El Salvador, Orta Amerika'da yer alan yaklaşık 6,9 milyonluk nüfusa sahip bir ülkedir. Ülke, batıda Guatemala'ya, kuzey ve doğuda Honduras'a komşudur. Güneyinde Büyük Okyanus bulunur.

El Salvador, Amerika anakarasının nüfus yoğunluğu en fazla olan ülkesidir (özellikle başkent, San Salvador) ve ayrıca bölgenin en sanayileşmiş ülkesidir.Resmi adı El Salvador Cumhuriyeti'dir (İspanyolca: República de El Salvador, IPA: ). Ülkenin adı olan "Salvador" İsa peygambere atfen "Kurtarıcı" anlamına gelen İspanyolca karşılığından gelmektedir ve toprakları İspanyol himayesi öncesinde Cuscatlán diye adlandırılmıştır.

Tarihçe

İspanyol kâşif Pedro de Alvarado 1524 yılında Meksika'dan yola çıkarak El Salvador adını verdiği yere geldiğinde, burada yerliler yaşıyordu. İspanya, El Salvador ile birlikte etrafındaki birçok ülkeyi 300 sene boyunca işgal etti. 1821 yılına kadar Guatemala'ya bağlı bir eyalet olan ülke, buradaki İspanyol yönetiminin sona ermesinden sonra 1823 yılında Orta Amerika Federasyonu içerisinde bulunan bir ülke oldu. Federasyonun 1840'ta dağılmasından sonra 30 Ocak 1841'de bağımsızlığını ilân etti.

1970'li yıllarda sağ ve sol çatışmalarına sahne olan ülke, 1979 yılında cuntacıların iktidara gelmesi ile duruldu. Cunta bazı reformları başlattı fakat şiddet tırmanmaya devam etti. 1981'de Marksist gerillalara karşı ABD yardım yolladı.

Nüfus
Nüfusun etnik dağılımı: melez %90, Amerika yerlileri %1, beyaz ırk %9 olup halkın çoğunluğu Katoliktir (%86). 20 bin civarında Müslüman halk bulunur.

Ülkede İspanyolca, Nahua (Amerika yerlileri arasında yaygındır) dilleri konuşulur. Ülkenin okur yazar oranı %80.2'dir.

Eğitim

El Salvador'daki devlet okulu sistemi ciddi kaynak yetersizliği sıkıntısı çekmektedir. Devlet okullarındaki sınıf mevcudu, sınıf başına 50 öğrenciye kadar çıkabilmektedir. Yeterli maddi imkâna sahip Salvadorlular, çocuklarını devlet okullarından daha iyi eğitim verdiği düşünülen özel okullara yollamayı tercih eder. Çoğu özel okul, Amerikan veya Avrupai bir eğitim sistemini ya da başka bir gelişmiş eğitim sistemini benimser. Düşük gelirli aileler ise çocuklarını devlet okullarına yollamak mecburiyetinde kalır.

El Salvador'da eğitim lise boyunca ücretsizdir. 9 yıllık temel eğitimin (ilk-orta okul) ardından öğrencilerin iki yıllık ve üç yıllık lise arasında seçim yapma hakkı vardır. İki yıllık bir lise öğrenciyi üniversiteye hazırlar. Üç yıllık liseye giden bir öğrenciyse iş gücüne katılarak meslekî kariyer yapabilir veya bir üniversiteye girerek seçtiği alanda eğitimini devam ettirebilir.

El Salvador'daki üniversiteler merkezi bir eğitim kurumunu, El Salvador Üniversitesi'ni ve birçok özel üniversiteyi bünyesinde barındırır. 2019 Küresel İnovasyon Endeksi'nde 108. olan El Salvador, 2020'de 92. sıraya yükselmiştir.

Ekonomi
El Salvador'un ekonomisi zaman zaman deprem ve kasırga gibi doğal afetler, büyük ekonomik sübvansiyonları zorunlu kılan hükûmet politikaları ve resmi yolsuzluk nedeniyle engellendi. Sübvansiyonlar öyle bir sorun haline geldi ki Nisan 2012'de Uluslararası Para Fonu (IMF) merkezi hükûmete 750 milyon dolarlık bir krediyi askıya aldı. Başkan Funes'in kabine şefi Alex Segovia, ekonominin "çöküş noktasında" olduğunu kabul etti.

Antiguo Cuscatlán, ülkedeki tüm şehirlerde kişi başına en yüksek gelire sahiptir ve uluslararası bir yatırım merkezidir.

2008 yılında satın alma gücü paritesindeki GSYİH'nın 25.895 milyar ABD doları olduğu tahmin edilmektedir. Hizmet sektörü GSYİH'nin %64,1 ile en büyük bileşenidir, bunu %24,7 ile sanayi sektörü izlemektedir (2008 tahmini). Tarım, GSYİH'nın sadece %11,2'sini temsil etmektedir (2010 tahmini).

GSYİH, 1996'dan sonra yıllık ortalama %3,2 reel büyüme oranıyla büyüdü. Hükûmet, serbest piyasa girişimlerini taahhüt etti ve 2007 GSYİH'sının reel büyüme oranı %4,7 idi.

1999 yılı Aralık ayında net uluslararası rezervler 1,8 milyar ABD Dolara veya kabaca beş aylık ithalata eşittir. Bu sert para tamponu ile birlikte çalışacak olan Salvador hükûmeti, 1 Ocak 2001'den başlayarak ABD dolarının Salvadoran colón ile birlikte yasal ihale haline geldiği ve tüm resmi muhasebenin ABD doları olarak yapıldığı parasal bir entegrasyon planını üstlendi. Bu nedenle hükûmet, ekonomideki kısa vadeli değişkenleri etkilemek için açık piyasa para politikalarının uygulanmasını resmen sınırlandırmıştır. Eylül 2007 itibarıyla net uluslararası rezerv 2.42 milyar dolar olarak gerçekleşti.

El Salvador'da, daha çeşitlendirilmiş bir ekonomi için yeni büyüme sektörleri geliştirmek uzun zamandır bir meydan okuma olmuştur. Geçmişte ülke altın ve gümüş üretti, ancak yakın zamanda yerel ekonomiye yüz milyonlarca dolar eklemesi beklenen madencilik sektörünü yeniden açma girişimleri, Başkan Saca'nın Pacific Rim Mining Corporation'ın faaliyetlerini kapatmasının ardından çöktü. Bununla birlikte, Orta Amerika Mali Araştırmalar Enstitüsü'ne (Estudios Fiscales için Instituto Centroamericano, İspanyolca kısaltmasıyla) göre, metal madenciliğinin katkısı, 2010-2015 yılları arasında ülkenin GSYİH'sının %0,3'ü ufaktı. Güdüler, ülkedeki yerel sakinlerden ve taban hareketlerinden güçlü destek aldı. NACLA'ya göre, gelen Başkan Funes daha sonra bir şirketin ülkenin ana nehirlerinden birinde siyanür kontaminasyonu riskine dayanarak ilave izin başvurusunu reddetti.

Diğer eski sömürgelerde olduğu gibi, El Salvador da yıllardır tek ihracat yapan bir ekonomi (bir tür ihracata dayanan bir ekonomi) olarak kabul edildi. Sömürge dönemlerinde, El Salvador gelişen bir indigo ihracatçısıydı, ancak 19. yüzyılda sentetik boyaların icat edilmesinden sonra, yeni oluşturulan modern devlet ana ihracat olarak kahveye dönüştü.

San Miguel, El Salvador'un önemli bir ekonomik merkezidir ve Orta Amerika'daki en büyük eğlence ve yemek festivallerinden biri olan "San Miguel Karnavalı" na ev sahipliği yapar.

Hükûmet, dolaylı vergilere odaklanarak mevcut gelirlerinin tahsilatını iyileştirmeye çalışmıştır. Eylül 1992'de uygulanan %10 katma değer vergisi (İspanyolca IVA) Temmuz 1995'te %13'e yükseltildi.

Enflasyon istikrarlı ve bölgedeki en düşük seviyelerden biri olmuştur. 1997'den bu yana enflasyon ortalama %3 olmuştur ve son yıllarda %5'e çıkmıştır. Serbest ticaret anlaşmaları sonucunda, 2000'den 2006'ya kadar, toplam ihracat %19 büyüyerek 2.94 milyar $'dan 3.51 milyar $'a, toplam ithalat ise %54 artışla 4.95 milyar $'dan 7.63 milyar $'a yükseldi. Bu durum dış ticaret açığında %102 artışla 2.01 milyar $'dan 4.12 milyar $'a çıktı.

El Chorreron, El Salvador; turizm, Salvador ekonomisinin en hızlı büyüyen sektörüdür.

El Salvador açık ticaret ve yatırım ortamını teşvik etti ve telekomünikasyon, elektrik dağıtımı, bankacılık ve emeklilik fonlarına kadar uzanan bir özelleştirme dalgası başlattı.

Para Birimi

El Salvador 1892 yılından 2001 yılına kadar Kolon adı verilen yerel bir para birimi kullanmaktaydı. 2001 yılına gelindiğinde Merkez Bankası rezervlerine Amerikan doları ekledi ve para birimi olarak ABD dolarına geçildi.

9 Haziran 2021 Çarşamba günü ise meclisten geçen bir genelge ile Amerikan Doları'nın yanında kripto para olarak bilinen Bitcoin'in de para birimi olarak kullanılması 62'ye 19 kabul oyu ile yasa olarak geçti.

El Salvador dünya ülkeleri arasında kripto parayı resmi para olarak kullanan ve Merkez Bankası rezervi yapan ilk ülke olmuş oldu.

Kaynakça

Eski İspanyol koloniler
Liberal demokrasiler
Cumhuriyetler

El Salvador


The State University of New York at Delhi (SUNY Delhi or Delhi State College) is a public college in Delhi, New York.  It is part of the State University of New York (SUNY) system. Over 3,000 students attend the institution.

SUNY Delhi offers over 60 programs, which can lead to certificates, associate degrees, bachelor's degrees, or master's degrees. There are five academic schools within the college: Veterinary and Applied Sciences, Applied Technologies, Business and Hospitality Management, Nursing, and Liberal Arts and Sciences. The college is accredited by the Middle States Commission on Higher Education.

Delhi's intercollegiate athletic teams compete in NCAA Division III and the North Atlantic Conference, and the mascot is Blaze, the Bronco.

History

SUNY Delhi was founded on May 24, 1913 as a small agriculture school by two women, Amelia and Elizabeth MacDonald. Then known as the State School of Agriculture and Domestic Science, the college served students from all over New York.

By the late 1920s, the fledgling agricultural college began offering more general education and added dormitory buildings.

The school's name changed for the first time in 1941, becoming the New York State Agricultural and Technical Institute at Delhi, one of six state agricultural schools in New York. Seven years later, the school was absorbed into the newly-established State University of New York system.

Sixteen years after joining the SUNY system in 1948, the college changed its name for a third time, becoming the New York Agricultural and Technical College at Delhi. It was not until this period of the 1960s that the institution expanded to offer more programs of study like business, refrigeration, construction, and veterinary technology. Delhi also added several new academic buildings, more dorms, and a new dining hall.

The school changed names a fourth time in 1987, becoming the State University of New York College of Technology at Delhi.

The college began offering bachelor's degrees in the early 2000s. With this change, the school adopted its current name, State University of New York at Delhi, in 2002. With this upgrade came much expansion of the campus.

In 2018, the SUNY Delhi athletic program joined the NCAA Division III.

Academics
SUNY Delhi currently offers over 60 programs of study, including several one-year certificate programs,  46 two-year associate degrees, 20 bachelor's degrees, and two master's degrees. Nine online degrees offered include one associate degree, six bachelor's degrees, and two master's degrees.  Degree types offered include certificates which cover the industry basics for several trade-based programs (in areas like automotive mechanics, cabinet making, plumbing, heating, refrigeration, and more), Associate of Occupational Studies (AOS), Associate of Applied Sciences (AAS), Associate of Arts (AA), Associate of Science (AS), Bachelor of Business Administration (BBA), Bachelor of Technology (BT), Bachelor of Science (BS), Bachelor of Science in Nursing (BSN), and Master of Science in Nursing (MSN).

Online Programs
SUNY Delhi offers several degrees with options for virtual study in associate, bachelor's and master's degrees. Current online offerings include an AOS in Electrical Construction and Instrumentation (IBEW), bachelor's degrees in Criminal Justice, Culinary Arts Management, Event Management, Hotel & Restaurant Management, Business and Technology Management and RN-to-BSN Nursing. The college's two master's degrees are offered online and are degrees in Nursing Administration or Nursing Education.

Based on a recent study by Intelligent.com, SUNY Delhi is among the nation's top-ranked institutions in 2020, offering the best online bachelor's programs in Hospitality Management, Criminal Justice, and Nursing RN-to-BSN. In the study, accredited programs were compared and ranked based on their reputation in their fields, course strength, flexibility, and cost.

Culinary Arts Program
SUNY Delhi's culinary team won the American Culinary Federation's New York State Student Team Championship in 2000, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07, 08, 2010, and 2012 the eighth year for Delhi to earn this title in the last 10 years. They have also won the ACF's Northeast Region Student Team Championship   in  2001, 03, 07, 08, 2010 and 2012. In 2010 SUNY Delhi's culinary team was the first team from New York State to win the ACF's National Student Team Championship. The school won the National Championship again in 2012.

Student life

Campus Housing
SUNY Delhi has a 2 year live-in requirement with possible exceptions. To accommodate students SUNY Delhi operates 6 residence halls (Dubois Hall, Gerry Hall, Murphy Hall, O'Connor Hall and Russell Hall) on-campus and 1 townhouse complex (Riverview Townhouses) just off-campus in the village of Delhi. Student are housed by legal sex primarily in double occupancy rooms with a limited number of single occupancy rooms available primarily upper-class standing students.  Russell Hall is the largest residence hall holding nearly 500 students and is home the Veterinary Science, Nursing and LGTBQ+ Ally living learning communities.  Dubois Hall and Gerry Hall are sister buildings, and hold approximately 236 and 200 students respectfully.  Murphy Hall and O'Connor Hall, another set of sister building, house approximately 270 students each.  O'Connor Hall houses the First-Year Experience program and accordingly houses only first-year students. Catskill Hall houses only upper-class standing students and provides suite style housing with suites housing 6 students in a 3 double room or a 2 double rooms and 2 single rooms configuration. Each suite contains a shower room and bathroom, and a living room area. The Riverview Townhouses consist of  two-story townhouses housing 6-8 students in a combination of double rooms and single rooms. All townhouses contain a kitchen, a living-room, and 2 bathrooms. Laundry facilities are available in all residential facilities and are free to use, paid for by the housing fee. Student positions are available for Resident Assistants.

Clubs and activities
There are over forty clubs and organizations on campus, as well as sixteen recognized and several unrecognized Greek organizations. The student activities office is located in the upper level of the Farrell Student and Community Center.

Student Senate
The student senate meets every Wednesday at 5:15 sharp in the Farrell Student and Community Center room 211/212. Although each club or organization on campus is represented with an elected senator, any student is welcome to come to the senate meetings and voice their interest. The student senate office is located in the bottom, club office portion of Farrell, in room 32. If the officers are out of the office, further interest can be addressed in the student activities office, also located in the Farrell Student and Community Center.

Athletics
The SUNY Delhi athletic teams are called the Broncos. The college is a member of the NCAA Division III ranks, primarily competing in the North Atlantic Conference (NAC) since the 2019–20 academic year (for most sports, with basketball and softball followed suit in 2020–21). They also competed as a member of the United States Collegiate Athletic Association (USCAA) from 2015–16 to about 2019–20. The Broncos previously competed in the short-lived D-III American Collegiate Athletic Association (ACAA) from 2017–18 to 2018–19; as an NAIA Independent within the Association of Independent Institutions (AII) from 2008–09 to 2016–17; and in the Mountain Valley Athletic Conference (MVAC) of the National Junior College Athletic Association (NJCAA) until after the 2014–15 school year.

SUNY Delhi competes in 17 intercollegiate varsity sports: Men's sports include basketball, cross country, golf, lacrosse, soccer, swimming & diving, tennis and track & field. Women's sports include basketball, cross country, golf, soccer, softball, swimming & diving, tennis, track & field and volleyball.

Accomplishments
The men's cross country earned the school's first four-year national title when they won the 2016 USCAA Championship, and repeated as champions in 2017. That same year, the men's golf team won the college's first national team title outside of cross country and track & field at the USCAA Championships.

History
Prior to 2015, the Broncos were members of the NJCAA, where they collected 21 national titles in men's and women's cross country and track & field.

Facilities
Kunsela Hall Aquatics Center, located in the agora on the main campus, houses the pool. This building went through renovations during the Fall 2011 semester and has since re-opened.

Clark Field house, located at the highest point on the main campus, has several features which contribute to Delhi's athletic success. Attached to this building, the "Bubble," is a dome which allows the space for indoor track and soccer practices, as well as mobile tennis nets and basketball hoops. Also in Clark Field house is the CADI Fitness Center, including traditional weight lifting options, recumbent bicycles, ellipticals, and treadmills, as well as equipment available for rent. The athletic offices are also located in this building, as well as the Floyd L. Maines Arena – often used for games, concerts, and other school functions.

There are a variety of outdoor spaces available as well, including a track, soccer field, racquetball courts, tennis courts, and basketball courts. The Delhi College Golf Course is located in the valley portion of the campus.

Farrell Student and Community Center has a dance and aerobics room on its main floor, where free yoga, pilates, and dance classes are regularly held.

Notable alumni
 Peter Oberacker, New York State Senator, Class of 1983
 Bill Pullman, actor
 Eric Weinrib, 2021 Alumnus of Merit award recipient, documentary filmmaker

References

External links
 Official website
 Official athletics website

Universities and colleges established in 1913
Education in Delaware County, New York
1913 establishments in New York (state)
Public universities and colleges in New York (state)

State University of New York at Delhi


Petar Klančir (Zagreb, 7. travnja 1990.) prvi je hrvatski IFBB Pro bodybuilder.

Bodybuildingom se bavi od 16. godine. Od 2015. godine živi i radi u Rijeci.

Uspjesi:
 dvaput je bio viceprvak na Arnold Classic Amateur natjecanju
 2012. – osvojio NABBA Mr Universe
 2014. – postao apsolutni prvak Balkana
 2015. – apsolutni pobjednik na Mr. Olympia Amateur u Pragu, osvajanjem ove titule postao je profesionalni bodybuilder u najpoznatijoj svjetskoj federaciji IFBB.

Izvori

Body building u Hrvatskoj
Hrvatski športaši
Body builderi

Petar Klančir


අරණායක මධ්‍යමහා විද්‍යාලය,(රිවිසද) - අරණායක
 ශාන්ත මරියා විද්‍යාලය, කෑගල්ල
 කෑගලූ බාලිකා විද්‍යාලය, කෑගල්ල
 කෑගලූ විද්‍යාලය, කෑගල්ල
 රාජසිංහ මධ්‍යමහා විද්‍යාලය, රුවන්වැල්ල
 රාජගිරිය මහා විද්‍යාලය, දිප්පිටිය- අරණායක
 ශාන්ත ජෝසප් විද්‍යාලය, කෑගල්ල
 සහිරා විද්‍යාලය, මාවනැල්ල
 පින්නවල මධ්‍යමහා විද්‍යාලය, රඹුක්න
 වලගම මහා විද්‍යාලය, දෙවලෙගම
 ඩඩ්ලි සේනානායක මධ්‍ය මහා විද්‍යාලය - තෝලංගමුව

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රි ලංකාවේ පාසල් ලැයිස්තුව කල්‍යාණි ජාතික පාපාසල
පාසල් නාමාවලි - ශ්‍රී ලංකා

කෑගල්ල පාසල් නාමාවලිය


Pomișorul fermecat (titlul original: în ) este un film german de basm pentru copii,
realizat în 1957 de regizorul Francesco Stefani, după elemente din basmele fraților Grimm. Filmul este considerat una dintre cele mai bune producții de film-basm din istoria filmului DEFA. Protagoniștii filmului sunt actorii Christel Bodenstein, Charles Hans Vogt și Eckart Dux.

Conținut

Un frumos Prinț sosește la castelul Regelui pentru a îi peți fiica. Dar Prințesa trufașă își disprețuiește darul,o ladă plină cu perle prețioase, ea le răstoarnă pe podea spunând: "orice nătâng îmi poate face cadou astfel de perle". În schimb, cere de la el copăcelul care cântă și clopoțește. După o lungă căutare, prințul întâlnește în sfârșit un pitic, stăpânul unei împărății magice, în care stă pomișorul și care este gata să-i ofere micul copac în schimbul unui rămășag: pomișorul va cânta și va suna numai dacă prințesa îl va iubi cu adevărat pe prinț. Dacă pomișorul rămâne mut, prințul trebuie să trăiască transformat în urs, pe tărâmul piticului. Desigur, prințul cade la învoială și este de acord.

Ajuns la castel, pomișorul rămâne tăcut, iar prințesa îl refuză din nou pe prinț. Acesta se întoarce trist cu pomișorul la pitic care îl transformă într-un urs. Prințesa vrea însă cu disperare să audă pomișorul cântând și îl trimite pe tatăl ei să-l aducă. Regele ajunge în sfârșit la granița tărâmului magic al piticului unde ursul îi dă copacul cu condiția ca el să îl ofere la prima ființă din castel care îi iese în cale. Regele este de acord, fiica sa nerăbdătoare este prima care îl salută, așa că pomișorul este păzit cu mare strictețe în castel.

Ursul își dă seama că regele nu s-a ținut de cuvânt, pătrunde în castel și răpește prințesa. El o duce la tărâmul magic, unde piticul, îi face o față urâtă potrivită caracterului ei. Prințesa este supărată de urâțenia ei și își dă seama că trebuie să-și poarte singură de grijă. Așa că începe pentru prima dată în viața ei, singură să culeagă fructe de pădure și ajută pe urs să facă pentru ei un adăpost de noapte, chiar îi propune ursului, dacă el vrea, să invite și alte animale să doarmă acolo.

Piticului îi face plăcere să enerveze prințesa cu puterile sale magice. Cu toate acestea, prințesa are ocazia să ajute animalele din situații periculoase create de pitic, astfel încât ea își recapătă treptat frumusețea. Piticul își dă seama că prințesa se schimbă tot mai mult spre bine. El o ademenește cu minciuna cum că tatăl ei este grav bolnav, să iasă din tărâmul magic. Când prințesa ajunge la castel și vede că de fapt tatăl ei este bine și o caută în toată țara, își dă seama de minciuna piticului. Deodată ea aude pomișorul cântând în grădina castelului și se întoarce în țara magică luând pomișorul cu ea. Deși piticul face tot ce îi stă în putință pentru a o împiedica, prințesa reușește să se întoarcă la urs cu ajutorul animalelor pe care le-a salvat cândva. Ajunși acolo, pomișorul începe să cânte iar în acest moment, ursul este eliberat din blestem și se transformă din nou în prinț. Cei doi se întorc fericiți la castel.

Distribuție

 Christel Bodenstein – Prințesa trufașă
 Charles Hans Vogt – bătrânul Rege, tatăl ei
 Eckart Dux – Prințul cel frumos
 Richard Krüger – piticul rău
 Dorothea Thiesing – Amme
 Fredy Barten – ministrul
 Egon Vogel – căpitanul și maestrul de ceremonii
 Maria Besendahl – femeia plantă
 Günther Polensen – căpitanul castelului
 Friedrich Teitge – grădinarul
 Paul Pfingst – un țăran
 Paul Knopf – un gardian

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989
 Filme DEFA

Legături externe

Filme din 1957
Filme pentru copii
Filme în limba germană
Filme regizate de Francesco Stefani
Filme DEFA
Filme de basme
Filme de fantezie
Filme DEFA de basme

Pomișorul fermecat


Această pagină conține o listă de personalități care au decedat în cursul anului 2018.

Ianuarie
 1 ianuarie: Albino Longhi, 88 ani, jurnalist italian (n. 1929)
 1 ianuarie: Ebrahim Nafae, 83 ani, jurnalist egiptean (n. 1934)
 1 ianuarie: Mauro Staccioli, 80 ani, sculptor italian (n. 1937)
 1 ianuarie: Gonzalo Adrio Barreiro, 99 ani, om politic spaniol (n. 1919)
 2 ianuarie: Garabet Kumbetlian, 81 ani, profesor universitar român (n. 1936)
 2 ianuarie: Tim Sweeney, 88 ani, sportiv (hurling) irlandez (n. 1930)
 2 ianuarie: Ali Kadhim, 69 ani, fotbalist (atacant) irakian (n. 1949)
 2 ianuarie: Ali Akbar Moinfar, 90 ani, om politic iranian (n. 1928)
 3 ianuarie: Cosmin Dumitru Miuțe, 32 ani, scriitor român (n. 1985)
 4 ianuarie: Aharon Appelfeld, 85 ani, scriitor evreu (n. 1932)
 4 ianuarie: Philipp Jenninger, 85 ani, politician german, președinte al Bundestagului german (1984–1988), (n. 1932)
 5 ianuarie: Marian Labuda, 73 ani, actor slovac (n. 1944)
 5 ianuarie: Marina Ripa di Meana, 76 ani, scriitoare italiană (n. 1941)
 5 ianuarie: John Watts Young, 87 ani, astronaut, ofițer de marină și aviator naval, pilot de încercare și inginer aeronautic american (n. 1930)
 6 ianuarie: Andrei Alexandru, 66 ani, deputat român (n. 1952)
 7 ianuarie: France Gall, 70 ani, cântăreață franceză (n. 1947)
 8 ianuarie: George Maxwell Richards, 86 ani, politician din Trinidad și Tobago, președinte (2003–2013) (n. 1931)
 9 ianuarie: Odvar Nordli, 90 ani, politician norvegian, prim-ministru (1976–1981) (n. 1927)
 10 ianuarie: Ștefan Papadima, 64 ani, matematician român (n. 1953)
 10 ianuarie: Lucky Marinescu, 83 ani, interpretă de muzică ușoară și moderatoare TV din România (n. 1934)
 10 ianuarie: Nicolae Edroiu, 78 ani, istoric român, membru corespondent al Academiei Române (1999) (n. 1939)
 11 ianuarie: Elisabeta Isanos, 76 ani, scriitoare română (n. 1941)
 14 ianuarie: Dan Gurney, 86 ani, pilot american de Formula 1 (n. 1931)
 15 ianuarie: Dolores O'Riordan, 46 ani, cântăreață irlandeză (n. 1971)
 15 ianuarie: Ion Clipa, 64 ani, fotbalist și antrenor de fotbal moldovean (n. 1953)
 17 ianuarie: Fedor Vidas, 94 ani,  scriitor, jurnalist, redactor și scenarist croat (n. 1924)
 18 ianuarie: Peter Mayle, 78 ani, scriitor britanic (n. 1939)
 19 ianuarie: Fredo Santana, 27 ani, rapper american (n. 1990)
 19 ianuarie: Dorothy Malone, 93 ani, actriță americană de film (n. 1924)
 19 februarie: Serghei Litvinov, 59 ani, atlet sovietic (n. 1958)
 20 ianuarie: Paul Bocuse, 91 ani, bucătar și expert în gastronomie francez (n. 1926)
 21 ianuarie: Tsukasa Hosaka, 80 ani, fotbalist japonez (n. 1937)
 22 ianuarie: Ursula K. Le Guin (n. Ursula Kroeber), 88 ani, scriitoare americană de literatură SF (n. 1929)
 23 ianuarie: Aspazia Oțel Petrescu, 94 ani, scriitoare  română  (n. 1923)
 24 ianuarie: Ion D. Ion, 82 ani,  matematician român (n. 1935)
 24 ianuarie: Attila Verestóy, 63 ani, senator român de etnie maghiară  (n. 1954)
 25 ianuarie: Claribel Alegría, 93 ani, jurnalistă și scriitoare din Nicaragua (n. 1924)
 25 ianuarie: Neagu Djuvara, 101 ani, istoric și diplomat român (n. 1916)
 27 ianuarie: Ingvar Kamprad, 91 ani, om de afaceri suedez (n. 1926)
 27 ianuarie: Uta Poreceanu-Schlandt, 81 ani, gimnastă română  (n. 1936)
 29 ianuarie: Ion Ciubuc, 74 ani, economist și om politic din Republica Moldova, prim-ministru (1997–1999) (n. 1943)

Februarie

 2 februarie: Dennis Edwards, 74 ani, cântăreț de muzică soul și R&B american (The Temptations) (n. 1943)
 2 februarie: Jon Huntsman, Sr., 80 ani, om de afaceri și filantrop american (n. 1937)
 3 februarie: Leon "Ndugu" Chancler, 65 ani, baterist de jazz funk, percuționist, compozitor și producător muzical (n. 1952)
 4 februarie: Etelka Barsiné Pataky, 76 ani, om politic maghiar, membru al Parlamentului European (2004–2009) (n. 1941)
 4 februarie: Séamus Pattison, 81 ani, om politic irlandez, membru al Parlamentului European (1979–1984) (n. 1936)
 6 februarie: Radion Cucereanu, 90 ani,  autor de manuale român (n. 1927)
 7 februarie: John Perry Barlow, 70 ani, poet, eseist și activist politic american (n. 1947)
 8 februarie: Marie Gruber, 62 ani, actriță germană de teatru și film (n. 1955)
 9 februarie: John Gavin, 86 ani, actor american de film (n. 1931)
 10 februarie: Alan R. Battersby, 92 ani, specialist în chimie organică britanic (n. 1925)
 10 februarie: Andrei Avram, 87 ani, lingvist român (n. 1930);
 12 februarie: Andrei Timuș, 96 ani, academician, doctor habilitat în economie, profesor universitar moldovean (n. 1921)
 13 februarie: Florin Diacu, 59 ani,  matematician român (n. 1959)
 13 februarie: Dobri Dobrev, 103 ani, ascet bulgar sărac (n. 1914)
 13 februarie: Henrik, Prinț Consort al Danemarcei, 83 ani, nobil francezo-danez (n. 1934)
 14 februarie: Zoltán Kallós, 91 ani, folclorist român de etnie maghiară (n. 1926)
 16 februarie: Arsenie Voaideș, 67 ani, arhimandrit ortodox român (n. 1951)
 17 februarie: Vasili Krîlov, 71 ani, biolog rus (n. 1947)
 19 februarie: Paul Urmuzescu, 89 ani, compozitor român (n. 1928)
 21 februarie: Billy Graham, 99 ani, pastor și evangelist creștin american (n. 1918)
 22 februarie: Richard Edward Taylor, 88 ani, fizician american de origine canadiană, Premiul Nobel (1990) (n. 1929)
 27 februarie: Quini, 68 ani, fotbalist spaniol (n. 1949)
 28 februarie: Liviu Leonte, 88 ani, critic și istoric literar român (n. 1929)
 28 februarie: Ștefan Tașnadi, 64 ani, halterofil român, laureat cu argint (1984) (n. 1953)

Martie
 2 martie, Jesús López Cobos, 78 ani,  dirijor spaniol (n. 1940)
 3 martie: Traian Sabău, 77 ani, deputat român (1996-2000), (n. 1941)
 3 martie: Renzo Franzo, 103 ani, politician italian, deputat (1948-1968), (n. 1914)
 3 martie: Daniel Walther, 77 ani,  jurnalist și  scriitor francez de fantastique (n. 1940)
 4 martie: Davide Astori, 31 ani, fotbalist italian (n. 1987)
 5 martie: Hayden White, 89 ani, istoric și teoretician american (n. 1929)
 6 martie: Lavrente Calinov, 81 ani, canoist român (n. 1936)
 6 martie: Peter Freund, 81 ani, fizician american, evreu originar din România (n. 1936)
 8 martie: Kate Wilhelm (Katie Gertrude Meredith), 89 ani, scriitoare americană (n. 1928)
 9 martie: Oskar Gröning, 96 ani, subofițer SS german (n. 1921)
 9 martie: Ion Voinescu, 88 ani, fotbalist român  (n. 1929)
 10 martie: , 91 ani, creator de modă francez (n. 1927)
 11 martie: Karl Lehmann, 81 ani, cardinal, episcop catolic de Mainz (n. 1936)
 13 martie: Geta Caragiu, 88 ani, sculptoriță română (n. 1929)
 14 martie: Stephen Hawking, 76 ani, profesor universitar, expert stiințific în domeniul Universului și fizician teoretician englez (n. 1942)
 14 martie: Liam O'Flynn, 72 ani, muzician irlandez (n. 1945)
 16 martie: Ion Dogaru, 83 ani,  jurist român (n. 1935)
 20 martie: Andrei Gheorghe, 56 ani, prezentator și realizator de emisiuni radio și televiziune din România (n. 1962)
 21 martie: Iosif Herțea, 81 ani, etnomuzicolog, compozitor și cercetător român (n. 1936)
 22 martie: Dariush Shayegan, 83 ani, proeminent gânditor, teoretician cultural și filosof iranian (n. 1935)
 23 martie: Aileen Paterson, 83 ani, scriitoare și ilustratoare scoțiană (n. 1934)
 23 martie: Philip Kerr, 62 ani, scriitor scoțian de thrillere pentru adulți (n. 1956)
 23 martie: Seán Treacy, 94 ani, om politic irlandez, membru al Parlamentului European (1979–1984) (n. 1923)
 24 martie: Lys Assia, 94 ani, cântăreață elvețiană, prima câștigătoare a Eurovisionului (n. 1924)
 24 martie: Rim Banna, 51 ani, artistă de origine palestiniană (n. 1966)
 24 martie: José Antonio Abreu, 78 ani, pianist, clavecinist, compozitor, pedagog, dirijor și economist venezuelan (n. 1939)
 25 martie: Nicolae Tilihoi, 61 ani, fotbalist român (n. 1956)
 27 martie: Stéphane Audran, 85 ani, actriță franceză de film și televiziune (n. 1932)
 27 martie: Aimée Iacobescu, 71 ani, actriță română (n. 1946)
 28 martie: Octavian Dincuță, 70 ani, fotbalist român (n. 1947)
 31 martie: Luigi De Filippo, 87 ani, actor, regizor și dramaturg italian (n. 1930)

Aprilie
 1 aprilie: Justin Andrei, 84 ani, inginer geolog și geofizician român (n. 1934)
 2 aprilie: Vsevolod Moscalenco, 89 ani, fizician moldovean (n. 1928)
 3 aprilie: Darie Novăceanu, 80 ani, poet, traducător de limba spaniolă, scriitor și eseist român (n. 1937)
 6 aprilie: Șerban Papacostea, 89 ani, academician, istoric român (n. 1928)
 7 aprilie: Peter Grünberg, 78 ani, fizician german (n. 1939)
 8 aprilie: John Miles, 74 ani, pilot englez de Formula 1 (n. 1943)
 8 aprilie: Chuck McCann, 83 ani, actor american (n. 1934)
 11 aprilie: Carmen Stănescu, 92 ani, actriță română de teatru și film (n. 1925)
 12 aprilie: Valentin Munteanu, 79 ani, medic primar psihiatru român (n. 1939)
 13 aprilie: Art Bell, 72 ani, prezentator radio și autor american (n. 1945)
 13 aprilie: Miloš Forman, 86 ani, actor, scenarist, profesor și regizor de film ceh (n. 1932)
 14 aprilie: Mihai Stănescu, 78 ani, caricaturist român (n. 1939)
 15 aprilie: Augustin Crecan, 71 ani,  senator român în legislatura 1992-1996 (n. 1946)
 15 aprilie: Stefano Zappalà, 77 ani, om politic italian (n. 1941)
 15 aprilie: R. Lee Ermey, 74 ani, sergent american (n. 1944)
 15 aprilie: Nicolae Mischie, 73 ani, om politic român (n. 1945).
 16 aprilie: Florea Dumitrescu, 91 ani, demnitar comunist român (n. 1927)
 16 aprilie: Ionela Prodan, 70 ani, interpretă română de muzică populară (n. 1947)
 17 aprilie: Barbara Bush, soția președintelui american George H. W. Bush (n. 1925)
 20 aprilie: Avicii, 28 ani,  DJ, remixer și producător muzical suedez (n. 1989)
 22 aprilie: Ivan Neumîvakin, 89 ani, medic rus (n. 1928)
 24 aprilie: Dinu C. Giurescu, 91 ani,  istoric și politician român (n. 1927)
 24 aprilie: Călin Căliman, 82 ani, critic de film, profesor universitar și ziarist român (n. 1935)
 26 aprilie: Yoshinobu Ishii, 79 ani,  fotbalist japonez (n. 1939)
 28 aprilie: Ilie Gheorghe, 77 ani, actor român (n. 1940)
 29 aprilie: Robert Mandan, 86 ani, actor american de film (n. 1932)
 30 aprilie: Anatole Katok, 73 ani, matematician american de origine rusă (n. 1944)

Mai
 1 mai: Constantin Olteanu, 89 ani, general român (n. 1928)
 4 mai: Doina Cornea, 88 ani, publicistă și disidentă anticomunistă din România (n. 1929)
 6 mai: Ion Dodu Bălan, 88 ani, critic și istoric literar, folclorist, poet, prozator, profesor universitar român (n. 1929)
 6 mai: Ioan Munteanu, 79 ani, medic obstetrician român (n. 1938)
 6 mai: Jamal Naji, 63 ani, romancier iordanian  (n. 1954)
 6 mai: Brad Steiger, 82 ani,  autor american de lucrări de ficțiune și de non-ficțiune (n. 1936)
 7 mai: Marin Ioniță, 88 ani, scriitor român (n. 1929)
 11 mai: Gérard Genette, 87 ani, teoretician literar francez (n. 1930)
 13 mai: Glenn Branca, 69 ani, compozitor american (n. 1948)
 13 mai: Margot Kidder, 69 ani, actriță canadiano-americană (n. 1948)
 14 mai: Tom Wolfe, 88 ani, autor american (n. 1930)
 15 mai: Cristian Țopescu, 81 ani, comentator sportiv și om politic, (n. 1937)
 16 mai: Lucian Pintilie, 84 ani, regizor de teatru și film român (n. 1933)
 16 mai: François Bréda, 62 ani, eseist, poet, critic literar, traducător, dramaturg, membru al Uniunii Scriitorilor din România (n. 1956)
 17 mai: Nicole Fontaine, 76 ani, om politic francez, membru al Parlamentului European (2004-2009) (n. 1942)
 19 mai: Vincent McEveety, 88 ani,  regizor și producător american de film și televiziune (n. 1929)
 20 mai: Hanibal Dumitrașcu, 54 ani, psiholog român (n. 1964)
 22 mai: Alberto Dines, 86 ani, scriitor și jurnalist brazilian (n. 1932)
 22 mai: Mircea Malița, 91 ani, academician român, diplomat, matematician, profesor universitar și eseist (n. 1927)
 22 mai: Cabiria Andreian Cazacu, 90 ani, matematician, profesor universitar, membru de onoare al Academiei Române (n. 1928)
 22 mai: Philip Roth, 85 ani, romancier evreu american (n. 1933)
 24 mai: Ileana Constantinescu, 88 ani,  cântăreață română de muzică populară (n. 1929)
 25 mai: Hildegard-Carola Puwak, 68 ani,  deputat român în legislatura 1996-2000 și legislatura 2000-2004 (n. 1949)
 26 mai: Alan Bean, 86 ani, astronaut american, al patrulea om care a pășit pe Lună (n. 1932)
 26 mai: Gardner Dozois, 70 ani, scriitor și antologator american de science-fiction (n. 1947)
 28 mai: Giuseppe Brienza, 79 ani, om politic italian (n. 1938)
 28 mai: Serge Dassault, 93 ani, miliardar francez (n. 1925)
 28 mai: Jens Christian Skou, 99 ani, chimist danez, laureat al Premiului Nobel (1997) (n. 1918)

Iunie
 2 iunie: Paul D. Boyer, 99 ani, chimist american, laureat al Premiului Nobel (1997) (n. 1918)
 2 iunie: Ion Stăiculescu, 55 ani, pilot militar român (n. 1963)
 2 iunie: Emil Wolf, 95 ani, fizician american (n. 1922)
 3 iunie: Alexandru Jula, 83 ani, cântăreț și artist (n. 1934)
 5 iunie: Karl Fritz Lauer, 80 ani, agronom german (n. 1938)
 6 iunie: Kira Muratova, 83 ani, regizoare ucraineană născută în Republica Moldova (n. 1934)
 7 iunie: Mina Dobzeu, 96 ani, arhimandrit român (n. 1921)
 8 iunie: Anthony Bourdain, 61 ani, maestru bucătar și prezentator de televiziune american (n. 1956)
 8 iunie: Tudor Emanuel Popescu, 67 ani, pictor român (n. 1951)
 10 iunie: Livia Ana Tătaru, 90 ani, profesor și om de știință român (n. 1927)
 11 iunie: Maria Butaciu, 78 ani, cântăreață română de muzică populară (n. 1940)
 14 iunie: Natalia Gliga, 77 ani, interpretă de muzică populară românească (n. 1940)
 17 iunie: Dumitru Micu, 89 ani, istoric și critic literar român contemporan (n. 1928)
 18 iunie: Gō Katō, 80 ani, actor de film japonez (n. 1938)
 18 iunie: XXXTentacion (Jahseh Dwayne Onfroy), 20 ani, rapper american (n. 1998)
 19 iunie: Jimmy Wopo (Travon Smart), 21 ani, rapper american (n. 1997)
 20 iunie: Sándor Kányádi, 89 ani, poet maghiar (n. 1929)
 21 iunie: Gernot Nussbächer, 78 ani,  istoric, arhivar, scriitor de limba germană din România (n. 1939)
 22 iunie: Vinnie Paul, 54 ani, baterist și producător muzical american (Pantera) (n. 1964)
 23 iunie: Dumitru Moțpan, 78 ani, politician moldovean (n. 1940)
 24 iunie: Ghenadie Gheorghe, 82 ani, episcop român (n. 1936)
 25 iunie: Victor Volcinschi, 87 ani, doctor în drept, jurist, profesor și poet din Republica Moldova (n. 1931)
 26 iunie: Yousif Seroussi, 85 ani, om de afaceri român, de origine sudaneză (n. 1933)
 27 iunie: Joseph Jackson, 89 ani, fondatorul formației (The Jackson 5),  tatăl și managerul artistului Michael Jackson (n. 1928)
 27 iunie: Harlan Ellison, 84 ani, scriitor și antologator american (n. 1934)
 28 iunie: Goran Bunjevčević, 45 ani, fotbalist sârb (n. 1973)
 30 iunie: Leonard Gavriliu, 91 ani,  psiholog, scriitor, publicist și traducător român (n. 1927)

Iulie

 4 iulie: Dimitrie Vatamaniuc, 97 ani, critic și istoric literar român (n. 1920)
 5 iulie: Jean-Louis Tauran, 75 ani, cardinal francez (n. 1943)
 5 iulie: Claude Lanzmann, 92 ani,  regizor și documentarist francez (n. 1925)
 5 iulie: Jean-Louis Tauran, 75 ani, cardinal francez, (n. 1943)
 6 iulie: Marina Procopie, 59 ani, actriță română de teatru și film (n. 1959)
 8 iulie: Carlo Vanzina, 67 ani, regizor de film italian, producător și scenarist (n. 1951)
 10 iulie: Karl Schmidt (fotbalist), 86 ani,  fotbalist internațional german (n. 1932)
 13 iulie: Ciprian Chirvasiu, 54 ani,  poet și jurnalist român (n. 1964)
 13 iulie: Stan Dragoti, 85 ani, regizor american de origine albaneză (n. 1932)
 13 iulie: Corneliu Gârbea, 89 ani, actor român de teatru și film (n. 1928)
 13 iulie: Thorvald Stoltenberg, 87 ani diplomat norvegian (n. 1931)
 13 iulie: Hans Kronberger, 74 ani, om politic austriac membru al Parlamentului European (1999–2004) (n. 1943)
 15 iulie: Dumitru Drăgan, 78 ani,  actor român de teatru și film (n. 1939)
 18 iulie: Burton Richter, 87 ani, fizician american, laureat al Premiului Nobel (1976) (n. 1931)
 19 iulie: Shinobu Hashimoto, 100 ani, scenarist, regizor și producător de film japonez (n. 1918)
 20 iulie: Romulus Maier, 58 ani, editor, jurnalist și om de afaceri român (n. 1960)
 21 iulie: Ilie Micolov, 68 ani, cântăreț român de muzică ușoară (n. 1950)
 27 iulie: Paul Philippi, 94 ani, politician român (n. 1923)
 27 iulie: Vladimir Voinovici, 85 ani, scriitor rus și fost disident sovietic (n. 1932)
 27 iulie: George Cunningham, 87 ani, om politic britanic (n. 1931)
 27 iulie: Julieta Strâmbeanu, 81 ani, actriță de film și de teatru și o poetă română (n. 1937)
 29 iulie: Oliver Dragojević, 70 ani, muzician croat (n. 1947)
 29 iulie: Tomasz Stańko, 76 ani, trompetist polonez, compozitor și improvizator (n. 1942)

August

 2 august: Mihai Radu Pricop, 68 ani, senator român în legislatura 2000-2004 (n. 1950)
 2 august: Ion Stan, 62 ani,  deputat român (n. 1955)
 5 august: Piotr Szulkin,  regizor de film și scenarist polonez (n. 1950)
 7 august: Dumitru Fărcaș, 80 ani, taragotist român (n. 1938)
 9 august: Ștefan Oprea (critic de teatru și film), 85 ani, dramaturg, prozator și critic de teatru și film român (n. 1932)
 10 august: Koos Human, 86 ani,  editor, jurnalist și muzicolog sud-african (n. 1931)
 10 august: Kin Sugai, 92 ani, actriță japoneză (n. 1926)
 11 august: V. S. Naipaul, 85 ani, scriitor britanic (n. 1932)
 14 august: Miron Ignat, 76 ani, politician român (n. 1946)
 15 august: Lucia Wald, 94 ani, filolog român (n. 1923)
 16 august: Aretha  Franklin, 76 ani, cântăreață, compozitoare și pianistă americană (n. 1942)
 16 august: Elena Șușunova, 49 ani, gimnastă rusă (n. 1969)
 16 august: Atal Bihari Vajpayee, 93 ani, politician indian (n. 1924)
 18 august: Kofi Annan, 80 ani, al 7-lea Secretar General al Națiunilor Unite (n. 1938)
 19 august: Margareta Niculescu, 92 ani, artist păpușar român (n. 1926)
 19 august: Marius Sala, 85 ani, lingvist român (n. 1932)
 20 august: Uri Avneri, 94 ani, jurnalist israelian (n. 1923)
 21 august: Stefán Karl Stefánsson, 43 ani,  actor și cântăreț islandez (n. 1975)
 24 august: Giuseppe Bacci, 97 ani,  ilustrator și pictor italian (n. 1921)
 24 august: Rudi Rosenfeld, 77 ani,  actor român (n. 1941)
 25 august: John McCain, 81 ani, senator american (n. 1936)
 25 august: Noam Sheriff, 83 ani, compozitor israelian (n. 1935)
 26 august: Neil Simon, 91 ani, dramaturg și scenarist american (n. 1927)

Septembrie

 3 septembrie: Dan Bălășescu, 74 ani, antrenor român de handbal (n. 1944)
 4 septembrie: Bill Daily, 91 ani, actor american (n. 1927)
 6 septembrie: Oleg Lobov, 80 ani, om politic rus (n. 1937)
 6 septembrie: Burt Reynolds, 82 ani, actor și regizor american (n. 1936)
 7 septembrie: Mac Miller, 26 ani, rapper american (n. 1992)
 8 septembrie: Chelsi Smith, 45 ani, fotomodel american (n. 1973)
 12 septembrie: Nicu Boboc, 85 ani,  matematician român (n. 1933)
 13 septembrie: Marin Mazzie, 57 ani, actriță și cântăreață americană (n. 1960)
 19 septembrie: Geta Brătescu, 92 ani, artist vizual din România (n. 1926)
 21 septembrie: Tran Dai Quang, 61 ani, politician vietnamez (n. 1956)
 24 septembrie: Lars Wohlin, 85 ani, om politic suedez (n. 1933)
 26 septembrie: Ion Ficior, 90 ani, torționar român (n. 1928)
 27 septembrie: Marty Balin, 76 ani, muzician american (n. 1942)
 27 septembrie: Aurel Sasu, 75 ani, critic și istoric literar român (n. 1943)
 27 septembrie: Siminică, 81 ani, artist și acrobat român (n. 1936)
 29 septembrie: Stepan Topal, 80 ani, politician moldovean (n. 1938)
 30 septembrie: Walter Laqueur, 97 ani, istoric și publicist american (n. 1921)

Octombrie

 1 octombrie: Charles Aznavour, 94 ani, cântăreț, compozitor, actor și activist public francez de origine armeană (n. 1924)
 2 octombrie: Jamal Khashoggi, 59 ani, jurnalist saudit (n. 1958)
 3 octombrie: Leon Max Lederman, 96 ani, fizician evreu-american (n. 1922)
 3 octombrie: Victor Moldovan, 91 ani,  fotbalist român (n. 1927)
 5 octombrie: Herbert Kleber, 84 ani,  psihiatru american (n. 1934)
 6 octombrie: Montserrat Caballé, 85 ani, cântăreață spaniolă de operă (n. 1933)
 6 octombrie: Victoria Marinova, 30 ani,  jurnalistă de investigație bulgară (n. 1988)
 7 octombrie: Paul Cornea, 94 ani, istoric, critic și teoretician literar român  (n. 1923)
 9 octombrie: Thomas A. Steitz, 78 ani,  biolog și biochimist american (n. 1940)
 11 octombrie: Doug Ellis, 94 ani, om de afaceri englez (n. 1924)
 13 octombrie: Georgeta Pitică, 88 ani, jucătoare internațională română de tenis de masă (n. 1930)
 14 octombrie: Eduardo Arroyo, 81 ani, pictor și grafician spaniol (n. 1937)
 14 octombrie: Milena Dravić, 78 ani, actriță sârbă de film, televiziune și de teatru (n. 1940)
 15 octombrie: Paul Allen, 65 ani, antreprenor american, cofondator al companiei Microsoft (n. 1953)
 15 octombrie: Arto Paasilinna, 76 ani, scriitor și jurnalist finlandez (n. 1942)
 17 octombrie: Mandache Leocov, 89 ani, botanist român (n. 1928)
 18 octombrie: Danny Leiner, 57 ani, regizor și scenarist american (n. 1961)
 19 octombrie: Osamu Shimomura, 90 ani,  chimist japonez (n. 1928)
 20 octombrie: Mihail Bălănescu, 95 ani,  inginer și fizician român (n. 1922)
 21 octombrie: Ilie Balaci, 62 ani, jucător de fotbal român și, ulterior, antrenor (n. 1956)
 21 octombrie: Robert Faurisson, 89 ani, profesor francez (n. 1929)
 22 octombrie: Mariana Celac, 82 ani, arhitectă română (n. 1936)
 23 octombrie: James Karen, 94 ani, actor american (n. 1923)
 26 octombrie: Marin Burlea, 69 ani, senator român (n. 1949)
 26 octombrie: György Károly, 65 ani, poet și scriitor maghiar (n. 1953)
 26 octombrie: João W. Nery, 68 ani,  scriitor, psiholog și activist LGBT brazilian (n. 1950)
 27 octombrie: Vasile Mihalache, 79 ani, politician român (n. 1939)
 28 octombrie: Konstantīns Konstantinovs, 40 ani, powerlifter letonian (n. 1978)
 29 octombrie: István Bessenyei, 63 ani,  actor, regizor și director de teatru maghiar (n. 1955)

Noiembrie

 2 noiembrie: Constantin Popescu (antrenor), 90 ani, handbalist și antrenor român de handbal (n. 1928)
 5 noiembrie: Alexandru Vișinescu, 93 ani, torționar comunist român (n. 1925)
 9 noiembrie: Dave Morgan, pilot englez de Formula 1 (n. 1944)
 7 noiembrie: Christopher Lehmann-Haupt, 84 ani, jurnalist, redactor, critic literar și romancier american (n. 1934)
 7 noiembrie: Hugh McDowell, 65 ani, violoncelist englez (n. 1953)
 11 noiembrie: Shakti Gawain, 70 ani, scriitoare americană (n. 1948)
 12 noiembrie: Stan Lee, 95 ani,  scriitor american de benzi desenate (n. 1922)
 14 noiembrie: Fernando del Paso, 83 ani, scriitor și poet mexican (n. 1935)
 14 noiembrie: Simona Patraulea, 87 ani, prezentatoare TV din România (n. 1931)
 14 noiembrie: Sorin Vieru, 84 ani,  filozof și publicist român (n. 1934)
 16 noiembrie: William Goldman, 87 ani, romancier , scenarist  și dramaturg american (n. 1931)
 18 noiembrie: Mihnea Constantinescu, 57 ani, diplomat român (n. 1961)
 20 noiembrie: Aaron Klug, 92 ani,  chimist britanic de origine lituaniană și de etnie evreiască, laureat Premiul Nobel (1982) (n. 1926)
 23 noiembrie: Bujor Hălmăgeanu, 77 ani, fotbalist și antrenor român (n. 1941)
 23 noiembrie: Nicolas Roeg, 90 ani,  regizor de film englez (n. 1928)
 25 noiembrie: Randolph Lewis Braham, 95 ani,  istoric american de origine română (n. 1922)
 26 noiembrie: Bernardo Bertolucci, 77 ani,  regizor și scenarist de film italian (n. 1941)
 26 noiembrie: Stephen Hillenburg, 57 ani, animator american (n. 1961)
 27 noiembrie: Călin Ghibu, 79 ani, actor și director de imagine de film român (n. 1939)
 28 noiembrie: Thomas J. J. Altizer, 91 ani, teolog american (n. 1927)
 30 noiembrie: George H. W. Bush, 94 ani, politician american cel de-al patruzeci și treilea vicepreședinte (1981 - 1989) și cel de-al patruzeci și unulea președinte al Statelor Unite ale Americii (1989 - 1993) (n. 1924)
 30 noiembrie: Victor Gyözö Hajdu, 89 ani,  demnitar comunist român de origine maghiară (n. 1929)

Decembrie

 7 decembrie : Eugen Rotaru, textier, poet și scenarist român
 9 decembrie: Riccardo Giacconi, 87 ani, fizician american (n. 1931)
 15 decembrie: Girma Wolde-Giorgis, 93 ani,  politician etiopian, Președinte al Etiopiei, din 2001 până în 2013 (n. 1924)
 15 decembrie: Viorel Smărandache, 65 ani, fotbalist român (n. 1953)
 16 decembrie: Mircea Petescu, 75 ani, fotbalist, impresar și antrenor român (n. 1943)
 17 decembrie: Penny Marshall, 75 ani, actriță, producătoare și regizoare americană (n. 1943)
 17 decembrie: Anca Pop, 34 ani,  cântăreață română-canadiană (n. 1984)
 18 decembrie: Valentin Ciumaș, 69 ani, fizician din Republica Moldova (n. 1949)
 18 decembrie: Lajos Grendel, 70 ani,  scriitor maghiar (n. 1948)
 21 decembrie: Stan Stângaciu, 76 ani, general român (n. 1942)
 22 decembrie: Jean Bourgain, 64 ani, matematician belgian, (n. 1954)
 24 decembrie: Eugenia Bosânceanu, 93 ani, actriță română de teatru și film (n. 1925)
 26 decembrie: Aurel Ardelean, 79 ani, senator român (n. 1939)
 26 decembrie: Roy Jay Glauber, 93 ani, fizician american, laureat al Premiului Nobel (2005) (n. 1925)
 26 decembrie: Samoilă Stoica, 79 ani,  general de armată român  (n. 1939)
 27 decembrie: Constantin Corduneanu, 90 ani, matematician român (n. 1928)
 27 decembrie: Dan Hatmanu, 92 ani, pictor și grafician român (n. 1926)
 28 decembrie: Peter Hill-Wood, 82 ani, om de afaceri englez (n. 1936)
 28 decembrie: Amos Oz, 79 ani,  scriitor israelian (n. 1939)
 30 decembrie: Edgar Hilsenrath, 92 ani, scriitor evreu-german (n. 1926)
 30 decembrie: Constantin Vasilică, 92 ani, profesor universitar român (n. 1926)
 31 decembrie: Mark Killilea Jr., 79 ani, om politic irlandez (n. 1939)

Decese cu dată necunoscută
 iunie: Alexandru Mocanu, 83 ani,  activist de partid și om politic din Republica Moldova (n. 1934)
 Sveatoslav Moscalenco, 89 ani, fizician moldovean (n. 1928)
 Gica Iuteș, 92 ani, prozatoare română (n. 1925)
 Lucia Berciu, 102 ani,  profesor universitar, lingvist, translator, cercetător și autor de manuale român (n. 1916)

2018

Decese în 2018


Steinalb ist

 eine Alternativschreibung für die Steinalp in Rheinland-Pfalz
 ein Bachabschnittsname für den Queidersbach (Moosalbe) in Rheinland-Pfalz

Steinalb


Othonninae, podtribus u glavočika u tribusu Senecioneae.. Ouhvaća 8 rodova, tipični je otona (Othonna) sa ukupno 96 vrsta iz Afrike, Azije i Australije.

Rodovi
 Gymnodiscus Less. (2 spp.)
 Othonna L. (96 spp.), otona
 Crassothonna B. Nord. (14 spp.)
 Euryops (Cass.) Cass. (102 spp.), eurijops
 Hertia Neck. (9 spp.),  hercija
 Lopholaena DC. (18 spp.)
 Stenops B. Nord. (2 spp.)
 Oligothrix DC. (1 sp.)

Izvori

Senecioneae

Othonninae


Roberto Cabañas González (11. april 1961 - 9. januar 2017) var en paraguayansk fodboldspiller (angriber).

Karriere
Cabañas spillede 28 kampe og scorede 11 mål for Paraguays landshold.. Han repræsenterede sit land ved VM 1986 i Mexico, og spillede alle paraguayanernes fire kampe i turneringen, hvor holdet blev slået ud i 1/8-finalen. Han deltog desuden ved tre udgaver af Copa América, heriblandt 1979-udgaven, som Paraguay vandt efter finalesejr over Chile.

På klubplan spillede Cabañas størstedelen af sin karriere i udlandet. Han repræsenterede blandt andet New York Cosmos i USA, Boca Juniors i Argentina samt de colombianske storklubber América de Cali og Independiente Medellín. Han tilbragte også to år i Frankrig hos Brest, som han hjalp til oprykning til den bedste række, Ligue 1 ved at blive topscorer i Ligue 2 i 1989.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Paraguay
Fodboldspillere fra América de Cali
Fodboldspillere fra Independiente Medellín
Fodboldspillere fra Cerro Porteño
Fodboldspillere fra Stade Brest 29
Fodboldspillere fra Boca Juniors
Fodboldspillere fra Olympique Lyon
Fodboldspillere fra Club Libertad
Fodboldspillere fra New York Cosmos
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1986

Roberto Cabañas


Jaufré Rudel, poznat još i kao Jaufré Rudel de Blaja je bio provansalski trubadur koji je djelovao oko polovice 12. stoljeća. Podrijetlom je bio iz Saintongea, knez od Blayea (okcitanski Blaja). Gotovo ništa nije poznato o njegovu životnome putu. Čini se da je 1147. kao sudionik II. križarskoga rata otišao u Svetu zemlju. U pariškom kodeksu koji se čuva u Bibliothèque Nationale de France sačuvano je tek sedam tekstova njegovih pjesama, u kojima se ističe tema »daleke ljubavi« (»amor de lonh«), te nekoliko njegovih melodija. Ostali su izvori Jaufréove trubadurske lirike zbirke: Saintgermainski šansonijer (Chasonnier de Saint-Germain) i Kraljev šansonijer (Chansonnier du Roi). Njegovi sugestivni stihovi o ljubavi prema Melisendi, grofici od Tripolija, postali su legendarni i nadahnuli Petrarku, Uhlanda, Heinea, Swinburnea, Carduccija, E. Rostanda i dr.

Izvori

Trubaduri
Francuski skladatelji
Skladatelji srednjovjekovne glazbe

Jaufré Rudel


La Universidad Técnica Estatal de los Urales (en ruso: Уральский государственный технический университет; USTU) es una institución de enseñanza superior situada en Ekaterimburgo, Rusia. Es una de las instituciones técnicas de enseñanza superior más importantes de Rusia y fue fundada en 1920 como Instituto Politécnico de los Urales. El 23 de abril de 2008 se le añadió el nombre de Boris Yeltsin a su denominación oficial. En 2011 la Universidad fue fusionada con la Universidad Estatal de los Urales para formar la Universidad Federal de los Urales.

Historia
La Universidad se estableció de conformidad con el decreto del Consejo de Comisarios del Pueblo con "la creación de la Universidad Estatal de los Urales", fechada el 19 de octubre de 1920. De hecho, se convirtió en el sucesor Instituto de Minería de los Urales del emperador Nicolás II, que fue creado en 1914, donde la mayoría de los estudiantes y profesores fueron evacuados en julio de 1919 a Pekín junto con las tropas de Aleksandr Kolchak debido a la Guerra Civil Rusa. La inauguración oficial de la universidad se celebró el 8 de enero de 1921.

Las primeras facultades o institutos de la Universidad Estatal de los Urales junto al Instituto Politécnico de los Urales fueron el Instituto Geológico y Metalúrgico, el Instituto de Medicina, el Instituto de Investigaciones Agropecuarias, el Instituto de Ciencias Sociales y el Departamento de Trabajo. Desde 1925 a 1930 pasó a llamarse Instituto Politécnico de los Urales.

En 1930 la reforma de la educación superior (Decreto del Comité Central y la Unión Soviética SNK, de 23 de julio de 1930 "sobre la reorganización de las universidades, los colegios y las facultades de los trabajadores") dividió la universidad en diez instituciones o universidades técnicas, pero en 1934 se renombra Instituto Industrial de los Urales y se reduce a siete institutos: de los metales ferrosos, metales no ferrosos, productos químicos-tecnológicos de energía, construcción, ingeniería, física y mecánica. En diciembre de ese mismo año se añade al nombre oficial el de SM Kírov.

El 23 de abril de 2008 se le añadió el nombre de Boris Yeltsin a su denominación oficial, por lo cual el nombre oficial y completo pasó a ser Universidad Técnica Estatal de los Urales — UPI en honor al primer presidente de Rusia B.N. Yeltsin.

La Universidad acoge la Fundación Dyatlov, un grupo de familiares que quiere que Rusia reabra la investigación sobre el caso del Accidente del paso diatlov, donde murieron nueve jóvenes de la universidad por causas extrañas todavía no reveladas.

Facultades

Instituto de Educación Técnico-Militar y de Seguridad
Instituto de Educación Física, Servicios Sociales y Turismo
Facultad de Metalurgia
Facultad de Ingeniería Mecánica
Instituto de Radio, Electrónica y Tecnologías de la Información - RTF
Facultad de Ingeniería Civil
Facultad de Energía
Facultad de Ciencias de Materiales de Construcción
Facultad de Humanidades
Facultad de Educación a Distancia
Facultad de Tecnología de la Información de modelado matemático y económico
Escuela Superior de Tecnología de Educación continua
Facultad de aprendizaje acelerado
Facultad de Ciencias Económicas y Empresariales
Escuela Físico-Técnica
Facultad de Tecnología Química
Facultad de Ingeniería Eléctrica

Institutos
Instituto de Transporte por Carretera
Instituto de Tecnología de Información de la Educación
Instituto de Educación Técnico-Militar y de Seguridad
Instituto de Innovación y Marketing
Instituto de Educación Física, Servicios Sociales y Turismo
Instituto de Tecnología Nizhny Tagil (una subsidiaria de USTU)
Instituto de la Construcción
Instituto para la Formación continua, Educación y formación (IDOPP)
Instituto de Informática, Electrónica y Comunicación
Instituto Politécnico de los Urales-Kamensk (rama USTU)

Referencias

Enlaces externos

Sitio web oficial

Urales
Educación en Ekaterimburgo
Edificios y estructuras de Ekaterimburgo

Universidad Estatal Técnica de los Urales


A Estação de Tournan é uma estação ferroviária francesa na linha de Gretz-Armainvilliers a Sézanne, localizada no território da comuna de Tournan-en-Brie, no departamento de Sena e Marne, na região da Ilha de França.

Foi colocado em serviço em 1861 pela Compagnie des chemins de fer de l'Est.

É uma estação da Société Nationale des Chemins de Fer Français (SNCF), servida tanto pelos trens da linha E do RER quanto pelos da linha P do Transilien. Paris fica a cerca de 35 quilômetros de distância.

Situação ferroviária

Estabelecida a uma altitude de , a estação de Tournan está localizada no ponto quilométrico (PK) 40,764 da linha de Gretz-Armainvilliers a Sézanne, entre as estações abertas de Gretz-Armainvilliers e Marles-en-Brie.

História
Em julho de 1859, a Compagnie des Chemins de Fer de l'Est, que acaba de ceder o terreno para a faixa de domínio da via férrea, pode começar a trabalhar no trecho de Gretz a Mortcerf da futura linha de Gretz- Armainvilliers a Sézanne. Ela colocou em serviço comercial este trecho em 2 de fevereiro de 1861.

Em 2000, o contrato do plano Estado-Região Île-de-France incluía a extensão da linha E do RER de Villiers-sur-Marne a Tournan. Em 14 de fevereiro de 2002, o conselho de administração do Sindicato de Transportes da Île-de-France (STIF) aprovou o anteprojeto. Em 14 de dezembro de 2003, a linha é desconectada, de sua rede histórica que a conecta com a Gare de Paris-Est, para se encontrar conectada à linha E do RER que termina na estação subterrânea de Haussmann - Saint-Lazare. Para além das alterações ao percurso e aos horários, esta integração na rede RER é uma oportunidade para melhorar os serviços das estações. O acesso aos trens é facilitado pela elevação das plataformas, que vão de 0,55 m a 0,92 m. Arranjos e equipamentos melhoram a acessibilidade para pessoas com mobilidade reduzida (PRM). As telas instaladas nas plataformas fornecem informações em tempo real.

Em 13 de dezembro de 2009, a linha P do Transilien é colocada em horários regulares, inclusive para os trens que servem a linha de Gretz a Coulommiers. O ônibus que para em Tournan é removido e substituído por um trem para a Gare de Paris-Est.

Em 2019, o atendimento anual estimado pela SNCF é de 1 971 494 passageiros.

Serviço aos passageiros

Recepção
Estação SNCF da rede Transilien, oferece diversos serviços destacando-se o seu antigo edifício de passageiros ainda em serviço, presença comercial diária de segunda a domingo e facilidades e serviços para pessoas com mobilidade reduzida, nomeadamente elevadores e um contador adaptado. Ela está equipada com autômatos para a venda de títulos de transporte (Transilien e Navigo) bem como um "sistema de informações de tráfego ferroviário em tempo real". A passagem de uma plataforma para outra é feita por um subterrâneo próximo à entrada ou por uma passarela no final das plataformas na direção de Paris.

Ligação
Tournan é o terminal do ramal E4 do RER E desde 14 de dezembro de 2003 e a primeira parada para os trens da linha P do Transilien (rede Paris-Est) da Gare de l'Est no trecho Paris - Coulommiers.

É servido por trens da linha E do RER, à taxa (por sentido) de um trem a cada 30 minutos fora do horário de pico e à noite, e de dois a  por hora nos horários de pico. Os trens da linha P da Transilien atendem à estação a uma taxa de um trem por hora para cada direção fora dos horários de pico e à noite, e um a dois trens por hora nos horários de pico, dependendo da direção.

Intermodalidade
Existem parques de estacionamento a norte e a sul da linha ferroviária. Os parques de estacionamento são reservados perto do edifício de passageiros para facilitar as ligações com os transportes. A estação é servida pelas linhas 3, 7°, 11, 18, 21°, 23°, 28C, 30, 121, 209, 309, 409 e Soirée Tournan-en-Brie da rede de ônibus Pays Briard, pela linha 14 da rede de ônibus ProCars, pela linha 32 da rede de ônibus Marne-la-Vallée, pela linha 02 da rede de ônibus Meaux e Ourcq e, à noite, pela linha N142 do serviço noturno de ônibus Noctilien.

Ver também
 Lista de estações ferroviárias na França
 Lista de estações da rede Transilien
 Lista de estações do RER d'Île-de-France
 Linha de Gretz-Armainvilliers a Sézanne

Bibliografia
 .

Ligações externas
 A estação de Tournan, no site oficial Transilien da SNCF

Estações do RER d'Île de France

Estação de Tournan


(29 de noviembre de 1973) es un luchador de artes marciales mixtas y lucha libre profesional japonés, principalmente conocido por su trabajo en Pro Wrestling ZERO1-MAX y Big Mouth Loud, empresa de la que fue uno de los fundadores. Murakami tuvo parte en la primera lucha de la historia de PRIDE Fighting Championships, derrotando a John Dixson.

Carrera
Kazunari comenzó a entrenar en judo en la escuela secundaria, y más tarde se convirtió en miembro del equipo de judo de la universidad de Takushoku. Allí conoció a Yoshinori Nishi, dirigente del equipo de artes marciales Wajyutsu Keisyukai, y éste le convenció de unirse a él. Años más tarde, Murakami pasó a formar parte de Universal Fighting-Arts Organization.

En lucha
 Movimientos finales
 Penalty Kick (Running punt kick a la cabeza de un oponente sentado o arrodillado)
 Northerns Lights Bomb (Scoop brainbuster) - 2010-presente; adoptado de Kensuke Sasaki
 Sleeper hold con bodyscissors
 Cross armbar

 Movimientos de firma
 Bridging belly to back suplex
 Corner foot choke
 Dragon screw
 Mounted punches
 Múltiples knee strikes
 Múltiples stiff shoot kicks al pecho del oponente
 Osoto otoshi

 Apodos
 "The Terrorist of Heisei"

Récords

Artes marciales mixtas

Kickboxing

Referencias

Practicantes de artes marciales mixtas de Japón
Luchadores profesionales de Japón

Kazunari Murakami


A House Made of Splinters () é um longa-metragem documental lançado em 2022 coproduzido internacionalmente entre Dinamarca, Ucrânia, Suécia e Finlândia dirigido pelo cineasta dinamarquês, Simon Lereng Vilmont e criado com o apoio da Agência Estatal Ucraniana de Cinema, que segue a história de crianças em um orfanato especial no leste da Ucrânia O filme teve sua estreia mundial no Festival de Sundance em 26 de janeiro de 2022, onde venceu o prêmio de melhor diretor na seção World Cinema Documentary. Além disso, foi um dos 15 filmes selecionados na categoria Melhor Documentário dentre 144 elegíveis  e em seguida indicado ao 95º Oscar na referida categoria.

Sinopse
O filme apresenta as histórias de crianças de um orfanato especial no leste da Ucrânia. Os heróis da fita, como são conhecidos, foram vários educadores que, nas condições da guerra com a Rússia, estão tentando criar um espaço seguro para as crianças perto da linha de frente. Enquanto as crianças estão sendo cuidadas, os adolescentes maiores de idade estão em perigo. Ao mesmo tempo, autoridades estaduais e os tribunais decidem o futuro e destino das crianças.

Produção
As filmagens do documentário duraram mais de dois anos em Donbass. Foi produzido em coprodução internacional com a Suécia, Finlândia, Dinamarca e Ucrânia com o apoio da Agência Estatal Ucraniana de Cinema (Ukrainian State Film Agency).

Lançamento
O filme teve sua estreia mundial no Festival de Cinema de Sundance em 26 de janeiro de 2022.

Foi convidado no Festival Internacional de Cinema de Gotemburgo, realizado de 27 de janeiro a 5 de fevereiro de 2022, e no CPH:DOX, Festival Internacional de Documentários de Copenhague, realizado de 23 de março a 3 de abril de 2022. Em abril de 2022, foi exibido no festival suíço de documentários Visions du Réel e depois na 29ª edição do Hot Docs Canadian International Documentary Festival. Em maio de 2022, foi apresentado no DOK.fest Munich e no festival de documentários israelense Docaviv. Em junho de 2022, foi exibido no Festival de Cinema de Sydney. No próximo mês de julho, foi selecionado na 19ª edição do Golden Apricot Yerevan International Film Festival, realizado de 10 a 17 de julho, na 'Competição Internacional de Longa-Metragem'. Em setembro, o filme apresentado no Programa de Competição da AJB DOC realizado de 9 a 13 de setembro. Em outubro de 2022, foi apresentado na Semana Internacional de Cine de Valladolid e no Festival de Cinema de Osnabrück e em 3 de novembro de 2022 no Lübeck Nordic Film Days.

Em 17 de janeiro de 2023, o American Documentary informou que o POV (um termo do cinema para "ponto de vista") adquiriu o filme e fará sua estreia na transmissão nacional na PBS, American Experience, como parte da 36ª temporada do POV, com lançamento no verão de 2023.

Recepção

Resposta da Crítica
No site agregador de resenhas Rotten Tomatoes, o filme possuí 95% de aprovação com base nas resenhas de 21 críticos, com nota média de 7,6/10. No Metacritic, tem uma pontuação média ponderada de 73 em 100 com base em 4 análises, indicando "avaliações geralmente favoráveis".

A crítica de Jack Seale ao The Guardian avaliou o filme com 4 estrelas de 5 e escreveu: "Cheio de verdades duras e quase intoleravelmente frias sobre o que acontece com os pequenos quando a sociedade está fragmentada." Daniel Fienberg, do Hollywood Reporter, admirando os momentos de beleza, escreveu: "Admirei os momentos de beleza que Wilmont oferece em um filme que não é consistente o suficiente em sua abordagem narrativa." Concluindo, Fienberg opinou: "Mesmo que A House Made of Splinters não consiga decidir completamente se quer contar uma história ou se a repetição de devastação e elevação efêmera é suficiente, os rostos aqui permanecem por muito tempo depois que o filme termina." A crítica de Guy Lodge para a Variety elogiou a cinematografia do filme, escrevendo: "O cinema de Lereng Wilmont [é] marcado por uma ternura incomum e interesse humano, filmado com uma câmera que parece quase invisível para seus súditos". Concluindo, Lodge declarou: "A House Made of Splinters se entrega a passagens de poesia visual - dança leve em rostos extasiados, silhuetas de duas crianças traçando os padrões em uma cortina de voile iluminada por trás", acrescentou ele, "- que parecem merecidas, concedendo espaço para respirar e beleza para um ambiente que mais precisa delas." Elena Lazic no Cineuropa afirmou que o filme "oferece uma janela para [a realidade da vida no leste da Ucrânia] por meio de uma casa temporária para crianças que não podem ser cuidadas pelos pais". No parágrafo final, Lazic lamentou que o filme "não forneça nenhuma ideia inovadora sobre os ciclos de vício, violência e negligência", em seguida dando um aspecto positivo do filme, ela acrescentou, "mas mostra a diferença que mesmo um piscar de olhos raio de esperança pode fazer na vida das crianças."

Prêmios e Indicações

Ligações Externas

 A House Made of Splinters on Cinephil

Filmes da Ucrânia de 2022
Filmes da Dinamarca de 2022
Filmes da Suécia de 2022
Filmes da Finlândia de 2022
Filmes em língua ucraniana
Documentários de 2022
Documentários da Dinamarca
Documentários da Suécia

A House Made of Splinters


متأخر الخصية  هو جنس من ديدان المثقوبات ثنائيات الأجيال يضم عدة أنواع : متأخر الخصية الزبادي Opisthorchis viverrini متأخر الخصية الصيني Opisthorchis senensis متأخر الخصية البغيض Opisthorchis noverca متأخر الخصية الهري Opisthorchis felineus.

مراجع

طفيليات

متأخر الخصية


Le cercle lausannois des Âmes intérieures est une communauté mystique groupant protestants et catholiques qui se réunit à Lausanne entre 1750 et 1850. Son nom renvoie à son appartenance à la doctrine du quiétisme.

Histoire

Le pasteur Jean-Philippe Dutoit-Membrini est à l'origine du cercle vaudois des Âmes intérieures. Avec son ami le professeur Jean-François Ballif, il découvre en 1753 les écrits de Madame Guyon. Les deux amis font la connaissance du comte prussien Johannes Friedrich von Fleischbein comte de Hayn (1700-1770), protestant converti au catholicisme qui dirige alors les cercles allemands, suisses et vaudois des fidèles de l'Intérieur. Le comte désigne Dutoit-Membrini, brillant orateur, comme directeur de la communauté vaudoise. Le Cercle a exercé une certaine influence sur la vie spirituelle lausannoise, à en juger par plusieurs membres de familles de notables qui en sont membres, dont les Langallerie et les Constant.

Le comte de Fleischbein rédige un livret intitulé La Dîme que publie en 1759 le pasteur Dutoit. L'on demande en effet une contribution financière aux adeptes pour aider les membres qui seraient dans le besoin. La communauté se réunit à Lausanne dans la maison Ballif, à la Cité (rue Vuillermet, 1), et ses membres adoptent des pseudonymes pour éviter d'éventuelles poursuites par les autorités bernoises.

La messe est interdite à cette époque, mais les fidèles continuent à la célébrer. Plusieurs objets de culte appartenant à cette communauté ont été conservés. Il y a notamment un calice, fabriqué à Cologne vers 1750, sur le pied duquel sont gravés les noms des trois fondateurs du groupe, Dutoit, Baillif et Fleischbein, qui figurent au côté de celui de Madame Guyon. Il y a en outre un « petit Paradis », objet typique de la dévotion catholique au . Objet de contemplation et d'oraison, il doit aider à la prière. On voit au centre d'une petite vitrine, en forme de tabernacle, l'enfant Jésus en cire, vêtu de dentelles et portant une perruque. Il est placé devant un décor de fleurs et de fruits destinés à évoquer le Paradis, avec une végétation luxuriante, un petit agneau, un cerf, de l'eau qui jaillit du rocher. Ces objets sont aujourd'hui conservés au Musée historique de Lausanne.

La profession de foi de cette communauté hors normes est présentée dans un ouvrage édité en 1788 par le professeur Baillif, qui explique que les fidèles ont comme seul chef Jésus-Christ et rejette avec fermeté la primauté papale. Il s'agit pratiquement du seul point qui distingue les Âmes Intérieures du catholicisme. Madame Guyon, qui n'a jamais été canonisée par le Saint-Siège, est considérée comme une sainte par les membres de cet oratoire.

À la mort du professeur Baillif en 1790 et du pasteur Dutoit en 1793, le colonel Charles de Langallerie (1751-1835), beau-fils du professeur, reprend les rênes de l'oratoire. Le rapprochement avec l'Église catholique officielle se concrétise au tournant du siècle, lorsque la Constitution helvétique de 1798 proclame la liberté de conscience et des cultes. En 1802, de nombreux membres du cercle des Âmes Intérieures assistent avec dévotion à la première messe célébrée à la cathédrale de Lausanne depuis son interdiction en 1536.

Dès 1803, cependant, avec l'avènement du canton de Vaud, le protestantisme redevient la seule religion officielle. La messe continue toutefois à être célébrée à l'oratoire de la Cité. Deux tendances se dessinent alors. L'une, avec Charles de Langallerie, se rattache directement à l'église catholique, tandis que l'autre se rapproche des mouvements religieux issus du Réveil protestant. Dénoncés comme sectaires, ils sont interdits de réunion en 1824. Les derniers fidèles des Âmes Intérieures considèrent alors l'exil comme voie de salut et partent pour les États-Unis.

Archives

Bibliographie
 .

 Georges Antoine Bridel, Reconstitution de l'oratoire du groupe mystique des "Âmes intérieures" à la Cité-Derrière, Lausanne, 1918.
 Dominique Tronc, Andrée Villard (réd.) Jeanne-Marie Bouvier de la Mothe Guyon, la vie par elle-même et autres écrits biographiques, Paris, Genève 2001.
 Jules Chavannes, Jean-Philippe Dutoit. Sa vie, son caractère et ses doctrines, Lausanne 1865.

Références

Vaud
Vaud
Culture dans le canton de Vaud
Quiétisme

Cercle lausannois des Âmes intérieures


Agostino Fiorito (en latin Floritus), né en  à Mazara del Vallo (Sicile) et mort en  à Palerme, est un jésuite et helléniste italien.

Biographie
Agostino Fiorito naquit à Mazara del Vallo en 1580, fut admis dans la Compagnie de Jésus et chargé d'enseigner la langue grecque aux jeunes profès du collège de Palerme. Une mort prématurée l'enleva en 1613, à l'âge de 33 ans. Fiorito avait recueilli et traduit en latin un grand nombre d'opuscules des Pères grecs relatifs à l'histoire ecclésiastique de Sicile. Ottavio Gaetani en a inséré la plus grande partie dans ses Sanctorum siculorum vitæ, Palerme, 1657, 2 vol. in-fol. On assure que Fiorito avait laissé en manuscrit plusieurs Tragédies écrites les unes en grec et les autres en latin.

Bibliographie

Liens externes

Jésuite italien
Naissance en 1580
Décès en 1613
Décès à Palerme

Agostino Fiorito


ආසියානු කුසලානය 2018 එදිජා තරගාවලියක් ලෙස එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍යයේ පවත්වන ලදී. ඒ එම රටේදී මෙම තරගාවලිය පවත්වන 3 අවස්ථාව වේ. මීට පෙර 1984 හා 1995 දී මෙම තරගාවලිය පවත්වා ඇත.මෙම තරගාවලියේ දී ඉන්දියාව ශූරයන් වූ අතර අවසාන මහා තරගාවලියේදී බංගලාදේශය කඩුළු 3 කින් පරාජය කරමිනි.

පසුබිම
මුලින්ම මෙම තරගාවලිය 2018 වසර සදහා ඉන්දියාවේදී පැවැත්වීමට සූදානම් වුවත් එවකට තිබූ දේශපාලන හේතු මත පාකිස්ථානය තරගාවලිය සදහා සහභාගීත්වය අවිනිශ්චිතව පැවතුනි. පසුව මේ සදහා එක්සත් අරාබි එමීර් රාජ්‍ය තෝරා ගැනිනි. ඒ අබුඩාබි හි ඔටුන්න හිමි කුමරු වූ මොහොමඩ් බින් අල් නහ්-යන් ඉන්දියානු ක්‍රිකට් පාලක මණ්ඩලයෙන් හා ආසියානු ක්‍රිකට් කවුන්සිලයයෙන් කල ඉල්ලීමක් පරිදි වේ.

ආකෘතිය
ආසියාවේ ක්‍රිකට් ක්‍රීඩා කරන ICC පූර්ණ සාමාජික රටවල් 5 හා අර්ධ සාමාජිකයන් අතර පැවති සුදුසුකම් ලබා ගැනීමේ තරගාවලියේ ශූරයන් සමග රටවල් 6 ක් සහභාගී විය. මූලික වටයේ කණ්ඩායම් 3 බැගින් කාණ්ඩ 2 කට බෙදා කාණ්ඩය තුල සියළු කණ්ඩායම් අනික් කණ්ඩායම් සමග එක් වතාවක් තරග කරන අතර ඉන් පලමු ස්ථාන ලබා ගන්නා කණ්ඩායම් 4 සුපර් ෆෝ වටයට සුදුසුකම් ලැබීය. සුපර් ෆෝ වටයේදීද සියළු කණ්ඩායම් අනික් කණ්ඩායම් සමග එක් වතාවක් තරග කර ඉන් පලමු හා දෙවන් ස්ථාන අවසන් මහා තරගයට සුදුසුකම් ලබයි.

රටවල්
 , ICC පූර්ණ සාමාජික
 , ICC පූර්ණ සාමාජික
 , ICC පූර්ණ සාමාජික
 , ICC පූර්ණ සාමාජික
 , ICC පූර්ණ සාමාජික
 , 2018 ආසියානු කුසලාන සුදුසුකම් ලැබිමේ ශූරතාවය

තරග නිළධාරීන්

 තරග තීරකයින්
  ඩේවිඩ් බූන්
  ඇන්ඩි පයික්‍රොෆ්ට්

 තරග විනිසුරුවරුන් - සහභාගී වන රටවල්
  අහ්මඩ් ෂා පක්ටීන්
  අනිසුර් රහ්මන්
  අනිල් චෞද්‍රි
  නිතින් මෙනොන්
  චෙට්ටිතොඩි ශාම්සුද්දීන්
  අසාන් රාසා
  රුචිර පල්ලියගුරුගේ

 තරග විනිසුරුවරුන් - ස්වාධීන රටවල්
  රොඩ් ටකර්
  මැරිස් රෙස්මස්
  ශෝන් ජෝර්ජ්
  ජෝර්ජ් බ්‍රැත්වේට්

ක්‍රීඩාංගන

මූලික වටය
බංගලාදේශය හා ශ්‍රී ලංකාව අතර පැවති මුල්ම තරගය ඩුබායි ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාංගනයේ පැවැත්වුනි. ඒ බංගලාදේශය ඩුබායි හිදී 1995 පාකිස්ථානය සමග ආසියානු කුසලානයේදී සහාභාගී වූ තරගයට පසු සහභාගී වූ ප්‍රථම තරගය විය. ශ්‍රී ලංකාව හා හොංකො මූලිකවටයේ සියළු තරග පරාජය වී තරගාවලියෙන් ඉවතට විසිවිය.

A කාණ්ඩය

B කාණ්ඩය

සුපිරි හතර

අවසන් තරගය

ආසියානු කුසලාන ක්‍රිකට් තරගාවලි

2018 ආසියානු කුසලානය


Apache-Archiva es un programa de código abierto para el manejo de repositorios desarrollado por Apache Software Foundation. Forma parte de los llamados "Proyectos Top Level" de la Fundación Apache.

Este software ofrece funciones para la mantención (proxying de repositorios remotos, seguridad de acceso, almacenamiento de artefactos, suministro, revisión, indexación, estadísticas de uso, escaneo) de repositorios, siendo capaz de interactuar con herramientas como Maven, Continuum y Continuum Ant, destinadas a producir una aplicación lista para usar.

En partir de su versión 1.2 se agregaron la búsqueda por vía de XML-RPC y el soporte del formato de índice M2Eclipse, mientras que en su versión 1.3 se agregaron la restauración de metadatos y la carga (upload) a través de la interfaz de usuario.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio del proyecto

Apache Software Foundation
Software libre

Apache Archiva


Andrew Roborecki D.D. (* 12. Dezember 1910 in Welyki Mosty, Ukraine; † 24. Oktober 1982 in Toronto, Kanada) war der erste ukrainisch griechisch-katholische Bischof von Saskatoon in Kanada.

Leben
Andrew Roborecki kam im Alter von knapp drei Jahren mit seinen Eltern Jacob und Anastasia Roberecki aus der Ukraine nach Kanada. Nach dem Studium in Winnipeg und Toronto wurde er am 18. Juli 1934 von Erzbischof Basil Ladyka OSBM (Erzeparchie Winnipeg) zum Priester geweiht. Nachdem er als Seelsorger in Winnipeg, Dauphin und Roblin tätig war, wurde er zum Pastor der St. Josaphat Gemeinde in Winnipeg berufen und blieb hier für vierzehn Jahre.

Am 14. Februar 1948 wurde Roborecki zum Weihbischof in Zentral-Kanada berufen und zum Titularbischof von Tanais ernannt. Am 27. Mai 1948 weihte ihn Erzbischof Basil Ladyka und die Mitkonsekratoren Erzbischof Constantine Bohacewskyi (Apostolischer Exarch der Vereinigten Staaten) und Bischof Neil Nicholas Savaryn OSBM (Apostolischer Exarch von Westkanada) zum Bischof. Am 10. März 1951 ernannte ihn Papst Pius XII. (1939–1958) zum Apostolischen Exarchen des neu gegründeten Apostolischen Exarchats Saskatoon.

Seine erste Aufgabe bestand im Aufbau einer Kirchenhierarchie und die Koordinierungsarbeit zwischen den verschiedenen Einrichtungen und Organisationen der Ukrainischen Griechisch-Katholischen Kirche im Bistum Saskatoon sicherzustellen. Hierzu berief er das erste Kirchenparlament nach Saskatoon und etablierte einen Kirchenrat. 1956 wurde Roborecki zum ersten Bischof der nun zur Eparchie erhobenen Diözese Saskatoon ernannt. Bischof Roborecki war Teilnehmer an den vier Sitzungsperioden des Zweiten Vatikanischen Konzils (1962–1965) und Mitkonsekrator bei Bischof Demetrius Martin Greschuk.

Andrew Roborecki Foundation
Die Andrew Roborecki Stiftung, die 1982 nach seinem Tod gegründet wurde, ist eine karitative Organisation mit Sitz in Saskatoon. Sie finanziert sich durch Spenden, steuerliche Zuwendungen und Mitgliedsbeiträgen. Der "Geistliche Rat" ist der Bischof von Saskatoon, derzeit durch Bryda Joseph Bayda gestellt. Die Stiftung betreut das Priesterseminar in Ottawa, katholische Bildungseinrichtungen und gewährt finanzielle Unterstützung für Priesteramtskandidaten.

Das Sheptytsky Institut
Im September 1977 hatte Papst Paul VI. (1963–1978) die Eparchien aufgerufen in ihren Bistümern "Religious Education Center" zu errichten. Bischof Roborecki nahm diesen Wunsch auf und gründete eine bischöfliche Bildungseinrichtung, die später den Namen "Sheptytsky Institute" benannt nach Andrej Alexander Scheptyzkyj, dem früheren Großerzbischof von Lemberg und Metropolit der Ukrainischen Griechisch-Katholischen Kirche in der Ukraine, erhielt. Im Programmangebot stehen Bildungsangebote für Jugendliche und Erwachsene.

Weblinks
Apostolische Nachfolge – Ernennungen 1948
Apostolische Nachfolge – Titularsitze
Apostolische Nachfolge – Nekrolog 1982

Einzelnachweise

Titularbischof
Ukrainisch griechisch-katholischer Bischof
Konzilsvater (Zweites Vatikanisches Konzil)
Ukrainer
Geboren 1910
Gestorben 1982
Mann

Andrew Roborecki


Daniele Raffaeli () este un actor de voce italian, cunoscut mai ales pentru dublarea lui Ben Tennyson în serialul și în filmele Ben 10, Logan Henderson în Big Time Rush, Chuck Bass în Gossip Girl.

Nașteri în 1977
Actori italieni

Daniele Raffaeli


جيرمان غوستافو دينيس  الشهير باسم جيرمان دينيس (مواليد 10 سبتمبر 1981 في ريميديوس دي إسكالادا - الأرجنتين) لاعب كرة قدم أرجنتيني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى أودينيزي الإيطالي منذ 2010 في مركز المهاجم .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
رياضيون أرجنتينيون مغتربون في إيطاليا
رياضيون من لانوس
لاعبو الدوري الأرجنتيني برايم بي
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثالثة
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو الدوري البيروفي لكرة القدم
لاعبو أتالانتا
لاعبو أرسنال دي ساراندي
لاعبو أودينيزي
لاعبو إنديبندينتي
لاعبو تاليريس
لاعبو دوري الدرجة الأولى الأرجنتيني
لاعبو ريجينا
لاعبو كرة قدم أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بيرو
لاعبو كرة قدم مغتربون أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم مغتربون في بيرو
لاعبو كرة قدم من لانوس
لاعبو كويلمس
لاعبو كيلمس
لاعبو لانوس
لاعبو لوس أنديس
لاعبو منتخب الأرجنتين لكرة القدم
لاعبو نابولي
لاعبو نادي أتليتيكو كولون
لاعبو نادي تشيزينا
لاعبو نادي لا فيوريتا
لاعبو نادي يونيفرسيتاريو
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1981
مواليد في لوماس دي ثامورا

جيرمان دينيس


Charles-Étienne Briseux (født 1680 i Baume-les-Dames, død 1754) var en fransk arkitekt.

Briseux er især kendt som publicist af forbilledværker, hvis smagsretning tilhører den fornemme og rolige franske rokoko (Architecture moderne 1728 og 1754, L'art de bâtir des maisons de campagne 1743, Traité de Beau 1752).

Kilder

Arkitekter fra Frankrig
Franskmænd i 1600-tallet
Franskmænd i 1700-tallet
Rokokoarkitekter

Charles-Étienne Briseux


Ruská Voľa nad Popradom este o comună slovacă, aflată în districtul Stará Ľubovňa din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 90 de locuitori.

Istoric
Localitatea Ruská Voľa nad Popradom este atestată documentar din 1357.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ruská Voľa nad Popradom


John Barlow (né le ) est un éditeur de journal et un homme politique canadien en Ontario. Il représente à titre de député conservateur la circonscription fédérale albertaine de Macleod à la suite d'une élection partielle en 2014 et la nouvelle circonscription de Foothills à partir de 2015.

Biographie
Né à Regina en Saskatchewan, Barlow s'implique en politique provinciale dans l'Association progressiste-conservatrice de la circonscription de Highwood lors des élections générales de 2012. Son parti subit la défaite face à Danielle Smith, cheffe du Parti Wildrose.

Politique fédérale
Candidat conservateur au cours de l'élection partielle dans la circonscription fédérale de Macleod en 2014, il succède au député démissionnaire Ted Menzies. Réélu dans Foothills en 2015, il est nommé par la cheffe conservatrice intérimaire Rona Ambrose au poste de critique en matière de Commerce interprovincial. Durant son mandat, il oriente son action sur la campagne #FreeTheBeer qui s'oriente principalement sur le transport d'alcool entre les provinces.

En 2016, il présente le projet de loi privé C-351 pour permettre aux producteurs de boissons alcoolisées de vendre leurs produits partout au Canada sans passer par une permission d'un société d'état provinciale et de permettre aux particuliers de transporter de l'alcool pour usage personnel d'une province à une autre.

Le nouveau chef conservateur Andrew Scheer le nomme au cabinet fantôme au poste de ministre de l'Agriculture et d'Agri-Food en 2016. En 2018, il passe au poste de critique en matière d'Emploi, de Développement humain et du Travail. Simultanément, il remplace Steven Blaney au poste de vice-président du comité permanent sur les Ressources humaines, des Compétences et du Développement social et du Statut des personnes handicapées.

Il est réélu en 2019 et en 2021.

Résultats électoraux

Références
John Barlow - Chambre des communes du Canada

Actuel député fédéral canadien
Naissance en octobre 1971
Naissance à Regina
Député du Parti conservateur du Canada
Député fédéral canadien provenant de l'Ontario

John Barlow (homme politique canadien)


රූපවාහිණිය එහි ආරම්භයේදී අල්පකාලීක මාධ්‍යයක් විය. ක්‍රමික වැඩසටහන් වල ලෝලීන් විසින් ඔවුන්ගේ දින සටහන එම වැඩසටහන විකාශනයේ දී නැරඹිය හැකි පරිදි සැලසුම් කර ගන්නා ලදී. මෙය හැඳින්වීම සදහා වෙළෙඳපොළ කරුවන් විසින් අවස්ථාවක් වෙන්කර ගැනීමේ රූපවාහිණිය (Appointment Television) යන වදන ඇති කරන ලදී.

වැඩසටහන් පෙලගැස්ම මත නරඹන්නාගේ පරාධීනත්වය, වීඩියෝ කැසට් පටිගත කරනය හා ඩිජිටල් වීඩියෝ පටිගතකරණය වැනි වැඩ සටහන් ගත කළ හැකි වීඩියෝ පටිගත කිරීමේ උපකරණ වල හදුන්වාදීම සමගම අඩුවිය. පාරිභෝජකයන්ට අදාල වැඩ සටහන් විකාශය කිරීම හා පටිගත කිරීම සිදු කළ පසුව ඔවුන්ට අවශය ඕනෑම වේලාවකදී ඒවා නැරඹිය හැක. රූපවාහිණි සේවා සපයන්නන් විසින් ඉල්ලුම මත වීඩියෝ (Video on demand)  යන නමින් සේවාවක් සපයන අතර එය ඕනෑම අවස්ථාවකදී නැරඹිය හැකි වැඩසටහන් එකතුවක් වෙයි.

ජංගම දුරකතන ජාල හා අන්තර් ජාලයද වීඩියෝ ප්‍රවාහ රැගෙනයාමේ පහසුකම් වලින් යුක්ත වෙයි. වර්තමානයේදී අන්තර් ජාල TV විශාල ප්‍රමාණයක් පවතින අතර ඒවා සජීවි ලෙස හෝ භාගත කරගත හැකි‍වැඩසටහන් ලෙස පවතියි. තවද වීඩියෝ හුවමාරු කර ගැනීමේ වෙබ් අඩවි විශාල වශයෙන් ජනප්‍රිය වී ඇත.

ජපාන නිෂ්පාදකයෙකු වන Scalar විසින් අක්ෂි වීදුරුවට ඇමිනි ඇති ඉතා කුඩා රූපවාහිණි පද්ධතියක් නිර්මාණය කර ඇති අතර එය Teleglass T3 – F ලෙස නම් කොට ඇත.

රූපවාහිණිය - තාක්ෂණික ප්‍රවනතා


Tiaa (Tia`a, Tiya sau Tiy) a fost a treia soție a faraonului Seti al II-lea, după Takhat și Twosret. Unii specialiști cred că ar fi avut origine siriană (Hurru). S-a crezut mai demult că era mama lui Rameses-Siptah (Siptah Merenptah), următorul faraon din Egipt după moartea predecesorului său, Seti al II-lea. Cu toate acestea, mama lui Siptah este cunoscută acum ca fiind o femeie din Canaan numită Sutailja sau Shoteraja dintr-un basorelief descoperit recent și aflat în Muzeul Luvru.

Referințe

Istoria Egiptului antic
Regine

Tiaa


زوران جينجيتش (Зоран Ђинђић بالسريلية الصربية) ؛ (1 أغسطس 1952 - 12 مارس 2003)، أول رئيس وزراء غير-شيوعي للجمهورية الصربية من بعد الحرب العالمية الثانية. أُغْتِيل جينجيتش في 12 مارس 2003 برصاصة قناص اخترقت قلبه و ذلك أمام مبنى الحكومة.

روابط خارجية

مراجع

سياسيون صرب مغتالون في عقد 2000
عقد 2000 سياسيون مغتالون في أوروبا
أشخاص توفوا أثناء شغلهم لمنصب
أشخاص قتلوا بواسطة الجريمة المنظمة
أشخاص قتلوا بواسطة جريمة منظمة صربية
أشخاص قتلوا في صربيا
أشخاص من شاميتس (البوسنة والهرسك)
أعضاء هيئة تدريس جامعة نوفي ساد
جرائم 2003 في صربيا
جرائم قتل في أوروبا 2003
جرائم قتل في صربيا 2003
جرائم قتل في صربيا عقد 2000
رؤساء حكومات مغتالون
رؤساء وزراء صربيا
سياسيون توفوا أثناء شغلهم لمنصب
سياسيون صرب مغتالون
صرب البوسنة والهرسك
ضحايا قتل ذكور
علماء سياسة صرب
علماء سياسة في القرن 20
عمدات بلغراد
فلاسفة سياسيون صرب
فلاسفة صرب في القرن 20
فلاسفة صرب في القرن 21
قتل في 2003
مسيحيون شرقيون أرثوذكس صرب
معارضون يوغوسلافيون
مواليد 1952
مواليد في شاميتس (البوسنة والهرسك)
ناشطو ديمقراطية صرب
وفيات 2003
وفيات بإطلاق النار في صربيا
وفيات في بلغراد

زوران جينجيتش


بودولينيتس مدينة في شمال شرق سلوفاكيا وتتبع أقليم بريشوف.

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لمدينة بودولينيتس

مدن سلوفاكيا

بودولينيتس


Olga García (født 1. juni 1992) er en spansk fodboldspiller, der spiller som angriber for FC Barcelona og Spaniens kvindefodboldlandshold.

Eksterne henvisninger

 Profil hos FC Barcelona

Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra FC Barcelona

Olga García


صوفي بسيس (ولدت في 1947 في مدينة تونس) هي مؤرخة وصحافية فرنسية-تونسية  تنحدر من عائلة يهودية تونسية.
 حصلت على شهادة التبريز في التاريخ، ثم أصبحت محررة في مجلة جون أفريك (إفريقيا الفتاة) وفي بريد اليونسكو (Courrier de l'Unesco). وتشغل حاليا خطة مدير بحوث في معهد العلاقات الدولية والإستراتيجية في باريس  كما تتولى خطة نائب الأمين العام للفيدرالية الدولية لحقوق الإنسان.
 بالإضافة إلى أنها درّست طويلا الاقتصاد السياسي للتنمية في قسم العلوم السياسية في جامعة السوربون، فهي خبير استشاري لليونسكو ومنظمة الأمم المتحدة للطفولة، وقد قامت بالعديد من المهام في أفريقيا.

مؤلفاتها
 الحبيب بورقيبة، السيرة الذاتية (بالاشتراك مع سهير بلحسن) في مجلدين، منشورات جون أفريك، باريس، 1988.
 الغرب والآخرون : تاريخ تفوق، منشورات لاديكوفارت، باريس، 2003.
 العرب، المرأة، الحرية، منشورات ألبان ميشال، باريس، 2007.

انظر أيضًا
 سهير بلحسن

مراجع

وصلات خارجية
« Tunisienne, juive arabe et française », Aujourd'hui rencontre avec..., Médi 1 Sat, 27 novembre 2007

الفدرالية الدولية لحقوق الإنسان
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مدينة تونس
أعضاء مجلس الهيئة العليا لتحقيق أهداف الثورة والإصلاح السياسي والانتقال الديمقراطي
حاصلون على الصنف الثاني من وسام الجمهورية (تونس)
صحفيات تونسيات
صحفيون وصحفيات فرنسيون
كاتبات تونسيات في القرن 20
كاتبات تونسيات في القرن 21
مهاجرون تونسيون إلى فرنسا
مواليد 1947
مواليد في مدينة تونس
مؤرخات
مؤرخون تونسيون
مؤرخون تونسيون في القرن 20
مؤرخون تونسيون في القرن 21
مؤرخون فرنسيون
مؤرخون يهود
ناشطات تونسيات
ناشطات فرنسيات
نساء تونسيات
نسويون تونسيون
يهود تونسيون
مؤرخات تونسيات

صوفي بسيس


Dødelig søvnløshed er en extrem sjælden arvelig søvnlidelse der typisk resulterer i døden efter få måneder. Hovedsymptomet er søvnløshed, men lidelsen kan også forsåge en lang række andre symptomer, såsom taleforstyrrelser, koordinationsproblemer og demens.

Eksterne henvisninger

Søvn
Neurologiske sygdomme
Uløste problemer indenfor neurovidenskab

Dødelig søvnløshed


مضاد الزيفان أو مضاد الذيفان أو مضاد السم  هي الأجسام المضادة لديها القدرة على تثبيط سموم (ذيفانات) محددة. هي تنتجها بعض الحيوانات، والنباتات، والبكتيريا. بالرغم من أنها الأكثر فاعلية في تحييد (أو تثبيط) السموم، فإنها يمكن أن تقتل البكتيريا وغيرها من الكائنات الحية الدقيقة. الأدوية تصنع داخل الكائنات الحية، ولكن يمكن حقن الكائنات الأخرى، بما فيها البشر. ويشمل هذا الإجراء حقن حيوان آمن مبلغ معين السمية. بعد ذلك، وجسم الحيوان يكون مضاد الذيفان اللازم لإبطال مفعول المادة السامة. في وقت لاحق، وسحب الدم من الحيوانات. عندما يتم الحصول على مضاد الذيفان من الدم، ومن تنقية وحقن بشرية أو حيوانية أخرى.لمنع داء المصل، وأنه كثيرا ما يكون من الأفضل استخدام مضاد الذيفان المتولد من نفس النوع (أي استخدام الترياق المستخرج من الإنسان لعلاج الإنسان).

تاريخ مضادات السموم

انظر أيضا
 ترياق
 تطعيم
 بازهر

مراجع

وصلات خارجية

تعريف مضاد الذيفان -موقع طبي جيد

جهاز مناعي
علم الأحياء الدقيقة
علم المناعة
مضادات ذيفان

مضاد ذيفان


El distrito fitogeográfico del Ñandubay es una de las secciones en que se divide la provincia fitogeográfica del Espinal, dentro del Dominio fitogeográfico Chaqueño. Se ubica en el sector este del cono sur de América del Sur.

Distribución

Se distribuye en el oeste del Uruguay, el sudoeste del estado de Río Grande del Sur, el más austral del Brasil, y en el este de la Argentina, en las provincias de Santa Fe en su sector central, en el extremo noreste de Córdoba, en gran parte de Entre Ríos, y en el centro y sur de Corrientes.

Denominaciones

Debe su nombre a la especie característica de estos bosques: el ñandubay, el que no se presenta en otros distritos de la provincia fitogeográfica.

Suelos

Se asienta sobre lomadas de muy baja altitud, desde el nivel del mar hasta unos 100  Están formadas por sedimentos loéssicos, negros arcillosos y limo arcillosos, los que les otorgan una buena aptitud agrícola. En determinados sectores, llamados localmente «bañados de altura», el porcentaje de arcilla es mayor, la cual dificulta la infiltración, haciendo que estos sólo posean un destino ganadero. También se encuentran sectores con alta carga salino-alcalina, llamados localmente «peladares», siendo estos los de menor aptitud agropecuaria, por lo tanto los bosques que sostienen han podido mantener un mejor estado de conservación.

En una franja costera al río Uruguay en Entre Ríos y en buena parte del sector correntino los suelos son más arenosos. En este último sector se destaca un tipo local de microrelieve denominado localmente «malezal», causado por un tipo particular de erosión hídrica en surcos llamada «erosión reticular».

Clima

Las temperaturas medias anuales rondan los 21,5 °C en el norte y 17 °C en el sur. En toda esta subregión no hay zonas libres de heladas, aunque en su sector norte estas son suaves.

Las precipitaciones decrecen desde el NE hacia el SO, con un rango anual entre 1500 a 700 mm, con una distribución estacional más importante en la primavera y el verano. Las nevadas son muy infrecuentes y sólo afectan al sector oeste, aunque el granizo es habitual, y suele ocasionar daños en la vegetación.

Los vientos predominantes son los del cuadrante sudeste, llamado localmente «sudestada», con vientos suaves y húmedos; y los del cuadrante norte, que se caracterizan por ser cálidos y húmedos. Menos frecuentes son los del cuadrante sudoeste, llamado localmente «pampero», con vientos fríos y secos.

Estructura vegetal

La vegetación se presenta en su estado clímax como un alto bosque de características semixerófilas, dominano por elementos espinosos o de hojas muy pequeñas, de unos 15 a 20 metros de altura, y con árboles con diámetros mayores a un metro. Prácticamente este estado ya es imposible de encontrar por el serio daño que sufrió el distrito desde la época de la conquista. Lo que ha logrado sobrevivir se presenta como una foresta abierta, de uno o dos estratos arbóreos de diez metros de altura o aún menos, con un estrato arbustivo, y otro herbáceo. Alternan con los bosques multiespecíficos, algunos bosques de palmeras, sabanas, y estepas graminosas.

Los especies arbóreas del género Prosopis son los componentes más importantes de este sistema boscoso, junto con otras especies de raigambre chaqueña. Los árboles son de porte más bajo y distribución más esparcida que en el Parque Chaqueño oriental, teniendo a su vez sus bosques una menor diversidad específica por lo que a este distrito se lo suele comparar con un «chaco oriental empobrecido».

Especies vegetales características

Los especies arbóreas del género de los algarrobos son las delineadoras del paisaje forestal, destacando el ñandubay y el algarrobo negro, a quienes acompañan otros árboles de gran porte como el quebracho blanco, el guaraniná, el algarrobo amarillo y raramente en su sector más occidental el algarrobo blanco. Otras especies arbóreas de porte medio suelen estar siempre presentes: el espinillo (dominante), el molle, el gualeguay, el tala, el chañar, el coronillo, el sombra de toro, y en sectores con algo más de humedad en el suelo: el chal-chal, el araticu, y el ñangapirí. Dos especies arbóreas típicas del chaco húmedo se hacen presente también en el distrito del Ñandubay, pero solo como excepción, y en muy bajo número, tal vez sobreafectadas por la intensa tala motivada por sus excelentes maderas, ellas son el quebracho colorado chaqueño y el itín.

Las palmeras yatay, y caranday se presentan o bien formando agrupaciones monoespecíficas, o bien intercaladas como simples elementos componentes del bosque anterior. En los sectores más septentrionales del distrito se hace presente también otra palmera, la palma blanca en especial en sectores de «peladares» o bajos alcalinos.

Entre los arbustos más frecuentes encontramos el ñapindá, el garabato, el chal-chal de gallina, la rama negra, el pájaro bobo, el tabaquillo del talar, diversas especies de chilcas y cactáceas, donde destacan las altas opuntias, y los cardones, el cardón del Montiel en el sector del distrito con cuenca del río Paraná de la mesopotamia argentina, el que es reemplazado por el cardón uruguayo en el sector del distrito con cuenca del río Uruguay.

Sobre las ramas de los árboles penden enredaderas, y lianas, como diversas especies de pasionarias y la zarzaparrilla blanca.

Numerosas especies epifitas medran entre las ramas tapizadas de líquenes, entre ellas dos cactáceas epifitas, helechos epifitos, y varias especies de claveles del aire.

En las abras y en el sotobosque abundan diversas especies de gramíneas, destacando la flechilla mansa y la cola de zorro. En los pajonales que sufren frcuentes inundaciones dominan altas gramíneas higrófilas del género Panicum, en especial la paja de techar.

Este distrito se presenta entrecortado en las márgenes de ríos y arroyos por selvas en galería, pertenecientes a la provincia fitogeográfica Paranaense.

Conservación

Por causa del avance de la frontera agropecuaria, el bosque clímax sólo subsiste en sectores aislados, especialmente en los departamentos entrerrianos de Federal, San José de Feliciano, La Paz, y Villaguay. Las plantaciones de trigo y en especial soja produjeron en el  una notable reducción de su superficie original.

Véase también
 Distrito fitogeográfico del algarrobo
 Distrito fitogeográfico del caldén

Referencias

Bibliografía
 Lewis, J. P. & E.A. Franceschi. 1979. Notas sobre la dinámica de la vegetación del valle del río Paraná. Ecosur, Argentina, 6(12): 145-163.
 Lewis, J.P.; S. Noetinger, D.E. Prado & I.M. Barberis. 2004. Los remanentes de bosques del Espinal en el este de la Provincia de Córdoba. Rev. Agromensajes 13: 23-27.

Fitogeografía de Argentina
Naturaleza de Entre Ríos

Distrito fitogeográfico del ñandubay


Annette Scheunpflug (* 1963) ist eine deutsche Pädagogin und Professorin an der Otto-Friedrich-Universität Bamberg.

Leben
Annette Scheunpflug studierte Musikpädagogik, Schulpädagogik und Evangelische Religionspädagogik an der Otto-Friedrich-Universität Bamberg. 1986 erlangte Scheunpflug das 1. Staatsexamen für das Lehramt an Grundschulen. Von 1990 bis 1994 war sie Wissenschaftliche Mitarbeiterin an der Universität der Bundeswehr Hamburg und legte dort 1994 eine Doktorarbeit vor zum Thema Die Geschichte der entwicklungspolitischen Bildung in Deutschland in Schule und Jugendverbänden. Ab 1995 war sie als Wissenschaftliche Assistentin weiterhin an der Universität der Bundeswehr in Hamburg tätig und wurde 1999 habilitiert (Thema: Evolutionäre Didaktik). Sie vertrat 1997–1999 eine Professur in Bamberg und wurde 2000 zur Professorin für Bildungsforschung an der Justus-Liebig-Universität Gießen ernannt. Von 2001 bis 2013 war sie Professorin für Allgemeine Pädagogik an der Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg. Seit 2013 ist sie Professorin für Allgemeine Pädagogik an der Otto-Friedrich-Universität Bamberg. 2018 wurde sie zum ordentlichen Mitglied der Bayerischen Akademie der Wissenschaften gewählt.

Ämter
Sie ist Vorsitzende des Kuratoriums der Evangelische Stiftung Pfadfinden des Verbands Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder und Vorsitzende der Kammer für Bildung und Erziehung, Kinder und Jugend der EKD. Annette Scheunpflug ist Mitglied im Fachausschuss Bildung der Deutschen UNESCO-Kommission sowie im Board des International Bureau of Education (IBE) der UNESCO in Genf. Ebenfalls ist sie Schriftleiterin und Herausgeberin der Zeitschrift für Internationale Bildungsforschung und Entwicklungspädagogik – ZEP.

Forschung und Lehre
Scheunpflug beschäftigt sich mit systematischen Fragen der Allgemeinen Erziehungswissenschaft und Bildungsforschung sowie der Evolutionären Erziehungswissenschaft und Pädagogischen Anthropologie. Sie vergleicht erziehungswissenschaftliche Ansätze weltweit, setzt dabei Schwerpunkte auf weltbürgerliche Erziehung und Globales Lernen.

Publikationen (Auswahl)
 Annette Scheunpflug, Ulrike Stadler-Altmann, Horst Zeinz: Bestärken und fördern : Wege zu einer veränderten Lernkultur in der Sekundarstufe I. Klett-Verlag, Stuttgart, 2012, ISBN 978-3-7800-1096-4
 Evolutionäre Didaktik: Unterricht aus system- und evolutionstheoretischer Perspektive. Beltz-Verlag, Basel, 2001, ISBN 3-407-25244-7
 Biologische Grundlagen des Lernens. Cornelsen Scriptor, Berlin, 2001, ISBN 3-589-21430-9

Auszeichnungen
Im Jahr 2022 erhielt Scheunpflug die Ehrendoktorwürde der Universität Oulu, Finnland.

Weblinks
 Homepage von Annette Scheunpflug an der Universität Bamberg

Einzelnachweise

Pädagoge
Hochschullehrer (Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg)
Person (Universität Oulu)
Deutscher
Geboren 1963
Frau
Mitglied der Bayerischen Akademie der Wissenschaften

Annette Scheunpflug


جبل بَرْقُو جبل يقع بوسط الجمهورية التونسية، جنوب شرقي مدينة سليانة وجنوب مدينة برقو. يبلغ ارتفاعه 1266 م. حدثت فيه بتاريخ 13 نوفمبر 1954 أحد أهم المعارك في تونس . و هي المعركة المشهورة باسم معركة جبل برقو .

مراجع

وصلات خارجية

 فيديو حول معركة برقو وجبل برقو على قناة الوطنية 1

برقو
قمم جبلية تونسية

جبل برقو


Alaska Timbers é um clube de futebol dos Estados Unidos, com sede na cidade de Anchorage, no Alasca. Atualmente disputa a United Premier Soccer League. Fundado em 2020, possui afiliação com o Portland Timbers (equipe da Major League Soccer) e o .Portland Thorns (da National Women's Soccer League, a liga de futebol feminino dos EUA).

História
Em novembro de 2019, ocorreu a afiliação oficial de um time juvenil entre Portland Timbers e Anchorage Youth Soccer Club, que também tornou-se um dos 10 times afiliados nos estados de Washington, Idaho e Oregon, sendo ainda a primeira afiliação entre uma equipe profissional dos Estados Unidos e uma equipe do Alasca.

Em abril de 2020, o Portland Timbers anunciou que pretendia colocar um time afiliado para disputar a United Premier Soccer League, considerada o quinto nível na  pirâmide do futebol dos EUA

O primeiro jogo oficial do Alaska Timbers foi em junho do mesmo ano, contra o Arctic Rush, e venceu por 4 a 1 - o primeiro gol da nova equipe foi de Cole Fox. A campanha do time foi de 5 vitórias e um empate, obtendo o título da Last Frontier Division.

Em 2021, não repetiu o desempenho da temporada anterior, tendo empatado uma vez e sofrido 7 derrotas.

Ligações externas

Clubes de futebol fundados em 2020
Fundações nos Estados Unidos em 2020

Alaska Timbers


Marianne Bollig (* 20. Dezember 1945) ist eine ehemalige deutsche Sprinterin.

Bei den Leichtathletik-Halleneuropameisterschaften 1970 in Wien gewann sie mit der bundesdeutschen Mannschaft Silber in der 4-mal-200-Meter-Staffel.

Jeweils Dritte über 200 Meter wurde sie bei den Deutschen Meisterschaften 1968 und bei den Deutschen Hallenmeisterschaften 1970.

Ihre persönliche Bestzeit über diese Distanz von 24,21 s stellte sie am 11. Juli 1971 in Stuttgart auf.

Marianne Bollig startete für den ASV Köln.

Sprinter (Deutschland)
Deutscher
Frau
Geboren 1945

Marianne Bollig