O cinema ucraniano compreende a arte do cinema e filmes criativos feitos na nação da Ucrânia e também por cineastas ucranianos no exterior.

Apesar de uma história de produções importantes e bem-sucedidas, a indústria sempre se caracterizou por um debate sobre sua identidade, o nível de influência russa e europeia. Os produtores ucranianos estão ativos em coproduções internacionais, enquanto os atores, diretores e equipe ucraniana aparecem regularmente em filmes russos (e ex-soviéticos). Filmes de sucesso foram baseados em pessoas, histórias ou eventos ucranianos, incluindo Battleship Potemkin, Man with a Movie Camera e Everything Is Illuminated .

A Ucraniana State Film Agency é proprietária do National Oleksandr Dovzhenko Film Center, laboratório de cópia de filmes e arquivo, e participa da organização do Festival Internacional de Cinema de Odesa . Outro festival, Molodista em Kiev, é o único Festival Internacional de Cinema credenciado pela FIAPF realizado na Ucrânia; o programa da competição tem seções para filmes de estudantes, primeiros curtas-metragens e primeiros longas-metragens de todo o mundo. É realizada durante o mês de outubro de cada ano.

A Ucrânia influenciou a história do cinema. Os diretores ucranianos Alexander Dovzhenko, frequentemente citado como um dos mais importantes primeiros cineastas soviéticos, além de ser um pioneiro da teoria da montagem soviética, Dovzhenko Film Studios, e Sergei Parajanov, diretor de cinema armênio e artista que fez contribuições significativas para o ucraniano, armênio e cinema georgiano. Ele inventou seu próprio estilo cinematográfico, o cinema poético ucraniano, totalmente descompassado com os princípios orientadores do realismo socialista.

Outros diretores importantes, incluindo Kira Muratova, Sergei Loznitsa, Myroslav Slaboshpytskyi, Larisa Shepitko, Sergei Bondarchuk, Leonid Bykov, Yuri Ilyenko, Leonid Osyka, Ihor Podolchak com seu Delirium e Maryna Vroda . Muitos atores ucranianos alcançaram fama internacional e sucesso de crítica, incluindo: Vera Kholodnaya, Bohdan Stupka, Eugene Hütz, Milla Jovovich, Olga Kurylenko, Mila Kunis, Mark Ivanir .

História do cinema na Ucrânia

Filmes de SSR ucraniano por venda de ingressos

Diretores de cinema notáveis e atores
Diretores ucranianos proeminentes incluem Oleksandr Dovzhenko, Dziga Vertov e Serhiy Paradzhanov . Dovzhenko é frequentemente citado como um dos mais importantes primeiros cineastas soviéticos, além de ser um pioneiro da teoria da montagem soviética e fundador da Dovzhenko Film Studios . Em 1927, Dziga Vertov mudou-se de Moscou para a Ucrânia . No estúdio de cinema VUFKU realizou vários documentários de vanguarda, entre eles The Eleventh Year, Man with a Movie Camera e o primeiro documentário sonoro ucraniano Enthusiasm (Symphony of the Donbass) . Paradzhanov foi um diretor de cinema e artista armênio que fez contribuições significativas para o cinema ucraniano, armênio e georgiano ; ele inventou seu próprio estilo cinematográfico, o cinema poético ucraniano, que estava totalmente em desacordo com os princípios orientadores do realismo socialista . Muitos atores de origem ucraniana alcançaram fama internacional e sucesso de crítica, incluindo Vira Kholodna, Bohdan Stupka, Sergei Makovetsky, Mike Mazurki, Natalie Wood, Danny Kaye, Jack Palance, Milla Jovovich, Olga Kurylenko e Mila Kunis .

Governo e órgãos civis envolvidos
Esta esfera é administrada pelo Ministério da Cultura da Ucrânia e pela Associação Ucraniana de Cinematógrafos .

O órgão executivo central da cinematografia na Ucrânia é a Ucraniana State Film Agency (USFA). Juntamente com a Fundação Cultural Ucraniana, é o maior investidor no cinema ucraniano e, a partir de 2019, cada uma dessas instituições está investindo cerca de UAH 500 milhões na produção de filmes ucranianos.

estúdios de cinema

propriedade do estado

 Dovzhenko Film Studios ( Kiev )
 Kyivnaukfilm (Kyiv)
 Cinemateca Nacional da Ucrânia (antiga parte de Kyivnaukfilm) (Kyiv)
 Estúdio de Cinema de Odesa ( Odesa )
 Ukranimafilm (anteriormente parte de Kyivnaukfilm) (Kyiv)
 Ukrtelefilm (Kyiv)
 Yalta Film Studio ( Yalta )

Propriedade privada

 Animagrad (Kyiv)
 Film Service Illuminator
 Film.UA (Kyiv)
 Fresh Production
 Halychyna-Film Film Studio (Lviv)
 Interfilm Production Studio
 Kinofabryka
 Odesa Animation Studio (Odesa)
 Panama Grand Prix (Kyiv)
 Patriot Film
 Pronto Film (Kyiv)
 Star Media
 Yalta-Film Film Studio (Yalta)

Prêmios

prêmios atuais

 Prêmio Nacional Shevchenko, para as Artes Cênicas
 Prêmio Estadual Dovzhenko da Ucrânia
 Cervo cita, o prêmio principal do Molodista do Festival Internacional de Cinematografia Estudantil
 Golden Dzyga (Ukrainian Film Academy Awards), o prêmio principal do Festival Internacional de Cinema de Odesa (OIFF)
 Coelho ensolarado do festival internacional de cinematografia estudantil Molodist
 Panorama ucraniano do festival internacional de cinematografia estudantil Molodist

Em 1987, o engenheiro e animador ucraniano Eugene Mamut, juntamente com três colegas, ganharam o Oscar ( Prêmio Científico e de Engenharia ) pelo design e desenvolvimento da Impressora Óptica de Efeitos Especiais RGA/Oxberry Compu-Quad para o filme Predator . o io oi oio io iooi io io ioi oi o o i o

Em 2006, o engenheiro e inventor ucraniano Anatoliy Kokush recebeu dois Oscars pelo conceito e desenvolvimento do guindaste de câmera giro-estabilizado ucraniano e do Flight Head. i oi i iooi io io oioi io oiio io oioi io io ioio io

Prêmios anteriores

 Prêmio Lenin Komsomol da RSS da Ucrânia

Filmes notáveis

 1910 Шемелько-денщик або Хохол наплутав / Shemelko-Denshchyk, directed by Oleksandr Ostroukhov-Arbo
 1912 Запорізька січ / Zaporizhian Sich, dirigido por Danylo Sakhnenko
 1912 Любов Андрія / Andriy's Love, dirigido por Danylo Sakhnenko
 1913 Полтава / Poltava, dirigido por Danylo Sakhnenko
 1926 Ягідка кохання / Love's Berries, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (silent film)
 1926 Тарас Шевченко/ Taras Shevchenko, dirigido por Pyotr Chardynin
 1926 Тарас Трясило / Taras Triasylo, dirigido por Pyotr Chardynin
 1928 Арсенал / Arsenal, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (silent film)
 1928 Звенигора / Zvenyhora, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (silent film)
 1928 Шкурник / Leather-man, dirigido por Mykola Shpykovsky (silent film)
 1928 Одинадцятий /The Eleventh Year, directed by Dziga Vertov (documentary film)
 1929 Людина з кіноапаратом / Man with a Movie Camera, dirigido por Dziga Vertov (documentary film)
 1930 Ентузіазм (Симфонія Донбасу)/ Enthusiasm, dirigido por Dziga Vertov (first Ukrainian documentary sound film)
 1930 Земля / Earth, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (silent film)
 1932 Іван / Ivan, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (silent film)
 1932 Коліївщина / Koliyivshchyna, dirigido por Ivan Kavaleridze
 1935 Аероград / Aerograd, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (sci-fi)
 1936 Наталка Полтавка / Natalka Poltavka, dirigido por Ivan Kavaleridze
 1939 Щорс / Shchors, dirigido por Oleksandr Dovzhenko (documentary film)
 1941 Богдан Хмельницький / Bohdan Khmelnytsky, directed by Ihor Savchenko
 1943 Битва за нашу Радянську Україну / Battle for Soviet Ukraine, directed by Oleksandr Dovzhenko
 1947 Подвиг розвідника / Secret Agent, directed by Borys Barnet
 1951 Тарас Шевченко / Taras Shevchenko, directed by Ihor Savchenko
 1952 В степах України / In the Steppes of Ukraine, directed by Tymofiy Levchuk
 1952 Украдене щастя / Stolen Happiness, directed by Hnat Yura (by the drama of Ivan Franko)
 1953 Мартин Боруля / Martyn Borulia, directed by Oleksiy Shvachko
 1955 Іван Франко / Ivan Franko, directed by Tymofiy Levchuk
 1959 Григорій Сковорода / Hryhoriy Shovoroda, directed by Ivan Kavaleridze
 1960 Наталія Ужвій / Nataliya Uzhviy, directed by Serhiy Paradzhanov
 1961 За двома зайцями / Chasing Two Hares, directed by Viktor Ivanov (by the play of Mykhailo Starytsky)
 1962 Квітка на камені (Ніхто так не кохав) / Flower on the Stone, directed by Serhiy Paradzhanov
 1963 Королева бензоколонки / Queen of the Gas Station, directed by Mykola Litus and Oleksiy Mishurin
 1964 Тіні забутих предків / Shadows of Forgotten Ancestors, directed by Serhiy Paradzhanov
 1964 Сон / The Dream, directed by Volodymyr Denysenko
 1965 Гадюка / The Viper, directed by Viktor Ivchenko
 1965 Криниця для спраглих / Well for thirsty, directed by Yuriy Illienko
 1966 Соловей із села Маршинці / Nightingale from the Village of Marshyntsi, directed by Rostyslav Synko (musical featuring Sofia Rotaru)
 1967 Київські мелодії / Kyiv Melodies, directed by Ihor Samborskyi
 1968 Анничка / Annychka, directed by Borys Ivchenko
 1968 Камінний хрест / Stone cross, directed by Leonid Osyka (by the novels of Vasyl Stefanyk)
 1969 Ми з України / We are from Ukraine, directed by Vasyl Illiashenko
 1970 Білий птах з чорною ознакою / White Bird with Black Mark, directed by Yuriy Illienko
 1971 Захар Беркут / Zakhar Berkut, directed by Leonid Osyka (by the story of Ivan Franko)
 1971 Червона рута / Chervona Ruta, directed by Roman Oleksiv (musical featuring Sofia Rotaru and Vasyl Zinkevych)
 1972 Пропала Грамота / The Lost Letter, directed by Borys Ivchenko
 1973 У бій ідуть лише «старі» / Only Old Men are Going to Battle, directed by Leonid Bykov
 1974 Марина / Maryna, directed by Borys Ivchenko
 1975 Пісня завжди з нами / Song is Always with Us, directed by Viktor Storozhenko (musical featuring Sofia Rotaru)
 1976 Ати-бати, йшли солдати... / Aty-baty, Soldiers were Going..., directed by Leonid Bykov
 1976 Тривожний місяць вересень / The Troubled Month of Veresen, directed by Leonid Osyka
 1977 Весь світ в очах твоїх... / All the World is in Your Eyes, directed by Stanislav Klymenko
 1978 Море / Sea, directed by Leonid Osyka
 1979 Дударики / Dudaryky, directed by Stanislav Klymenko
 1979 Вавілон XX / Babylon XX, directed by Ivan Mykolaichuk
 1980 Чорна курка, або Підземні жителі / Black Chicken or the Underground Inhabitants, directed by Viktor Hres
 1981 Така пізня, така тепла осінь / Such Late, Such Warm Autumn, directed by Ivan Mykolaichuk
 1982 Повернення Баттерфляй / The Return of the Butterfly, directed by Oleh Fialko
 1983 Колесо історії / Wheel of History, directed by Stanislav Klymenko
 1983 Вир / Whirlpool, directed by Stanislav Klymenko
 1984 Украдене щастя / Stolen Happiness, directed by Yuriy Tkachenko (by the drama of Ivan Franko)
 1985 Вклонись до землі / Earth-reaching Bowing, directed by Leonid Osyka
 1986 І в звуках пам'ять відгукнеться... / And Memory Will Recall in the Sounds..., directed by Tymofiy Levchuk
 1987 Данило — князь Галицький / Danylo — Kniaz of Halychyna, directed by Yaroslav Lupiy
 1988 Чорна Долина / Black Valley, directed by Halyna Horpynchenko
 1989 Небилиці про Івана / Fables about Ivan, directed by Borys Ivchenko
 1989 Камінна душа / Stone Soul, directed by Stanislav Klymenko
 1989 В Далеку Путь / Taking Off, directed by Oles Yanchuk (short film)
 1991 Голод-33 / Famine-33, directed by Oles Yanchuk
 1991 Чудо в краю забуття / Miracle in the Land of Oblivion, directed by Natalia Motuzko
 1992 Тарас Шевченко. Заповіт / Taras Shevchenko. Testament, directed by Stanislav Klymenko
 1993 Гетьманські клейноди / Hetman's Regalia, directed by Leonid Osyka
 1993 Сад Гетсиманський / Garden of Gethsemane, directed by Rostyslav Synko (by the novel of Ivan Bahriany)
 1994 Тигролови / Tiger Catchers, directed by Rostyslav Synko (by the novel of Ivan Bahriany)
 1995 Атентат - осіннє вбивство в Мюнхені / Assassination. An Autumn Murder in Munich, directed by Oles Yanchuk
 1995 Москаль-чарівник / Moskal-Charivnyk, directed by Mykola Zasieiev-Rudenko
 1997 Приятель небіжчика / A Friend of the Deceased, directed by Viacheslav Kryshtofovych
 1998 Тупик / Dead End, directed by Hryhoriy Kokhan
 1999 Як коваль щастя шукав / How the Blacksmith Looked for Happiness, directed by Radomyr Vasylevsky
 2000 Нескорений / The Undefeated, directed by Oles Yanchuk
 2001 Молитва за гетьмана Мазепу / Prayer for Hetman Mazepa, directed by Yuriy Illienko
 2002 Чорна Рада / Chorna Rada, directed by Mykola Zasieiev-Rudenko
 2003 Мамай / Mamay, directed by Oles Sanin
 2004 Водій для Віри / A Driver for Vira, directed by Pavlo Chukhrai
 2004 Залізна сотня / The Company of Heroes, directed by Oles Yanchuk
 2004 Украдене щастя / Stolen Happiness, directed by Andriy Donchyk (by the drama of Ivan Franko)
 2004 Між Гітлером і Сталіном — Україна в II Світовій війні / Between Hitler and Stalin, directed by Sviatoslav Novytsky (documentary film)
 2005 День Сьомий. Півтори Години У Стані Громадянської Війни / Day Seven, directed by Oles Sanin (documentary film)
 2005 Дрібний Дощ / Drizzle, directed by Heorhiy Deliyev (short film)
 2005 Помаранчеве небо / The Orange Sky, directed by Oleksandr Kiriyenko
 2006 Собор на крові / Sobor on the Blood, directed by Ihor Kobryn (documentary film)
 2006 Музей Степана Бандери У Лондоні / Stepan Bandera Museum In London, directed by Oles Yanchuk (documentary film)
 2006 Аврора / Aurora, directed by Oksana Bairak
 2007 Богдан-Зиновій Хмельницький / Bohdan-Zynoviy Khmelnytskyi, directed by Mykola Mashchenko
 2008 Сафо. Кохання без меж / Sappho. Love without Limits, directed by Robert Crombie
 2008 Владика Андрей / Metropolitan Andrey, directed by Oles Yanchuk
 2008 Ілюзія страху / Illusion of Fear, directed by Oleksandr Kiriyenko
 2008 Меніни / Las Meninas, directed by Ihor Podolchak
 2010 Щастя моє / My Joy, directed by Serhiy Loznytsia
 2011 Вона заплатила життям / She Paid the Ultimate Price, directed by Iryna Korpan (documentary film)
 2011 Той, хто пройшов крізь вогонь / Firecrosser, directed by Mykhailo Illienko
 2011 Легка, як пір'їнка / Feathered Dreams, directed by Andriy Rozhen
 2012 Деліріум / Delirium, directed by Ihor Podolchak
 2012 Хайтарма / Haytarma, directed by Akhtem Seitablaiev
 2013 Параджанов / Paradjanov, directed by Serge Avedikian and Olena Fetisova
 2013 Брати. Остання сповідь / Brothers. The final confession, directed by Viktoriya Trofimenko
 2014 Плем'я / The Tribe, directed by Myroslav Slaboshpytskyi
 2014 Поводир / The Guide, directed by Oles Sanin
 2014 Майдан / Maidan, directed by Serhiy Loznytsia (documentary film)
 2015 Зима у вогні: Боротьба України за свободу / Winter on Fire: Ukraine's Fight for Freedom, directed by Yevhen Afinieievskyi (documentary film)
 2015 Незламна / Indestructable, directed by Serhiy Mokrytskyi
 2017 Кiборги: Герої не вмирають  / Cyborgs: Heroes Never Die, directed by Akhtem Seitablayev
 2019 Мої думки тихі / My Thoughts Are Silent, directed by Antonio Lukich
 2021 Носоріг / Rhino, directed by Oleh Sentsov

Principais prêmios

Atores

Atores ucranianos

 Fedir Stryhun (1 de novembro de 1939)
 Bohdan Kozak (27 de novembro de 1940)
 Ivan Mykolaichuk (15 de junho de 1941 - 3 de agosto de 1987)
 Bohdan Stupka (27 de agosto de 1941 - 22 de julho de 2012)
 Rayisa Nedashkivska (17 de fevereiro de 1943)
 Mykhailo Holubovych (27 de novembro de 1940)
 Ivan Havryliuk (25 de outubro de 1948)
 Serhiy Romaniuk (21 de julho de 1953 - 3 de maio de 2019)
 Bohdan Beniuk (26 de maio de 1957)
 Ruslana Pysanka (17 de novembro de 1965 - 19 de julho de 2022)
 Taisia Povaliy (10 de dezembro de 1965)

Atores da diáspora ucraniana

 Vira Kholodna (1893-1919)
 Gregory Hlady (4 de dezembro de 1954)
 David Vadim (28 de março de 1972)
 Eugene Hütz (6 de setembro de 1972)
 Oleg Prudius (27 de abril de 1972)
 Vera Farmiga (6 de agosto de 1973)
 Milla Jovovich (17 de dezembro de 1975)
 Katheryn Winnick (17 de dezembro de 1977)
 Olga Kurylenko (14 de novembro de 1979)
 Mila Kunis (14 de agosto de 1983)

Imigrantes da Ucrânia eram pais ou avós de Serge Gainsbourg, Leonard Nimoy, Vira Farmiga, Taissa Farmiga, Steven Spielberg, Dustin Hoffman, Sylvester Stallone, Kirk Douglas, Leonardo DiCaprio, Winona Ryder, Whoopi Goldberg, Edward Dmytryk, Lenny Kravitz e Zoë Kravitz, ilusionista David Copperfield, animador Bill Tytla .

Diretores

Diretores ucranianos

 Oleksandr Dovzhenko (     - 25 de novembro de 1956)
 Viktor Ivchenko (4 de novembro de 1912 — 6 de novembro de 1972)
 Leonid Bykov (12 de dezembro de 1928 - 11 de abril de 1979)
 Mykola Mashchenko (2 de janeiro de 1929 - 2 de maio de 2013)
 Vadym Illienko (3 de julho de 1932 - 8 de maio de 2015)
 Yuriy Illienko (16 de julho de 1936 - 15 de junho de 2010)
 Leonid Osyka (8 de março de 1940 - 16 de setembro de 2001)
 Mykhailo Illienko (29 de junho de 1947)
 Andriy Donchyk (11 de setembro de 1961)
 Ihor Podolchak (9 de abril de 1962)
 Myroslav Slaboshpytskyi (17 de outubro de 1974)
 Vyacheslav Krishtofovich
 Sergiy Masloboyschikov
 Maryna Vroda

Diretores de origem não ucraniana

 Dziga Vertov (2 de janeiro de 1896 - 12 de fevereiro de 1954)
 Anatole Litvak (10 de maio de 1902 - 15 de dezembro de 1974)
 Sergei Bondarchuk (25 de setembro de 1920 - 20 de outubro de 1994)
 Grigori Chukhrai (23 de maio de 1921 - 28 de outubro de 2001)
 Sergei Parajanov (9 de janeiro de 1924 - 20 de julho de 1990)
 Kira Muratova (5 de novembro de 1934)
 Larisa Shepitko (6 de janeiro de 1938 - 2 de junho de 1979)
 Roman Balayan (15 de abril de 1941)
 Sergei Loznitsa (5 de setembro de 1964)

Veja também

 Golden Dzyga
 Ptakh Jung

Ligações externas

 Ucraniano Film Club na Universidade de Columbia
 cinema ucraniano
 (Filmes notáveis e prêmios)
 Comissão de Cinema de Lviv
 Comissão de Cinema da Ucrânia
 Fundação do Cinema Ucraniano
 Cinema ucraniano renasce das cinzas
 Definindo e explorando o cinema ucraniano
 Guia Internacional de Cinema. Ucrânia
 Cenas de pertencimento: o cinema e a questão da nacionalidade na Ucrânia soviética durante a longa década de 1960
 História do Cinema na UCRÂNIA
 Teatro Nacional IK Karpenko-Kary de Kiev, Universidade de Cinema e Televisão
 Portal de filmes independentes ucranianos
 Cinemahall, organização internacional para a educação cinematográfica informal
 Entrada "Film" no Dicionário Histórico da Ucrânia, Ivan Katchanovski, Zenon E. Kohut, Bohdan Y. Nebesio, Myroslav Yurkevich, Scarecrow Press, 2013.ISBN 9780810878471

Cinema da Europa por país
Artes da Ucrânia
Cultura da Ucrânia
Cinema da Ucrânia

Cinema da Ucrânia


Olaylar

Doğumlar
 Cyrano de Bergerac
 Kumazawa Banzan (), Neokonfüçyüsçü filozof (ö. 1691)
 Walter Charleton

Ölümler
 Fujiwara Seika (), Neokonfüçyüsçü filozof (d. 1561)

1619


La estación de Liancourt-Rantigny es una estación ferroviaria francesa, de la línea férrea París-Lille, situada en la comuna de Rantigny, en el departamento de Oise. Por ella transitan únicamente trenes regionales.

Situación ferroviaria
La estación se encuentra en el punto kilométrico 57,718 de la línea férrea París-Lille.

Historia
Fue inaugurada el 22 de junio de 1846 por parte de la Compañía de ferrocarriles del Norte. En 1937, la estación pasó a ser explotada por la SNCF.

La estación
Se compone de dos vías y de dos andenes laterales. Dispone de un antiguo edificio para viajeros con taquillas y máquinas expendedoras abierto todos los días. Los cambios de andenes se realizan gracias a una pasarela metálica. Un pequeño aparcamiento está habilitado en las proximidades de la estación.

Servicios ferroviarios

Regionales
Por la estación transitan trenes TER que unen París con el norte de Francia:

 Línea Amiens-París.

Referencias

Enlaces externos

Estaciones de ferrocarril de Francia inauguradas en 1846
Estaciones de la línea París-Norte a Lille
Estaciones de ferrocarril del departamento de Oise

Estación de Liancourt-Rantigny


Nerses Ounanian (Samos, Grecia, 1 de agosto de 1924 - Montevideo, 18 de diciembre de 1957) fue un escultor y pintor uruguayo de origen armenio.

Biografía
Nacido en la isla griega de Samos, llegó a Montevideo con su familia cuando contaba 8 años de edad. Alumno de la Escuela Nacional de Bellas Artes, bajo la tutela de Antonio Pena y Edmundo Prati. Expuso con la asociación Amigos del Arte. En 1950 viajó por Europa, visitando España, Francia, Italia, Bélgica, Holanda, Alemania, Grecia y Turquía.

Obras
Sus obras están representadas en el Museo Nacional de Artes Visuales. En el año 2000, con motivo de la celebración por parte de la Unesco del Año Internacional de la Cultura de Paz, la Organización Multiinstitucional Armenia del Uruguay recordó el genocidio de 1915 a través de una exposición de Nerses Ounanian. 30 obras del Museo Nacional fueron reunidas en el Atrio del Palacio Municipal.

La comunidad armenia tiene el privilegio de haber instalado dos monumentos en la ciudad. Uno, en la Plaza Armenia, obra de Hugo Nantes, y otro de Nerses Ounanian, en el cruce de las avenidas Agraciada y Joaquín Suárez.

Una calle de Montevideo lleva su nombre.

Referencias

Bibliografía
Estatuaria en el Uruguay: con una noticia sobre el arte de escultura en el Uruguay, Volumen 1República Oriental del Uruguay (ed.), Palacio Legislativo, Biblioteca, 1980

Enlaces externos
arcadja.com: Pinturas de Nerses Ounanian.
Sello de correos: Nerses Ounanian

Escultores de Uruguay
Escultores del siglo XX
Pintores de Uruguay del siglo XX
Alfareros y ceramistas de Armenia
Grabadores de Uruguay
Escultores de Armenia
Grabadores del siglo XX
Alfareros y ceramistas de Uruguay

Nerses Ounanian


Henry Miles ( - ) est un ministre dissident et écrivain scientifique anglais et membre de la Royal Society connu pour ses expériences sur l'électricité.

Biographie
Il est né à Stroud, Gloucestershire, le 2 juin 1698. Il fait ses études pour le ministère dissident, probablement à Londres. Son premier établissement est à Lower Tooting, dans le Surrey, où il succède à Francis Freeman (mort le 17 novembre 1726), un presbytérien. Miles est à cette époque un indépendant (congrégationaliste). Il est ordonné prêtre en 1731. En 1737, conservant toujours sa charge de Tooting, il devient l'assistant de Samuel Chandler, à l'Old Jewry Meeting-house. À partir de ce moment, il est compté comme presbytérien.

Il occupe le double poste jusqu'en 1744, et pour le reste de sa vie est ministre à Tooting seulement, ayant John Beesley comme assistant à partir de 1756. En 1743, il est élu membre de la Royal Society, et en 1744, il reçoit le diplôme de DD de l'Université d'Aberdeen. A son travail de chaire, pendant trente ans, il consacre deux jours par semaine, se levant entre deux et trois heures du matin pour rédiger ses sermons.

Il est un ami de Daniel Neal et de Nathaniel Lardner, et un correspondant de Philip Doddridge, à qui il envoie quelques critiques de son Family Expositor. Il meurt le 10 février 1763. Son sermon funéraire est prêché par .

Héritage
Sa veuve, Emma Miles (morte en 1790), par des actes du 6 octobre 1763 et du 15 février 1766, établit une dotation de 500 £ pour le ministère de Tooting et transfère la salle de réunion aux administrateurs pour l'usage des dissidents du « presbytérien ou dénomination indépendante. En 1880, la propriété fait l'objet d'un procès en chancellerie, qui est décidé le  mars 1888 en faveur des Indépendants.

Ses communications aux Transactions philosophiques s'étendent de 1741 à 1753 et concernent l'histoire naturelle, la météorologie et l'électricité, dans lesquelles il fait de nouvelles expériences. Il prête assistance à Thomas Birch dans son édition (1744) des œuvres de Robert Boyle.

Références

Liens externes

Membre de la Royal Society
Pasteur britannique
Naissance à Stroud (Gloucestershire)
Décès en février 1763
Naissance en juin 1698
Décès à 64 ans

Henry Miles


An Neyraudia arundinacea in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl von Linné, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Johannes Jan Theodoor Henrard. An Neyraudia arundinacea in nahilalakip ha genus nga Neyraudia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Neyraudia

Neyraudia arundinacea


Kenneth Franklin McKenzie Jr. (nascido em 1956 ou 1957) é um general aposentado do Corpo de Fuzileiros Navais dos Estados Unidos que serviu como o 14º comandante do Comando Central dos Estados Unidos de 28 de março de 2019 a 1º de abril de 2022. Ele atuou como Diretor do Estado-Maior Conjunto desde 5 de julho de 2017, depois de ter servido anteriormente por dois anos como Diretor de Planos Estratégicos e Políticas (J-5) no Estado-Maior Conjunto.

Ver também

Generais do Corpo de Fuzileiros Navais dos Estados Unidos

Kenneth F. McKenzie Jr.


Dennis Lind (født 3. februar 1993 i Roskilde) er en dansk racerkører. Han blev europa- og verdensmester i Lamborghini Super Trofeo-serien 2016 for det italienske team Raton Racing. Han har tidligere vundet DTC i 2013.
Dennis Lind er fætter til Kevin Magnussen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Motorsportsfolk fra Danmark
Personer fra Roskilde
Lamborghini

Dennis Lind


William Charles Macready (Londres, 3 de março de 1793 - Londres, 27 de abril de 1873) foi um ator e gerente teatral inglês.

Biografia
Depois de frequentar a Rugby School, ele queria ir para Oxford, mas a partir de 1809 teve que ajudar seu pai com as peças. Em 7 de junho de 1810 houve sua primeira participação em uma representação teatral: interpretou Romeu em Birmingham. Foi ator no Royal Opera House (na época chamado de Covent Garden) a partir de 16 de setembro de 1816 (a primeira participação foi uma adaptação de uma ópera de Ambrose Philips). em Warwick.

Ele era um ator e depois um empresário que subiu ao palco apenas como substituto, mais tarde se revelando um excelente ator e não um empresário. Macready merece o crédito por ter entendido a importância da unidade teatral segundo a qual todo o conjunto artístico e técnico do teatro deveria cooperar e trabalhar em conjunto para alcançar o melhor resultado possível. Instituiu severos testes de conjunto e é considerado um dos precursores da figura do diretor de teatro moderno. Do ponto de vista do trabalho de palco, ele perseguiu o ideal da correção filológica dos figurinos de palco e a recuperação dos textos originais de Shakespeare, eliminando qualquer adoçamento ou adaptação dos originais de suas representações.

Seu filho era o famoso general Nevil Macready, uma figura-chave talentosa nas guerras do final do século XIX e início do século XX.

Atores do Reino Unido

William Charles Macready


دوغلاس دي سي - 3  هي طائرة أمريكية ذات محركين بمراوح التي حققت سرعتها ومجالها ثورة في عالم النقل الجوي في الثلاثينيات والأربعينيات. بسبب تأثيرها الدائم علي صناعة طائرات الركاب والحرب العالمية الثانية فهي تعد واحدة من أكثر طائرات النقل تأثيرًا في العالم علي الإطلاق.

الأنتاج
الإنتاج الإجمالي للدي سي-3 16,079 طائرة.  وظلت أكثر من 400 طائرة في الخدمة التجارية حتى عام 1998. والإنتاج كان على النحو التالي:
 10,655 طائرة صنعت في الولايات المتحدة.
 4937 طائرة تم صنعها بترخيص (أي ال-2) في الاتحاد السوفيتي.
 487 طائرة صنعت في اليابان تحت اسم (ال2دي2) وتستخدم محركات متسوبيشي

مواصفات (DC-3A)

الحوادث

 خلال ظهر 26 يناير 1947 بمطار كاستروب في كوبنهاغن، الدنمارك أقلعت الطائرة التابعة لخطوط الجوية الملكية الهولندية وصعودها على ارتفاع حوالي 50 مترًا (150 قدمًا)؛ بحيث كانت متوجهة إلى ستوكهولم، السويد، توقفت وسقطت من مقدمتها أولاً نحو الأرض، ثم انفجرت عند الاصطدام، قُتل جميع الأشخاص الـ 22 الذين كانوا على متنها (16 راكبًا وستة من أفراد الطاقم)، وجدت التحقيق أن موظفًا شابًا عديم الخبرة قد قام بصيانة الطائرة، وبعد فترة قصيرة من الوقت، فشل قبطان الطائرة في تنفيذ قائمة الفحوصات النهائية قبل الرحلة بشكل صحيح، بحيث انطلق دون أن يدرك أن دبابيس قفل المصعد لا تزال في مكانها، كان على متنها الممثلة الأمريكية غريس مور والممثلة الدنماركية غيردا نيومان وكذلك الأمير غوستاف أدولف السويدي والد الملك الحالي كارل السادس عشر غوستاف.

 حادثة خطوط لان الجوية في تشيلي بتاريخ تاريخ 3 أبريل 1961م

الرحلة رقم 210 (الطائرة: دوغلاس C- 47A، رقم التسجيل CC- CLD- P210)

حيث اختفت الطائرة فجأة، ويتوقع أنها تحطمت على تلة بالقرب من لا غوتيرا بجبال الأنديز التشلية أثناء قامها برحلة بن مدينتي كاسترو - سانتياغو، مما أسفر عن مقتل جميع الركاب ال34 الذين كانوا على متنها في أسوأ حادث طيران بتشيلي في ذلك الوقت.
ولم يحدد السبب وراء هذا الحادث.

وكانت الطائرة المفقودة تقل 34 شخصا، بينهم ثمانية لاعبين من فريق غرين كروس لكرة القدم، والمدرب ارنالدو فاسكيز وبعض المقربين من هذا النادي الذي يلعب في دوري الدرجة الأولى، والذي كان عائدا إلى سانتياغو بعد ان لعب مباراة في مقاطعة أوسورنو جنوب البلاد.

وفي 9 فبراير 2015 تم العثور على الطائرة المفقودة في جبال الانديز التشيلية وذلك من قبل فريق تسلق للجبال على علو أكثر من 3200 متر، بعد أن كانت قد اختفت لمدة نصف قرن من الزمن.

جزء من جسم الطائرة لا يزال جاثماً هناك، وتنتشر حوله أشياء كثيرة، بما في ذلك عظام بشرية.

انظر أيضاً
 إيه سي-47 سبوكي

مصادر

وصلات خارجية
 تاريخ الطائرة دي سي-3/داكوتا
 موقع مواصفات الطائرة دوغلاس دي سي-3
 متحف طيران الدي سي-3
 Centennial of flight Commission on the DC-3
 أرقام طيران قياسية حققتها الطائرة دوغلاس دي سي-3
 تاريخ طيران الدوغلاس دي سي-3

طائرات بمحركات جر مروحية مكبسية مزدوجة
طائرات خطوط جوية أمريكية 1930–1939
طائرات دوغلاس
طائرات ذات أجنحة سفلية
طائرات قامت بأول رحلة في عام 1935
طائرات نقل أمريكية في الحرب العالمية الثانية
معدات هبوط تقليدية قابلة للسحب

دوغلاس دي سي-3


Fiskbæk er navnet på et mindre vandløb i Malling Sogn. Fiskbækken har sit udspring i Pøel Skov syd for Malling. Derfra flyder den i sydlig retning, indtil den når Odder Å. Her løber den til åen fra venstre side midt i de engdrag, som hedder Engelsmade

Note

Vandløb i Aarhus Kommune

Fiskbæk (Malling Sogn)


Lioness es un grupo musical canadiense de indie rock formado en enero de 2007 en Toronto, Ontario, Canadá.

La banda está conformada por Vanessa Fischer (vocales), Ronnie Morris (batería y sintetizador) y Jeff Scheven (batería y percusión).

Historia

La banda fue formada por Ronnie Morris y Jeff Scheven, exmiembros del grupo musical controller.controller (Paper Bag Records) y la vocalista del grupo punk No Dynamics, Vanessa Fischer. Lioness lanzó su primer EP homónimo, el 21 de octubre de 2008, producido por el sello discográfico New Romantic.

A partir de 2008, Lioness estuvo de gira como grupo soporte de Hercules and Love Affair, !!!, You Say Party! We Say Die!, K-OS y The Cult.

Su sonido combina estilos de música disco y música house con la pesada batería de Scheven y los graves sonidos del bajo de Morris, como así también se distingue por la falta de guitarras. Fischer posee un estilo entre el jazz, el soul y el blues, con mezclas de música electrónica. En los años 2009 y 2010, Lioness lanzó los álbumes Omens, Oracles & Signs, volúmenes 1 y 2, los cuales son remixes electrónicos de su primer álbum.

Miembros

 Vanessa Fischer - vocales (2007 - presente)
 Ronnie Morris - bajo, sintetizador (2007 - presente)
 Jeff Scheven - batería (2007 - presente)

Discografía

Álbumes

Referencias

Enlaces externos
 Lioness Myspace
 Lioness Facebook
 New Romantic

Grupos de música de Canadá
Grupos de rock de Canadá
Grupos de indie rock de Canadá
Grupos de música de los años 2000
Grupos de música formados en 2007

Lioness


The Straits Times este un cotidian de format mare în limba engleză care apare în Singapore și este deținut în prezent de Singapore Press Holdings (SPH). El este cel mai vândut ziar din acea țară, cu o ediție de duminică intitulată Sunday Times ce are un tiraj de aproape 365.800 de exemplare.

Fondat inițial la 15 iulie 1845 ca The Straits Times and Singapore Journal of Commerce, în primele zile ale dominației coloniale britanice, el  poate fi considerat succesorul altor diverse ziare ale vremii, cum ar fi Singapore Chronicle. După ce Singapore a devenit independent de Malaezia pe 9 august 1965, ziarul s-a axat mai mult pe știrile de pe insulă, fiind înființat ziarulNew Straits Times pentru cititorii din Malaezia.

Există ediții speciale pentru Myanmar și Brunei, cu tiraje de 5.000 și respectiv 2.500 de exemplare.

SPH publică, de asemenea, alte două cotidiene în limba engleză: ziarul de format mare The Business Times și tabloidul The New Paper. The Straits Times este membru al Asia News Network.

Istoric
The Straits Times a fost fondat de armeanul Catchick Moses. Martyrose Apcar, prietenul lui Moses, intenționase să fondeze un ziar local, dar a avut dificultăți financiare. Pentru a îndeplini visul prietenului său, Moses a preluat și a numit Robert Carr Pădure ca editor. Pe 15 iulie 1845, The Straits Times a fost lansat ca un săptămânal cu opt pagini, tipărit cu o presă manuală într-o clădire de pe 7 Commercial Square. Taxa de abonament era de 1,75 dolari singaporezi pe lună. În septembrie 1846, el a vândut ziarul lui Robert Woods din cauza lipsei de profitabilitate a activității.

Pe 20 februarie 1942, la cinci zile după ce britanicii s-au predat japonezilor, The Straits Times a devenit cunoscut ca The Shonan Times și The Syonan Shimbun. Această schimbare de nume a durat până în 5 septembrie 1945, când Singapore a revenit sub administrația britanică.

În perioada de început a autoguvernării coloniei Singapore, ziarul a avut o relație dificilă cu unii politicieni, inclusiv cu conducătorii Partidului Acțiunea Poporului. Redactorii au fost avertizați că orice reportaj care poate amenința unirea între Federația Malaysia și Singapore poate duce la urmărirea penală și că pot fi reținuți fără proces potrivit prevderilor Legii pentru menținerea siguranței publice.

Note

Lectură suplimentară
 Merrill, John C. and Harold A. Fisher. The world's great dailies: profiles of fifty newspapers (1980) pp 305–7
 Turnbull, C. Mary. Dateline Singapore: 150 Years of The Straits Times (1995), published by Singapore Press Holdings
 Cheong Yip Seng. OB Markers: My Straits Times Story (2012), published by Straits Times Press

Legături externe
 SPH NewsLink—Archive of Straits Times Articles
 Search digitised Singapore newspapers from 1831-2013

Ziare din Singapore

The Straits Times


Viktor Mikhajlovitj Vasnetsov (, ; født 15. maj 1848 i Kirov, Det Russiske Kejserrige, død 23. juli 1926 i Moskva, Sovjetunionen) var en russisk maler.
Vasnetsov er først og fremmest kendt for sine monumentalmalerier, mest kendt er hans mere end 4.000 kvadratmeter store udsmykning af Volodymyrskatedralen i Kijev.

Liv og karriere
Vasnetsov blev i 1848 født i en by uden for Vjatka (det nuværende Kirov). Hans fader Mikhail Vasiljevitj Vasnetsov var præst i byen, hans farfar ikonmaler. Ved ti års alder begyndte Vasnetsov at studere i Vjatka, i byen kom han i kontakt til en polsk maler, og måtte hjælpe ham i arbejdet med at tegne fresker i Aleksandr Nevskij-katedralen. Vasnetsov besluttede sig for at flytte til Sankt Petersborg for at studere kunst, og solgte to af sine malerier for at finansiere rejsen til den daværende russiske hovedstad.

I 1867 begyndte Vasnetsov at studere ved Det russiske kunstakademi i St. Petersborg. Han blev nær ven med studiekammeraten Ilja Repin. På dette tidspunkt skyede Vasnetsov ironisk nok alle historiske og mytologiske motiver som pesten, senere var det for lige netop disse typer motiv Viktor Vasnetsov skulle blive bemærket.

Han blev indbudt til Paris af Repin i 1876. Vasnetsov studerede klassisk og samtidig kunst, som akademisme og impressionisme. I denne periode blev han fascineret af sagnmotiver.

Vasnetsov kom i 1877 til Moskva, hvor han malede flere af sine bedst kendte værker, de fleste med motiver fra russiske sagaer og heltefortællinger.

1884-1889 udførte Vasnetsov storværkerne i Volodymyrskatedralen i Kijev, udsmykningerne er fresker i byzantinsk tradition.

I 1912 blev Vasnetsov adlet af zar Nikolaj II.

Han døde i Moskva i 1926.

Billedgalleri

Se også
 Vandremalerne

Referencer

Eksterne henvisninger

Malere fra Rusland
Russere i 1800-tallet
Rusland i 1800-tallet

Viktor Vasnetsov


Hashida Sugako (; verheiratete Iwasaki Sugako; * 10. Mai 1925 in Keijō, Provinz Chōsen, damaliges Japanisches Kaiserreich, heute Seoul, Südkorea; † 4. April 2021 in Atami) war eine japanische Fernsehautorin und Essayistin.

Leben
Hashida wurde im heutigen Seoul geboren und zog als Kind mit ihrer Mutter auf die japanischen Hauptinseln. Sie studierte japanische Literatur bei Kikuchi Kan an der Frauenuniversität in Tokio. Nach der Schließung des College während der Zeit des Pazifikkriegs arbeitete sie für die Kaiserlich Japanische Marine.

Nach dem Ende dieses Krieges setzte sie ihr Studium an der Waseda-Universität fort und arbeitete dann in der Skript-Abteilung der Shōchiku-Filmgesellschaft. Im Zuge der Studioschließungen verlor sie 1960 ihre Arbeit und lebte die nächsten fünf Jahre als freischaffende Dramatikerin und Autorin von Kurzgeschichten für Frauenzeitschriften.

1965 heiratete sie Iwasaki Hiroshi, der Produzent bei TBS war. Dort wurde 1973 ihr erstes erfolgreiches Fernsehdrama Ai to Shi o mitsumete  (愛と死をみつめて) gesendet. Es folgten bei NHK Filme wie Tonari no Shibafu (となりの芝生; 1976–77), der in den 1980er Jahren in Übersetzung unter dem Titel The Grass Is Greener on the Other Side im US-amerikanischen Kabelfernsehen lief, Fūfu (夫婦; 1979) und der japanische Sensationserfolg Oshin (おしん). Bei TBS liefen die Serien Michi (道; 1980), Onnatachi no Chūshingura (女たちの忠臣蔵; 1981) und Daikazoku (大家族; 1983). Neben mehreren Fernsehpreisen erhielt Hashida 1984 den Kikuchi-Kan-Preis. 2015 wurde Hashida vom japanischen Staat als Person mit besonderen kulturellen Verdiensten geehrt, 2020 wurde sie vom Kaiser mit dem Kulturorden ausgezeichnet.

Quelle
Chieko Irie Mulhern: "Japanese women writers: a bio-critical sourcebook", Greenwood Publishing Group, 1994, ISBN 9780313254864, S. 95–102
 S. Noma (Hrsg.): Hashida Sugako. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, S. 506.

Weblinks

Einzelnachweise

Autor
Drehbuchautor
Literatur (Japanisch)
Literatur (20. Jahrhundert)
Essay
Kurzgeschichte
Person mit besonderen kulturellen Verdiensten
Träger des japanischen Kulturordens
Japaner
Geboren 1925
Gestorben 2021
Frau

Hashida Sugako


Plankton, suda bulunan ve hareket yeteneği akıntıya bağımlı olan canlılara verilen genel isimdir. Genellikle mikroskobik boyutta ve tek hücreli oldukları varsayılsa da, denizanaları veya kopmuş yosunlar da okyanusbilimciler tarafından plankton olarak tanımlanır. Bitkisel planktonlara fitoplankton, hayvansal olanlarına ise zooplankton adı verilir. Göllerde, denizlerde ve akarsularda, hatta belirli şartlar altında buzullarda bulunabilirler. Dünyadaki fotosentez ile üretilen oksijenin büyük çoğunluğunu plankton üretir, diğer kısmını bitkiler üretir.

Planktonik organizmaların büyüklüklerine göre sınıflandırılması

 Femtoplankton, < 2×10−7 m (<0,2 µm) (deniz virüsleri)
 Pikoplankton 2x10−7-2x10−6 (0,2-2 µm) arası (küçük ökaryotik protistler; bakteriler; Chrysophyta)
 Nanoplankton 2x10−6-2x10−5 (2-20 µm) arası (küçük ökaryotik protistler; küçük diatomlar; küçük flagellatalar; Pyrrophyta; Chrysophyta; Chlorophyta; Xanthophyta)
 Mikroplankton 2x10−5-2x10−4 (20-200 µm) arası (büyük ökaryotik protistler; fitoplanktonların çoğu; Protozoalar (Foraminifera); ciliates; Rotifera; genç metazoalar - Crustacea (copepod nauplii))
 Mezoplankton 2x10−4-2x10−3 (0,2 mm-2 mm) arası (metazoalar; örn: copepods; Medusae; Cladocera; Ostracoda; Chaetognaths; Pteropods; Tunicata; Heteropoda)
 Makroplankton 2x10−3-2x10−2 (2–20 mm) arası (metazoalar; örn: Pteropodlar; Chaetognathlar; Euphausiacea (krill); Medusae; ctenophorelar; salps, doliolidler ve pyrozomlar (pelagic Tunicata); Cephalopoda)
 Megaplankton > 2x10−2 (>20mm) (metazoalar; örn: denizanası; ctenophorelar; salps ve pyrozomlar (pelagic Tunicata); Cephalopoda)

Fitoplankton türlerinden kokkolitler   su yüzeyinden atmosfere geçen "dimetil sülfür" denen kimyasal maddeyi üretir. Bu madde oksijenle birleşerek sülfat haline geçer. Sülfatlar okyanus üzerindeki su buharı için yoğunlaşma çekirdekleri oluşturarak bulutları meydana getirirler ve belirli koşullar altında yağmura neden olabilirler. Dimetil sülfür, dolaylı olarak bulutların güneş ışınlarını yansıtma veya emme derecesini, yani albedoyu etkiler. Genel olarak, dimetil sülfür albedoyu artırır. Böylece bulutlar gelen güneş ışınlarını yansıtır, buna bağlı olarak toprağa erişen güneş ışınları da azalır.

Galeri

Dış bağlantılar
 Plankton Bilgisi

Deniz biyolojisi
Su canlıları

Plankton


Buen día Uruguay (en siglas, BDU) fue un magacín televisivo uruguayo emitido por Canal 4 entre 1998 y 2020. Fue presentado en su última etapa por Christian Font y Leonardo Lorenzo, con aportes de Nicolás Núñez y Jimena Sabaris.

Historia

Primera etapa (1998-2012)
En su primera época, el programa tuvo 3856 emisiones durante 14 temporadas. Fue concebido como el sucesor del programa magazine "Muy buenos días", programa conducido por Verónica Peinado y Patricia Murialdo.

Buen día Uruguay surge en 1998 con la impronta de mantener el formato del magazine tradicional, incluso manteniendo la conducción de Verónica Peinado, e incorporándose Leonardo Lorenzo. Adriana Da Silva en ese entonces estaba encargada de los móviles en exteriores, y Sara Perrone tenía un espacio de moda incluso desde el ciclo "Muy Buenos Días".

En 2002, Verónica Peinado decide alejarse de la conducción, y Adriana Da Silva es la encargada de asumir dicho rol, a los pocos meses después se suma una tercera conductora, Sara Perrone, quien desde 1996 era la columnista de moda en las mañanas del canal.

En 2011, el programa sufre un cambio de formato muy fuerte, tan así que hasta los propios conductores manifestaron no sentirse tan a gusto con el mismo, a este nuevo formato, se suman dos personas al personal, Nicolás Méndez y Marina Aguirre.

En el 2012, debido a un desgaste del programa y al perjuicio económico por la falta de apoyo de la publicidad y el bajo índice de audiencia, el canal decidió quitar el programa del aire, luego de doce años, y su última edición fue el 28 de diciembre de 2012.

Segunda etapa (2013-2020)
El 9 de abril de 2013, luego de unos meses del levantamiento del programa, el magazine volvió a la pantalla de Canal 4, de 8:30 a 11:00 de la mañana, renovando por completo su escenografía y contando con nuevos conductores: Soledad Ortega, Federico Paz y Christian Font. También contando con otros colaboradores como Marianela Lugano con móviles en vivo y Sofía Rodríguez con espacios sobre moda.

En el año 2016, Sofía Rodríguez, quien tenía un espacio de moda, se retira del programa para formar parte de la conducción del reality uruguayo Maybelline Model, emitido por el mismo canal.

En 2018, específicamente en mayo, el programa comienza media hora antes, empezando a las 08:00 y terminando a las 11:00. En diciembre de ese año, tras el estreno del programa uruguayo Vamo arriba, con Andy Vila, Gastón González y Federico Paz, este último se retira de la conducción del programa, siendo reemplazado por Leonardo Lorenzo, que vuelve al programa luego de seis años. BDU también sufre otros cambios, como en su logo (tras su 20.º aniversario), culmina a las 10:30, suma a Nicolás Núñez, y está más enfocado en las noticias de la actualidad, pero conservando entrevistas, cocina y entretenimiento. En diciembre de ese año, tras los recortes de sueldos y trabajadores en el canal, no le renovaron el contrato a la antigua movilera del magazine Marianela Lugano.

En enero de 2020, Soledad Ortega abandona el programa en busca de nuevos proyectos. En marzo del mismo, se anuncia que el programa finalizará ese mes, y que iba a ser reemplazado por uno nuevo, Buen día, que sería conducido por Claudia García. Finalmente, el 20 de marzo el programa llegó a su fin.

Equipo

Conducción

 Verónica Peinado  (1998-2002)
 Leonardo Lorenzo (1998-2012, 2018-2020)
 Adriana Da Silva (2002-2012)
 Sara Perrone (2002-2012)
 Federico Paz (2013-2018)
 Soledad Ortega (2013-2020)
 Christian Font (2013-2020)

Panelistas
 Nicolás Núñez (2018-2020)
 Leonardo Borges (2019)

Cocineros
 Hugo Soca (? - 2018)
 Leo Pardo (2002 - 2018)
 Paola Bazzano (2008 - 2018)
 Meria Bernardi (? - 2018)

Movileros
 Adriana Da Silva (1998-2002)
 Nela Lugano (2013-2018)
 Jimena Sabaris (2018-2020)

Premios y nominaciones

Premios Iris

Véase también
 Buen día
 Algo contigo
 Canal 4 (Uruguay)

Referencias

Programas de televisión de Uruguay
Magacines televisivos de Uruguay
Programas de televisión de Canal 4 (Uruguay)

Buen día Uruguay


Ziyara est un film documentaire français réalisé par Simone Bitton et sorti en 2021.

Synopsis
Au Maroc, la Ziyara (visite des saints) est une pratique populaire que juifs et musulmans ont toujours eu en partage. Le film est un road movie au pays natal, un pèlerinage cinématographique où la réalisatrice va à la rencontre des gardiens musulmans de sa mémoire juive.

Fiche technique
 Titre : Ziyara
 Réalisation : Simone Bitton
 Scénario : Simone Bitton
 Photographie : Jacques Bouquin
 Son : Ghita Zouiten
 Montage : Dominique Pâris
 Production : Ciné-Sud Promotion
 Pays :
 Genre : documentaire
 Durée :
 Date de sortie : France -

Sélections
  Filmmaker Film Festival (Milan) : prix du meilleur film
 Cinéma du réel 2021

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie
 Élisabeth Lequeret, « Soleil d'hiver », Cahiers du cinéma, , ,

Liens externes

 Ziyara sur le site de l'Institut du monde arabe

Film français sorti en 2021
Film documentaire français
Film documentaire sur le judaïsme
Film documentaire sur l'islam
Film documentaire sur le Maroc

Ziyara (film)


Analiza factorială a datelor (în , în ) este o tehnică matematică complexă care face parte din grupul celor șapte instrumente noi pentru managementul calității, consacrate de japonezi sub denumirea matrix data analysis. Obiectivul utilizării acestui instrument este de a transforma tabele de date numerice, rezultate dintr-o analiză descriptivă a fenomenelor observate, ușor de interpretat prin grafice și care facilitează demersul explicativ al acestor fenomene. Atunci când se compară un grup mare de itemi/factori, complexitatea mare a situației poate face dificilă determinarea modului în care diferiți factori se corelează reciproc. În particular, această tehnică poate fi utilă pentru a evidenția grupe de itemi care se comportă similar.

Metoda facilitează observarea modului în care itemii individuali se corelează atât cu caracteristici majore comune, cât și unii cu alții.

Din categoria analizelor factoriale a datelor cele mai utilizate sunt:
 Analiza componentelor principale (), utilizată în țările anglo-saxone;
 Analiza factorială a corespondențelor (), foarte uzitată în Franța, care a fost introdusă de profesorul J. P. Benzécri în 1962.

Reprezentarea vizuală a corelațiilor multiple

Diagrama analizei factoriale permite să se dea o reprezentare vizuală  a corelațiilor dintre multiple variabile, fiind posibilă vizualizarea pe un plan a ceea ce se întâmplă într-un spațiu cu n dimensiuni.

Reprezentarea obținută conduce la descoperirea (sau nu) a existenței unui model, permițând apropierea unor grupe de variabile și punerea în evidență a eventualelor relații dintre acestea.

Un exemplu de utilizare poate fi următorul: o unitate de producție caută materiale alternative pentru a construi  un carter al cutiei de viteze mai durabil, scop în care compară atributele-cheie ale materialelor disponibile,utilizând ca criterii (factori) costul și durabilitatea.

Un alt exemplu: se efectuează o anchetă asupra mărcilor unui tip de produs și aplicațiilor pentru care același produs este utilzat. După tratarea rezultatelor acestei anchete, pe diagrama analizei factoriale se observă apropierea punctelor care reprezintă unele mărci cu punctele de reprezentare ale unor aplicații ale produsului și deci se vizualizează preferințele utilizatorilor.

Deși metoda analizei factoriale a datelor se numără printre cele șapte instrumente noi (), totuși alți experți o înlocuesc cu Matricea de prioritizare (). Acest instrument este folosit pentru a selecta o listă de itemi în ordinea importanței (priorității) lor.

Construirea diagramei

Prima etapă constă în identificarea celor mai bune caracteristici sau atribute ale unităților statistice ale populației observate, fiind o sarcină importantă deoarece diferite grupe de măsurări ale caracteristicilor pot conduce la diagrame foarte diferite.

A doua etapă constă în analiza datelor colectate și înscrise în tabele. Tabelul dreptunghiular conține linii care corespund  unităților statistice și coloane care corespund variabilelor, numite caracteristici. Valorile variabilelor pot fi cantitative sau calitative. Pe baza a două variabile calitative se poate defini un tabel de contingență, în care se încrucișează modalitățile celor două variabile: ansamblul de linii corespunde modalităților primei variabile, iar ansamblul de coloane - modalităților celei de-a doua variabile.

Tabelul disjunctiv permite realizarea tabelelor "de corespondență" (sau de "contingență", "dependență"), care au ca obiect regruparea rezultatelor, analizându-le parametru cu parametru. Atunci când parametrii sunt în număr mai mare de două variabile calitative  se utilizează tabelul lui C. BURT. Acesta este format dintr-o juxtapunere a tabelelor de contingență între variabilele luate două câte două.

A treia etapă, calcule: metoda de analiză factorială implică să corespundă fiecărei linii a tabelului un punct într-un "nor" (sau "cluster"), sau grup de puncte de date. (De fapt, este vorba de un spațiu cu n dimensiuni  dacă tabelul are n coloane și fiecărui punct îi este afectată o pondere corespunzând celei a liniei reprezentate, valoarea figurând într-o coloană a tabelului, o linie considerată corespunzând proiecției în această dimensiune a vectorului definind linia în cluster).

Aceeași activitate este efectuată pentru coloanele aceluiași tabel. Cei doi clusteri fiind obținuți cu aceleași momente de inerție, se identifică axele principale de inerție (sau axe factoriale): aceștia sunt factorii principali, de unde și denumirea "analiză factorială".

Etapa a patra: trasarea diagramei: proiecția punctelor unui cluster, urmărind planurile principale de inerție, conduce la o reprezentare a clusterului. Reperarea punctelor aparținând aceluiași parametru permite evidențierea  eventualelor corelații, care apar sub forma unui model, cum ar fi o dreaptă, o curbă, o suprafață etc.

Formarea clusterilor reali pe diagramă poate evidenția o divergență față de comportarea așteptată și poate impulsiona noi acțiuni. De exemplu, investigarea unui cluster neașteptat, format din diferite tipuri de fibre pentru țesături (acrilice, poliesteri etc.) ar putea arăta că acestea provin de la același fabricant care a dezvoltat procese diferite pentru a obține fibre diferite, însă cu specificații similare.

Situații de utilizare
Instrumentul analiza factorială a datelor este utilizabil în următoarele situații (exemple care nu sunt exhaustive):
 În situația în care se investighează factori care afectează o serie de itemi diferiți, pentru a determina relațiile comune;
 Se utilizează pentru a determina dacă (sau nu) itemi similari din punct de vedere logic au efecte de factor similare;
 Se utilizează pentru a descoperi grupele de itemi diferiți din punct de vedere logic care au efecte de factor similare.

Note

Vezi și
Sistem de management al calității

Lectură suplimentară
 Samuel Ambapour, Introduction à l'analyse des données (2003) Accesat 09.03.2018

Calitate
Diagrame

Analiza factorială a datelor


هنا قائمة ببطولات أستراليا المفتوحة لسنة 2000:

الكبار

فردي رجال

 أندريه أغاسي هزم  يفجيني كافلينكوف, 3-6, 6-3, 6-2, 6-4

فردي سيدات

 ليندسي دافنبورت هزم  مارتينا هينغيز, 6-1, 7-5

زوجي رجال

 ريك ليتش و إيليس فيريرا هزم  أندرو كراتزمان و واين بلاك, 6-4, 3-6, 6-3, 3-6, 18-16

زوجي سيدات

 ليزا ريموند و رنينه ستبس هزم  مارتينا هينغيز و ماري بيرسي, 6-4, 5-7, 6-4

زوجي مختلط

 رنينه ستبس و جاريد بالمر هزم  أرانتكسا سانشيز فيكاريو و تود وودبريدج, 7-5, 7-6(3)

الشباب

فردي أولاد
أندي روديك () (2) هزم ماريو انشيك () (6), 7-6(2),6-3،

فردي بنات
أنتيكو كابروس () هزم ماريا خوسيه مارتينيز (), 6-2, 3-6, 6-2

زوجي أولاد
نيكولاس ماهوت () وتومي روبريدو ()

زوجي بنات
أنتيكو كابروس () وكريستينا ويلر ()

مراجع

أحداث يناير 2000 الرياضية في أوقيانوسيا
بطولات أستراليا المفتوحة حسب السنة
ملبورن في عقد 2000
كرة المضرب في 2000
كرة مضرب أسترالية في 2000
أحداث يناير 2000 الرياضية في أستراليا

أستراليا المفتوحة 2000


Kazimieras Kuzminskas (* 7. März 1947 in Jaskynė, Rajongemeinde Radviliškis; † 2. Mai 2023) war ein litauischer Chirurg und Politiker.

Leben
1948 wurde er mit seinen Eltern nach Krasnojarsk vertrieben. Nach dem Abitur von 1957 bis 1966 an der Mittelschule Pociūnėliai absolvierte er 1973 das Studium der Chirurgie am Kauno medicinos institutas. Danach arbeitete er als Chirurg in Plungė, von 1979 bis 1985 in Kaunas. Von 1992 bis 1996 und von 1996 bis 2000 war er Mitglied des Seimas, ab 2003 stellvertretender Bürgermeister von Kaunas.

Anmerkungen

Weblinks

Stellvertretender Bürgermeister (Kaunas)
Chirurg
Geboren 1947
Gestorben 2023
Mann
Mediziner (20. Jahrhundert)
Litauer
Person (Rajongemeinde Radviliškis)
Mitglied des Gesundheitsausschusses (Litauen)
Mitglied des Sozialausschusses (Litauen)
Politiker (20. Jahrhundert)
Politiker (21. Jahrhundert)
Sowjetbürger
TS-LKD-Mitglied

Kazimieras Kuzminskas


Örencik, Karabük ilinin Safranbolu ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Karabük il merkezine 28 km, Safranbolu ilçe merkezine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Safranbolu belde ve köyleri

Örencik, Safranbolu


Santo & Johnny were an American rock and roll instrumental duo of Italian descent from Brooklyn, New York, composed of brothers Santo Farina (born October 24, 1937) and Johnny Farina (born April 30, 1941).

They are known best for their instrumental melody "Sleep Walk", one of the biggest hits of the golden age of rock 'n' roll, which became a regional success and eventually scored the top of the Billboard pop chart when it was released nationally during 1959.

Career

Early life
Santo Anthony Farina and John Steven Farina were born in Brooklyn, New York, to Anthony and Josephine Farina: Santo on October 24, 1937, and Johnny on April 30, 1941.
Their father was drafted into the Army while they were children and was stationed for some time in Oklahoma. After hearing a steel guitar by radio, he wrote to his wife, "I'd like the boys to learn to play this instrument".

Upon returning from World War II, the boys' father found a music teacher who gave the boys steel guitar lessons. When Santo was a teenager, he was able to get a local music store to modify an acoustic guitar, allowing him to play it like a steel guitar.

Within two years, Santo was performing in amateur shows using a new Gibson six-string steel guitar and had started receiving lessons from a steel guitar teacher who had studied in Hawaii. By the age of fourteen, Santo was composing songs, and formed an instrumental trio with a guitarist and drummer. This trio appeared at local dances and parties, performing both original compositions and some Hawaiian standards. With money Santo made from these performances, he bought a Fender steel guitar, one with three necks, each with eight strings. This allowed him to experiment even more, and he tried different tunings until he found ones that appealed to him.

When Johnny reached the age of twelve, he began to play accompaniment to Santo on a standard electric guitar. The brothers soon formed a duo and became rather popular in school, eventually performing at events in the New York boroughs. They recorded a demonstration record that they circulated to local New York record companies.

When Johnny turned 16, he told their father that they would be quitting school to pursue a career as "rock stars", to which their father responded "The only stars are in the sky."

The brothers wrote a song one night when they "couldn't sleep after playing a gig, and started jamming." The song was "Sleep Walk" and during September 1959 it scored at the top of the American charts.

Music career
The brothers eventually came to the attention of a music publishing company and signed a songwriter's contract and eventually landed a recording contract with Canadian-American Records. Their first release, "Sleep Walk", was credited as being composed by the two brothers plus Santo's wife, Ann, although Johnny later said that her name was put on by mistake.
"Sleep Walk" was recorded at Trinity Records in Manhattan. It reached Billboard magazine's No. 1 position for two weeks during September 1959, and earned a Gold record for Santo & Johnny. The follow-up single "Tear Drop" (spelled "Teardrop" on the album Encore) was also successful, though their long-playing (LP) record Santo & Johnny was less successful in the United States.

Legacy
"Sleep Walk" continues to be popular owing to consistent radio airplay as well as its usage for commercials, television programs, and movies. Santo & Johnny were inducted into the Steel Guitar Hall of Fame in 2002. The duo broke up in 1976.

Discography

Albums
Canadian-American Records Ltd
Santo & Johnny (1959)
Encore (1960)
Hawaii (1961)
Come On In (1962)
Around the World... with Santo & Johnny (1962)
Off Shore (1963)
In the Still of the Night (1964)
Santo & Johnny Wish You Love (1964)
The Beatles Greatest Hits Played by Santo & Johnny (1964)
Mucho (1965)
Santo y Johnny en México (1965?)

Imperial
The Brilliant Guitar Sounds of Santo & Johnny (1967)
Golden Guitars (1968)
On the Road Again (1968)
The Best That Could Happen (1969)

Black Tulip
The Original Recordings

Aniraf Record Co.
Christmas Mine – Johnny Farina (2012)
Pure Steel (2007)
Christmas Mine (2008)
Italian Being Served (2009)
Christmas Mine – Johnny Farina (reissued 2012)

PAUSA (aka: Pause) Records
 ''Santo & Johnny (1976)

Singles

References

External links

Johnny Farina Official Website, Official Album Discography. Retrieved on 2008-04-04.
David Edwards and Mike Callahan, Canadian-American Album Discography. Retrieved on 2007-09-01.
Santo and Johnny at the Space Age Pop Music Page. Retrieved on 2007-09-01.

American instrumental musical groups
Rock and roll music groups
Rock music groups from New York (state)
American surf rock music groups
Rock music duos
Musical duos from New York (state)
Sibling musical duos
Family musical groups
Musical groups established in 1959
Musical groups from Brooklyn
American people of Italian descent
Canadian-American Records artists
1959 establishments in New York City

Santo & Johnny


Gabčíkovo este un oraș slovac, aflat în districtul Dunajská Streda din regiunea Trnava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 5.391 de locuitori.

Istoric
Localitatea Gabčíkovo este atestată documentar din 1102.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Gabčíkovo


බ්‍රිතාන්‍ය සාහිත්‍යය යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ, එක්සත් රාජධානිය, අයිල් ඔෆ් මෑන්, චැනල් දූපත්, මෙන්ම එක්සත් රාජධානිය නිර්මාණය වීමට පෙර  එංගලන්තය, අයර්ලන්තය, ස්කොට්ලන්තය සහ වේල්සය ද, ආශ්‍රිත  සාහිත්‍යය වේ.
බ්‍රිතාන්‍ය සාහිත්‍ය යනු එක්සත් රාජධා‍නිය, Isle of Man හා චැනල් දූපත් වලින් හටගත් සාහිත්‍ය එම සාහිත්‍යයේ විශාලතම කොටසක් ඉංග්‍රීසි භාෂාවෙන් ලියා ඇති නමුත් ලතින්, වේල්ස, ස්කොටිස්ගාලික්, ස්කෝට්, කෝනිෂ්, මැන්ක්ස්, ජේරිඅයිස්, ගුවනේසිස් හා අනෙකුත් භාෂාවලින් ලියන ලද වෙනස් සාහිත්‍යයන් ද ඇතුළත් වෙයි.

කෙල්ටික භාෂාවෙන් ලියන ලද සාහිත්‍යයන් යුරෝපයේ ඉතිරිව ඇති පැරණි තම ස්වභාෂා සාහිත්‍ය වේ. වේල්ස සාහිත්‍ය සම්ප්‍රදාය 6 වන ශත වර්ෂයේ සිට 21 වන ශත වර්ෂය දක්වා දිවෙයි. පැරණි තම වේල්ස සාහිත්‍ය වර්ථමානයේදී අප වේල්සය ලෙස දන්නා ප්‍රදේශයට අයත් නොවන නමුත් එය අයත් වන්නේ උතුරු එංගලන්තයට හා දකුණු ස්කෝට්ලන්තයට වෙයි. එය 6, 7 හා 8 වන සියවස දක්වා දින ගත කර ඇති නමුත් ඒවා දක්නට ඇත්තේ 13 හා 14 වන සියවස් වල අත් පිටපත් වල පමණි. අයර්ලන්ත පද්‍ය 6 වන සියවසේ සිට වර්තමානය දක්වා අඛණ්ඩ සම්ප්‍රදායක් නිරූපණය කරයි.

පැරණි ඉංග්‍රීසි සාහිත්‍ය
ඉංග්‍රීසි සාහිත්‍යයේ ආදිතම ස්වරූපය වර්ධනය වුයේ සෙක්සන්වරු හා වෙනත් ජර්මානු අධිරාජ්‍යයන් රෝමන් වරුන් හමුවේ පරාජය වීමෙන් පසුව එංගලන්තයෙන් ලැඟුම් ගැනීමත් සමගය. එබැවින් එය පැරණි ඉංග්‍රීසි හෙවත් ඇන්ග්ලෝ සැක්සන් යන නමද දරයි. පැරණි ඉංග්‍රීසි වල වඩාත් ප්‍රසිද්ධතම රචනය වන්නේ යුධමය කාව්‍යයක් වු බියෝ වුල්ෆ්ය. අද ඉතිරිව පවතින එකම අත්පිටපත කපු අත්පිටපතයි. අත්පිටපතේ නිෂ්චිත දිනය විවාදාත්මකයි. නමුත් බොහෝ දෙනා ගණන් බලා ඇති පරිදි එය වසර 10 ක් පමණ පැරණිය. (පැරණිතම ඉතිරිවී ඇති ඉංග්‍රීසි ලේඛනය කේඩ්මන්ගේ Hymn ය.

යුගයෙහි ජනප්‍රියම කාව්‍යය වුයේ රත්නිල් කුරිසිය මත පදනම් වු කුරුසි සුරුවමේ සිහිනය යන කාව්‍යයි.

තවත් කාව්‍යයක් වුයේ ලැතින් බයිබල්ගේ මෙසපොටෙනියානු වංශයේ ගහලයා වන ජුඩිත් යන ග්‍රන්ථයෙන් උපුටාගත් ජුඩිත් කාව්‍යයි.

වංශකතා ඓතිහාසික හා සාහිත්‍යමය පරාසයක් තුළ අන්තර්ගත වෙයි. එක් උදාහරණයක් නම් ඇන්ලෝ සැක්ෂන් වංශ කතාවයි.

වෙනත් මධ්‍යකාලීන සාහිත්‍යයන්

වෙනත් රටවල් වලට සාපේක්ෂව කුඩා රටක් වන අයර්ලන්තය, ලෝක සාහිත්‍යයට සෑම අතකින්ම විශාල දායකත්වයක් දැක්වූ රටකි. අයර්ලන්තය සාහිත්‍යය එරටින් බාහිරව ප්‍රචලිත වන්නේ ඉංග්‍රීසි භාෂාවෙන් වුවද, එය (පුරාණ හා නූතන) යුරො‍්පානු භාෂා සාහිත්‍යයේ වැදගත්ම අංගයක් වේ.

මධ්‍යකාලින වෙල්ෂ් සාහිත්‍යයේ 1100 ට පෙර අවදිය Yr Cynfeirdd (මුල්ම කවියන්) හෝ Yr. Hengerdd (පුරාණ කාව්‍ය) ලෙස හැඳින්වේ. මෙම යුගය දළ වශයෙන් වෙල්ෂ් භාෂාවේ ආරම්භයේ සිට 11 වෙනි සියවසේ අගභාගයේ නෝර්මානුවන් වේල්ස් රටට පැමිණීම තෙක් වන කාල වකවානුව වෙයි.

මොන්මවුත්හි ජෙෆරිගේ 'Historia regum Britanniae' (බ්‍රිතාන්‍යය රාජ ඉතිහාසය)යෙන් සෙල්ටික් අදහස් ඉතා පුළුල් ලෙස බ්‍රිතාන්‍යයේ ප්‍රචලිත කරන්නට විය.

පර්සියානු කවියෙකු වන 'වේස්', ජර්සියානූ සාහිත්‍යයේ ආරම්භකයා ලෙස හැඳින්වෙන අතර, ඔහු ආතරියානූ (Arthurian) සාහිත්‍යයේ වැඩි දියුණුවට ද විශාල දායකත්වයක් දැක් වු පුද්ගලයෙකි. ඔහුගේ ''බෲට්" (Brut) නම් කාව්‍යයෙන්, ඇන්ග්ලෝ-නෝර්මානූ රාජ්‍යයේ ඉංග්‍රීසි බල ප්‍රදේශ මත පදනම් වුණු මිථ්‍යා ප්‍රබන්ධ පිළිබඳ නෝර්මානුවන්ට තිබු උනන්දුව පෙන්නුම් කරයි. ඔහුගේ "Roman de Rou' කාව්‍ය නෝර්මැන්ඩි හි සාමිවරුන් පිලිබඳව සත්‍ය අර්ථකථනයක් ලබා දේ. 14 වෙනි සියවස තෙක්ම, ඉංග්‍රීසි භාෂාවේ පද්‍යයන් රචිත වුයේ අයර්ලන්තයේ හා වෙනත් රටවල්වල විසූ අයර්ලන්ත ජාතිකයන්ගෙනි. වේල්ස් දේශයෙන් ඉංග්‍රිසි කාව්‍යයක් පළමු වරට රචනා වූයේ 1470 දීය.

ලෝලන්ඩ් ස්කොට්ස් (Lowland scots) සාහිත්‍යයේ ප්‍රථම නිර්මාණයක් ලෙස බාර්බෝර්ගේ (Brut) හැඳින්විය හැක. (14 වෙනි සියවසේ)

වින්ටඩුන්ගේ ක්‍රොනිකිල්  (Whynoun's Kronykil) හා අන්ධ හැරීගේ 'වෙල්ස්'  (Blind Harry's wallace) 15 වෙනි සියවසේ පිට වූ කෘතින් වේ.

13 වෙනි සියවසේ සිට හෙන්රිසවුත්, ඩන්බාර්, ඩග්ලස් හා ලින්ඩ්සේ වැනි ලේඛකයින් එඩින්බර්ග්හි රාජ්‍ය සභාව හා ශුද්ධ වූ අන්ධෲම සරවිය වටා සාහිත්‍ය කෘති ගණනාවක් නිර්මාණය කර ඇත. කොර්න්ෂ් සාහිත්‍යයේ පැරණිතම කාව්‍යය ලෙස  'Passhyon agan Arledh' (අපගේ දෙවිඳුන්ගේ දයාව) හැඳින්විය හැක. (1375)
මධ්‍යකාලින කෝර්නිෂ් යුගයේ ලියැවුණු ප්‍රධානතම සාහිත්‍යමය කෘතිය ලෙස  'An Ordinale Kernewek' හැඳින්විය හැක. එය 1400 දී පමණ ලියැවුණු පේලි 9000 කින් සමන්විත ආගමික කෘතියකි. එලෙසම කෝර්නිෂ් සාහිත්‍යයේ ලියැවුණු දිගුම කෘතිය, 1504 දී ලියැවුණු 'Bywnans Mweriasek' (මේරියසක්ගේ ජීවිතය) ලෙස සැලකිය හැක.

එංගලන්තය

පසු මධ්‍යතන යුගයේ සාහිත්‍ය

දැනුමෙන් යුත් පන්ති අතර ලතින් සාහිත්‍ය නිරන්තරයෙන් සැරි සරන ලදී.

නොමර්න්ඩ් ආක්‍රමණයෙන් පසු ඇන්ග්ලෝ නෝර්මන්ඩ් රාජධානිය තුළ ඇන්ග්ලෝ නොමර්න්ඩ් සාහිත්‍යයේ දියුණු වීම යුරෝපානු මහාද්වීපයේ Chanson De Geste වැනි සාහිත්‍ය ප්‍රවණතා ඇති වීමට හේතුවිය.

පසු මධ්‍යතන යුගයේදී වර්තමානයේදී මධ්‍ය ඉංග්‍රීසි ලෙස හදුන්වන නව ආකාරයේ ඉංග්‍රීසි භාෂාවක් භාවිතයට පැමිණියේය. මෙය නූතන පාඨකයන්ට හා අසන්නන්ට තේරුම් ගත හැකි මුල්ම ආකාරය වන නමුත් එය එතරම් පහසු නොවෙයි.

වඩාත් ප්‍රචලිත මධ්‍යතන ඉංග්‍රීසි කතුවරයා වුයේ ජේෆ්රි චවුසර් නම් පද්‍ය රචකයාය. ඔහු තම නිර්මාණ එලි දැක්වුයේ 14 වන සියවසේදීය. ඔහුගේ ප්‍රසිද්ධ නිර්මාණ අතරට The Canterbury Tales හා Troilus and Criseyde ඇතුළත් වෙයි.

14 වන සියවසේ සාහිත්‍ය සදහා බහු භාෂා ප්‍රේක්ෂකයන් නිරූපණය කිරීමට හොදම උදාහරණය ජෝන් ගෝවර්ය. ඔහු ලතින් මධ්‍ය ඉංග්‍රීසි හා ඇන්ග්ලෝ නෝමන්ඩ් භාෂා වලින් ලිවීම සිදු කරන ලදී.

සාන්තුවරුන්ගේ චරිතා ප්‍රදාන වැනි ආගමික සාහිත්‍ය ග්‍රන්ථයන් ද ප්‍රසිද්ධියට පත්විය.

මාරි ඩි ප්‍රාන්ස් හා නෝරීක් හි ජුලියන් වැනි කාන්තා ලේඛිකාවන් ද ක්‍රියාකාරී විය.

Sir Gawain and the Green Knight (Pearl Poet සමාන වු)
Le Morte D' Arthur (සර් තෝමස් මැලෝරි)

මූලාශ්‍ර

සාහිත්‍යය

බ්‍රිතාන්‍ය සාහිත්‍යය


Andrej Baša (Ljubljana, Slovenija, 10. veljače 1950.), hrvatski glazbenik iz Rijeke.
Glazbeno se školovao na Akademiji za glazbu u Ljubljani. Svira klavijature. Poznat kao skladatelj, tekstopisac, aranžer, voditelj i glazbeni producent. Direktor je hrvatskog glazbenog festivala Melodije Istre i Kvarnera. Umjetnički direktor Hrvatskog dječjeg festivala i festivala mladih u New Yorku (2000 - 2012). Vlasnik je i voditelj tonskog studia AB u Rijeci i diskografske etikete Melody. Svirao u Grupi 777. Njegovim dolaskom počela je prava popularnost i diskografska djelatnost grupe. Jedno je od najvećih imena hrvatske zabavne glazbe. Surađivao s mnogim poznatim hrvatskim glazbenicima. Mnoge Bašine skladbe i njihovi izvođači dobivali su nagrade.

Izvori

Vanjske poveznice
ZAMP: Pregled 983 djela Andreja Baše

Životopisi, Rijeka
Hrvatski skladatelji
Hrvatski tekstopisci
Hrvatski glazbeni producenti
Hrvatski klavijaturisti

Andrej Baša


este un celebru model de costume de baie. Ea a fost "Visual Queen of the Year" în 1996.

Note

Surse
 'Web I-dic' (Idol Dictionary). Retrieved 2007-07-28.  External link in |publisher= (help)
 Mirei Kuroda fan site with video
Nașteri în 1978
Actrițe japoneze
Gravure idol japoneze
Cioturi Biografii Japonezi
Oameni în viață

Mirei Kuroda


IARU eller iaru har flere betydninger:
 International Amateur Radio Union
 International Alliance of Research Universities

IARU


Prem Tinsulanonda (26. ágúst 1920 – 26. maí 2019) var taílenskur herforingi, stjórnmálamaður og stjórnmálamaður sem gegndi starfi forsætisráðherra Taílands frá 3. mars 1980 til 4. ágúst 1988. Hann var jafnframt ríkisstjóri Taílands frá 13. október til 1. desember árið 2016, frá dauða Bhumibol Adulyadej konungs þar til Maha Vajiralongkorn tók formlega við krúnunni.

Tilvísanir

Forsætisráðherrar Taílands
Ríkisstjórar

Prem Tinsulanonda


The year 1947 saw a number of significant happenings in radio broadcasting history.

Events
10 February – Nederlandse Radio Unie is established.
17 February – Voice of America begins shortwave radio transmissions to the Soviet Union.
19 February – CBS Radio premiere performance of Villa-Lobos' Bachianas Brasileiras No. 3.
16 March – Margaret Truman, daughter of US President Harry S. Truman, performs in her vocal debut on national radio.
15 April – Operations begin at Radio Netherlands World radio.
21 April – On her 21st birthday, a speech by Princess Elizabeth, the future Queen Elizabeth II, is broadcast from Cape Town (where the royal family is on tour), delivering a pledge of service to the British Commonwealth.
1 June – Publication of the first number of Radio Nacional de España's fortnightly programme magazine Sintonía.
2 June – The Guiding Light is revived by CBS Radio after being canceled by NBC Radio the previous November. CBS would air "TGL" until 2009 on both radio and television.
20 October – Radio rights for the World Series in North American baseball sell for $475,000 for 3 years.
24 October – Francis Poulenc's Sinfonietta receives its world premiere in a broadcast concert from London having been commissioned by the BBC for the first anniversary of their Third Programme.
18 November – The BBC links up with stations around the globe in the programme BBC Covers the World.
(date unknown) – Philco Radio Time starring Bing Crosby, on the ABC Radio network, introduces taped broadcasting to primetime network radio. The show has formerly been recorded on large wax transcription disks.

Debuts

Programs
 2 January – Much-Binding-in-the-Marsh, having started out as a recurring sketch in the wartime comedy-variety show Merry-go-round (from 31 March 1944), debuts on the BBC Light Programme.
 11 January – The Amazing Mr. Malone debuts on ABC.
 19 January – Official Detective debuts on Mutual.
 26 January – The Greatest Story Ever Told debuts on ABC.
 27 January – Bob and Victoria debuts on CBS.
 13 February – Family Theater (1947–1957) debuts on Mutual.
 28 February – Twenty Questions debuts on BBC radio.
 2 April – The Big Story debuts on NBC.
 9 April – How Does Your Garden Grow? debuts on BBC radio; as Gardeners' Question Time it will still be running more than 65 years later.
 26 April – The Bill Goodwin Show debuts on CBS.
 3 June – Call the Police debuts on NBC.
 17 June – The Adventures of Philip Marlowe debuts on NBC.
 23 June – Wendy Warren and the News debuts on CBS.
 28 June – The Candid Microphone debuts on ABC.
 29 June – Strike It Rich debuts on CBS.
 7 July – Escape premieres on CBS.
 26 July – The Abe Burrows Show debuts on CBS.
 28 September – The Adventures of Christopher Wells debuts on CBS.
 6 October – Philip Odell, a fictional detective created by Lester Powell and played by Canadian actor Robert Beatty, is heard for the first time on BBC radio in Lady in a Fog.
 11 October – Joan Davis Time debuts on CBS.
 27 October – You Bet Your Life, with Groucho Marx, premieres on ABC radio in the U.S.
 2 November – Round Britain Quiz debuts on BBC radio.

Stations
 January 6 - KWPC, Muscatine, Iowa, begins broadcasting on 860 kHz with 250 W power (daytime only).
 February – WBPZ, Lock Haven, Pennsylvania, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1230 kHz with 250 W of power.
 31 March – WNBD-FM, Daytona Beach, Florida, begins broadcast operations.
 4 April – WSVS, Crewe, Virginia, begins broadcasting on a frequency of 650 kHz.
 5 April – WRRZ, Clinton, North Carolina, begins broadcast operations on 880 kHz. with 1 KW of power.
 10 April – KCNA begins broadcasting on 580 Kcs in Tucson, Arizona.
 20 April – WMLO, Milwaukee, Wisconsin, begins broadcasting on 1290 kHz with 1 kW of power.
 23 April – WFNS-FM, Burlington, North Carolina, begins broadcasting.
 27 April – WFAK, Charleston, South Carolina, begins broadcasting on 730 kHz with 1 kW of power.
 27 April – WEEK, Peoria, Illinois, begins broadcasting on 1350 kHz with 1 kW of power.
 30 April – WMCK, Pittsburgh, begins broadcasting on 1360 kHz.
 3 May – WSIC (1400 kHz, 250 W) and WSIC-FM (96.5 MHz), Statesville, North Carolina, begin broadcasting simultaneously with WSIC a Mutual affiliate and WSIC-FM duplicating the AM station's programming.
 5 May – WRON, Ronceverte, West Virginia, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1400 kHz with 250 W of power.
 9 May – KPBX, Beaumont, Texas, begins broadcasting on 1380 kHz.
 12 May – KATL, Houston, Texas, begins broadcasting on 1590 kHz with 1 KW of power.
 14 May – KULA, Honolulu, begins broadcasting as an ABC affiliate.
 16 May – KDIX, Dickinson, North Dakota, begins broadcasting on 1230 kHz with 250 W of power.
 18 May – WATG-FM, Ashland, Ohio, begins broadcasting on 100.7 MHz.
 23 May – WNAM, Neenah-Menasha, Wisconsin, begins broadcasting on 1280 kHz with 1 KW power.
 30 May – WMID, Atlantic City, New Jersey, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1340 kHz with 250 W power.
 1 June – WJMO, Cleveland, Ohio, begins broadcasting on 1540 MHz with 1 KW of power.
 2 June – WTMA-FM, Charleston, South Carolina, begins broadcasting on 95.1 MHz. with 1 KW of power.
 3 June – WHPE, High Point, North Carolina, begins broadcasting on 1070 kHz with 1 KW of power.
 7 June – WDIA, Memphis, Tennessee, begins broadcasting on 730 kHz with 250 W power.
 8 June – WMMW, Meriden, Connecticut, begins broadcasting on 1470 kHz with 1 KW power.
 12 June – KWSD, Mount Shasta, California, begins broadcasting on 1340 kHz with 250 W of power.
 14 June – KVOW, Littlefield, Texas, begins broadcasting on 1490 kHz with 250 W of power.
 15 June – KWBW-FM, Hutchinson, Kansas, begins broadcasting on 95.7 MHz, becoming the first commercial FM station in central Kansas.
 18 June – WRTA, Altoona, Pennsylvania, begins broadcasting as an ABC affiliate on 1240 kHz with 250 W power.
 20 June – WLCX, La Crosse, Wisconsin, begins broadcasting on 1490 kHz with 250 W power.
 22 June – KOOL, Phoenix, Arizona, begins broadcasting as a Mutual-Don Lee affiliate on 960 kHz with 5 KW power.
 23 June – WJHP-FM, Jacksonville, Florida, begins broadcasting.
 27 June – WKBC, North Wilkesboro, North Carolina, begins broadcasting on 810 kHz with 1 KW power.
 29 June – WDVA, Danville, Virginia begins broadcasting on 1250 kHz.
 30 June – KRTH-FM, Houston, Texas, begins broadcasting on 101.1 MHz.
 30 June – KIJV, Huron, South Dakota, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1340 kHz with 250 W power.
 1 July – KRON-FM, San Francisco, California, begins broadcasting at 96.5 MHz.
 1 July – WILX, North Wilkesboro, North Carolina, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1450 kHz with 250 W power.
 1 July – WIRK, West Palm Beach, Florida, begins broadcasting on 1290 kHz with 1 KW power.
 21 July – KBUR-FM, Burlington, Iowa, begins broadcasting on 92.9 MHz.
30 July – KOWL, Santa Monica, California, begins broadcasting on 1580 kHz with 5 KW power.
 July – KROS-FM, Clinton, Iowa, at 96.1 FM, with 13 kW power.
 1 August – WEBJ, Brewton, Alabama, begins broadcasting on 1240 kHz with 250 W power.
 3 August – KVER, Albuquerque, New Mexico, begins broadcasting on 1490 kHz with 250 W power.
 4 August – WIKY, Evansville, Indiana, begins broadcasting on 820 kHz with 250 W power.
 8 August – WIMS, Michigan City, Indiana, begins broadcasting on 1420 kHz with 1 KW power.
 10 August – KRUL, Corvallis, Oregon, begins broadcasting on 1340 kHz with 250 W.
 10 August – WFTW, Fort Wayne, Indiana, begins broadcasting on 1090 kHz with 1 KW power.
 11 August – KOLN, Lincoln, Nebraska, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1400 kHz with 250 W power.
 11 August – WLOS, Asheville, North Carolina, begins broadcasting on 1380 kHz with power of 5 KW (daytime) and 1 KW (night).
 13 August – WJPG-FM (now WIXX-FM), Green Bay, Wisconsin, begins broadcasting on 101.1 MHz.
 15 August – KSEI-FM, Pocatello, Idaho, begins broadcasting on 96.5 MHz.
 15 August – KTIL, Tillamook, Oregon, begins broadcasting on 1590 kHz with 250 W power.
 17 August – WPDX, Clarksburg, West Virginia, begins broadcasting on 750 kHz with 1 KW power, daytime only.
 August – WIBV, Belleville, Illinois, begins broadcasting on 1060 kHz with 250 W power.
 1 September – WWVA-FM, Wheeling, West Virginia, begins broadcasting on 98.7 MHz.
 10 September – WHCC, Waynesville, North Carolina, begins broadcasting on 1400 kHz with 250 W power.
 14 September – WRFD, Worthington, Ohio, begins broadcasting on 880 kHz with 5 KW power (daytime only).
 14 September – KWBR-FM, San Francisco, California, is dedicated, broadcasting on 97.3 MHz.
 14 September – KDYL-FM, Salt Lake City, Utah, begins broadcasting on 98.7 MHz.
 19 September – KONG-FM, Alameda, California, begins broadcasting on 104.9 MHz.
 21 September – KSLO, Opelousas, Louisiana, begins broadcasting on 1230 kHz with 250 W power.
 29 September – WNMP, Evanston, Illinois, begins broadcasting on 1590 kHz with 1 KW power.
 September – WTNC, Thomasville, North Carolina, begins broadcasting on 790 kHz with 1 KW power.
 4 October – WGBA, Columbus, Georgia, begins broadcasting on 620 kHz with 1 KW power.
 5 October – WSWN, Belle Glade, Florida, begins broadcasting on 900 kHz with 1 KW power.
 5 October – WBYS, Canton, Illinois, begins broadcasting on 1560 kHz with 250 W power (daytime only).
 5 October – WLAD, Danbury, Connecticut, begins broadcasting on 800 kHz with 250 W power (daytime only).
 5 October – KSBS, Kansas City, Kansas, begins broadcasting on 105.9 MHz.
 8 October – KUSN, San Diego, California, begins broadcasting on 1510 kHz with 5 KW daytime and 1 KW nighttime power.
 8 October – KTXL, San Angelo, Texas, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1340 kHz with 250 W power (full-time).
 13 October – WBBC, Flint, Michigan, begins broadcasting on 1330 kHz with 1 KW power full-time.
 15 October – KYNO, Fresno, California, begins broadcasting on 1300 kHz with 1 KW power full-time.
 15 October – KWIL-FM, Albany, Oregon, begins broadcasting on 101.7 MHz.
 15 October – WKPB, Knoxville, Tennessee, begins broadcasting on 93.3 MHz.
 19 October – KGIL, San Fernando, California, begins broadcasting on 1260 kHz with 1 KW power full-time.
 19 October – KURV, Edinburg, Texas, begins broadcasting on 710 kHz with 250 W power (daytime only).
 19 October – WPGH, Pittsburgh, Pennsylvania, begins broadcasting on 1080 kHz with 1 KW power (daytime only).
 19 October – KOKX, Keokuk, Iowa, begins broadcasting on 1310 kHz with 250 W power (daytime only).
 21 October – WHUC, Hudson, New York, begins broadcasting on 1230 kHz with 250 W power.
 22 October – WJTN-FM begins broadcasting on 93.3 MHz.
 22 October – KSFH-FM, San Francisco, California, begins broadcasting on 94.9 MHz.
 26 October – KVFD-FM, Fort Dodge, Iowa, begins broadcasting on 102.7 MHz.
 27 October – WMBM, Miami Beach, Florida, begins broadcasting on 800 kHz with 1 KW power.
 28 October – WFRL, Freeport, Illinois, begins broadcasting on 1570 kHz with 1 KW power.
 28 October – WHBF-FM, Rock Island, Illinois, begins broadcasting on 98.9 MHz.
 29 October – KBMT-FM, San Bernardino, California, begins broadcasting on 99.9 MHz.
 (undated) November – WKLF begins broadcasting on 980 kHz with 1 KW power.
 (undated) November – WSID, Baltimore, Maryland, begins broadcasting on 1570 kHz with 1 KW power.
 1 November – WSLQ-FM, Roanoke, Virginia, begins broadcasting as WSLS on 99.1 MHz with 4,700 watts of power.
 2 November – WCEC and WCEC-FM, Rocky Mount, North Carolina, begins broadcasting—the AM station on 810 kHz with 1 KW power (daytime only) and the FM station at 100.7 MHz.
 3 November – KGO-FM, San Francisco, California, begins broadcasting on 106.1 MHz.
 8 November – WGST-FM, Atlanta, Georgia, begins broadcasting on 94.1 MHz.
 8 November – KRUS, Ruston, Louisiana, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1490 kHz with 250 W power (full-time).
 9 November – KLIF, Dallas, Texas, begins broadcasting on 1190 kHz with 1 KW power.
 10 November – WLAW-FM, Lawrence, Massachusetts, begins broadcasting on 93.7 MHz.
 10 November – WHMA-FM, Anniston, Alabama, begins broadcasting on 100.5 MHz.
 16 November – WJPD, Ishpeming, Michigan, begins broadcasting on 1240 kHz with 250 W power (full-time).
 16 November – KXEL-FM, Waterloo, Iowa, begins broadcasting on 105.7 MHz.
 16 November – KCRK, Cedar Rapids, Iowa, begins broadcasting on 96.9 MHz.
 17 November – KVNJ-FM, Fargo, North Dakota, begins broadcasting on 92.3 MHz.
 20 November – WJLK-FM, Asbury Park, New Jersey, begins broadcasting on 104.7 MHz.
 26 November – WVLK, Versailles, Kentucky, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1500 kHz with 1 KW power (full-time).
 27 November – WBMD, Baltimore, Maryland, begins broadcasting on 750 kHz with 1 KW power (daytime only).
 29 November – WTRF, Wheeling, West Virginia, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1290 kHz with 1 KW power.
 29 November – WTRF-FM, Wheeling, West Virginia, begins broadcasting on Channel 236.
 (undated) December – WBOW-FM begins broadcasting on 101.1 MHz.
 1 December – WAFM, Birmingham, Alabama, begins broadcasting on 99.5 MHz.
 1 December – WSJS-FM, Winston-Salem, North Carolina, begins broadcasting on 104.1 MHz.
 2 December – KREL, Goose Creek, Texas, begins broadcasting on 1360 kHz with 1 KW power (full-time).
 3 December – KSET, El Paso, Texas, begins broadcasting on 1340 kHz at 250 W (full-time).
 5 December – WHOO, Orlando, Florida, begins broadcasting as an ABC affiliate on 990 kHz with 10 kW power (daytime only).
 5 December – WTTH, Port Huron, Michigan, begins broadcasting on 1360 kHz with 1 KW power (daytime only).
 5 December – WTTH-FM, Port Huron, Michigan, begins broadcasting on 99.1 MHz.
 7 December – WSKI, Montpelier, Vermont, begins broadcasting on 1240 kHz with 250 W power.
 7 December – KFRM, Concordia, Kansas, begins broadcasting on 550 kHz with 5 KW power. All of its programming originated in the studios of KMBC, Kansas City, Missouri—the first arrangement of its kind to be licensed by the Federal Communications Commission.
 7 December – WHVA-FM, Poughkeepsie, New York, begins broadcasting on 104.7 MHz.
 7 December – WLEC, Sandusky, Ohio, begins broadcasting on 1450 kHz with 250 W power (full-time).
 12 December – KXAR, Hope, Arkansas, begins broadcasting as a Mutual affiliate on 1490 kHz with 250 W power.
 14 December – WCAV, Norfolk, Virginia, begins broadcasting on 860 kHz with 1 KW power (daytime).
 17 December – KVON, Napa, California, begins broadcasting on 1440 kHz with 500 W power (full-time).
 20 December – KCRG, Cedar Rapids, Iowa, begins broadcasting on 1600 kHz with 5 KW power.
 21 December – WSGN-FM, Birmingham, Alabama, begins broadcasting on 93.7 MHz.
 21 December – WHBS-FM, Huntsville, Alabama, begins broadcasting on 95.1 MHz.
 25 December – KURV-FM, Edinburg, Texas, begins broadcasting on 104.9 MHz with 1 KW effective radiated power.
 29 December – WKAT-FM, Miami Beach, Florida, begins broadcasting on 93.1 MHz.
 31 December – WOPT-FM, Oswego, New York, begins broadcasting on 104.7 MHz.

Endings
26 February – The Cresta Blanca Hollywood Players ends its run on network radio (CBS).
23 March – The Eddie Bracken Show ends its run on network radio (CBS).
28 March – Buck Rogers in the 25th Century ends its run on network radio (Mutual).
28 March – Sparkle Time ends its run on network radio (CBS).
2 April – Author Meets the Critics ends its run on network radio (Mutual).
6 April – The Court of Missing Heirs ends its run on network radio (ABC).old-time radio
13 April – Danger, Dr. Danfield ends its run on network radio (ABC).
4 June – The second version of Songs by Sinatra ends its run on network radio (CBS).
11 June – The Ford Show ends its run on network radio (CBS).
23 June – Joanie's Tea Room ends its run on network radio (CBS).
27 June – Bob and Victoria ends its run on network radio (CBS).
25 August – Alec Templeton Time ends its run on network radio (NBC).
31 August – Abbott Mysteries ends its run on Mutual.
16 October – Crime Club ends its run on network radio (Mutual).
13 December – The Bill Goodwin Show ends its run on network radio (CBS).
22 October – The Affairs of Ann Scotland ends its run on network radio (ABC).

Births
 1 March – Mike Read, British DJ.
 2 March – Joe Castiglione, announcer for the Boston Red Sox, author and college lecturer.
 17 June – Linda Chavez, Hispanic-American conservative author, commentator and talk show host.
 28 June – Gerry Northam, English radio presenter.
 5 August – Robert Krulwich, American topical broadcast presenter.
 1 October – Jane Dornacker (died 1986), American rock musician, actress, comedian and WNBC traffic reporter; killed in helicopter crash while live on air.
 20 November – Citizen Kafka (died 2009), New York City-based radio personality and folk musician.
 11 December – Steve Curwood, American journalist, author, public radio personality and actor.
 Natalie Wheen, English arts presenter.
 Peter White, blind English radio presenter.

Deaths
 24 July – Ernest Austin, English composer, arranger and songwriter associated with the Henry Wood Promenade Concerts (born 1874)

References

Radio by year

1947 in radio


Neboder Eria (fr. Tour Eria) je neboder ureda, trgovina i drugih aktivnosti smještenih u poslovnoj četvrti La Défense u blizini Pariza u Francuskoj (upravo u Puteauxu). Izgrađena 2021. godine, preuzima je od Tour Arago uništenog 2017. godine.

U rujnu 2021. bi trebao ugostiti "Campus Cyber" i aktivnosti obuke u cyber sigurnosti.

Izvori

Povezani članci
 Popis najviših nebodera svijeta
 La Defense

Vanjske poveznice
 Tour Eria

Neboderi u Parizu

Eria (neboder)


This page lists German transportation ministers. See also lists of incumbents.

List

German Reich (1918–1945)
Political Party:

 The SPD withdrew from the Stresemann II Cabinet on 3 November 1923. The DNVP withdrew from the Luther I Cabinet on 26 October 1925.

Federal Republic of Germany (1949–present)
Political Party:

Transportation

List of German transportation ministers


In mathematical order theory, an ideal is a special subset of a partially ordered set (poset). Although this term historically was derived from the notion of a ring ideal of abstract algebra, it has subsequently been generalized to a different notion. Ideals are of great importance for many constructions in order and lattice theory.

Definitions

A subset  of a partially ordered set  is an ideal, if the following conditions hold:

  is  non-empty,
 for every x in  and y in P,  implies that y is in   ( is a lower set),
 for every x, y in , there is some element z in , such that  and   ( is a directed set).

While this is the most general way to define an ideal for arbitrary posets, it was originally defined for lattices only. In this case, the following equivalent definition can be given:
a subset  of a lattice  is an ideal if and only if it is a lower set that is closed under finite joins (suprema); that is, it is nonempty and for all x, y in , the element  of P is also in .

A weaker notion of order ideal is defined to be a subset of a poset  that satisfies the above conditions 1 and 2. In other words, an order ideal is simply a lower set. Similarly, an ideal can also be defined as a "directed lower set".

The dual notion of an ideal, i.e., the concept obtained by reversing all ≤ and exchanging  with  is a filter.

Frink ideals, pseudoideals and Doyle pseudoideals are different generalizations of the notion of a lattice ideal.

An ideal or filter is said to be proper if it is not equal to the whole set P.

The smallest ideal that contains a given element p is a  and p is said to be a  of the ideal in this situation. The principal ideal  for a principal p is thus given by .

Terminology confusion
The above definitions of "ideal" and "order ideal" are the standard ones,  but there is some confusion in terminology. Sometimes the words and definitions such as "ideal", "order ideal", "Frink ideal", or "partial order ideal" mean one another.

Prime ideals

An important special case of an ideal is constituted by those ideals whose set-theoretic complements are filters, i.e. ideals in the inverse order. Such ideals are called s. Also note that, since we require ideals and filters to be non-empty, every prime ideal is necessarily proper. For lattices, prime ideals can be characterized as follows:

A subset  of a lattice  is a prime ideal, if and only if

  is a proper ideal of P, and
 for all elements x and y of P,  in  implies that  or .

It is easily checked that this is indeed equivalent to stating that  is a filter (which is then also prime, in the dual sense).

For a complete lattice the further notion of a  is meaningful.
It is defined to be a proper ideal  with the additional property that, whenever the meet (infimum) of some arbitrary set  is in , some element of A is also in .
So this is just a specific prime ideal that extends the above conditions to infinite meets.

The existence of prime ideals is in general not obvious, and often a satisfactory amount of prime ideals cannot be derived within ZF (Zermelo–Fraenkel set theory without the axiom of choice).
This issue is discussed in various prime ideal theorems, which are necessary for many applications that require prime ideals.

Maximal ideals

An ideal  is a  if it is proper and there is no proper ideal J that is a strict superset of . Likewise, a filter F is maximal if it is proper and there is no proper filter that is a strict superset.

When a poset is a distributive lattice, maximal ideals and filters are necessarily prime, while the converse of this statement is false in general.

Maximal filters are sometimes called ultrafilters, but this terminology is often reserved for Boolean algebras, where a maximal filter (ideal) is a filter (ideal) that contains exactly one of the elements {a, ¬a}, for each element a of the Boolean algebra. In Boolean algebras, the terms prime ideal and maximal ideal coincide, as do the terms prime filter and maximal filter.

There is another interesting notion of maximality of ideals: Consider an ideal  and a filter F such that  is disjoint from F. We are interested in an ideal M that is maximal among all ideals that contain  and are disjoint from F. In the case of distributive lattices such an M is always a prime ideal. A proof of this statement follows.

However, in general it is not clear whether there exists any ideal M that is maximal in this sense. Yet, if we assume the axiom of choice in our set theory, then the existence of M for every disjoint filter–ideal-pair can be shown. In the special case that the considered order is a Boolean algebra, this theorem is called the Boolean prime ideal theorem. It is strictly weaker than the axiom of choice and it turns out that nothing more is needed for many order-theoretic applications of ideals.

Applications

The construction of ideals and filters is an important tool in many applications of order theory.
 In Stone's representation theorem for Boolean algebras, the maximal ideals (or, equivalently via the negation map, ultrafilters) are used to obtain the set of points of a topological space, whose clopen sets are isomorphic to the original Boolean algebra.
 Order theory knows many completion procedures to turn posets into posets with additional completeness properties. For example, the ideal completion of a given partial order P is the set of all ideals of P ordered by subset inclusion. This construction yields the free dcpo generated by P. An ideal is principal if and only if it is compact in the ideal completion, so the original poset can be recovered as the sub-poset consisting of compact elements. Furthermore, every algebraic dcpo can be reconstructed as the ideal completion of its set of compact elements.

History

Ideals were introduced by Marshall H. Stone first for  Boolean algebras, where the name was derived from the ring ideals of abstract algebra. He adopted this terminology because, using the isomorphism of the categories of  Boolean algebras and of Boolean rings, the two notions do indeed coincide.

Generalization to any posets was done by Frink.

See also

Notes

References

About history

Articles containing proofs
Ideals (ring theory)
Order theory

Ideal (order theory)


1815 වසර (MDCCCXV) යනු, ග්‍රෙගෝරියානු දින දසුන ප්‍රකාර  ඉරිදා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දක් (බැඳිය විසින් සම්පූර්ණ දින දසුන දක්වනු ඇත) වන අතර,  දින-12ක් මන්දගාමී ජූලියානු දින දසුන ප්‍රකාර සිකුරුාදා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දක් වෙයි .

ක්‍රි.ව. 1815

1815


Astyoché, fille d'Actor, est décrite dans le deuxième livre de l'Iliade (et plus précisément dans le « Catalogue des vaisseaux ») comme la mère d'Ascalaphe et Ialmène qui sont commandants des Minyens pendant la guerre de Troie.

Elle aurait été prise par Arès (le dieu de la guerre chez les Grecs anciens) en secret alors qu'elle serait montée dans la chambre du haut du palais de son père.

Pausanias le Périégète rapporte lui-aussi la même histoire.

Ascendance d'Astyoché fille d'Actor

Bibliographie
 Homère, Iliade, chant II, vers 513
 Pausanias, Description de la Grèce ou Périgièse, livre IX  « Béotie », chapitre 37, 7

Notes et références

Articles connexes
 Actor (fils d'Azée)
 Ascalaphe et Ialmène
 Catalogue des vaisseaux
 Clyménos fils de Presbon
 Minyens
 Mouvement MeToo

Personnage de l'Iliade

Astyoché fille d'Actor


Le groupe A de la Coupe du monde 2022, qui se dispute au Qatar du 20 novembre au , comprend quatre équipes dont les deux premières se qualifient pour les huitièmes de finale de la compétition.
Le tirage au sort est effectué le  à Doha.
Le premier de ce groupe affronte le deuxième du Groupe B et le deuxième de ce groupe affronte le premier du Groupe B. Le Qatar affronte l'Équateur en ouverture du tournoi le 20 novembre à 19 heures locales.

Présentation des équipes
Le groupe du pays organisateur, le Qatar, comprend l'Équateur, le Sénégal et les Pays-Bas qui sont les favoris du groupe. Le Qatar aborde la compétition avec plusieurs années de préparation. L'équipe est la même que celle qui a remporté à la surprise générale la Coupe d'Asie 2019, battant l'Arabie saoudite (2-0), la Corée du Sud (1-0) et le Japon (3-1). Toutefois, les Annabis (les Bordeaux) ont été battus en matches amicaux deux fois par la Serbie (0-4 ; 0-4), deux fois par le Portugal (1-3 ; 0-3), une fois par l'Irlande (0-4) et tenus en échec par le Luxembourg (1-1) et l'Azerbaïdjan (2-2). Selon le site Lucarne Opposée, le Qatar  face au défi physique. L'Équateur fait son retour en Coupe du monde après son absence en 2018. Le sélectionneur Gustavo Alfaro a repris en  une équipe en reconstruction. Il y introduit de l'impact physique et un jeu de transition. Bien que la Tri dispose de joueurs expérimentés comme Enner Valencia, seize membres de la sélection ont moins de vingt-cinq ans. Le Sénégal de Sadio Mané, joueur africain de l'année en 2019 et 2022, est la seule équipe du groupe à avoir été présente lors de l'édition précédente. Depuis, les Lions ont accédé à la finale de la Coupe d'Afrique des nations 2021, où ils ont battu l'Égypte (0-0, tab 2-4). Les Sénégalais se qualifient pour la Coupe du monde, en battant les Pharaons en barrages (1-0, tab 3-1 ; 0-1). Troisièmes en 2014, les Pays-Bas retrouvent la compétition mondiale après l'avoir manquée en 2018 et figurent comme l'équipe la plus ambitieuse du groupe. Depuis le retour du sélectionneur Louis van Gaal, les Oranje sont invaincus et ont remporté leur groupe de la Ligue des nations, écrasant la Belgique à Bruxelles (4-1).

Qatar

Équateur

Sénégal

Pays-Bas

Résumé

Classement

journée

Qatar - Équateur

Sénégal - Pays-Bas

journée

Qatar - Sénégal

Pays-Bas - Équateur

journée

Équateur - Sénégal

Pays-Bas - Qatar

Hommes du match

Liste des buteurs
3 buts

  Enner Valencia (dont 1 pénalty)
  Cody Gakpo

1 but

  Moisés Caicedo
  Frenkie de Jong
  Davy Klaassen
  Mohammed Muntari
  Boulaye Dia
  Famara Diédhiou
  Bamba Dieng
  Kalidou Koulibaly
  Ismaïla Sarr (dont 1 pénalty)

Liste des passeurs
2 passes décisives

  Davy Klaassen

1 passe décisive

  Ángelo Preciado
  Félix Torres
  Frenkie de Jong
  Ismaeel Mohammad
  Ismail Jakobs
  Iliman Ndiaye

Notes et références

Voir aussi
 Coupe du monde de football 2022
 Éliminatoires de la Coupe du monde de football 2022

Coupe du monde de football 2022

Groupe A de la Coupe du monde de football 2022


Þernuætt (fræðiheiti: Sterna) er ætt 13 tegunda fugla sem er ein af 22 ættkvíslum máffugla.
Linnaeus valdi ættinni nafn frá gamal-ensku en ekki latínu. Nútíðar-enska hefur glatað essinu í byrjun en það varðveitist til dæmis í Hollensku.

Lýsing
Vængirnir eru langir og fremur útmjóir / oddóttir. Undirsíðan er ávallt hvít.

Tegundir
Hinar 13 tegundir í flokknum þernur Sterna:
 Fljótaþerna Sterna aurantia
 Roðaþerna, Sterna dougallii
 Áströlsk þerna, Sterna striata
 Indónesísk þerna, Sterna sumatrana
 Suður-Amerísk þerna, Sterna hirundinacea
 Sílaþerna, Sterna hirundo
 Kría, Sterna paradisaea
 Suðurhafsþerna, Sterna vittata
 Kergúlenþerna, Sterna virgata
 Tálþerna, Sterna forsteri
 Hvítkrónuð þerna, Sterna trudeaui
 Hvítkinnuð þerna Sterna repressa
 Svartbugðótt þerna, Sterna acuticauda

Tilvísanir

Þernur

Þernuætt


A 6-a ediție a Campionatului Mondial de Atletism s-a desfășurat între 1 și 10 august 1997 pe Stadionul Olimpic din Atena, Grecia. Au participat 1785 de sportivi, veniți din 197 de țări.

Rezultate
RM - record mondial; RC - record al competiției; RN - record național; PB - cea mai bună performanță a carierei

Masculin

* Atletul a participat doar la calificări, dar a primit o medalie.

Feminin

* Atleta a participat doar la calificări, dar a primit o medalie.

Clasament pe medalii

Participarea României la campionat
18 atleți au reprezentat România.

 Gabriela Szabo – 5000 m - locul 1
 Rodica Mateescu – triplusalt - locul 2
 Lidia Șimon – maraton - locul 3
 Felicia Țilea-Moldovan – suliță - locul 5
 Nicoleta Grasu – disc - locul 10
 Bogdan Tudor – lungime - locul 11
 Anuța Cătună – maraton - locul 11
 Florin Ionescu – 3000 m obstacole - locul 12
 Monica Iagăr – înălțime - locul 13
 Costel Grasu – disc - locul 16
 Alexandru Vasile – 1500 m - locul 18
 Stela Olteanu – 5000 m - locul 18
 Aurica Buia – maraton - locul 18
 Bogdan Țăruș – lungime - locul 19
 Nuța Olaru – maraton - locul 30
 Costel Grasu – lungime - locul 34
 Cristina Nicolau – triplusalt - locul 34
 Alina Tecuță – maraton -

Participarea Republicii Moldova la campionat
Trei atleți au reprezentat Republica Moldova.

 Vadim Zadoinov – 400 m garduri - locul 21
 Inna Gliznuța – înălțime - locul 21
 Fedosei Ciumacenco – 20 km marș - locul 29

Note

Legături externe

  6TH IAAF WORLD CHAMPIONSHIPS IN ATHLETICS

Atletism
1997
Sport în Grecia
Competiții sportive internaționale găzduite de Grecia

Campionatul Mondial de Atletism din 1997


Alexander Frederick Douglas-Home (okunuşu: daglıs-hûm) (2 Temmuz 1903, Londra - 9 Ekim 1995, Coldstream, İskoçya) İngiliz siyasetçi, Ekim 1963 - Ekim 1964 arası başbakan, Macmillan ve Heath kabinelerinde dışişleri bakanı.

14. Home kontu olan Douglas-Home, asil bir aileden geliyordu. Başbakan olduktan sonra Lordlar Kamarası'ndan istifa etti ve seçimlere katılarak Avam Kamarası'na girdi. İngiltere'de başbakanlık yapan son asilzade, Kraliçe tarafından atanan son başbakan, 20. yüzyılda doğan ilk İngiliz başbakanı olmak gibi tarihi özellikleri vardır.

1963'te Harold Macmillan rahatsızlandı ve başbakanlıktan istifa etti. O tarihte böyle bir durumda yeni başbakanın nasıl seçileceğine dair yazılı bir hukuksal düzenleme yoktu. Douglas-Home, rakipleri arasından Muhafazakâr Parti'nin kıdemli üyeleri tarafından aday gösterildi ve Kraliçe 2. Elizabeth tarafından başbakanlığa seçildi.

Douglas-Home, eleştiriler ve ve Profumo skandalıyla yıpranmış olan hükûmetin başında bir yıl kaldı. Ekim 1964'te yapılan genel seçimleri İşçi Partisi kazandı. Ancak Muhafazakâr Parti, bu seçimlerden (beklendiği üzere) tam bir hezimetle çıkmadı, iki parti arasındaki oy farkı fazla değildi. Propaganda döneminde İşçi Partisi başkanı Harold Wilson, Douglas-Home'un soyluluğuna gönderme yaparak onun bir "halk adamı" olmadığını öne sürmüştü, ancak bu taktik beklendiği kadar başarılı olmadı.

Douglas-Home, 1965 Temmuzundaki istifasına kadar partinin başında kaldı. Bu süre içinde, kendi seçilme dönemindeki karışıklığın tekrar etmemesi için parti başkanının istifası halinde yeni başkanın Muhafazakâr milletvekillerince seçilmesi kuralını getirdi.

1970'te göreve başlayan Heath kabinesinde dışişleri bakanlığı görevi yaptı. Bu görevde başarılı olduğu genel olarak kabul edilir. 1974 seçimlerinde Heath kabinesinin düşmesinden sonra Douglas-Home etkin siyaseti bıraktı.

Tekrar Lordlar Kamarası'na alınan Douglas-Home, 90'lı yaşlarına kadar bu görevde kaldı. 1995'te öldüğünde 92 yaşındaydı. Home Kontu unvanı oğlu David Douglas-Home'a geçti.

Otobiyografisi The Way The Wind Blows (Rüzgârın Estiği Yön) 1976'da yayımlandı.

Kaynakça

1903 doğumlular
Mayfair doğumlular
1995 yılında ölenler
İngiliz muhafazakârlar
Birleşik Krallık başbakanları
Birleşik Krallık dışişleri bakanları
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1931-1935)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1935-1945)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1950-1951)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1959-1964)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1964-1966)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1966-1970)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1970-1974)
Birleşik Krallık Avam Kamarası (1974)

Alec Douglas-Home


«El aparecido / Solo» es el cuarto sencillo oficial del cantautor chileno Víctor Jara como solista. Fue lanzado en marzo de 1967 y pertenece al álbum Víctor Jara lanzado el mismo año. En la interpretación de estos temas participa el compositor Sergio Ortega, junto con su orquesta.

Lista de canciones

Referencias

Sencillos de 1967
Sencillos de Víctor Jara
Sencillos de EMI Records

El aparecido / Solo