatest value are probably the " ("Research on the structure and function of leaves"), and the  ("New research on the epidermis"), in which, among other important observations, the discovery of the cuticle is recorded; and, further, the  ("Research on the organization of cycad stems"), giving the results of the first investigation of the anatomy of those plants.

His systematic work is represented by a large number of papers and monographs, many of which relate to the flora of New Caledonia; and by his  (1843), a catalogue of the plants in cultivation at the French National Museum of Natural History; it is a landmark in the history of classification in that it forms the starting-point of the classification system, modified successively by Alexander Braun, August W. Eichler and Adolf Engler, which was not superseded until the development of DNA research.

In addition to his scientific and professorial labours, Brongniart held various important official posts in connection with the department of education, and interested himself greatly in agricultural and horticultural matters. With Jean Victoire Audouin and Jean-Baptiste Dumas, his future brothers-in-law, Brongniart founded the Annales des Sciences Naturelles, a peer-reviewed journal, in 1824. He also founded the Société Botanique de France in 1854, and was its first president.

Brongniart died in Paris in 1872 and is buried in Division 20 of the Cimetière du Père Lachaise.

References

Books by and about Brongniart on WorldCat.

French paleontologists
Paleobotanists
1801 births
1876 deaths
Members of the French Academy of Sciences
Members of the Royal Swedish Academy of Sciences
Wollaston Medal winners
Corresponding members of the Saint Petersburg Academy of Sciences
Foreign Members of the Royal Society
Burials at Père Lachaise Cemetery
19th-century French botanists
19th-century French geologists
National Museum of Natural History (France) people

Adolphe-Théodore Brongniart


Porphyria cutanea tarda is the most common subtype of porphyria. The disease is named because it is a porphyria that often presents with skin manifestations later in life. The disorder results from low levels of the enzyme responsible for the fifth step in heme production. Heme is a vital molecule for all of the body's organs. It is a component of hemoglobin, the molecule that carries oxygen in the blood.

Hepatoerythropoietic porphyria has been described as a homozygous form of porphyria cutanea tarda, although it can also be caused if two different mutations occur at the same locus.

Symptoms and signs
Porphyria cutanea tarda (PCT) is recognized as the most prevalent subtype of porphyritic diseases.

PCT is characterized by onycholysis and blistering of the skin in areas that receive higher levels of exposure to sunlight.  The primary cause is a deficiency of uroporphyrinogen decarboxylase (UROD), a cytosolic enzyme that is a step in the enzymatic pathway that leads to the synthesis of heme. Behind the direct cause there are a number of genetic and environmental risk factors.

Patients who are diagnosed with PCT typically seek treatment following the development of photosensitivities causing blisters and erosions on exposed areas of the skin. This is usually observed in the face, hands, forearms, and lower legs. Healing is slow and leaves scarring. Though blisters are the most common skin manifestations of PCT, other skin manifestations include hyperpigmentation (similar to a tan) and hypertrichosis (mainly on the cheeks) also occur. PCT is a chronic condition, with external symptoms often subsiding and recurring as a result of multiple factors.  In addition to the skin lesions, chronic liver disease is very common in patients with sporadic PCT.  This involves hepatic fibrosis (scarring of the liver), and inflammation. However, liver problems are less common in patients with the inherited form of the disease. Additionally, patients will often void a wine-red color urine with an increased concentration of uroporphyrin I due to their enzymatic deficiency.

Vitamin, mineral, and enzyme deficiencies
Certain vitamin and minerals deficiencies are common in people with porphyria cutanea tarda.  The most common deficiencies are beta-Carotene, retinol, vitamin A and vitamin C.  Beta-Carotene is required to synthesize vitamin A and vitamin A is needed to synthesize retinol.  A lack of retinol-binding protein is due to a lack of retinol which is required to trigger its production.

Porphyrins interact with iron, absorbing photons to create reactive oxygen species is the mechanism of action causing the itchy, painful blisters of PCT.  The reactive oxygen species consume the skin antioxidants beta-carotene, vitamin E, and vitamin C.  Supplementation of these three vitamins reduces the oxidation and potentially diminishes the severity of blister formation.  No single one of the three vitamins can inhibit the damaging effects of oxidized porphyrins, specifically uroporphyrins and coproporphyrins, but all three working together synergistically are capable of neutralizing their damaging effects.

Genetics

Inherited mutations in the UROD gene cause about 20% of cases (the other 80% of cases do not have mutations in UROD, and are classified as sporadic). UROD makes an enzyme called uroporphyrinogen III decarboxylase, which is critical to the chemical process that leads to heme production. The activity of this enzyme is usually reduced by 50% in all tissues in people with the inherited form of the condition.

Nongenetic factors such as excess iron or partially genetic factors such as alcohol use disorder and others listed above can increase the demand for heme and the enzymes required to make heme. The combination of this increased demand and reduced activity of uroporphyrinogen decarboxylase disrupts heme production and allows byproducts of the process to accumulate in the body, triggering the signs and symptoms of porphyria cutanea tarda.

The HFE gene makes a protein that helps cells regulate the absorption of iron from the digestive tract and into the cells of the body. Certain mutations in the HFE gene cause hemochromatosis (an iron overload disorder). People who have these mutations are also at an increased risk of developing porphyria cutanea tarda.

In the 20% of cases where porphyria cutanea tarda is inherited, it is inherited in an autosomal dominant pattern, which means one copy of the altered gene is sufficient to decrease enzyme activity and cause the signs and symptoms of the disorder.

Other
While inherited deficiencies in uroporphyrinogen decarboxylase often lead to the development of PCT, there are a number of risk factors that can both cause and exacerbate the symptoms of this disease. One of the most common risk factors observed is infection with the Hepatitis C virus.  One review of a collection of PCT studies noted Hepatitis C infection in 50% of documented cases of PCT. Additional risk factors include alcohol use disorder, excess iron (from iron supplements as well as cooking on cast iron skillets), and exposure to chlorinated cyclic hydrocarbons and Agent Orange.

It can be a paraneoplastic phenomenon.

Exacerbating factors
 Alcohol
 Estrogen
 Iron
 Hepatitis C virus

Pathogenesis
Porphyria cutanea tarda is primarily caused by uroporphyrinogen decarboxylase deficiency (UROD).  Uroporphyrinogen decarboxylase occurs in nature as a homodimer of two subunits.  It participates in the fifth step in heme synthesis pathway, and is active in the cytosol.  This enzymatic conversion results in coproporphyrinogen III as the primary product.  This is accomplished by the clockwise removal of the four carboxyl groups present in the cyclic uroporphyrinogen III molecule. Therefore, a deficiency in this enzyme causes the aforementioned buildup of uroporphyrinogen and hepta-carboxylic porphyrinogen, and to a lesser extent hexa-carboxylic porphyrinogen, and penta-carboxylic porphyrinogen in the urine, which can be helpful in the diagnosis of this disorder.

The dermatological symptoms of PCT that include blistering and lesions on sun-exposed areas of the skin are caused by a buildup of porphyrin compounds (specifically uroporphyrinogen) close to the surface of the skin that have been oxidized by free radicals or sunlight. The oxidized porphyrins initiate degranulation of dermal mast cells, which release proteases that catabolize the surrounding proteins.  This begins a cell-mediated positive feedback loop which matches the description of a type 4 delayed hypersensitivity reaction.  The resulting blisters, therefore, do not appear immediately but begin to show up 2–3 days after sun exposure.  Due to the highly conjugated structure of porphyrins involving alternating single and double carbon bonds, these compounds exhibit a deep purple color, resulting in the discoloration observed in the skin. Excess alcohol intake decreases hepcidin production which leads to increased iron absorption from the gut and an increase in oxidative stress. This oxidative stress then leads to inhibition of uroporphyrinogen decarboxylase, creating an excess of uroporphyrinogen III which is oxidized from the relatively harmless porphyrinogens into their oxidized porphyrins form.  Concentrated instances of oxidative stress (alcohol, physical trauma, psychological stress, etc.) cause the liver to hemorrhage these porphyrins into the blood stream where they are then susceptible to oxidation.

The strong association of PCT with Hepatitis C virus infection is not entirely understood. Studies have suggested that the cytopathic effect of the virus on hepatocytes can lead to the release of free iron.  This iron can disrupt the activity of cytochrome p450, releasing activated oxygen species.  These can oxidize the UROD substrate uroporphyrinogen, which can result in the inhibition of UROD and lead to deficient activity of this key enzyme.

Excess alcohol use is frequently associated with both inducing PCT and aggravating a preexisting diagnosis of the disorder.  It is thought to do so by causing oxidative damage to liver cells, resulting in oxidized species of uroporphyrinogen that inhibit the activity of hepatic UROD.  It is also felt to increase the uptake of iron in liver cells, leading to further oxidation of uroporphyrinogen by the release of activated oxygen species. Additionally, exposure to chlorinated cyclic hydrocarbons can lead to a deficiency in the activity of uroporphyrinogen decarboxylase, causing the buildup of excess uroporphyrinogen. Additionally, alcohol has been shown to increase the activity of the delta-aminolevulinic acid synthetase (ALA synthetase), the rate-limiting enzymatic step in heme synthesis in the mitochondria, in rats. Therefore, alcohol consumption may increase the production of uroporphyrinogen, exacerbating symptoms in individuals with porphyria cutanea tarda.

Diagnosis
While the most common symptom of PCT is the appearance of skin lesions and blistering, their appearance is not conclusive. Laboratory testing commonly reveals high levels of uroporphyrinogen in the urine, clinically referred to as uroporphyrinogenuria.  Additionally, testing for common risk factors such as hepatitis C and hemochromatosis is strongly suggested, as their high prevalence in patients with PCT may require additional treatment.  If clinical appearance of PCT is present, but laboratories are negative, the diagnosis of pseudoporphyria should be seriously considered.

Classification
Some sources divide PCT into two types: sporadic and familial. Other sources include a third type, but this is less common.

One study used 74% as the cutoff for UROD activity, with those patients under that number being classified as type II, and those above classified as type III if there was a family history, and type I if there was not.

Genetic variants associated with hemochromatosis have been observed in PCT patients, which may help explain inherited PCT not associated with UROD.

Treatment
Since PCT is a chronic condition, a comprehensive management of the disease is the most effective means of treatment.  Primarily, it is key that patients diagnosed with PCT avoid alcohol consumption, iron supplements, excess exposure to sunlight (especially in the summer), as well as estrogen and chlorinated cyclic hydrocarbons, all of which can potentially exacerbate the disorder.  Additionally, the management of excess iron (due to the commonality of hemochromatosis in PCT patients) can be achieved through phlebotomy, whereby blood is systematically drained from the patient. A borderline iron deficiency has been found to have a protective effect by limiting heme synthesis.  In the absence of iron, which is to be incorporated in the porphyrin formed in the last step of the synthesis, the mRNA of erythroid 5-aminolevulinate synthase (ALAS-2) is blocked by attachment of an iron-responsive element (IRE) binding cytosolic protein, and transcription of this key enzyme is inhibited.

Low doses of antimalarials can be used. Orally ingested chloroquine is completely absorbed in the gut and is preferentially concentrated in the liver, spleen, and kidneys. They work by removing excess porphyrins from the liver via increasing the excretion rate by forming a coordination complex with the iron center of the porphyrin as well as an intramolecular hydrogen bond between a propionate side chain of the porphyrin and the protonated quinuclidine nitrogen atom of either alkaloid. Due to the presence of the chlorine atom, the entire complex is more water-soluble allowing the kidneys to preferentially remove it from the blood stream and expel it through urination. Chloroquine treatment can induce porphyria attacks within the first couple of months of treatment due to the mass mobilization of porphyrins from the liver into the blood stream. Complete remission can be seen within 6–12 months as each dose of antimalarial can only remove a finite amount of porphyrins and there are generally decades of accumulation to be cleared. Originally, higher doses were used to treat the condition but are no longer recommended because of liver toxicity. Finally, due to the strong association between PCT and Hepatitis C, the treatment of Hepatitis C (if present) is vital to the effective treatment of PCT.
Chloroquine, hydroxychloroquine, and venesection are typically employed in the management strategy.

Epidemiology
PCT prevalence is estimated at 1 in 10,000. An estimated 80% of porphyria cutanea tarda cases are sporadic. The exact frequency is not clear because many people with the condition never experience symptoms and those that do are often misdiagnosed with anything ranging from idiopathic photodermatitis and seasonal allergies to hives.

Society and culture
Porphyria cutanea tarda is implicated in the origin of vampire myths. This is because people with the disease tend to avoid the sun due to photosensitivity and may develop disfigurement that eats away their noses, eyelids, lips, and gums giving their teeth a fang-like appearance. It has also been suggested they may have developed a craving for healthy blood to replace their own in a self medicated treatment in prior centuries.

Some folklore scholars claim that this is a mistake, first suggested in the 1990s, because vampires of myth did not have photosensitivity, nor were they described as looking like the modern incarnation of vampires. They were described as unintelligent roaming beings who fed on their victims to the point that they became reddened and heavily bloated, fattened on blood. Fangs were very rarely mentioned. Photosensitivity was not added to the vampire mythology until the 1922 film Nosferatu. Count Dracula of Bram Stroker's novel could walk about freely in daylight unharmed but not as powerful in the book.

Porphyria cutanea tarda is the name of a song by the rock band AFI on their fourth album Black Sails in the Sunset, released on May 18, 1999.

Porphyria cutanea tarda is the disease that both Dabney Pratt and Brother Rush suffer from in Virginia Hamilton's children's novel Sweet Whispers, Brother Rush.

References

External links

Alcohol and health
Autosomal dominant disorders
Hepatitis C virus-associated diseases
Porphyrias
Skin conditions resulting from errors in metabolism
Rare diseases

Porphyria cutanea tarda


Langeskov ist ein Ortsname in Dänemark:

 Langeskov (Kerteminde Kommune) –  Stadt in Rønninge Sogn und Birkende Sogn in Kerteminde Kommune, teilweise auch in Ullerslev Sogn, Nyborg Kommune
 Langeskov (Folding Sogn) – ein Gebiet in Folding Sogn, Vejen Kommune
 Langeskov (Malt Sogn) – eine Siedlung in Malt Sogn, Vejen Kommune
 Langeskov (Søllinge Sogn) – eine Siedlung in Søllinge Sogn, Faaborg-Midtfyn Kommune
 Langeskov (Hundstrup Sogn) – ein Gut in Hundstrup Sogn, Svendborg Kommune

Langeskov


La  est l'une des quatre circonscriptions législatives que compte la préfecture d'Ehime au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La quatrième circonscription de la préfecture d'Ehime regroupe les villes d'Uwajima, Yawatahama, Ōzu, Iyo et Seiyo ainsi que les districts de Kamiukena, Kita, Nishiuwa, Kitauwa, Minamiuwa.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Quatrième circonscription de la préfecture d'Ehime


José Julio Degrossi (?-Argentina, 23 de septiembre de 1967) fue presidente del Club Atlético River Plate en dos oportunidades. Con 12 títulos oficiales de fútbol masculino, es el segundo presidente más ganador de la historia de River Plate, solo superado por Rodolfo D'Onofrio con 14.

Biografía
Licenciado en Medicina, llegó a la presidencia del club por primera vez en 1936, sucediendo a Antonio Vespucio Liberti.  Ese mismo año, el River Plate se convirtió en campeón de Argentina por segunda vez en su historia, ganando el título también del año a continuación, de la mano del técnico húngaro Emérico Hirschl. El 25 de mayo de 1938, cuando era presidente, simbólicamente inauguró el Estadio Monumental. Volvió a ser presidente entre 1940 a 1942, con el vinieron dos nuevos campeonatos.

Palmarés

Como presidente

Campeonatos nacionales

Copas internacionales

Referencias

Presidentes del Club Atlético River Plate

José Degrossi


An Ophrys kreutzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni W.Hahn, R.Wegener ngan J.Mast. An Ophrys kreutzii in nahilalakip ha genus nga Ophrys, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Turkey. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ophrys

Ophrys kreutzii


Heidi Anne ist eine britische Sängerin, die bei Sony Music unter Vertrag steht.

Sie war zwei Wochen in den deutschen Charts vertreten. In den DJ-Charts Deutschland belegte sie Platz 55.

Diskografie
 2012: When the Sun Comes Up (feat. T-Pain, Lil Wayne & Rick Ross)

Weblinks
 Website von Heidi Anne
 When The Sun Comes Up, Musikvideo bei MTV Deutschland

Einzelnachweise

Popsänger
Brite
Geboren im 20. Jahrhundert
Frau

Heidi Anne


An Lycurus setosus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Thomas Nuttall, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charlotte Goodding Reeder. An Lycurus setosus in nahilalakip ha genus nga Lycurus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Lycurus

Lycurus setosus


Big River Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Big River Township (Jefferson County, Missouri)
 Big River Township (St. Francois County, Missouri)

Big River Township


Alkoven este o comună situată în districtul Eferding, regiunea Hausruckviertel, Austria Superioară.

Istoric
În timpul celui de-al doilea război mondial a funcționat în castelul din localitate , în care au fost uciși peste 30.000 de oameni, în special în cadrul Operațiunii T4.

Note

Vezi și
 Lista comunelor din Austria Superioară
 Cotul Dunării la Schlögen

Localități din Austria

Alkoven


An Gastrodia elata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Ludwig von Blume. An Gastrodia elata in nahilalakip ha genus nga Gastrodia, ngan familia nga Orchidaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gastrodia

Gastrodia elata


Armata de sud a Israelului (în ) , este o armată regională a Forțelor de apărare israeliene (IDF). Acesta este responsabilă pentru regiunea Negev, și portul Eilat, în prezent condusă de generalul Herzl HaLevi.

Istorie

Unități

Comandanți

Vezi și
Armata Israeliană
Comandamentul de Centru al Israelului
Comandamentul de Nord al Israelului

Legături externe

Comandamentul de Sud al Israelului


Der Wuling Sunshine ist ein PKW-Modell des chinesischen Automobilherstellers SAIC GM Wuling. Es kam nach der Gründung des Joint-Ventures durch GM und SAIC im Jahr 2002 auf den Markt. Eine überarbeitete Version wird auch als  Wuling Hongtu und als Chevrolet N200 gebaut. Das Chevrolet-Modell wird in Südamerika, Nordafrika und dem Nahen Osten angeboten.

Der Minivan ist in Varianten mit sieben oder acht Sitzplätzen erhältlich.
Allerdings ist die dritte Sitzreihe nicht mit Sicherheitsgurten ausgestattet. Kopfstützen sind auch für die zweite Reihe nur optional erhältlich. Unter dem Namen "Wuling Sunshine Long Wheelbase" wird das Modell mit verlängerter Karosserie angeboten. Entgegen der Bezeichnung unterscheidet sich der Radstand jedoch nicht von der kürzeren Variante.
Zudem steht eine Pick-up-Version mit zwei Sitzen zur Wahl.

Die Höchstgeschwindigkeit liegt je nach Version des Dreizylinder-Motors bei 105 bis 135 km/h. Zur Kraftübertragung an die Hinterräder dient ein Fünfgang-Schaltgetriebe.
Der Hersteller wirbt mit einem Benzinverbrauch von weniger als 5 Litern auf 100 km bei konstant 50 km/h.

Im Jahr 2011 war der Wuling Sunshine mit 943.000 Exemplaren das drittmeistverkaufte Auto der Welt und auf Platz eins der chinesischen Zulassungsstatistik. Diese führte das Modell auch in den acht Jahren zuvor bereits an. Exportiert wird der Sunshine nicht.

Einzelnachweise

Minivan
Kombi
Pick-up

Wuling Sunshine


Gregory Scott "Greg" Gilbert (* 22. Januar 1962 in Mississauga, Ontario) ist ein ehemaliger kanadischer Eishockeyspieler und -trainer, der im Verlauf seiner aktiven Karriere zwischen 1979 und 1996 unter anderem 970 Spiele für die New York Islanders, Chicago Blackhawks, New York Rangers und St. Louis Blues in der National Hockey League (NHL) auf der Position des linken Flügelstürmers bestritten hat. Gilbert gewann während seiner Zeit als Spieler insgesamt dreimal den Stanley Cup – in den Jahren 1982 und 1983 mit den New York Islanders sowie im Jahr 1994 mit den New York Rangers. Anschließend war Gilbert als Trainer tätig und betreute unter anderem die Calgary Flames in der NHL.

Karriere
Gilbert begann seine Karriere als Eishockeyspieler bei den Toronto Marlboros, für die er von 1979 bis 1982 in der Juniorenliga Ontario (Major Junior) Hockey League (OHL) aktiv war. In diesem Zeitraum wurde er im NHL Entry Draft 1980 in der vierten Runde als insgesamt 80. Spieler von den New York Islanders ausgewählt, für die er gegen Ende der Saison 1981/82 sein Debüt in der National Hockey League (NHL) gab und mit denen der Flügelspieler auf Anhieb den prestigeträchtigen Stanley Cup gewann. Diesen Erfolg konnte er mit seiner Mannschaft in der folgenden Spielzeit wiederholen. Während seiner Zeit bei den Islanders absolvierte der Kanadier zudem einige Spiele für deren Farmteams Indianapolis Checkers aus der Central Hockey League (CHL) sowie Springfield Indians aus der American Hockey League (AHL). Bei den Islanders gehörte er stets zu den Führungsspielern.

Kurz vor der Trade Deadline wurde Gilbert am 7. März 1989 im Tausch gegen ein Fünftrunden-Wahlrecht von den New York Islanders für den NHL Entry Draft 1989 an die Chicago Blackhawks abgegeben wurde. In den folgenden drei Spielzeiten konnte der Kanadier auch in Chicago mit guten Leistungen überzeugen. Vor der Saison 1993/94 wurde Gilbert als Free Agent von den New York Rangers verpflichtet, mit denen er am Saisonende ebenfalls den Stanley Cup gewann. Er selbst trug mit 19 Scorerpunkten, davon fünf Tore, in insgesamt 99 Spielen zu diesem Erfolg bei. Nachdem die Saison 1994/95 wegen eines Lockouts verspätet begonnen hatte, wurde er im Januar 1995 im NHL Waiver Draft von den St. Louis Blues ausgewählt, für die er eineinhalb Jahre lang bis zu seinem Karriereende im Alter von 34 Jahren spielte.

Von 1996 bis 2000 war Gilbert als Cheftrainer der Worcester IceCats aus der American Hockey League tätig. In der Saison 1996/97 erhielt er den Louis A. R. Pieri Memorial Award als bester Trainer der Liga. Die Saison 2000/01 begann er als Assistent von Don Hay beim NHL-Franchise Calgary Flames, ehe er im Laufe der Spielzeit Hay nach dessen Entlassung auf der Position des Cheftrainers ersetzte. Nach einem Fehlstart zu Beginn der Saison 2002/03 wurde Gilbert selbst durch Al MacNeil ersetzt. Von 2003 bis 2006 trainierte er das OHL-Team seiner Heimatstadt, die Mississauga IceDogs, ehe er bei der U18-Junioren-Weltmeisterschaft 2006 die kanadische Mannschaft betreute.

Anschließend war er drei Jahre lang als Cheftrainer der Toronto Marlies aus der AHL tätig. Zur Saison 2009/10 wechselte er innerhalb der AHL zu den Adirondack Phantoms, wurde dort nach einem schlechten Saisonbeginn mit nur drei Punkten in 13 Spielen früh in der Saison 2010/11 wieder entlassen und durch John Paddock abgelöst. Im Laufe der Saison 2011/12 kehrte er als Cheftrainer der Saginaw Spirit in die Juniorenliga OHL zurück und war dort insgesamt fünf Spielzeiten lang tätig. Im Sommer 2016 zog sich Gilbert für die folgenden vier Jahre aus der Öffentlichkeit zurück. Erst zur Spielzeit 2020/21 kehrte er als Cheftrainer der Saint John Sea Dogs aus der Ligue de hockey junior majeur du Québec (LHJMQ) für eine Saison hinter die Bande zurück.

Erfolge und Auszeichnungen

Karrierestatistik

NHL-Trainerstatistik

Weblinks

Eishockeyspieler (Toronto Marlboros)
Eishockeyspieler (New York Islanders)
Eishockeyspieler (Indianapolis Checkers, CHL)
Eishockeyspieler (Springfield Indians, 1975–1994)
Eishockeyspieler (Chicago Blackhawks)
Eishockeyspieler (New York Rangers)
Eishockeyspieler (St. Louis Blues)
Eishockeytrainer (Calgary Flames)
Eishockeytrainer (Toronto Marlies)
Eishockeytrainer (Vereinigte Staaten)
Person (Worcester IceCats)
Person (Mississauga IceDogs)
Person (Adirondack Phantoms)
Person (Saginaw Spirit)
Person (Saint John Sea Dogs)
Stanley-Cup-Sieger
Kanadier
Geboren 1962
Mann

Greg Gilbert


Nosferatu; Yunanca nosophoros, veba taşıyıcı kelimesinden gelmektedir. Aynı zamanda Nosferatu doğuştan vampir olanlara verilen isimdir. Genellikle vampir ve başka bir vampirin çiftleşmesinden doğarlar. Fakat bunun sonucunda bireylerden birinin öldüğü belirtilir. Bir vampir ve insanın çiftleşmesi ile de üreyebildikleri söylenir ve bazı kaynaklar bu yeni doğacak olan canlıyı 'Dhampir' yani Dampir olarak nitelendirir.

Roman efsanelerine göre ruhunu şeytana satan, sonsuza dek lanetlenen bir ailenin takma adıdır. "Sonsuza dek ruhları bedenlerinden ayrılamayacak olanlardır." Vampir efsanelerinin de çıkış noktasıdır.

 Nosferatu, Bir Dehşet Senfonisi, 1922'de çekilen sessiz korku filmidir.
 Nosferatu: Gecenin Hayaleti, 1978 Werner Herzog tarafından çekilen bir filmdir.
 Kont Orlok, Nosferatu, Bir Dehşet Senfonisi isimli filmin baş karakteridir.
 Vampire: The Masquerade rol yapma oyununda Camarilla birliğine dahil olan 7 vampir klanından biri
 Nosferatu (hayvan), Cichlidae familyasına bağlı bir cins
 Nosferatu (müzik grubu)

Vampir karakterler

Nosferatu


Jean de Montreuil (1354, Monthureux-le-Sec – 29 May 1418, Paris) was a French scholar of the late 14th and early 15th century and a friend of Laurent de Premierfait.

Life
He was among the first to invoke Salic Law as a reasoning against female succession to the throne.

He used its implications to argue against the claims of Henry IV of England, who was also patron of Christine de Pizan, the scholar with whom Montreuil often debated over the proper conduct and role of women in the monarchy and society in general.

References

Sources
 'Jhesu Nichil Est Commune Ligurgo': A French Humanist Debate of ca. 1405 by Grover C. Furr
 Grover C. Furr, The Quarrel of the Roman de la Rose and Fourteenth Century Humanism. Unpublished Ph.D. dissertation, Princeton University, January 1979.
 Ezio Ornato (c. 1405) Jean Muret et Ses Amis Nicolas de Clamanges et Jean de Montreuil (Geneva: Droz. 1969)

French scholars
15th-century French people
Assassinated French people
15th-century assassinated people

Jean de Montreuil


Campionatul Mondial de Handbal Masculin din 2021 a fost cea de a XXVII-a ediție a turneului organizat Federația Internațională de Handbal și a avut loc în perioada 13-31 ianuarie 2021, fiind găzduit de Egipt.

A fost prima ediție când au concurat 32 de echipe în loc de 24. A fost cea de a treia ediție când campionatul a fost găzduit de o țară din Africa și prima care a fost găzduită în afara Europei din 2015.

Danemarca a câștigat titlul pentru a doua oară, fiind chiar a doua oară consecutiv când echipa nordică a câștigat titlul mondial.

Alegerea gazdei
Șapte națiuni și-au exprimat inițial interesul de a găzdui competiția:

Cu toate acestea, până la expirarea fazei de licitare la 15 aprilie 2015, doar trei națiuni și-au păstrat oferta pentru găzduirea acestui eveniment:

Decizia a fost stabilită pentru 4 iunie 2015, dar congresul a fost mutat la 6 noiembrie 2015. Egiptul a fost ales ca țară-gazdă.

Sălile

Turneele de calificare

Echipele calificate

1 litere îngroșate indică echipa campioană pentru acel an
2 litere italice indică țara gazdă pentru acel an
3 La 12 ianuarie, Federația Internațională de Handbal a anunțat că Cehia s-a retras din turneu din cauza numărului mare de jucători infectați cu COVID-19. Macedonia de Nord este echipa care a înlocuit-o.
4 La 12 ianuarie, Federația Internațională de Handbal a anunțat că Statele Unite s-a retras din turneu din cauza numărului mare de jucători infectați cu COVID-19. Elveția este echipa care a înlocuit-o. [23].
<div id="5">5La 9 decembrie 2019, Agenția Mondială Antidoping (WADA) a interzis Rusiei să participe la orice turneu internațional pentru o perioadă de patru ani, după ce s-a constatat că guvernul rus a manipulat datele de laborator pe care le-a furnizat WADA în ianuarie 2019 ca o condiție ca Agenția Antidoping din Rusia să fie reintegrată. Ca urmare a interdicției, WADA intenționează să permită sportivilor ruși autorizați individual să participe la Jocurile Olimpice de vară din 2020 sub un steag neutru, așa cum s-a întâmplat la Jocurile Olimpice de iarnă din 2018, dar nu li se va permite să concureze în sporturile de echipă. Numele sub care vor concura nu a fost încă stabilit; Șeful Comitetului de revizuire a conformității WADA, Jonathan Taylor, a declarat că CIO nu va putea folosi numele "Sportivii olimpici din Rusia" (OAR) așa cum a făcut-o în 2018, subliniind că sportivii neutri nu pot fi descriși ca reprezentând o anumită țară. Ulterior, Rusia a depus un recurs la Curtea de Arbitraj Sportiv (CAS) împotriva deciziei WADA. După examinarea cazului în apel, CAS a decis la 17 decembrie 2020 să reducă pedeapsa pe care WADA o impusese Rusiei. În loc să interzică Rusiei să participe la evenimente sportive, hotărârea a permis Rusiei să participe la olimpiade și la alte evenimente internaționale, dar pentru o perioadă de doi ani, echipa nu poate folosi numele, steagul sau imnul rus și trebuie să se prezinte ca "sportiv neutru" "sau" Echipa neutră". Hotărârea permite uniformelor de echipă să afișeze numele "Rusia" pe uniformă, precum și utilizarea culorilor steagului rus în designul uniformei, deși numele ar trebui să fie la fel de mare precum denumirea "Sportiv/echipă neutră". Echipa rusă va juca sub numele de "Echipa Federației Ruse de Handbal".

Arbitrii
Cele 19 perchi de arbitri au fost anunțate pe 4 ianuarie 2021.

Tragerea la sorți
Tragerea la sorți s-a desfășurat pe 5 septembrie 2020 la Piramidele din Giza. Ca echipă gazdă, Egipt a avut privilegiul de a-și alege grupa în care să joace.

Distribuția în urnele valorice
Distribuția în urnele valorice și procedura tragerii la sorți forst anunțate 23 iulie 2020.

Grupele preliminare

Grupa A

Grupa B

Grupa C

Grupa D

Grupa E

Grupa F

Grupa G

Grupa H

Cupa președintelui

Grupa I

Grupa a II-a

Meciul pentru locul 31

Meciul pentru locul 29

Meciul pentru locul 27

Meciul pentru locul 25

Grupele principale

Grupa I

Grupa a II-a

Grupa a III-a

Grupa a IV-a

Fazele eliminatorii

Tablou

Sferturile de finală

Semifinale

Meciul pentru locul 3

Finala

Clasamentul final
Locurile 1 la 4 și 25 la 32 au fost decise ca urmare a play-off-ului sau a fazelor eliminatorii. Echipele învinse în sferturile de finală s-au clasat pe locul 5-8, în funcție de locurile din grupele principale, punctele obținute și diferența de goluri. Echipele clasate pe locul 3 în fiecare grupă din runda principală s-au clasat pe locurile 9-12. Echipele clasate pe locul 4 în fiecare grupă din runda principală s-au clasat pe locurile 13-16. Echipele clasate pe locul 5 în fiecare grupă din runda principală s-au clasat pe locurile 17-20. Echipele clasate pe locul 6 în fiecare grupă din runda principală s-au clasat pe locurile 21-24. În caz de egalitate de puncte, s-a luat în calcul diferența de goluri din runda principală, apoi numărul de goluri marcate. Dacă echipele urmau să fie în continuare egale, numărul de puncte câștigate în runda preliminară era următorul criteriu de departajare urmat de diferența de goluri și apoi numărul de goluri marcate în runda preliminară.

Note

Referințe

Legături externe
Site-ul web oficial
Federația Internațională de handbal
Site-ul web al IHF

2021 în handbal
Competiții de handbal
Handbal în Egipt


Shinya Nasu (født 29. december 1978) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Ventforet Kofu og FC Gifu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shinya Nasu


Zbigniew Fil (* 17. März 1977 in Zamość) ist ein polnischer Sänger und Multiinstrumentalist. Seit August 2005 ist er der Sänger der Synthie-Pop-Band Kombi.

Er studierte Bratsche an der Musikakademie Krakau. Er gewann die TVN-Programm Droga do gwiazd.

Diskografie
 1997: Nic nie boli, tak jak życie (Budka Suflera)
 2005: Definition of Bass (Wojciech Pilichowski)
 2009: Zaczarowane Miasto (Sławomir Łosowski, Kombi)

Einzelnachweise

Musiker (Polen)
Sänger
Geboren 1977
Mann
Pole

Zbigniew Fil


Esta foi a primeira edição do torneio, organizada com licença de um ano em 2021.

Astra Sharma ganhou seu primeiro título de simples do WTA Tour, derrotando Ons Jabeur na final por 2–6, 7–5, 6–1.

Cabeças de chave

Chaves

Finais

Chave superior

Chave inferior

Qualificatória

Cabeças de chave

Qualificadas

Chaves

Primeira qualificatória

Segunda qualificatória

Terceira qualificatória

Quarta qualificatória

Ligações externas
Main Draw
Qualifying Draw

WTA de Charleston de 2021
2021
Charleston
Fundações em 2021

WTA de Charleston 2 de 2021 - Simples


Epigonus lenimen o besugo de ojos grandes, es un pez de la familia  Epigonidae, que vive en aguas templadas del sur del Océano Pacífico, en profundidades que varían entre los 500 y los 800 metros. Miden entre 10 y 18 centímetros de largo.

Referencias

Tony Ayling & Geoffrey Cox, Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand,  (William Collins Publishers Ltd, Auckland, New Zealand 1982) ISBN 0-00-216987-8

Enlaces externos

Epigonidae
Peces del océano Pacífico

Epigonus lenimen


Feza Gürsey (7 Nisan 1921, İstanbul - 13 Nisan 1992, New Haven), Türk fizikçi ve matematikçi.

Hayatı
7 Nisan 1921'de İstanbul'da Remziye Hisar (1902-1992) ve Reşit Süreyya Gürsey'in (1889-1962) ilk çocuğu olarak dünyaya geldi. Babası Reşit Süreyya Gürsey, tıp doktoru, fizikçi ve öğretmen olmasının yanı sıra bilime ve sanata büyük ilgisi olan bir aydındır. Annesi Remziye Hisar, Darülfünun'da fen okuyan ilk kız öğrencilerinden olup Avrupa'da kadınların pek azının kariyer yapabildiği bir dönemde Sorbonne'da kimya doktorası yapmayı başarmış bir bilim insanıdır. Remziye Hisar, cumhuriyet dönemi Türkiyesinde çağdaş bilimin öncülerindendir ve kimya mesleğinin Türkiye'deki ilk kadın öncüsü olarak kabul edilir.

Feza Gürsey, İstanbul Anadoluhisarı'nda, Remziye Hanım'ın Otağtepe'deki aile evinde doğmuştur. İlkokula Paris'te Jeanne d'Arc okulunda başlamış ve öğretmenlerinin hayranlığını kazanmıştır. Kız kardeşi Deha Gürsey Owen'ın anlattığı üzere, öğretmeni Madam Denizot, her şeyi çabucak öğrendiği için Feza Gürsey'i çok seviyor, onu yanından ayırmıyormuş.

İlkokul üçüncü sınıfa Galatasaray Lisesinde devam eden Gürsey, okulun sevilen, hayran olunan bir öğrencisi olmuştur. Sınıf arkadaşı Emekli Büyükelçi Özer F. Tevs bir yazısında Feza Gürsey'i şöyle anlatmıştı:

"39 Feza Gürsey, zamanının bütün Galatasaray Liselilerini ve yerli yabancı kıymetli hocalarını etkilemiş bir talebe idi. Ortaokul üçüncü sınıfta, akşam etüdünde, bakardık, Feza bir köşede Proust'un "Yitik Zamanı Araştırırken" adlı felsefi hikâyelerini okuyor veya Cézanne'ın reprodüksiyonlarını inceliyor... Fransız hocalarımız büyük teneffüslerde onu muallimler odasına çağırır sohbet ederlerdi... Bizden iki sınıf daha büyük, çok çalışkan bir öğrenci daha vardı. Mezun olduktan sonra Fransız hocalardan birisine, 'Feza mı yoksa diğer öğrenci mi daha üstündü' diye sormuşlar. O da, 'bir köy öğretmeni ile bir ordinaryüs profesör arasında ne kadar fark varsa, Feza ile diğer öğrenci arasında o kadar fark vardı' demiş.

Feza Gürsey, fizik okumaya lise yıllarında karar vermiştir. Galatasaray Lisesini 1940 yılında birincilikle bitirdikten sonra İstanbul Üniversitesi Fen Fakültesi öğrencisi olmuş, 1944 yılında Fizik-Matematik bölümünden de birincilik ile mezun olmuştur. Millî Eğitim Bakanlığı sınavını kazanarak İngiltere Imperial College'a gitmeye hak kazanmış, burada 1945-1950 yılları arasında Prof. Dr. H. Jones'un danışmanlığı altında doktora çalışmalarını yapmıştır. Bu dönem içerisinde "Tek boyutlu bir istatistiksel sistem" ve "İki bileşenli dalga denklemleri üzerine" başlıklı iki önemli makale yayımlamıştır. 1951-1957 yılları arasında Cahit Arf'ın desteği ile İstanbul Üniversitesi Tatbiki Matematik Kürsüsüne asistan olarak tayin edilmiştir. 1953 yılında "Spinli elektronların klasik ve dalga mekaniği" adlı tezi ile doçent unvanını almış, bir yıl sonra Tatbiki Matematik Kürsüsüne doçent olarak atanmıştır.

1952 yılında İstanbul Üniversitesi Fen Fakültesi asistanlarından Suha Pamir ile evlenmiş ve 1954 yılında Suha ve Feza çiftinin tek çocukları Yusuf dünyaya gelmiştir. 1957-1961 yılları arasında, eşi ve oğlu ile birlikte Atom Enerjisi Komisyonunun bursu ile ABD'de Brookhaven Ulusal Hızlandırıcı Laboratuvarı'nda bulunmuştur. Bu dönemde Brookhaven Ulusal Hızlandırıcı Laboratuvarı, Princeton İleri Çalışmalar Enstitüsü ve Columbia Üniversitesinde fizik dünyasında en ileri seviyede çalışma yapanlar ile birlikte çeşitli çalışmalar yapmıştır. Feza Gürsey'in bu çevrede adını duyuran ilk çalışması yük bağımsızlığı ve Baryon korunumu ile Pauli Transformasyonu'nun ilgisini gösteren makalesidir. Wolfgang Pauli ünlü Rus fizikçisi Landau'ya yazdığı mektupta ilgisini çeken bu makaleden bahsetmekte ve Heisenberg ile çalışmalarında bu simetriyi kendi spinor modellerinde kullanmayı düşündüğünü söylemektedir. W. Pauli, kendisinden Princeton Enstitüsünde çalışmalarına devam etmesi için referans isteyen Feza Gürsey'e gönderdiği mektupta şöyle diyor:

"Ben, seni tavsiye edebilir miyim diye düşünmüyorum, tam tersi, Princeton Enstitüsünü sana tavsiye edebilir miyim diye düşünüyorum."

1961 yılında Türkiye'ye dönen Gürsey, 1974 yılına kadar Prof. Dr. Erdal İnönü'nün ısrarları ve uğraşları sonucunda Orta Doğu Teknik Üniversitesi (ODTÜ) Teorik Fizik Bölümünde profesör olarak çalışmıştır. Bu dönem içinde Türkiye'de teorik fizik alanında yapılan çalışmaları canlandırmaya çalışmıştır. Princeton ve Yale üniversitesinden ünlü fizikçileri ODTÜ'ye davet ederek birçok konferansın düzenlenmesini sağlamıştır. 1968 yılında TÜBİTAK Bilim Ödülü'nü almıştır.

1965-1974 yılları arasında Yale Üniversitesinin Teorik Fizik Bölümüne teklifi üzerine ODTÜ'deki görevinden ayrılmak istemeyen Gürsey, Yale Üniversitesinde konuk profesörlük görevini kabul etmiş ve ODTÜ-Yale üniversiteleri arasında dönüşümlü olarak lineer olmayan kiral modeller, konform simetri, genel görelilik üzerinde çalışmalarını sürdürmüştür.

1974 yılında Feza Gürsey'in Yale Üniversitesi Fizik Bölümündeki profesörlüğü daimî hâle gelmiş, izni kaldırılmış ve ODTÜ'den ayrılmak zorunda bırakılmıştır. Gürsey bunun nedenlerini, Prof. Dr. Mustafa Parlar Eğitim ve Araştırma Vakfınca verilen Bilim Hizmeti ve Onur Ödülü töreninde anlatmıştır:

"Birincisi, sık sık ve ücretli izinli olarak dışarıdaki bilim merkezlerinde çalışmam ve bu bilimsel alışverişe öğrencilerimi de katmam. İkincisi, Türkiye'mizin seviyesine ve ihtiyaçlarına uygun olmayan üst düzeyde bir araştırma yaparak gençliğe zararlı bir örnek olmam."

Feza Gürsey 1971 yılından 1991 yılındaki emekliliğine kadar Yale Üniversitesi Fizik Bölümünde çalışmıştır. 19 Ocak 1977'de temel parçacık fiziğine yaptığı katkılardan dolayı Sheldon Glashow ile birlikte Oppenheimer Ödülü'nü aldı. Ödül için kendisini tebrik eden öğrencilerine "Ödül, Yale ile Harvard arasında paylaşıldı. İsterdim ki, ODTÜ ve Harvard arasında paylaşıldı desinler" demiştir.

1991 yılındaki emekliliğinden sonra Türkiye'ye dönmüş, Boğaziçi Üniversitesinin davetini kabul ederek Fizik bölümündeki odasına yerleşmiştir. Bu sene içerisinde yakalandığı prostat kanseri nedeni ile 13 Nisan 1992'de Yale Üniversitesinin hastanesinde ölmüştür. Naaşı Anadoluhisarı'nda aile mezarlığına defnedilmiştir.

1993 yılında Ankara'da Altınpark'ta hizmete açılan bilim merkezine kendisinin adı verilmiştir.

Ödülleri
 1969: TÜBİTAK Bilim Ödülü
 1977: S. Glashow ile birlikte J.R. Oppenheimer Ödülü; R. Griffiths ile Doğa Bilimlerinde A. Cressey Morrison Ödülü
 1979: Einstein Madalyası
 1981: College de France'da konuk profesör ve College de France Madalyası
 1984: İtalya Cumhurbaşkanı'nın Commendatore Nişanı
 1986: Roma'da Konuk Profesörlük Ödülü
 1989: Türk Amerikan Bilimcileri ve Mühendisleri Derneğinin Seçkin Bilimci Ödülü
 1990: Galatasaray Vakfı Madalyası

Ayrıca bakınız
 Feza Gürsey Enstitüsü

Kaynaklar ve notlar

Dış bağlantılar
 Feza Gürsey Enstitüsü
 Feza Gürsey'in yaptığı konuşmalar, anısına yapılan konuşmalar, aldığı ödüller, biyografisi

1921 doğumlular
İstanbul doğumlu bilim insanları
1992 yılında ölenler
Prostat kanserinden ölenler
Connecticut'ta kanserden ölenler
Anadolu Hisarı Mezarlığı'na defnedilenler
20. yüzyıl fizikçileri
20. yüzyıl Türk matematikçileri
Türk fizik akademisyenleri
Türk nükleer fizikçiler
Teorik fizikçiler
Kuantum fizikçileri
Matematiksel fizikçiler
Galatasaray Lisesinde öğrenim görenler
İstanbul Üniversitesi Fen Fakültesinde öğrenim görenler
Imperial College London'da öğrenim görenler
Cambridge Üniversitesinde öğrenim görenler
Orta Doğu Teknik Üniversitesi öğretim üyeleri
Columbia Üniversitesi öğretim üyeleri
Yale Üniversitesi öğretim üyeleri
Amerikan Fizik Topluluğu üyeleri
Commendatore Ödülü sahipleri
ODTÜ Prof. Dr. Mustafa Parlar Eğitim ve Araştırma Vakfı Ödülü sahipleri
TÜBİTAK Bilim Ödülü sahipleri
TÜBİTAK Bilim Kurulu üyeleri
Türkiye Bilimler Akademisi üyeleri
Türk şövalyeler
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki Türk göçmenler
Birleşik Krallık'taki Türk gurbetçiler
İstanbul Üniversitesinde öğrenim görenler

Feza Gürsey


(E,Z)-Nona-2,6-dienal (auch Veilchenblätteraldehyd genannt) ist eine chemische Verbindung aus der Gruppe der Aldehyde.

Vorkommen

(E,Z)-Nona-2,6-dienal ist eine der Hauptkomponenten für das Aroma von Sauerkirschen. Sie ist auch der Hauptbestandteil des aus den Blättern des Duftveilchens gewonnenen Extraktes (deshalb der Trivialname  Veilchenblätteraldehyd) und kommt auch in gekochten Forellen, Gurken, Wassermelonen und einigen weiteren Pflanzen vor. Bei Gurken bildet sie den Hauptbestandteil des Geruchs. Die Deutsche Skorpionsfliege gibt die Verbindung als Sexuallockstoff ab.

Gewinnung und Darstellung
(E,Z)-Nona-2,6-dienal kann aus α-Linolensäure gewonnen werden.

Eigenschaften
(E,Z)-Nona-2,6-dienal ist eine farblose Flüssigkeit, die nach Gurken riecht.

Verwendung
(E,Z)-Nona-2,6-dienal wird in Form des Veilchenblätterextraktes in sehr geringer Konzentration (aufgrund des starken Geruchs) als Bestandteil einiger Parfums verwendet.

Weblinks
 Zobrist, Fritz: Zur Konstitution des Veilchenblätteraldehyds. Dissertation, ETH Zürich, 1948 .

Einzelnachweise

Alkenal
Alkadien
Duftstoff
Aromastoff (EU)
Futtermittelzusatzstoff (EU)

(E,Z)-Nona-2,6-dienal


Cagny () is a commune in the Calvados department in the Normandy region in northwestern France.

International relations
It is twinned with Pirbright in Surrey, England.

Population

See also
Communes of the Calvados department

References

Communes of Calvados (department)
Calvados communes articles needing translation from French Wikipedia

Cagny, Calvados


FK Zvijezda 09 je bosanskohercegovački nogometni klub iz Etno sela Stanišići kod Bijeljine.

Povijest

Klub je osnovan 2009. u Etno selu Stanišići kao nasljednik istoimenog kluba iz Brgula kod Vareša koji je djelovao do početka 1990-ih. Do izgradnje vlastitog stadiona 2012. klub je igrao na stadionu Napretka iz Dijelova.

U sezoni 2014./15. klub se plasirao u Prvu ligu RS. Nakon dvije sezone kao prvak RS-a ostvaruje plasman u Premijer ligu BiH, najviši rang nogometnih natjecanja u BiH. U sezoni 2019./20. ispali su iz Premijer lige. U sezoni 2023./24. ponovno igraju u Premijer ligi nakon što su prethodne sezone osvojili drugo mjesto u Prvoj ligi RS.

Unutrašnje poveznice

 FK Zvijezda Brgule

Izvori

Vanjske poveznice

 Službene stranice

Nogometni klubovi u Republici Srpskoj - PFS Semberija-Majevica-Birač Bijeljina
Bijeljina

FK Zvijezda 09 Etno selo Stanišići


ATV+ es un canal de televisión abierta peruano, propiedad del Grupo ATV, que inició sus transmisiones el 21 de septiembre de 2011. Su programación se basa en noticias nacionales, internacionales y miscelánea.

Historia
A mediados de 2011, el canal inicia sus emisiones de prueba en la frecuencia 21 UHF, al emitir videos musicales variados de forma continua en simultáneo con el canal 39 UHF en la TDT, en el cual transmitía videos musicales.

A partir de 16 de noviembre de 2011 se empezó a distribuir por cable en Movistar TV.

Desde el mes de mayo de 2012, ATV+  se convirtió en subcanal de ATV HD en el canal 9.2.

Uranio TV reapareció en noviembre de 2012 a través del canal 39 UHF de forma temporal en la TDT durante la disputa entre el Grupo ATV y RBC Televisión (hoy Viva TV) por el canal 11 de la banda VHF de Lima. Según funcionarios de ATV, el Grupo planeaba hacerse con la frecuencia 11 y usarla para relanzar a Uranio TV, ya que previamente había alquilado el canal mediante ATV Sur. Sin embargo, una vez que el Tribunal Supremo falla a favor de RBC, Uranio TV desaparece definitivamente y su señal en el canal UHF es aprovechada para lanzar ATV+ en Lima como parte de una «alternativa informativa», dentro del canal virtual 8.1 de la TDT en HD. Arpeggio TV empezó a transmitir como subcanal de ATV+ dentro del canal 8.2 hasta 2017, año que cesó sus emisiones.

El 2 de marzo de 2015, ATV+ fue relanzado como ATV+ Noticias, con un cambio dentro de su propio equipo periodístico, ingreso de nuevos periodistas y nueva cortina musical. Además, se eliminaron definitivamente los bloques informativos de fin de semana, emitiendo programas periodísticos de archivo emitidos anteriormente por ATV, como Diez o Nunca más.

El 19 de febrero de 2018, el canal se vuelve a denominar ATV+, renueva su gráfica, estrena nuevos programas y cambia su cortina musical. En su señal en resolución estándar, el canal cambia su relación de aspecto de 4:3 a 16:9 y se convierte en un reescalado directo de la señal en alta definición.

El 4 de marzo de 2019, ATV+ estrena nueva gráfica en su programación y nueva cortina musical que cambia de estilo a medida que avanza el día. Además el signo "+" del logo tiene tres variantes: Amarillo (durante la mañana), Rojo (durante la tarde), y Azul (durante la noche).

A finales de 2021, ATV+ mudó su frecuencia en la UHF de Lima, pasando del canal 21 al canal 23 (en donde este último emitía su canal hermano ATV Sur, pasando a emitir en el canal 21.1 de TDT en Lima).

El 31 de marzo de 2022, la señal de ATV+ se emitió en simultáneo a través de la plataforma de streaming ViX. La señal se dejó de ofrecer a partir del 2023 con el lanzamiento de la versión premium, ViX+.

El 7 de febrero de 2023, ATV+ hace un intercambio de señales con su canal hermano La Tele, emitiendo en el canal 15 (10.1 en TDT), y La Tele pasa a emitirse en el canal 23 en señal abierta (23.1 en TDT)

Programación

Publicidad
 Infomerciales: Nutrisa Life

Programas en simultáneo con ATV
 ATV Noticias: Edición Matinal
 ATV Noticias: Edición Central (solo durante coberturas de eventos informativos en simultaneo con ATV)

Programas propios
 Al Día
 En Contacto
 +QNoticias
 Estación Central
 Punto de Vista

En caso suceda una cobertura de un evento informativo, ATV interrumpirá su programación regular y pasará a emitir en simultaneo la señal de ATV+.

Misceláneas
 Auto TV
 Viva La Música
 Maestrísimo (con José Quezada Macchiavello)
 De película con Verónica Ayllón (repetición de la semana anterior emitida por ATV)
 Diez con Álamo Pérez-Luna (temporadas 2011, 2012, 2013 y 2014 emitidas por ATV)
 Día D (Repetición después de finalizado en el canal ATV)
 Tierra Adentro

Programas internacionales
 Al Extremo (cedido a Panamericana Televisión)
 Documentales
 Cámara Loca

Bloques
 +QEconomía  (En contacto) | Bloque presentado por la Escuela de Posgrado en Negocios de la Universidad ESAN
 +Mundo
 +Perú
 +Deportes (Bloque dentro de los espacios informativos del canal)

Conductores
 René Gastelumendi (Noticias)
 Mari Calixtro (Noticias)
 Pilar Higashi (Noticias)
 Luis Claros (Noticias)
 Pamela Vértiz (Noticias y Día D)
 Juan Carlos Gambini (Noticias)
 Paco Bazán (Deportes y miscelánea)
 Cinthia Garreta (Noticias)
 Oscar Diaz (Noticias)
 César Vivar (Deportes)
 Renato Luna (Deportes)
 Romina Rossi (Noticias)
 Julio Fernández (Noticias)
 Renato Olivera (Deportes)
 Jaqeline Martines (Noticias)
 Steve Romero (Deportes)
 Sofía Gallegos (Noticias)

Logotipos

Locutores
 Luis Enrique Outten (2011 - 2021)
 Richard Mario (2021 - 2022)
 Santiago Moras (2023 - actualidad)

Véase también
 Grupo ATV
 ATV
 La Tele
 Global
 ATV Sur

Referencias

Enlaces externos

Grupo ATV
Albavisión
Canales de televisión de noticias de Perú
Canales de televisión abierta de Latinoamérica
Canales de televisión abierta de Perú

ATV+


Le groupe compact de Hickson 76 comprend sept galaxies situées dans la constellation de la Serpent. La distance moyenne entre ce groupe et la Voie lactée est d'.

Il n'y avait que cinq galaxies dans la publication originale de l'astronome britanico-canadien Paul Hickson. Les galaxies HCG 76F et HCG 76G ont été ajoutées au groupe en 2009 par Reiner Vogel.

Membres
Le tableau ci-dessous liste les sept galaxies de ce groupe.

Le site DeepskyLog permet de trouver aisément les constellations des galaxies mentionnées dans ce tableau ou si elles ne s'y trouvent pas, l'outil du site constellation permet de le faire à l'aide des coordonnées de la galaxie. Sauf indication contraire, les données proviennent du site NASA/IPAC.

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du NGC

Liens externes

Constellation du Serpent

Groupe de galaxies

Groupe compact de Hickson 76


Stefan Viggo Pedersen (født 26. december 1891 i København, død 19. maj 1965 på Frederiksberg) var en dansk maler.  Han var søn af maleren Viggo Pedersen.

Han er repræsenteret i samlingerne på blandt andet Skovgaard Museet og Randers Kunstmuseum og har desuden udført en hel del offentlige og kirkelige arbejder, heriblandt freskoer og altertavle til Søndersø Kirke.

Kilder

Eksterne henvisninger

Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Landskabsmalere
Malere fra Danmark
Personer fra København

Stefan Viggo Pedersen


{{Info/Prêmios
|lang=br
|local=Royal Albert Hall, Londres
|imagem=
|tamanhoimg=
|legenda=
|data=
|organização=British Academy of Film and Television Arts
|apresentado=
|país=|nome=British Academy Film Awards de 2023
|duração=
|estação=
|produtor=
|mais_prêmios=Im Westen nichts Neues (7)
|mais_indicações=Im Westen nichts Neues (14)
|prêmio1_tipo=Melhor Filme
|prêmio1_vencedor=Im Westen nichts Neues
|anterior=2022
|seguinte=2024
|website=https://www.bafta.org
|emissora=BBC (Reino Unido)
|prêmio2_tipo=Melhor Filme Britânico|prêmio5_vencedor=Cate BlanchettTár|prêmio5_tipo=Melhor Atriz|prêmio2_vencedor=The Banshees of Inisherin|prêmio3_tipo=Melhor Ator|prêmio3_vencedor=Austin ButlerElvis}}
O British Academy Film Awards de 2023, mais conhecido como BAFTA 2023, ou no original em inglês: 76th British Academy Film Awards, foi a 76ª edição dos Prémios da Academia Britânica de Cinema realizada 19 de fevereiro de 2023 no Royal Festival Hall localizado no Southbank Centre em Londres, organizado pela Academia Britânica de Artes Cinematográficas e Televisivas (BAFTA) homenageou os melhores longas-metragens e documentários de qualquer nacionalidade exibidos nos cinemas britânicos em 2022.

No dia 6 de Janeiro de 2023, a British Academy of Film and Television Arts revelou sua longlist contendo os finalistas em diversas categorias, marcando o fim da primeira rodada de votações. A segunda rodada, que determina os indicados, foi encerrada no dia 13 de Janeiro. As indicações foram anunciadas em 19 de janeiro de 2023 por meio de uma transmissão ao vivo global, apresentada pela atriz Hayley Atwell e o ator Toheeb Jimoh, da recém-reformada sede da instituição de caridade artística BAFTA 195 Piccadilly, em Londres. Os indicados ao EE Rising Star Award, que é a única categoria votada pelo público britânico, foram anunciados em 17 de janeiro de 2023.

O drama anti-guerra em alemão, Im Westen nichts Neues recebeu o maior número de indicações com quatorze, igualando o recorde estabelecido por Crouching Tiger, Hidden Dragon em 2001 de maior número de indicações por um filme em língua estrangeira; The Banshees of Inisherin e Everything Everywhere All at Once seguiram com dez indicações cada.

No entanto, as indicações também foram notáveis por não reconhecer amplamente Avatar: The Way of Water, The Fabelmans e Top Gun: Maverick, favoritos em várias outras premiações, de categorias principais, e por Bardo, RRR e Women Talking serem completamente excluídos.

 Cerimônia
A cerimônia foi realizada em 19 de fevereiro de 2023 na sala de concerto Royal Festival Hall, situada no South Bank do Rio Tâmisa (Londres). Primeira vez desde 2016 (69.º British Academy Film Awards) que a cerimônia não foi realizada no Royal Albert Hall (situado no bairro londrino de South Kensington); mudança é devido um novo acordo entre a Academia Britânica de Artes Cinematográficas e Televisivas e o Southbank Centre, e alinha os prêmios de cinema com os Prêmios da Academia Britânica de Cinema e o Prêmios dos Jogos da Academia Britânica, já realizados naquele local.

A cerimônia foi apresentada pelo ator indicado ao BAFTA e ao Oscar, Richard E. Grant, enquanto a personalidade da televisão britânica Alison Hammond foi a anfitriã nos bastidores, dando aos espectadores o que era anunciada como uma "experiência de acesso a todas as áreas". Além disso, os apresentadores Vick Hope e o crítico de cinema da BBC Radio 1, Ali Plumb, apresentaram o pré-show no tapete vermelho. A transmissão foi ao ar na BBC One e BBC iPlayer no Reino Unido além de ser distribuída globalmente.

 Vencedores e Indicados

A lista com pré-indicados ao BAFTA foram reveladas em 6 de janeiro de 2023, apresentando entre dez e dezesseis indicados em cada categoria. Os indicados foram anunciados em 19 de janeiro de 2023. Os vencedores foram anunciados em 19 de fevereiro de 2023.

Abaixo os filmes indicados, vencedores estarão em negrito.

 BAFTA Fellowship

 Sandy Powell

 Premiações

 Estatísticas

 In Memoriam
A In Memoriam'' deste ano foi apresentada a partir de um cover acústico da música "Remember" de Becky Hill e David Guetta.

As seguintes pessoas apareceram:

 Vangelis Papathanassiou
 Hugh Hudson
 Angela Lansbury
 Biyi Bandele
 Raquel Welch
 Irene Cara
 James Caan
 Louise Fletcher
 Jean-Luc Godard
 Burt Bacharach
 Monty Norman
 David Warner
 Leslie Phillips
 Gina Lollobrigida
 Paul Sorvino
 Ray Liotta
 Mike Hodges
 Jimmy Flynn
 Irene Papas
 Mylène Demongeot
 Charlbi Dean
 Anne Heche
 William Hurt
 Sylvia Syms
 Mamoun Hassan
 Simone Bär
 Deborah Saban
 Jaspreet Bal Squires
 Chris Tucker
 Tim Devine
 Sydney Samuelson
 Olivia Newton-John
 Robbie Coltrane

Ver também

 Oscar 2023
 Prêmios Critics' Choice 2023
 Prêmios Screen Actors Guild 2023
 Prêmios Globo de Ouro de 2023
 Prêmios Satellite 2023
 Annie Awards 2023

Ligações externas

Edições dos BAFTA
2023 em Londres
2023 no cinema
Royal Albert Hall
Eventos de fevereiro de 2023

BAFTA 2023


A62 or A-62 may refer to:
 A62 road (England), a road connecting Manchester and Leeds
 A62 motorway (France), a road connecting Toulouse and Bordeaux
 A62 motorway (Germany), a road connecting the A1 with the A6
 A62 motorway (Spain), a road connecting the Portuguese Border and Burgos
 Benoni Defense, in the Encyclopaedia of Chess Openings
 London Underground A62 Stock, rolling stock used on the Metropolitan and East London lines on the London Underground

A62


Die Stunde der Musik ist eine klassische Konzertreihe in Eilenburg mit über sechzigjähriger Tradition. Veranstalter war bis Ende 2012 die Stadt Eilenburg. Seit 2013 liegt die Organisation in den Händen des Musikvereins Eilenburg e.V. Pro Jahr gibt es sechs Termine.

Geschichte
Die erste "Stunde der Musik" fand am 6. Oktober 1948 in der Aula des alten Lehrerseminars in der Gustav-Raute-Straße statt. Zu Beginn traten vorwiegend Künstler aus dem Eilenburger Raum auf. Im Laufe der Jahre konnten für die Konzertreihe zahlreiche namhafte Kammer- und Klaviermusiker engagiert werden. Nachdem die Reihe über viele Jahre im Kulturhaus des Chemiewerkes stattfand, wurden später der Ratsaal im Rathaus Eilenburg ("Rathauskonzerte") und kurze Zeit das Bürgerhaus als Veranstaltungsort genutzt. Seit 1996 finden die Konzerte in der Aula des ehemaligen Gymnasiums statt. 2008 feierte die Stunde der Musik ihr sechzigjähriges Bestehen. Für das Festjahr konnte der Studiendekan der Hochschule für Musik und Theater "Felix Mendelssohn Bartholdy" Leipzig, Christoph Taubert, als Schirmherr gewonnen werden.

Die Organisatoren unterhalten Kontakte zur Hochschule für Musik und Theater "Felix Mendelssohn Bartholdy" Leipzig, zum Gewandhaus Leipzig, zum MDR-Sinfonieorchester und ehemals zur Deutschen Chopingesellschaft.

Profil
Die Stunde der Musik versteht sich als Veranstaltung zur "Pflege klassischer Musik großer Komponisten verschiedener Stilepochen" mit solistischen und kammermusikalischen Darbietungen. Für Konzerte können häufig national und international anerkannte Künstler gewonnen werden. Jubiläen großer Persönlichkeiten der Musikgeschichte werden im jeweiligen Jahresprogramm berücksichtigt.

Auftritte bekannter Künstler

 Rolf-Dieter Arens (2017, 2018)
 Gerhard Bosse
 Gerlint Böttcher (2017)
 Vadim Chaimovich
 Frank-Michael Erben
 Kerstin Feltz (2016)
 Tobias Forster (2015)
 Zoltan Füzesséry (2016)
 Rudolf Fischer
 Christiane Klonz
 Christoph Mayer (2018)
 Aleksandra Mikulska (2015)
 Pervez Mody
 Karl-Heinz Pick
 Reinhold Quartett (2015)
 Peter Rösel
 Gustav Schmahl
 Annerose Schmidt
 Reinhard Seehafer
 Siegfried Stöckigt
 Karl Suske
 Amadeus Webersinke

Einzelnachweise

Musikalische Veranstaltung (Klassik)
Kultur (Eilenburg)
Musik (Sachsen)
Konzertreihe
Veranstaltung im Landkreis Nordsachsen

Stunde der Musik


The Beach Boys var bandarísk rokkhljómsveit sem stofnuð var í Los Angeles árið 1961. Hópurinn öðlaðist upphaflega vinsældir sem söngelskir talsmenn brimbretta, stelpna og bíla, en með sívaxandi metnaði aðal lagahöfundarins Brian Wilson varð tónlist þeirra mun nýstárlegri með tímanum og hafði áhrif á næstum allar hljómsveitir sem komu á eftir þeim.

Meðlimir

 Brian Wilson – söngur, bassi, hljómborð (1961–)
 Mike Love – söngur, slagverk, saxófónn (1961–)
 Al Jardine – söngur, gítar, bassi (1961–1962, 1963–)
 Bruce Johnston – söngur, hljómborð, bassi (1965–1972, 1978–)
 Carl Wilson – söngur, gítar, hljómborð, bassi (1961–1998; dó 1998)
 Dennis Wilson – söngur, trommur, hljómborð, slagverk (1961–1983; dó 1983)
 David Marks – söngur, gítar (1962–1963, 1997–1999, 2011–2012)
 Blondie Chaplin – söngur, bassi, gítar (1972–1973)
 Ricky Fataar – söngur, trommur, gítar, slagverk (1972–1974)

Plötur

 Surfin' Safari (1962)
 Surfin' U.S.A. (1963)
 Surfer Girl (1963)
 Little Deuce Coupe (1963)
 Shut Down Volume 2 (1964)
 All Summer Long (1964)
 The Beach Boys' Christmas Album (1964)
 The Beach Boys Today! (1965)
 Summer Days (And Summer Nights!!) (1965)
 Beach Boys' Party! (1965)
 Pet Sounds (1966)
 Smiley Smile (1967)
 Wild Honey (1967)
 Friends (1968)
 20/20 (1969)
 Sunflower (1970)
 Surf's Up (1971)
 Carl and the Passions – "So Tough" (1972)
 Holland (1973)
 15 Big Ones (1976)
 The Beach Boys Love You (1977)
 M.I.U. Album (1978)
 L.A. (Light Album) (1979)
 Keepin' the Summer Alive (1980)
 The Beach Boys (1985)
 Still Cruisin''' (1989)
 Summer in Paradise (1992)
 Stars and Stripes Vol. 1 (1996)
 That's Why God Made the Radio'' (2012)

Tilvísanir

Tengt efni
Brimbrettarokk

Tenglar

 thebeachboys.com
 AllMusic

Bandarískar rokkhljómsveitir

The Beach Boys


أبراهام إيمانويل فروليش Abraham Emanuel Fröhlich (ولد في 1 فبراير 1796 في بروج بمقاطعة آرجاو – ومات في 1 ديسمبر 1865 في جيبنستورف) هو عالم لاهوت إصلاحي وكاتب سويسري.

حياته

ولد لأب يعمل معلما، وأخوه هو المؤلف الموسيقي فردريش تيودور فروليش. تلقى أولى دروسه على يد والده ثم التحق في عام 1811 بـ Collegium Humanitatis في زيورخ. وهناك عين فروليش قسيسا إنجيليا إصلاحيا في مايو 1817، وفي نفس العام حصل على وظيفة مدرس للغة اللاتينية في بروج. وكان فروليش مع يرمياس جوتهلف من أول أعضاء نقابة الدارسين السويسريين في تسوفينج التي تأسست في عام 1819، والتي أصبحت فيما بعد تسوفينجيا Zofingia.

وفي 21 يناير 1820 تزوج بإليزابيت فرايْ. وفي نفس العام ربطته صداقة بالشاعر الألماني فولفجانج مينتسل، الذي كان قد هرب إلى سويسرا وعاش حتى عام 1824 في آراوْ. وبسبب تفكيره المتحرر لم يتم اختيار فروليش قسيسا لمدينة بروج في عام 1823. وقد دفعته خيبة الأمل والغضب إلى كتابة سخرياته فابيولاته، التي نشرها تحت اسم مستعار هو Demokrit Schmerzenreich .

وكان فروليش متأثرا بأوجوست لودفيج فولن، وأصبح خلفه في عام 1827 في وظيفة مدرس مساعد للغة الألمانية والأدب الألماني في مدرسة المقاطعة في آراو. وقد أدي بعض النزاعات حول منصب في المدرسة إلى فصل فروليش في عام 1835. ولكن في نفس العام أصبح مديرا لمدرسة أخرى أنشأت حديثا في آراوْ.

مات فروليش في الأول من ديسمبر 1865 عن عمر يناهز تسع وستين سنة في جيبنستور قرب بادن بعد إصابته بأزمة قلبية. ودفن في الرابع من ديسمبر في مسقط رأسه بروج.

من أعماله
 ورود الألب 1831
 مائة فابيولة جديدة 1825
 الشاب الألماني ميشيل 1843
 أغاني سويسرية 1827
 أولريش فون هوتن 1845
 أولريش تسيفيلينجي 1840

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من بروغ (سويسرا)
شعراء سويسريون
شعراء سويسريون في القرن 19
كتاب في القرن 19
كتاب وكاتبات ألمان
مواليد 1796
مواليد في بروغ (سويسرا)
وفيات 1865

أبراهام إيمانويل فروليش


Anthony David Junior Elanga, dit Anthony Elanga, né le  à  en Suède, est un footballeur international suédois qui évolue au poste d'attaquant à Nottingham Forest.

Biographie

En club

Débuts en Suède puis formation à Manchester United (2014-2021)
Né à  en Suède, Anthony Elanga est formé par l'IF Elfsborg puis le Malmö FF avant de rejoindre Manchester United en 2014, où il poursuit sa formation.

Passage chez les professionnels à Manchester United (2021-2023)
Anthony Elanga joue son premier match en professionnel le  contre Leicester City, en championnat. Il est titularisé au poste d'ailier gauche et son équipe s'incline par deux buts à un.

Le 23 mai 2021, il est de nouveau titularisé lors de la dernière journée de la saison 2020-2021 contre Wolverhampton Wanderers, où il se fait remarquer ce jour-là en inscrivant son premier but en professionnel, sur une passe décisive de Daniel James, ouvrant ainsi le score. Son équipe l'emporte par deux buts à un ce jour-là.

Le , le nouvel entraîneur de Manchester United, Ralf Rangnick, titularise Elanga lors d'une rencontre de Ligue des champions face au Young Boys Berne. Les deux équipes se neutralisent ce jour-là (1-1). Le , Elanga prolonge son contrat avec Manchester United jusqu'en 2026.

Le , il inscrit son premier en but en Ligue des champions lors du  de finale aller sur le terrain de l'Atlético Madrid, permettant aux Mancuniens d'égaliser en fin de match. A l'issue de la saison 2022-2023, il n'aura joué que 26 matchs pour aucun but marqué.

Nottingham Forest (2023-)
Le 24 juillet 2023, Elanga quitte son club formateur Manchester United pour rejoindre Nottingham Forest pour cinq ans et une indemnité de 17 M€.

En sélection

Chez les jeunes (2019-2022)
Anthony Elanga est retenu avec l'équipe de Suède des moins de 17 ans pour participer au championnat d'Europe des moins de 17 ans en 2019. Lors de cette compétition organisée en Irlande il joue trois matchs en tant que titulaire et se fait remarquer en réalisant un doublé face à la France le  (défaite 4-2 des Suédois). Avec trois défaites en trois matchs la Suède est éliminée dès la phase de groupe.

Le , Anthony Elanga joue son premier match avec l'équipe de Suède espoirs contre la Finlande. Titularisé ce jour-là, il se fait remarquer en inscrivant également son premier but avec les espoirs, contribuant ainsi la victoire de son équipe par deux buts à zéro.

Il se met ensuite en évidence en inscrivant au cours de l'année 2021 six buts lors des éliminatoires de l'Euro espoirs. Il est notamment l'auteur d'un doublé face au Monténégro avant d'en mettre un autre face à la Bosnie-Herzégovine.

Avec les A (2022-)
En , Anthony Elanga est convoqué pour la première fois avec l'équipe nationale de Suède, par le sélectionneur Janne Andersson. Il honore sa première sélection avec la Suède le , lors d'un match de barrages pour la coupe du monde 2022 contre la Tchéquie. Il entre en jeu en fin de partie à la place de Emil Forsberg et son équipe s'impose après prolongations (1-0 score final).

Vie privée
Anthony Elanga est le fils de Joseph Elanga, ancien footballeur professionnel camerounais.

Statistiques

En sélection
{| class="wikitable alternance2" style="font-size:95%; text-align:center;"
|+ Statistiques de Anthony Elanga au 16 octobre 2023
|-
! rowspan="2" |Saison
! rowspan="2" |Sélection
! colspan="4" |Phases finales
! colspan="3" |Éliminatoires
! colspan="3" |Matchs amicaux
! colspan="3" |Total
|-
! Compétition
!style="border-right-style:hidden;width:2em"|  !!style="width:2em"|  !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |
!style="border-right-style:hidden;width:2em"| M !!style="width:2em"| B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd !!style="border-right-style:hidden;width:2em" |  M !!style="width:2em" |  B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd !!style="border-right-style:hidden;width:2em" |  M !!style="width:2em" |  B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd
|-
|2021-2022|| rowspan="3"| Suède||Ligue des nations 2020-2021||-||-||-||5||1||0||0||0||0||bgcolor=#E5E5E5|5||bgcolor=#E5E5E5|1||bgcolor=#E5E5E5|0
|-
|2022-2023|| |Coupe du monde 2022||-||-||-||4||1||0||3||1||0||bgcolor=#E5E5E5|7||bgcolor=#E5E5E5|1||bgcolor=#E5E5E5|0
|-
|2023-2024|| |-||-||-||-||-||-||-||1||0||0||bgcolor=#E5E5E5|1||bgcolor=#E5E5E5|0||bgcolor=#E5E5E5|0

Le tableau suivant liste les rencontres de l'équipe de Suède dans lesquelles Anthony Elanga a été sélectionné depuis le  jusqu'à présent :

Palmarès

En club

Notes et références

Liens externes

Footballeur international suédois
Joueur du Manchester United FC
Joueur du Nottingham Forest FC
Naissance en avril 2002
Naissance dans le comté de Scanie

Anthony Elanga


Çatalzeytin, Türkiye Cumhuriyeti'nin Karadeniz Bölgesi'nde yer alan Kastamonu ilinin bir ilçesidir.

1954 yılında ilçe olmuştur. Batı Karadeniz Bölgesi'nde yer almakta olup, kuzeyi Karadeniz, güneyi Taşköprü ve Devrekani, doğusu Sinop'un Türkeli ilçesi, batısı Abana ve Bozkurt ilçeleri ile çevrilidir. Kastamonu il merkezine 100, Ankara'ya 350 İstanbul'a 650 kilometre uzaklıktadır. Merkezi Sinop ile Kastamonu il sınırında yer almaktadır. Bu iki ili Çatalzeytin'in doğusundan Karadeniz'e dökülen Akçay ayırır. Adını sahilinde bulunan kayıkçıların kayıklarını bağladığı çatal şeklindeki zeytin ağaçlarından aldığı söylenir. 41 köyü vardır.

Nüfus

Yönetim

Belediye başkanlığı

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Çatalzeytin Kaymakamlığı

Çatalzeytin


The Piast Canal (, ) is a ship canal that connects the Szczecin Lagoon in the estuary of the Oder river with the Baltic Sea via the Świna river. The eastern part of the Świna is bypassed by the canal, providing a more convenient south-north connection for large ships from the Baltic to reach the industrial city of Szczecin () more easily.

History
The canal, approximately 12 km long and ten metres deep, was dug during the time of the German Empire between 1874 and 1880, during the reign of the Kaiser Wilhelm I (). Thus it was not named after his grandson Kaiser Wilhelm II () who was famous for his interest in seafaring and battleships. Baptized as , the canal allowed ships to circumvent the eastern branch of the Świna river, which was very difficult to navigate. The resulting benefit to shipping between the Baltic Sea and the lagoon saw the ascendancy of the port of Stettin and a decline in the port of Świnoujście (), because now ocean-going ships could sail as far as Stettin. Another side effect was that the eastern part of the island Usedom was cut off, creating an island that was named after its largest village, Kaseburg (). On the other hand, the railway line, opened in 1875, from Berlin to Swinemünde over the bridge near Karnin (blown up in 1945), helped to promote Swinemünde and its neighbouring villages as seaside resorts.

After World War II, the area became part of Poland under border changes promulgated at the Potsdam Conference, and the canal was renamed in reference to the medieval history of Poland during the Piast dynasty – the Piast dynasty was first Polish royal dynasty. In October 2020, an unexploded Tallboy earthquake bomb from the Royal Air Force's attack on German cruiser Lützow in 1945 was found in the canal. After evacuating approximately 750 people who lived nearby, an attempt was undertaken by the Polish Navy's 8th Coastal Defence Flotilla to deflagrate it with a remote-controlled device, but it exploded, without casualties. It was the largest single piece of unexploded ordnance found in Poland since the war.

Images

External links

 Piast Canal pictures

References

Canals in Poland
Buildings and structures in West Pomeranian Voivodeship
Canals opened in 1880

Piast Canal


Nikolay Aleksandroviç Morozov () (d. 7 Temmuz 1854 - ö. 30 Haziran 1946), Rus devrimci ve bilim insanı. Kimya, fizik, astronomi, matematik ve tarih gibi farklı disiplinlerde eserler veren Morozov, Yeni Kronoloji teorisine ilham kaynağı olmuştur.

Evrensel kronoloji
Nikolay Morozov, Scaliger ve Petavius'ün kronolojisini daha tesirli ve modern usuller, metotlar kullanarak düzeltmeye çalışan bir bilim insanıydı.

"İsa. Doğa bilimlerinin aydınlatmasındaki İnsanlık Tarihi" adında 7 ciltlik bir eser yayımlayarak, eski kronolojinin belli yanlışları düzeltti. Bunu yaparken, en son matematik, astronomi, lisan, filoloji ve jeoloji alanlarındaki buluşları ve ilerlemeleri de kullandı. Bu kurduğu Yeni Kronoloji sıralamada bütün eski tarihi olaylar İsa'nın doğuşundan 4 asır sonradan başlamaktadır. Buna göre tarihte çok büyük bir tarihleme farkı doğmuştur. 1973 senesinde Moskova Devlet Üniversitesinde bir grup genç matematikçi, eski olayların oluşlarının doğruluğunun incelenmesinin ehemmiyetini anlayarak evrensel kronolojideki mühim hadiselerin kaynağını ve oluş şekillerini incelemeye tabi tutular. Onlardan birisi olan Profesör Anatoli Fomenko birkaç yeni tarihleme metodu keşfederek ve bunları da uygulamaya sokarak baştan bir evrensel kronoloji listesi yaptı. Bu versiyon Morozov'unkinden daha radikal bir çalışmaydı. Ona göre insanlığın evrensel tarihi MS 900 senesinde başlamaktaydı. Buna göre Eski Ahit'teki olayların çoğu da MS 1300 senelerinde başlamaktaydı.

Kaynakça

1854 doğumlular
1946 yılında ölenler
Rus devrimciler
19. yüzyıl Rus bilim insanları
20. yüzyıl Rus bilim insanları
SSCB Bilimler Akademisi'nin şeref üyeleri
SSCB Bilimler Akademisi'nin asil üyeleri
Kronologlar

Nikolay Morozov


O caso das girafas do BioParque do Rio se refere à importação de 18 girafas em novembro de 2021 pelo BioParque do Rio. A compra das girafas foi a maior importação de animais de grande porte já feita no Brasil. Contudo, no dia 14 de dezembro, as girafas estavam tomando sol em uma área ao ar livre quando seis girafas atravessaram a cerca e conseguiram fugir. Todas foram recapturadas, mas três delas morreram algumas horas depois. Um laudo feito por veterinários contratados pelo BioParque apontou que a causa das mortes das girafas foi miopatia, uma condição que pode ser provocada por estresse.

Contexto
No Brasil, existiam 17 girafas no ano de 2021 no país e o grupo das então 18 novas girafas fazia parte pretensamente de um projeto de conservação. Ao chegarem ao Brasil, as girafas foram  levadas para o Resort Safari Portobello, em Mangaratiba, numa área afastada da cidade na Costa Verde.

Controvérsias
Após a morte das três girafas, ambientalistas que visitaram o local denunciaram que era pequeno e não adequado para os animais. A polícia prendeu dois homens na quarta-feira por "maus-tratos", muito embora o BioParque negue maus-tratos. No dia 26 de janeiro, a Polícia Federal apreendeu as 15 girafas restantes no Portobello Resort & Safári, local onde estão os animais e constataram maus-tratos. Assim, não apenas as condições de abrigo das girafas devem ser examinadas, mas também como elas foram importadas e se sua importação era legal, uma vez que a União Internacional para a Conservação da Natureza (IUCN) classifica as girafas como "Vulneráveis".

Em análise posterior da documentação de importação dos animais, contatou-se que na licença emitida pelo Ibama, todas as girafas receberam o mesmo código: "w", de "wild", "selvagem" em inglês. Tal código foi criado por uma convenção internacional que classifica a origem dos animais – e "w" significa "animais retirados da natureza", o que tornaria a importação ilegal, uma vez que o Ibama proíbe a importação de animais retirados da natureza. Nesse contexto, o Ministério Público do Brasil quer agora que as girafas sejam devolvidas ao seu contexto de origem na África do Sul.

Em nota oficial, o BioParque do Rio reitera a "responsabilidade com o manejo de fauna, com os projetos de longo prazo de restauração da natureza e afirma não haver maus-tratos como tentam sugerir em denúncias infundadas. As girafas estão em adaptação em um ambiente preparado para suas necessidades e aprovados pelos órgãos competentes". A instituição afirma ainda, ao final da nota, que lamenta profundamente o ocorrido.

Ver também
 Crime ambiental no Brasil

Links
 Página oficial - página criada pelo BioParque do Rio sobre o caso das girafas
 The South African: Giraffe deaths spark probe in Brazil with 15 confiscated from Rio zoo - reportagem publicada no The South African

Estado do Rio de Janeiro
Girafas
Crimes ambientais no Brasil
Mangaratiba
Grupo Cataratas
Animais expostos em jardins zoológicos
Animais mortos por seres humanos

Caso das girafas do BioParque do Rio