Tysklands økonomiske historie udviser store omskiftelser gennem tiden. Økonomi handler grundlæggende om hvordan et land bruger sine ressourcer på at skabe velstand. I 1800-tallet var Tyskland delt op, og en del af Tyskland hørte til Preussen. Før år 1800 var Tyskland i overvejende grad et landbrugsland, men nogle handelscentre. I det 19. århundrede begyndte der en periode med høj økonomisk vækst og modernisering, anført af den tunge industri. I 1900 havde landet den største økonomi i Europa, en faktor som spillede en stor rolle ved dens deltagelse i 1. Verdenskrig og 2. Verdenskrig. Efter ødelæggelserne under 2. Verdenskrig blev Vesttyskland et økonomisk mirakel i 1950'erne og 1960'erne med hjælp fra Marshallplanen. I dag har Tyskland den største økonomi i EU med et BNP på godt 3.000 mia. €.

Middelalderen
Middelalderens Tyskland var opdelt i hundreder af indbydes stridende kongeriger, fyrstedømmer, hertugdømmer, bispedømmer og frie stæder. Økonomisk velstand betød ikke geografisk ekspansion, det fordrede samarbejde med nogle, konkurrence med andre og en nøje indbyrdes forståelse mellem fyrster, handel og produktion. Et ønske om at spare var også nedarvet i den tyske befolknings erfaringer med politisk, militær og økonomisk usikkerhed.

Byer og stæder

De tyske stater havde i middelalderen en befolkning på 5-6 millioner. Størstedelen var bønder, typisk fæstebønder under en adelsmand eller et kloster. Byer begyndte at opstå. Fra år 1100 blev nye byer grundlagt omkring kejserlige fæstninger, borge, bispestole og klostre. Byerne begyndte at få stadsrettigheder og privilegier. Adskillige byer, såsom Köln blev frie rigsstæder, som var uafhængige af fyrster og biskopper men direkte underlagt den tyske kejser. Byen blev styret af patriciere (storkøbmænd). Håndværkerne dannede lav, ledet af præcise regler, som forsøgte at få kontrol over byerne. Nogle få var åbne for kvinder. Samfundet var delt op i skarpt afgrænsede klasser: præsterne, lægerne, købmændene, forskellige håndværkerlav. Fattige kunne ikke få fuldt borgerskab. Politiske spændinger opstod på grund af spørgsmål om beskatning, offentlige udgifter, regulering af erhvervene og overvågning af markederne såvel som begrænsninger i erhvervenes uafhængighed.
Kølns placering ved Rhinen gav det en central placering ved skæringen mellem de vigtigste øst-vestlige handelsveje og var grundlag for byens vækst. De økonomiske strukturer i det middelalderlige og moderne Køln var karakteriseret ved byens status som en stor havn og transportcentrum ved Rhinen. Den blev regeret af sit borgerskab.

Hanseforbundet
Fjernhandelen i Østersøen voksede da de store handelsbyer slog sig sammen i Hanseforbundet under ledelse af Lübeck.

Det var en handelsalliance mellem byer og deres lav, som dominerede handelen i Nordeuropa og blomstrede mellem 1200 og 1500, og fortsatte med mindre betydning herefter. De vigtigste byer var Køln ved Rhinen, Hamborg og Bremen ved Nordsøen og Lübeck ved Østersøen.

Byerne i hanseforbundet havde hver sit juridisje system og en grad af politisk selvstændighed.

Tidlig moderne tid

Trediveårskrigen

Trediveårskrigen (1618–1648) var ødelæggende for de tyve millioner civile i Tyskland og satte økonomien i stå i generationer mens hærgende hære brændte og ødelagde det de ikke kunne tage. Kampene var ofte ude af kontrol med hærgende bander af hundreder eller tusinder af sultende soldater som plyndrede, myrdede og spredte sygdomme. De hære, som var under kontrol, rykkede frem og tilbage gennem landet år efter år og brandskattede byerne, tog husdyr og bøndernes høst uden betaling. Det enorme sociale nedbrud gennem tre årtier førte til et dramatisk fald i folketallet som følge af drab, sygdomme, misvækst, faldende fødselsrate og tilfældige ødelæggelser samt fraflytningen af rædselsslagne folk. Et estimat viser et faldt på 34% fra 16 mio. indbyggere i 1618 til 10 mio. i 1650, mens et andet "kun" viser et faldt på 20% fra 20 til 16 mio. Altmark og Württemberg blev særlig hårdt ramt. Det tog generationer inden Tyskland fuldt ud overvandt Trediveårskrigen.

Ifølge John Gagliardo tog det 50 år at overvinde krigen. I starten af 1700'årene havde Tyskland formentlig nået sit folketal fra før krigen (om end dette er omstridt). Herefter var der en periode med stadig om end lav vækst indtil 1740'erne. Herefter kom der en periode med høj, men ikke usædvanlig økonomisk vækst, som især skete i de store stater mod øst (Østrig, Sachsen, Preussen), frem for i de små stater i det centrale og sydlige Tyskland.

Bønder og livet på landet

Bønderne fortsatte med at have landsbyen som omdrejningspunkt i livet. Her var de en del af et samfund og hjalp med til at styre fællesskabets ressourcer og liv. I Tyskland, og især mod øst var de fæstebønder, som var stavsbundet til et jordlod. I det meste af Tyskland blev landbruget drevet af fæstebønder, som betalte landgilde og udførte hoveri for godsejeren, som typisk var adelsmand. Bøndernes ledere holdt opsyn med marker, grøfter og græsningsrettigheder, opretholdt orden og moral og støttede landsbytinget, som tog sig af mindre lovovertrædelser. Indenfor familien traf patriarken alle beslutninger og forsøgte at arrangere fordelagtige ægteskaber for sine børn. En stor del af landsbyens fælles liv var centreret omkring kirkelige handlinger og helligdage. I Preussen trak bønderne lod om hvem der skulle ind som soldat i hæren. Adelsmændene stod for de eksterne relationer og politik for de landsbyer, de kontrollerede, og var typisk ikke involveret i de daglige aktiviteter og beslutninger.

Fæstevæsenet blev afskaffet mellem 1770-1830. Det startede i det danske Slesvig i 1780. Preussen afskaffede stavnsbåndet med Oktoberediktet i 1807, som forbedrede bøndernes juridiske status og gav dem en chance for - med penge - at købe en del af den jord de dyrkede. De kunne også sælge den jord, som de allerede ejede. Ediktet gjaldt for alle som havde jord over en vis størrelse, og omfattede både kron- og adelsgodser. Bønderne blev befriet for forpligtelsen til at udføre tjenester for jordejeren og årlige naturalieydelser. Der blev oprettet en bank, så jordejeren kunne låne staten penge til at købe jord fra bønderne (bønderne måtte ikke bruge den til at låne penge til at købe jord for før i 1850). Resultatet var, at de store jordejere fik større godser, og mange fæstebønder blev jordløse landarbejdere, eller flyttede til byerne eller Amerika. De andre tyske stater kopierede Preussen efter 1815. I skarp modsætning til den vold, som karakteriserede landreformerne under den franske revolution, skete det fredeligt i Tyskland. I Slesvig spillede bønderne, som var blevet påvirket af oplysningstiden, en aktiv rolle, andre steder var de stort set passive. For de fleste bønder fortsatte vaner og traditioner stort set uændrede, heriblandt de gamle vaner om ærbødighed overfor de adelige, hvis juridiske autoritet fortsat var stor overfor landsbyboerne. Selv om bønderne ikke længere var bundet til jorden som under stavnsbindingen, fortsatte det gamle patriarkalske forhold i Østpreussen til ind i det 20. århundrede.

Industriel revolution
Indtil 1850 var Tyskland bagefter de førende lande indenfor industrialiseringen, Storbritannien, Frankrig og Belgien, men landet havde betydelige aktiver: en højtkvalificeret arbejdsstyrke, et godt uddannelsessystem, en stærk arbejdsmoral, gode leveforhold og en sund protektionistisk strategi baseret på Zollverein. I midten af århundredet var de tyske stater i færd med at indhente de førende og i 1900 var Tyskland det førende land i verden indenfor industrialisering sammen med Storbritannien og USA. I 1800 var Tysklands sociale struktur dårligt egnet til nogen form for social eller industriel udvikling. Under Napoleonskrigene blev de tyske stater domineret af Frankrig, som var ved at blive moderniseret i revolutionsperioden mellem 1789 og 1815, og der skete vigtige institutionelle reformer i Tyskland, herunder afskaffelse af de feudale begrænsninger på salg af store landejendomme, reduktion af lavenes magt i byerne og indførelsen af en ny, mere effektiv kommerciel lovgivning. Trods det vedblev traditionalismen med at stå stærkt i Tyskland. Frem til århundredets midte havde lavene, landadelen, kirken og embedsapparatet så mange regler, at iværksætteri havde lav status, og ikke fik mange chancer for at udvikle sig.

Fra 1830'erne og 1840'erne reorganiserede Preussen, Sachsen og andre tyske stater landbruget, introducerede sukkerroer, roer og kartofler hvorved de opnåede et større høstudbytte, hvilket førte til en større fødevareproduktion, som gjorde det muligt for overskydende folk på landet at flytte til industriområder. Begyndelsen på den industrielle revolution i Tyskland skete i tekstilindustrien og blev fremmet af at toldbarriererne blev fjernet indenfor Zollverein fra 1834. Der kom rigtig gang i den industrielle revolution med jernbanerevolutionen i 1840'erne, som åbnede nye markeder for lokale produkter, skabte en gruppe af mellemledere, forøgede efterspørgslen efter ingeniører, arkitekter og faglærte maskinister og stimulerede investeringer indenfor kul og jern. De politiske beslutninger vedrørende økonomien i Preussen (og efter 1871 hele Tyskland) blev stort set styret af en koalition af "rug og jern", dvs. godsejerne (junkerne) i øst og den tunge industri i vest.

Regioner
De Nordtyske stater var for de flestes vedkommende rigere på naturressourcer end de sydlige. De havde store landbrugsområder fra Slesvig-Holsten i vest til Preussen i øst. De havde også kul og jern i Ruhrområdet. Selv om princippet om at ældste søn arver jorden i vid udstrækning blev fulgt i det nordlige Tyskland, voksede store godser og formuer. Det samme gjorde det nære forhold mellem ejerne og det lokale og nationale styre.

De sydtyske stater havde forholdsvis færre naturressourcer og her gik man derfor oftere i gang med mindre virksomheder. De havde heller ingen regler om førstefødselsret, og delte jorden mellem efterkommerne, hvilket fik dem til at blive i deres fødeegn, men ikke sikrede dem et tilstrækkeligt udkomme fra deres små jordlodder. De sydlige tyske stater blev derfor kendetegnet ved hjemmeindustri, håndværk og en mere uafhængig og selvbevidst ånd som var mere uafhængig af magthaverne.

Kul

De første betydningsfulde miner etableredes i 1750'erne i dalene ved floderne Ruhr, Inde og Wurm hvor kullagene stak op og det var muligt at lave vandrette minegange. I 1782 begyndte Krupp familien af drive virksomhed nær Essen. Efter 1815 drog entreprenører i Ruhrdistriktet, som nu var blevet en del af Preussen fordel af toldunionen (Zollverein) og åbnede nye kulminer og tilhørende jernværker. Nye jernbaner blev bygget af britiske ingeniører omkring 1850. Talrige små industriområder dukkede op med fokus på jernværker, der brugte lokale kul. Jern og stålværker opkøbte typisk miner og byggede koks ovne for at dække deres egne behov for koks og gas. Disse integrerede kul-jern foretagender ("Huettenzechen") blev talrige efter 1854. Efter 1900 blev blandede virksomheder kaldt "koncerner".

Den gennemsnitlige produktion i en mine var i 1850 på omkring 7.700 ton og de beskæftigede omkring 64. I 1900 var den gennemsnitlige mines produktion vokset til 250.000 ton og der var omkring 1.400 medarbejdere. Den samlede produktion af kul i Ruhr voksede fra 1,8 mio. ton i
1850 til 20 mio. ton i 1880, 55 mio. ton i 1900, og 103 mio. ton i 1913 lige inden verdenskrigen. I 1932 var produktionen faldet til 99 mio. ton hvorefter den voksede til 118 mio. ton i 1940. Produktionen toppede i 1957 (med 112 mi. ton), hvorefter den faldt til 71 mio. ton i 1974. I slutningen af 2010 var der fem kulminer tilbage i Tyskland.

Minearbejderne i Ruhr var etnisk delt mellem tyskere og polakker og religiøst mellem protestanter og katolikker. Mobiliteten mellem minelejrene og de omkringliggende industriområder var høj. Minearbejderne var organiseret i forskellige fagforeninger med tilknytning til et politisk parti. Som følge heraf kappedes den socialistiske fagforening, som var knyttet til SPD med katolske og kommunistiske fagforeninger indtil 1933, hvor nationalsocialisterne overtog dem alle. Efter 1945 dukkede socialisterne frem igen.

Banker og karteller
Tyske anker spillede en central rolle i finansieringen af tysk industri. Forskellige banker dannede karteller i forskellige industrier. Kartelaftaler var accepterede som lovlige og bindende af tyske domstole, selv om de blev anset for ulovlige i Storbritannien og USA.

Processen med karteldannelse begyndte langsomt, men kartelbevægelsen slog igennem efter 1873 i den økonomiske lavkonjunktur, som fulgte efter højkonjunkturen ved kejserrigets oprettelse. Processen begyndte i sværindustrien og spredte sig til andre industrier. I 1900 var der 275 karteller, i 1908 over 500. Efter nogle optællinger kan antallet af karteller have været på flere tusinde på forskellige tidspunkter, men mange tyske virksomheder blev udenfor kartellerne, fordi de ikke kunne lide de begrænsninger som fulgte med medlemskab af et kartel.

Staten spillede en vigtig rolle ved industrialiseringen af det tyske kejserrige, som blev grundlagt af Otto von Bismarck i 1871, i en periode som kaldes den Anden industrielle revolution. Staten støttede ikke kun sværindustrien, men også håndværk og handel fordi den ønskede at opretholde velstanden i alle dele af riget. Selv der hvor centralmagten ikke ydede støtte kom den fra det meget selvstændige regionale og lokale styre, som ville fremme deres lokale industri. Hver stat forsøgte at være så selvforsynende som muligt.

Trods de adskillige op- og nedgange i konjunkturerne, som kendetegnede kejserrigets første årtier, endte kejserriget med at blive yderst velstående. Tyske aristokrater, landejere, bankierer og fabrikanter skabte hvad man kan kalde det første tyske økonomiske mirakel, den kraftige vækst i økonomien ved indgangen til det 20. århundrede hvor banker, industri, købmænd, militæret og monarkiet arbejdede sammen.

Klasser og velfærdsstaten
Den tyske middelklasse i byerne voksede eksponentielt, men fik aldrig den politiske magt, som den havde i Frankrig, Storbritannien eller USA. Sammenslutningen af tyske kvindeorganisationer (BDF) blev grundlagt i 1894 for at samle udbredelsen af kvindeorganisationer, som var opstået siden 1860'erne. Fra begyndelsen var BDF en borgerlig organisation, dens medlemmer arbejdede for lighed med mænd indenfor områder som uddannelse, økonomiske muligheder og det politiske liv. Kvinder fra arbejderklassen var ikke velkomne. De blev organiseret af socialisterne.

Bismarck byggede videre på en tradition med velfærdsprogrammer i Preussen og Sachsen som stammede tilbage fra 1840'erne. I 1880'erne indførte han alderspensioner, ulykkesforsikring, medicinsk forsorg og arbejdsløshedsforsikring, som dannede grundlaget for den moderne europæiske velfærdsstat. Hans paternalistiske programmer vandt støtte i den tyske industri, fordi dens mål var at vinde arbejderklassens støtte til kejserriget og mindske udvandringen til Amerika, hvor lønningerne var højere, men hvor der ikke fandtes velfærdsydelser. Bismarck vandt yderligere støtte fra industrien og de faglærte arbejdere gennem sin politik med høje toldsatser, som beskyttede lønninger og profitter mod amerikansk konkurrence, selv om det bragte ham i modsætning til de liberale intellektuelle, som ønskede frihandel.

Jernbaner

Politisk uenighed mellem de 35 tyske stater og en fremherskende konservatisme gjorde det vanskeligt at bygge jernbaner i 1830'erne, men i 1840'erne var der bygget jernbaner mellem de store byer. Hver af tyske stater havde ansvar for jernbanerne indenfor egne grænser. Økonomen Friedrich List opsummerede i 1841 de fordele, som kunne opnås ved etableringen af et jernbanenet:
 Som et middel til nationalt forsvar muliggør det koncentration, spredning og retning for hæren.
 Det er et middel til forbedring af nationens kultur. Den bringer talent, viden og færdigheder af enhver slags ud på markedet.
 Det sikrer samfundet med dyrtid og hunger og mod overdrevne udsving i priserne på livsfornødenheder.
 Det fremmer en nationalfølelse, da det har en tendens til at ødelægge den spidsborgerlige ånd, som stammer fra isolation og provinsielle fordomme og forfængelighed. I binder nationer sammen og fremmer udveksling af mad og varer, så det kommer til at føles som en enhed. Jernsporene bliver til et nervesystem, som på den ene hånd styrker den offentlige mening og på den anden styrker statens magt indenfor retsvæsen og forvaltning.

Da tyskerne i starten manglede en teknologisk base, importerede de ingeniører og udstyr fra Storbritannien, men de lærte hurtigt de færdigheder, som var nødvendige for at drive og udvide jernbanerne. I mange byer blev de nye jernbaneværksteder centre for teknologisk viden og oplæring så Tyskland fra 1850 selv kunne opfylde behovet for jernbanebyggeri og jernbanerne blev en vigtig kilde til vækst i den nye stålindustri. Iagttagere mente, at selv så sent som i 1890'erne var deres ingeniørkunst briternes underlegen, men den tyske samling i 1870 stimulerede konsolidering og nationalisering i statsejede selskaber, og yderligere hurtig vækst. I modsætning til situationen i Frankrig var målet at støtte industrialiseringen og derfor blev Ruhr og andre industriområder forbundet med et fintmasket net af jernbaner som også skabte gode forbindelser til de store havne i Hamborg og Bremen. I 1880 havde Tyskland 9.400 lokomotiver, som hver årligt befordrede 43.000 passagerer eller 30.000 ton fragt, hvilket bragte dem foran Frankrig.

Landbrug
Perkins (1981) hævder, at vigtigere end Bismarck's nye told på importeret korn var indførelsen af sukkerroen som en primær afgrøde. Landmænd opgav snart deres traditionelle og ineffektive metoder at dyrke jorden på til fordel for nye moderne metoder, såsom brug af kunstgødning og nye redskaber. Den viden og de redskaber, som blev opnået med den intensive dyrkning af sukkerroer og andre rodafgrøder gjorde det tyske landbrug til det mest effektive i Europa i 1914. Alligevel var gårdene små, og kvinderne udførte meget af markarbejdet. En ikke ventet konsekvens var den stigende afhængighed af løsarbejdere, især fra udlandet.

Kemikalier

Den tyske økonomi fortsatte med at industrialisere og urbanisere og tung industri (især kul og stål) blev betydningsfuld i Ruhr. Fremstillingsvirksomhed voksede i byerne, i Ruhr og i Schlesien. Med basis i sin førende stilling indenfor kemisk forskning på universiteterne og i industrielle laboratorier blev Tyskland verdens førende nation indenfor kemisk industri i slutningen af det 19. århundrede. Store virksomheder, såsom BASF og Bayer, førte an med produktion og distribution af kunstige farvestoffer og lægemidler i den wilhelminske periode, hvilket medførte at Tyskland fik en markedsandel på 90% indenfor verdenshandelen med kemiske stoffer i 1914.

Stål
Tyskland blev Europas førende stålproducent i slutningen af det 19. århundrede, i høj grad takket være toldbeskyttelsen og karteldannelsen, som beskyttede mod konkurrence fra amerikanske og britiske producenter. Den førende producent var "Friedrich Krupp AG Hoesch-Krupp", som blev ledet af Krupp familien Den tyske stålsammenslutning blev grundlagt i 1874.

20. århundrede
Fusionen af fire store virksomheder til Vereinigte Stahlwerke i 1926 var inspireret af det amerikanske U.S. Steel. Målet var at nå ud over de begrænsninger som det gamle kartelsystem havde rummet ved at indføre fremskridt samtidig indenfor en enkelt virksomhed. Det nye selskab lagde vægt på rationalisering af ledelsesstruktur og teknologi. Den benyttede en divisionsstruktur og målte resultater i forhold til forrentning af investering (ROI).

I 1913 dominerede amerikanske og tyske virksomheder verdensmarkedet for stål, mens Storbritannien var faldet ned på en tredjeplads.

Indenfor maskiner, jern og stål og andre industrier undgik tyske virksomheder hård konkurrence og satsede i stedet på brancheforeninger. Tyskland var en ledende industrination på grund af den fremherskende "korporatistiske mentalitet", dens stærke bureaukratiske tradition og tilskyndelserne fra staten. Brancheforeningerne regulerede konkurrencen og tillod små virksomheder at operere i skyggen af langt større virksomheder.

Første Verdenskrig
Tyskland blev ganske uventet styrtet ud i 1. Verdenskrig (1914–1918). Det mobiliserede hurtigt den civile økonomi i krigsindsatsen. Økonomien led under den britiske blokade, som afskar landet fra import.

Weimarrepublikken

Den britiske økonom John Maynard Keynes kritiserede Versaillestraktaten for at ødelægge velstanden i Tyskland og verden. I sin bog The Economic Consequences of the Peace. skrev Keynes, at traktaten var en "karthagisk fred", et misforstået forsøg på at ødelægge Tyskland på vegne af fransk revanchisme, frem for at følge de mere rimelige principper for en varig fred, som præsident Woodrow Wilson havde fremlagt i sine fjorten punkter, som Tyskland havde accepteret ved våbenstilstanden. Keynes hævdede, at de beløb, som blev forlangt af Tyskland som krigsskadeserstatninger langt oversteg hvad Tyskland kunne betale og at de ville frembringe en drastisk ustabilitet. Den franske økonom Étienne Mantoux imødegik denne analyse i The Carthaginian Peace, or the Economic Consequences of Mr. Keynes (1946). Nyere økonomer har hævdet, at den begrænsning, som Tyskland blev pålagt med hensyn til størrelsen af Reichswehr sparede landet for så store summer, at det havde råd til at betale krigsskadeserstatningerne.

I virkeligheden blev de samlede tyske krigsskadebetalinger langt mindre end nogen ventede. De samlede betalinger blev på 20 mia. tyske guldmark, hvilket svarede til omkring 5 mia. amerikanske doller eller 1 mia. britiske pund. De tyske betalinger ophørte i 1931.

Krigen og Versaillestraktaten blev fulgt af Hyperinflation i begyndelsen af 1920'erne som skabte kaos i Tysklands sociale struktur og politiske stabilitet. Under denne inflation faldt kursen på landets valuta fra 8,9 mark for en amerikansk dollar i 1918 til 4.200 mia. mark for en dollar i november 1923. Den tyske økonomi oplevede en velstandsperiode i 1923-1929, støttet af store banklån fra New York.

Depressionen ramte Tyskland hårdt fra slutningen af 1929. Der var ingen nye amerikanske lån at få. Arbejdsløsheden steg dramatisk, især i storbyerne, hvilket tilskyndede til vold og ekstremisme på den yderste højre- og venstrefløj, da den politiske midte blev svækket. Tyskland havde betalt omkring en ottendedel af sine krigsskadeserstatninger, da betalingerne blev suspenderet på Lausannekonferencen i 1932. De store tyske og østrigske bankers sammenbrud i 1931 forværrede den verdensomspændende bankkrise.

Nationalsocialistisk økonomi

I den nationalsocialistiske periode (1933–45) udviklede økonomien en drivhus-velstand, støttet af høje subsidier til de sektorer, som havde betydning for opbygningen af Tysklands militære magt og gøre landet uafhængigt af resten af verden. Under selve krigen blev den tyske økonomi holdt oppe af at de besatte områder og folk blev udnyttet.

Da krigen var tabt gik landet ind i en periode, som blev kendt som Stunde Null ("Klokken nul"), hvor Tyskland lå i ruiner og samfundet måtte genopbygges af ingenting.

Efterkrigstiden

De første år efter 2. verdenskrig var præget af bitter armod for tyskerne. Syv millioner tvangsarbejder rejste hjem, men omkring 14 millioner tyskere flygtede fra områderne i øst, som nu blev en del af Polen eller Sovjetunionen, og levede i mange år i dystre lejre.
Det tog næsten ti år inden de tyske krigsfanger vendte hjem fra Rusland. I vest faldt landbrugsproduktionen, fødevareforsyningerne fra det østlige Tyskland, som nu var under sovjetisk kontrol, blev afbrudt og fødevarestrømmen fra de tidligere besatte lande stoppede. Levestandarden faldt til et niveau, som ikke var set i 100 år, og der var altid mangel på fødevarer. Høj inflation betød at pengene mistede 99% af deres værdig, mens det sorte marked forvred økonomien. I øst knuste Sovjetunionen enhver uenighed på indførte en ny politistat, som ofte anvendte tidligere nazister i det frygtede Stasi. Sovjetunionen konfiskerede omkring 23% af det østtyske bruttonationalprodukt til reparationsbetalinger, mens reparationsbetalingerne i vest kun havde beskeden betydning.

Den mand som udnyttede Tysklands muligheder i efterkrigstiden fuldt ud var Ludwig Erhard, som var fast besluttet på at opbygge en ny og anderledes tysk økonomi. Han fik chancen af de amerikanske embedsmænd, som opdagede ham mens han arbejdede i Nürnberg og indså at mange af hans ideer stemte overens med deres egne. Erhard afskaffede den tyske valuta Reichsmark og indførte en ny valuta, Deutsche Mark, den 21. juni 1948, med accept fra de Vestallierede, men benyttede også lejligheden til at afskaffe de fleste love og regler fra nazitiden og den efterfølgende besættelse. Det skabte grundlaget for den vesttyske økonomi og Forbundsrepublikken Tyskland.

Produktiviteten vokser
Efter 1950 overhalede Vesttyskland Storbritannien når man sammenlignede produktiviteten i økonomien som helhed, primært som følge af trends indenfor serviceerhverv frem for industri. Marshallplanen blev ivrigt brugt i Tyskland som en vej til at modernisere forretningsmetoder og anvende bedste praksis, mens disse ændringer stødte på modstand i Storbritannien. Storbritanniens historiske forspring i produktivitet i servicesektoren skyldtes stordriftsfordele i en højt urbaniseret, internationalt orienteret økonomi. På den anden side skyldtes den lave produktivitet i Tyskland underanvendelse af services generelt, især i landlige områder, som udgjorde en langt større andel. Da beskæftigelsen i det tyske landbrug faldt drastisk efter 1950 på grund af mekanisering, voksede produktiviteten indenfor serviceerhvervene. Denne proces blev understøttet af en kraftig vækst i opbygningen af human og fysisk kapital, en vækstvenlig statslig politik og den effektive udnyttelse af uddannelsessystemet til at skabe en mere produktiv arbejdsstyrke.

Social markedsøkonomi
Tyskerne kaldte deres økonomiske model for social markedsøkonomi (soziale Marktwirtschaft), for at understrege, at den model som var skabt efter 2. Verdenskrig både havde en materiel og en social - eller menneskelig - dimension. De understregede vigtigheden af begrevet "marked", for på grund af erfaringerne fra den nationalsocialistiske periode ønskede de en økonomi, som var fri for statslig intervention og dominans. Statens eneste rolle i den nye vesttyske økonomi bestod i at beskytte konkurrencen mod monopolistisk eller oligopolistiske tendenser - inklusiv dens egen. Begrebet social blev understreget fordi Vesttyskland ønskede en økonomi, som ikke kun var til fordel for de rige, men også tog hånd om arbejderne og andre, som måske ikke kunne klare de hårde konkurrencevilkår i en markedsøkonomi. Begrebet social blev valgt frem for socialistisk for at afgrænse deres system fra de hvor staten hævdede at have ret til at styre økonomien eller gribe ind i den.

Udover disse principper for den sociale markedsøkonomi, men tilknyttet den, ligger et mere traditionelt tysk begreb "ordnung", som måske bedst oversættes med ordnet, dvs. en økonomi, et samfund og en politik som er struktureret, men ikke diktatorisk. Grundlæggerne af den sociale markedsøkonomi insisterede på at "Denken in Ordnungen" — at tænke i ordnede systemer - var essentielt. De talte også om Ordoliberalisme fordi kernen i begrebet er, at dette skal være en frit valgt orden, ikke en beordret orden.

Over tid begyndte begrebet "social" i den sociale markedsøkonomi at få sit eget liv. Den ændrede den vesttyske økonomi i retning af omfattende velfærdssystemer, som er blevet nogle af de dyreste i verden. Hertil kom, at den tyske føderationsregering og de tyske lande begyndte at kompensere for konjunkturudsving og ændringer i verdensproduktionen ved at begynde at beskytte nogle sektorer og industrier. Men en endnu større afvigelse fra Erhard traditionen, blev staten et instrument til bevarelse af eksisterende industrier frem for at være en fornyende kraft. I 1970'erne påtog staten sig en stadig større rolle i økonomien. I 1980'erne forsøgte forbundskansler Helmut Kohl at mindske statens rollen, og det lykkedes ham delvist; men den tyske genforening tvang den tyske stat til at påtage sig en større rolle i økonomien. Modsætningen mellem begreberne social og marked er således vedblevet med at være et debatemne i Tyskland.

Givet at der er en indre modsætning i dens filosofi er den tyske økonomi både konservativ og dynamisk. Den er konservativ på den måde, at den til dels bygger på den tyske tradition, som tildeler staten en vis rolle i økonomien og en forsigtig holdning overfor investeringer og risiko. Den er dynamisk på den måde, at den er rettet mod vækst, selv hvis denne vækst kan være langsom og støt frem for spektakuklr. Den forsøger at kombinere dyderne ved et markedssystem med dyderne i et velfærdssystem.

Wirtschaftswunder og senere

De økonomiske reformer og det nye vesttyske system fik kraftig støtte udefra: investeringsmidler fra det europæiske genopbygningsprogram - Marshallplanen, stimuleringen af tysk industri som følge af øget efterspørgsel på grund af Koreakrigen og den tyske parathed til at arbejde hårdt for lave lønninger indtil produktiviteten var vokset. Men den vigtigste årsag til successen var den nye optimisme, som Erharts reformer og den nye valuta havde skabt.

Det vesttyske opsving, som begyndte i 1950 var bestemt imponerende. Væksten i industriproduktionen var på 25% i 1950 aog 18,1% i 1951. Væksten fortsatte på et højt niveau i det meste af 1950'erne, trods opbremsninger undervejs. I 1960 var industriproduktionen vokset til 2½ gange niveauet for 1950 langt udover noget nationalsocialisterne havde nået i 1930'erne for hele Tyskland. Bruttonationalproduktet voksede med 2/3 i samme årti. Antallet af personer i beskæftigelse voksede fra 13,8 mio. i 1950 til 19,8 mio. i 1960 og arbejdsløshedsraten faldt fra 10,3% til 1,2%.

Arbejderne havde også fordel af fremgangen. Selv om lånkravene og lønstigningerne var begrænsede i starten, voksede lønningerne med over 80% mellem 1949 og 1955 og hentede ind på væksten. Vesttyske socialprogrammer fik et betydeligt løft i 1957, lige inden valget til Forbundsdagen, da regeringen besluttede at indføre en række sociale tiltag og udvide andre.

I 1957 fik Vesttyskland en ny centralbank, Deutsche Bundesbank, som efterfulgte Bank deutscher Länder og fik langt større magt over pengepolitikken. Samme år blev Bundeskartellamt grundlagt. Det havde til formål at forhindre etablering af monopoler og karteller. Seks år senere, i 1963, grundlagde Bundestag, det tyske 2. kammer, efter indtrængende opfordring fra Erhard et tysk økonomisk råd, som (i lighed med det danske) skulle levere objektive vurderinger som basis for Tysklands økonomiske politik.

Den vesttyske økonomi voksede ikke så hurtigt og stabilt i 1960'erne som den havde i 1950'erne, til dels fordi en sådan udvikling ikke kunne fastholdes, til dels fordi forsyningen med ny arbejdskraft fra Østtyskland blev stoppet med bygningen af Berlinmuren i 1961 og til dels fordi Bundesbank blev bange for en mulig overophedning af økonomien og flere gange greb ind for at reducere væksten. Erhard, som havde efterfulgt Konrad Adenauer som forbundskansler kom i mindretal ved valget i 1966, fortrinsvis - men ikke udelukkende - på grund af landets økonomiske problemer. Han blev efterfulgt af koalition mellem CDU/CSU og SPD under Kurt Georg Kiesinger fra CDU.

Under pres fra det økonomiske tilbageslag opgav den nye tyske regering Erhards brede laissez-faire orientering. Den nye økonomiminister Karl Schiller gik stærkt ind for lovgivning, som ville give den føderale regering og hans ministerium større muligheder for at påvirke økonomien. I 1967 vedtog Bundestag loven om at fremme stabilitet og vækst, som også er kendt som Magna Carta for konjunkturstyring. Loven, som stadig er i kraft, blev aldrig brugt så energisk, som mens Schiller var minister, og gav mulighed for at koordinere de forbundsmyndighedernes, landenes og de lokale budgetter med henblik på at give finanspolitikken større styrke. Loven opstillede også en række optimistiske mål for de fire grundlæggende standarder, som den vesttyske økonomiske succes efterfølgende skulle måles: valutastabilitet, økonomisk vækst, beskæftigelsesniveau og handelsbalance. Disse standarder blev populært kendt som den magiske firkant (magisches Viereck).

Schiller fulgte en anden rettesnor end Erhard. Han var en af de få tyske keynesianere, og han havde den urokkelige holdning, at staten både havde pligt og evne til at skabe økonomiske trends og udjævne og efterhånden fjerne konjunkturudsving. Schillers udvalgte formel var Globalsteuerung, eller global styring, en proces hvorved staten ikke greb ind i detaljerne i økonomien, men etablerede brede retningslinjer, som ville skabe en ubrudt vækst uden inflation.

Schillers succes i den store koalition bidrog til at give SPD magten ved valget i 1969 og gav Willy Brandt en chance for at danne en ny regering sammen med det liberale FDP. Den nye koalition udvidede det vesttyske velfærdssystem og udvidede omfanget af og omkostningerne til sociallovgivningen. De sociale bevillinger steg med over 10% om året i 1970'erne og lagde en stadig forpligtelse ind i budgetterne, som mindskede den finansielle fleksibilitet (selv om Schiller og andre keynesianere mente, at det ville have en dæmpende effekt på konjunkturudsvingene). Det kom efterfølgende til at ride Schiller og den tyske regering som en mare sidenhen. Schiller selv måtte træde tilbage i 1972 da både den vesttyske og verdensøkonomien var på vej i krise, og hvor alle hans ideer ikke lod til at kunne genoplive den vesttyske højkonjunktur. Willy Brandt selv trådte tilbage to år senere.

Helmut Schmidt, Brandts efterfølger var meget interesseret i økonomi, men stod også overfor store problemer, herunder den dramatiske oliekrise i 1973-74. Vesttysklands BNP faldt i 1975 med 1,4% i faste priser. Det var første gang siden grundlæggelsen af Vesttyskland, at det var faldet så meget. Den vesttyske udenrigshandel faldt også, da den globale efterspørgsel faldt og da international handel blev fordyret af de stigende oliepriser.

I 1976 var det værste overstået. Der kom igen vækst i den vesttyske økonomi og inflationsraten begyndte at falde. Selv om ingen af dem nåede de favorable niveauer, som var blevet taget for givet i 1950'erne og begyndelsen af 1960'erne blev de accepteret som tålelige efter turbolensen i de foregående år. Schmidt begyndte at blive kendt som en Macher, en der får tingene til at ske, og regeringen blev genvalgt i 1976. Schmidts succes førte ham og hans parti til at hævde, at de havde bygget Modell Deutschland (den tyske model.

Men økonomien kom igen i krise, og trods forsøg på at stimulere væksten ved hjælp af offentlige underskud, lykkedes det ikke at opnå en hurtig genoplivning. Det var først i midten af 1978, at det lykkedes for Schmidt og Bundesbank at bringe økonomien i balance. Herefter fortsatte økonomien med at bokse gennem 1979 og en stor del af 1980, hvilket hjalp Schmidt til genvalg i 1980. Men opsvinget viste sig ujævnt og utilfredsstillende, da problemerne fra midten af 1970'erne snart vendte tilbage. I starten af 1981 stod Schmidt overfor den værst mulige situation: væksten faldt og arbejdsløsheden voksede uden at inflationen faldt.

I efteråret 1982 brød Helmut Schmidts koalitionsregering sammen da FDP trak sig ud for i stedet at danne en koalition under ledelse af Helmut Kohl, lederen af CDU/CSU. Han indledte et skifte i den økonomiske politik. Regeringen gik i gang med at reducere statens rolle i økonomien og i løbet af et år vandt han ved valget folkets støtte til den nye kurs.

Den nye regering havde flere hovedmål: at mindske statens underskud ved at skære ned på såvel udgifter som skatter, mindske de statslige restriktioner og reguleringer og forbedre fleksibiliteten og præstationerne på arbejdsmarkedet. Regeringen gennemførte også en række privatiseringer, hvor den solgte aktier for næsten 10 mia. DM i så forskellige institutioner som VEBA, VIAG, Volkswagen, Lufthansa og Salzgitter. Ved disse skridt mindskedes statens rolle i den vesttyske økonomi fra 52% til 46% i årene fra 1982 til 1990, ifølge Bundesbanks statistikker.

Selv om regeringens politik ændrede stemningen i den vesttyske økonomi og genskabte en grad af tillid kom fremskridt ujævnt og tøvende. I løbet af det meste af 1980'erne blev væksttallene gradvis bedre og inflationen faldt langsomt, mens arbejdsløsheden næsten forblev uændret. Der var ikke større vækst i beskæftigelsen før i slutningen af årtiet. Da tallene begyndte at ændre sig var det imidlertid i den rigtige retning.

Det var imidlertid også sandt, at den tyske vækst ikke igen nåede det niveau, den havde ligget på i Forbundsrepublikkens tidlige år. Der havde været et fald i vækstraten siden 1950'erne, en vækst i arbejdsløsheden siden 1960'erne og en gradvis vækst i inflationen - bortset fra under eller efter en alvorlig konjunkturnedgang.

Globale økonomiske statistikker viste også en nedgang i vesttysk produktion og vitalitet. De viste at Vesttysklands andel af den samlede verdensproduktion var bokset fra 6,6% i 1965 til 7,9% i 1975. Told år senere i 1987 var den imidlertid faldet til 7,4%, fortrinsvis på grund af den højere vækst i Japan og andre asiatiske lande. Selv hvis man lægger det beregnede BNP for DDR oven i tallet ville hele Tysklands andel ikke have været over 8,2% i 1989 og ville ikke have levnet hele Tyskland med en større andel af verdensproduktionen end Vesttyskland alene havde haft 15 år tidligere.

Det var først i slutningen af 1980'erne at Vesttysklands økonomi begyndte at vokse hurtigere. Vækstraten for det vesttyske BNP voksede til 3,7% i 1988 og 3,6% i 1989, det højeste niveau i hele årtiet. Arbejdsløsheden faldt til 7,6% i 1989, på trods af en indstrømning af arbejdere fra udlandet. Resultaterne fra slutningen af 1980'erne syntes således at retfærdiggøre den vesttyske forsyningsside-revolution. Skattelettelser havde ført til en større vitalitet og indtægter. Selv om den samlede offentlige gæld var nået op over 1.000 mia. DM, voksede den offentlige sektor langsommere end tidligere.

Året 1989 var det sidste år hvor den vesttyske økonomi var en særskilt størrelse. Fra 1990 begyndte de positive og negative konsekvenser af Tysklands genforening at kunne mærkes, og den vesttyske økonomi begyndte at omorientere sig i forhold til den økonomiske og politiske union med det tidligere DDR. Økonomien ændrede sig gradvist og massivt fra dens primært vesteuropæiske og globale orientering mod en stadig mere intensiv fokus på de krav og muligheder som genforeningen skabte.

Tysklands genforening og tiden herefter

Tyskland investerede over 2.000 mia. DM i genopbygningen af det tidligere DDR, hjalp de nye lande til at omstille sig til en markedsøkonomi og rydde op efter årtiers forurening. Resultaterne har været blandede, med fortsat langsom økonomisk udvikling i øst, i skarp kontrast til den høje økonomiske vækst i såvel det sydlige som vestlige Tyskland. Arbejdsløsheden er meget højere i øst, ofte over 15%. Økonomerne Snower og Merkl (2006) foreslår at maløren blev forlænget af al den sociale og økonomiske hjælp, som kom fra den tyske regering, og peger især på kollektive overenskomster, høj arbejdsløshedsunderstøttelse og velfærdsydelser samt høj jobsikkerhed.

De gamle industriområder i Rhinlandet og Nordtyskland haltede også bagefter i takt med at kul og stål industrierne mistede betydning. Den økonomiske politik var stærkt orienteret mod verdensmarkedet og eksportsektoren fortsatte med at stå stærkt.

Se også
 Tysklands historie

Noter

Yderligere læsning
 Berghahn, Volker Rolf. Modern Germany: society, economy, and politics in the twentieth century (1987) ACLS E-book
 Berghahn, Volker R. American Big Business in Britain and Germany: A Comparative History of Two "Special Relationships" in the Twentieth Century (Princeton University Press, 2014) xii, 375 pp.
 Böhme, Helmut.  An Introduction to the Social and Economic History of Germany: Politics and Economic Change in the Nineteenth and Twentieth Centuries(1978)
 Buse, Dieter K. ed. Modern Germany: An Encyclopedia of History, People, and Culture 1871-1990 (2 vol 1998)
 Clapham, J. H. The Economic Development of France and Germany 1815-1914 (1936)
 Clark, Christopher. Iron Kingdom: The Rise and Downfall of Prussia, 1600-1947 (2006)
 Detwiler, Donald S. Germany: A Short History (3rd ed. 1999) 341pp; online edition
 Fairbairn, Brett, "Economic and Social Developments", in James Retallack, Imperial Germany 1871-1918 (2010)
 Haber, Ludwig. The Chemical Industry During the Nineteenth Century: A Study of the Economic Aspect of Applied Chemistry in Europe and North America (1958); The Chemical Industry: 1900-1930 : International Growth and Technological Change (1971)
 Holborn, Hajo. A History of Modern Germany (3 vol 1959-64); vol 1: The Reformation; vol 2: 1648-1840; vol 3. 1840-1945
 James, Harold. Krupp: A History of the Legendary German Firm. Princeton, NJ: Princeton University Press, 2012. .
 Lee, W. R. (ed.), German Industry and German Industrialisation (1991)
 Meskill, David. Optimizing the German Workforce: Labor Administration From Bismarck to the Economic Miracle (Berghahn Books; 2010) 276 pages; studies continuities in German governments' efforts to created a skilled labor force across the disparate imperial, Weimar, Nazi, and postwar regimes.
 Milward, Alan S. and S. B. Saul. The Development of the Economies of Continental Europe: 1850-1914 (1977) pp 17–70
 Milward, Alan S. and S. B. Saul. The Economic Development of Continental Europe 1780-1870 (1973)
 Overy, R. J. The Nazi Economic Recovery 1932-1938 (1996) excerpt and text search
 Overy, R. J. War and Economy in the Third Reich (1994)
 Perkins, J. A. "Dualism in German Agrarian Historiography, Comparative Studies in Society & History, Apr 1986, Vol. 28 Issue 2, pp 287–330, compares large landholdings in the territories east of the Elbe river, and the West-Elbian small-scale agriculture.
 Pierenkemper, T., and R. Tilly, The German Economy during the Nineteenth Century (2004)
 Sagarra, Eda. A Social History of Germany: 1648-1914 (1977)
 Stern, Fritz.  Gold and Iron: Bismark, Bleichroder, and the Building of the German Empire (1979) in-depth scholarly study from viewpoint of Bismarck's banker excerpt and text search
 Tipton, Frank B. "The National Consensus in German Economic History," Central European History (1974) 7#3 pp. 195–224 in JSTOR
 Tooze, Adam. The Wages of Destruction: The Making and Breaking of the Nazi Economy''. London: Allen Lane, 2006. .
  Germany

Økonomiske historie
Økonomisk historie

Tysklands økonomiske historie


Meskalin (3,4,5-trimetoksifenetilamin) fenetilamin grubundan halüsinojen bir alkaloiddir. Peyote kaktüsü (Lophophora williamsii), San Pedro kaktüsü (Echinopsis pachanoi), Peru meşale kaktüsü (Echinopsis peruviana) ve kaktüsgiller (Cactaceae) ailesinin bazı üyelerinde doğal olarak bulunur. Meskalin ilk olarak 1897 yılında Alman Arthur Heffter tarafından bulunmuş ve izole edilmiştir ve ilk olarak Ernst Späth tarafından 1919 yılında sentezlenmiştir.

Geçmişi ve kullanımı

Peyote, kızılderililer tarafından Meksika'da kullanılmaya başlandı ve 3000 yıldır hala kullanılıyor. Avrupalılar peyotenin özellikle Meksika'daki Huicholler olmak üzere yerliler tarafından dinsel seremonilerde kullanıldığını ilk keşif zamanlarında gözlemlemiştir. Yapısında meskalin bulunduran bir diğer bitki San Pedro ise, Peru'dan Ekvador'a Güney Amerika tarihinde uzun bir yer tutmuştur. Eski Şaman Ritüellerinde de sıkça kullanılan bir kaktüs türüdür. Amerikanın yerli halkı 7 yaşındaki çocuklara 3. gözü açılsın diye Peyote veya San Pedro tattırırlar.

Geleneksel peyote hazırlanışında, kaktüsün düğmeye benzeyen tepe kısmından toprak seviyesine kadar, daha sonra yeni "başlar" büyütebilmek için ana kökler bırakılarak kesilir. Ardından bu "başlar" plak şeklinde sürgünler yapmak için kurutulur. Sürgünler meskalinin efektlerini üretmek için çiğnenir ya da içkiler için suda ıslatılır. Fakat kaktüsün tadı acı olduğundan, kullanıcılar bu acı tattan kurtulmak için sürgünleri iyice öğütüp toz haline getirirler ve kapsüllere boşaltırlar. Normal bir insanın dozajı; meskalin sülfat için 200-400 miligram ya da meskalin hidroklorid için 178-356 miligramdır. Aşağı yukarı 76 mm (3 inch)'lik bir sürgün 25 miligram meskalin içerir. Peyote bitkisinin insanı etkileyecek kadar gerekli meskalini bulundurması için gerekli zaman yaklaşık 7-8 yıldır. Bitki Tüylenmeden önce yani meskalin içeriği olmadan önce Tüketilirse Yan etkilerinin yanı sıra Görsel duyuda Keskinleşme, Artış olacaktır.

Aldous Huxley meskalinle olan deneyimini Algının Kapıları (The Doors of Perception) adını verdiği kitabında anlatmıştır. Aleister Crowley ise bu deneyimleri günlüğüne yazmıştır. Ayrıca Carlos Castaneda'nın Birçok kitabında'da peyote ve türevi meskalin içeren kaktüslerle deneyimler aktarılır. Seks psikiyatristi Havelock Ellis de meskalin deneyimini tatmıştır. Hunter S. Thompson da meskalinle olan deneyimlerini Las Vegas'ta Korku ve Nefret (Fear and Loathing in Las Vegas) beyaz perdeye aktarmıştır.

Fenetilaminler
Alkaloidler
Kaktüsgiller ve insanlar
Entojenler
Amerika Yerli dini
Fenol eterler

Meskalin


Rinorea pubiflora est une espèce d'arbuste appartenant à la famille des Violaceae.

Rinorea pubiflora est connu en Guyane sous les noms de Bom be ki dia (Aluku), Boumbiki(ki)dia (Aukan), Passoura/Passoure (Caribe selon Aublet, 1775), Tàyû (Wayãpi).

Ailleurs, on l'appelle Molinillo (Zulia), Pata-grulla (Amazonas, Bolívar), Pata-pauji (Bolívar) au Venezuela, Baridi-kutchi & Barudi-kutchi (kutshi=patte de poule, Arawak), Mamusare (Arawak), Shipiye (Macusi), Shero (Wapisiana) au Guyana, Boem(ki)kidia  Kiki (Aukan), Dreeritiki, Lèlè, Lèlè-tiki, Maniri-tiki (Sranan tongo), Drilstokje (Hollandais du Suriname) au Suriname, Lluichovaran-dilla, Canella de Jacamin, Jurac barilla (Loreto) au Pérou, Burangica (Maranhão), Canel(h)a de Jacamin (Amazonas, Mato Grosso, Pará, Rondônia) au Brésil.

R. pubiflora var. pubifloraest appelé au Venezuela Tuliwaedi hele (Höti), Pata de paují.

R. pubiflora var. grandifolia (Eichler) Hekking est appelé au Venezuela Jona joreri, Jööna jodedü (Yekwana), Gaspadillo, Gaspadillo blanco, Molinillo.

Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. grandifolia est appelé au Venezuela Amé (Apure), et Salao (Bolívar).

Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. andersonii (Sandwith ex Hekking) Hekking est appelé au Venezuela Pata grulla, Pate de Pauji (Bolívar), et au Guyana Mamusar.

Description
Rinorea pubiflora est une espèce très variable avec de nombreuses formes locales, qui se distingue des autres espèces de son groupe par :
 ses rameaux densément ferrugineux hispides et moins densément hispides (les lenticelles calleuses manquent généralement) ;
 la nervure médiane pubérulente dressée sur la face supérieure, et strigueuse  sur la face inférieure
 les domaties de la face inférieure
 ses sépales multistriés, devenant fortement côtelés au séchage
 ses pétales densément ferrugineux strigeux le long de la côte
 le nombre de deux à quatre ovules
 ses graines souvent poilues (sauf chez la forme grandifolia).

Rinorea pubiflora est un arbrisseau ou une petit arbre, haut de , à petits rameaux hispides, à écorce externe lisse, grise, le bois blanc, et à tiges ferrugineuses pubescentes à hispides (les plus anciennes glabrescentes).

Ses feuilles sont simples, opposées (parfois verticillées par 3 ou 4), mesurant , de forme ovale, elliptique ou obovale, à apex brièvement aigu, peu cuspidé à acuminé (jusqu'à  de long), à base symétrique, arrondie à cunéiforme, subobtuse à subaiguê, mucronulée, à marges sub-çrénelées, sub-denticulées ou subentières.
Le limbe est papyracé à subcoriace, glabre des deux côtés.
La nervure médiane saillante en une côte (et parfois les (6-)8-11 (-13) paires de nervures secondaires), sont pubérulentes à hispides sur le dessus, près de la base, peu ferrugineuse strigeuse en dessous.
On observe des touffes poilues brunâtres sur la face abaxiale à l'aisselles des nervures secondaires (domaties).
La nervation tertiaire est réticulée.
Les stipules mesurent , sont caduques, de forme étroitement deltoïde, herbacées, ferrugineuses strigilleuses le long de la partie médiane, à marges ciliolés.
On compte (6)8-11(13) paires de nervures secondaires.
Le pétiole est long de , pubérulent au-dessus, strigueux légèrement ferrugineux en dessous, devenant glabrescent avec l'âge.

Les inflorescences sont des grappes axillaires, latérales ou subterminales, solitaires, racémeuses, longues de , très pubérulentes, ou hispiduleuses ferrugineuses, avec un axe central, est pubérulent ou hispiduleux.
Les pédicelles sont longs de , articulés 1 ou 2 fois vers le milieu, verdâtres à l'état frais, indument ferrugineux pubérulent ou hispiduleux.
Les bractées () et bractéoles () subopposées, sont de forme (largement) deltoïdes ou ovales, herbacées, avec 3-5 stries (côtelées lorsqu'elles sont séchées, verdâtres lorsqu'elles sont fraîches), ferrugineuses strigilleuses ou hispiduleuses, ciliolées, à l'apex subaigu, parfois mucronulé.

Les boutons floraux sont ovoïdes, (sub)obtus.
Les fleurs sont tombantes, parfumées, de couleur généralement verdâtres, blanchâtres ou crémeuses, parfois jaunes ou blanc rosé.
Les sépales sont subégaux, herbacés, de couleur verdâtre à l'état frais, portant 7-11 stries (devenant côtelées au séchage) assez poilues sur la face abaxiale (férugineux-hispides à -strigeux), de forme largement deltoïdes, ovales ou orbiculaires, mesurant , à marges cil(ol)ate brun orangé, et à apex subobtus à subaigu, mucronulé.
Les pétales herbacés, de couleur blanche ou jaune, de forme (étroitement) elliptiques à ovales, environ 2 fois plus longs, avec une ligne médiane de poils ferrugineux strigeux et ciliolés sur la face abaxiale, mesurant , à apex subobtus.
On compte environ 5 étamines longues de .
Les filets sont libres, glabres, mesurant , et portent une glande dorsale, adnée, libre près de l'apex, de forme conique, ellipsoïde ou (ob)ovoïde, mesurant .
Les anthères (parfois absentes), de forme ovoïde, mesurent , sont glabres, obtuses, parfois attachées par une soie ou cuspidées ou avec 2-4 soies apicales.
Le connectif est de forme étroitement deltoïde, mesure , pileux de couleur généralement brun doré à ferrugineux, avec des écailles latérales et apicales, ovales, mesurant , scarieuses, de couleur brun orangé, subentières à érodées, obtuses.
L'ovaire subglobuleux, de  de diamètre, très hispide, ferrugineux.
Le style est filiforme, dressé, glabres (rarement pileux près de la base), long de  égalant ou dépassant légèrement les étamines, et le stigmate tronqué.
Les placenta contient à 2-3(4) ovules.

Le fruit est une capsule symétrique, de forme (étroitement) ovoïde à ellipsoïde, de couleur verte à l'état frais, tomenteuse devenant glabre, longue de , avec 3 valves subégales, coriaces à subligneuses, mesurant .
Elle contient des graines (2-3(4) par valve), globuleuses, tomenteuses-veloutées brunâtres (parfois complètement glabres), de  de diamètre.

taxons infra-spécifiques
Rinorea pubiflora (Bentham) Sprague & Sandwith comprend 2 variétés et 2 formes :
Rinorea pubiflora var. pubiflora se caractrise par ses anthères complètement développées,  (3 fois plus longues que les écailles du connectif), les écailles du connectif ovales, larges de , les pièces florales persistantes à la base de la capsule, et ses graines pileuses.
Rinorea pubiflora var. grandifolia (Eichler in Martius) Hekking. se caractrise par ses anthères réduites ou absentes, mesurant  (de taille nulle ou de la moitié de la taille des écailles du connectif), les écailles du connectif de forme étroitement ovale à linéaire, larges de , ses pièces florales plus ou moins caduques à la base de la capsule, et ses graines pileuses ou glabres.
Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. grandifolia se caractrise par ses graines glabres.
Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. andersonii (Sandwith ex Hekking) Hekking  se caractrise par ses graines pileuses.

Répartition
Rinorea pubiflora est l'espèce néotropicale du genre Rinorea la plus commune et la plus répandue.
Elle est présente du Panama au Brésil, en passant par la Colombie, le Venezuela, le Guyana, le Suriname, la Guyane, l'Équateur, le Pérou et la Bolivie.

Son aire de répartition principale s'étend sur l'Amazonie (Est de la Colombie, Sud-Est du Venezuela, Pérou, Brésil et Nord de la  Bolivie) et les Guyanes, qui comprennent de nombreux refuges forestiers.
Cette espèce est également présente de manière disjointe dans les refuges forestiers de la région andine des deux côtés de la Cordillère et en Amérique centrale adjacente, de , mais est absent du sud-est du Brésil.

 Rinorea pubiflora var. pubiflora est présent au Panama, en Colombie, au Venezuela (Bolívar, Amazonas, Mérida, Táchira, Zulia), dans les Guyanes (Guyana, Suriname, Guyane), en Équateur, Pérou, au Brésil, en Bolivie,
 Rinorea pubiflora var. grandifolia (Eichler in Martius) Hekking. est présent au Costa Rica, au Panama, en Colombie, au Venezuela(Delta Amacuro, Bolívar, Amazonas), dans les Guyanes (Guyana, Suriname, Guyane), au Pérou, et au Brésil,
 Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. grandifolia est présent au Panama, en Colombie, au Venezuela, au Pérou, et au Brésil (ouest de l'Amazonie),
 Rinorea pubiflora var. grandifolia fo. andersonii (Sandwith ex Hekking) Hekking  est présent au Costa Rica, au Panama, en Colombie, au Venezuela, dans les Guyanes (Guyana, Suriname, Guyane), et au Brésil.

Écologie
Rinorea pubiflora présente une vaste amplitude écologique. On le rencontre communément dans les un sous-bois des forêts tropicales anciennes, secondaires perturbées (y compris les forêts mésophytes du sud-est du Venezuela). Elle pousse sur des sols latéritiques, argileux ou sableux, parfois aussi sur des roches granitiques, schisteuses ou gréseuses.
Il fleurit et fructifie toute l'année.
En Guyane, Rinorea pubiflora est commun, dans les forêts secondaires et primaires non inondables, fleurit en janvier, avril, mai, août, septembre, octobre, novembre, décembre, et fructifie en janvier, avril, mai, août, septembre, octobre, novembre, décembre.
 Rinorea pubiflora var. grandifolia (Eichler in Martius) Hekking. est présent dans le sous-étages de forêts anciennes ou perturbées humides et mésiques, et les affleurements granitiques, autour de  d'altitude au Venezuela.
 Rinorea pubiflora var. pubiflora est commun dans le sous-bois des forêts anciennes ou perturbées, sempervirentes ou semi-décidues, autour de  d'altitude au Venezuela.

Les organismes épiphylles (champignons, lichens, bryophytes) se développant sur les feuilles de Rinorea pubiflora ont été étudiés.

Utilisations
Selon , les noms surinamais Dreeritiki et Drilstokje (de même que le nom guyanais lélé) indiquent l'utilisation de rameaux pour remuer les boissons.
De même, le nom Sranan tongo Manari-tiki indique que les rameaux et brindilles peuvent être utilisés pour fabriquer des tamis traditionnels (manaré).

L'extrait éthanolique des feuilles de Rinorea pubiflora ne présente pas de propriétés acaricides sur les larves de Rhipicephalus sanguineus et Boophilus microplus.

La litière de Rinorea pubiflora abrite des bactéries diazotrophes non-symbiotiques potentiellement utilisables en agronomie pour réduire les apports azotés de synthèse.

Protologue
En 1775, le botaniste Aublet qui le premier décrivit Rinorea pubiflora var. pubiflora sous le nom de Passoura guianensis, en proposa le protologue suivant:

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des plantes décrites par Fusée-Aublet

Liens externes

Violaceae
Espèce d'Angiospermes (nom scientifique)
Plante décrite par Aublet

Rinorea pubiflora


La Ruta de Rhode Island 107, y abreviada R.I. 107 (en inglés: Rhode Island Route 107) es una carretera estatal estadounidense ubicada en el estado de Rhode Island. La carretera inicia en el Sur desde la  hacia el Norte en la . La carretera tiene una longitud de 5,6 km (3.5 mi).

Mantenimiento
Al igual que las autopistas interestatales, y las rutas federales y el resto de carreteras estatales, la Ruta de Rhode Island 107 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Rhode Island por sus siglas en inglés RIDOT.

Cruces
La Ruta de Rhode Island 107 es atravesada principalmente por la .

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial de RIDOT

 Lista de Autopistas por estado
 Lista de sitios web de carreteras para cada estado

Carreteras estatales de Rhode Island
Condado de Providence

Ruta de Rhode Island 107


Anna Féresse-Deraismes, née le  à Paris et morte le  dans le  est une militante féministe française connue pour être la sœur de Maria Deraismes.

Biographie

Issue d'une famille bourgeoise libérale, son père est un voltairien anticlérical. Isabelle Bogelot, alors orpheline, est recueillie par la famille Deraismes en 1842. Anna Féresse-Deraisme prend en charge l'education de sa sœur cadette, Maria Deraismes, lorsque leur père meurt en 1852.

Anna Féresse-Deraismes occupe un rôle discret dans le sillage de sa sœur cadette alors que celle-ci devient de plus en plus reconnue. À la suite du décès de celle-ci, elle réunit son travail en Œuvres complètes qui paraissent en 1895 et 1896.

Au congrès féministe international le , elle est nommée présidente d'honneur et y côtoie ainsi Maria Pognon, Marie Martin, Marie Popelin, Marya Chéliga-Loewy, Louise Koppe et Eugénie Potonié-Pierre.

Elle continue le combat feministe de sa soeur par son appartenance comme membre de la Société pour l'amélioration du sort de la femme et la revendication de ses droits et est présidente d'honneur du congrès international des femmes de 1900.

Anna Féresse-Deraismes est membre fondatrice de la première obédience maçonnique mixte « Le Droit humain. En 1904, elle est membre de l'Association nationale des libres penseurs.

Courant décembre 1898, Anna Féresse-Deraismes prononce une oraison funèbre pour Virginie Griess-Traut qu'elle connaissait bien.

Anna Féresse-Deraismes est ensuite invitée à divers banquets dont celui pour la nouvelle statue de Charles Fourier boulevard de Clichy en juin 1899 ou pour célébrer la sortie du roman Travail d'Émile Zola.

Références

Bibliographie

Liens externes

Naissance en octobre 1821
Naissance dans l'ancien 2e arrondissement de Paris
Féministe française du XIXe siècle
Personnalité de la franc-maçonnerie française
Décès en janvier 1910
Décès dans le 17e arrondissement de Paris
Décès à 88 ans

Anna Féresse-Deraismes


Carrollton is a locality in eastern Carroll County, Maryland, United States.

It is not to be confused with Carrollton Manor in Frederick County, from which Charles Carroll of Carrollton, a prominent signer of the Declaration of Independence, took his name. It also should not be confused with New Carrollton, Maryland, which is located in Prince George's County. New Carrollton, a Washington suburb created in the 1950s, was originally also called "Carrollton, Maryland," until the name was changed in 1966.

Carrollton is located by the confluence of the Patapsco River's North and West Branches, around where Carrollton Road intersects Reese Road.

References

History of Baltimore
Pre-statehood history of Maryland
Populated places in Carroll County, Maryland
Carroll family residences

Carrollton, Maryland


Stage fright or performance anxiety is the anxiety, fear, or persistent phobia that may be aroused in an individual by the requirement to perform in front of an audience, real or imagined, whether actually or potentially (for example, when performing before a camera). Performing in front of an unknown audience can cause significantly more anxiety than performing in front of familiar faces. In some cases, the person will suffer no such fright from this, while they might suffer from not knowing who they're performing to. In some cases, stage fright may be a part of a larger pattern of social phobia (social anxiety disorder), but many people experience stage fright without any wider problems. Quite often, stage fright arises in a mere anticipation of a performance, often a long time ahead. It has numerous manifestations: stuttering, tachycardia, tremor in the hands and legs, sweaty hands, facial nerve tics, dry mouth, and dizziness.

People and situations
Stage fright can occur in people of all experiences and backgrounds, from those who are completely new to being in front of an audience to those who have done so for years. It is commonly recognized in the population. Stage fright may, for example, have a negative impact on the individual's performance, such that it affects their confidence during job interviews, presentations, etc. It also affects athletes, teachers, actors, comedians, musicians, and politicians. Many people with no other problems in communication can experience stage fright, but some people with chronic stage fright also have social anxiety or social phobia which are chronic feelings of high anxiety in any social situation. Stage fright can also be seen in school situations, like stand-up projects and class speeches.

Effects
When someone starts to feel the sensation of being scared or nervous they start to experience anxiety. According to a Harvard Mental Health Letter, "Anxiety usually has physical symptoms that may include a racing heart, a dry mouth, a shaky voice, blushing, trembling, sweating, lightheadedness, and nausea". It triggers the body to activate its sympathetic nervous system. This process takes place when the body releases adrenaline into the blood stream causing a chain of reactions to occur. This bodily response is known as the "fight or flight" syndrome, a naturally occurring process in the body done to protect itself from harm. "The neck muscles contract, bringing the head down and shoulders up, while the back muscles draw the spine into a concave curve. This, in turn, pushes the pelvis forward and pulls the genitals up, slumping the body into a classic fetal position". This is also noted to have effects on sexual performance and physiology, which can be sometimes attributed to psychological barriers.

In trying to resist this position, the body will begin to shake in places such as the legs and hands. Several other things happen besides this. Muscles in the body contract, causing them to be tense and ready to attack. Second, "blood vessels in the extremities constrict". This can leave a person with the feeling of cold fingers, toes, nose, and ears. Constricted blood vessels also gives the body extra blood flow to the vital organs.

Negative emotionality indicated more than 50% of individual variations in performance anxiety in musicians, according to research on performance anxiety and the roles of personality and experience in musicians. Additionally, a discussion revealed that many years of formal education might counteract the performance anxiety linked to personality type. Given various conditions, performance anxiety reduced with time, indicating that the diary style of self-monitoring may have therapeutic benefits.

Treatment
Propranolol is occasionally prescribed off-label to treat performance anxiety. As a beta-blocker drug, Propranolol prevents the adrenaline released from the "fight or flight" bodily response from attaching to the heart, lungs and other parts of the body. This reduces or eliminates the physical symptoms of performance anxiety including increased heart rate (tachycardia), rapid breathing (hyperventilation), dry mouth, trembling, shaky voice, and sweating. Propranolol is not an officially approved treatment for performance anxiety; however, past studies and patient experiences indicate the drug is effective at reducing physical symptoms. Propranolol does not help with the mental symptoms of anxiety including the emotional feeling of nervousness since the drug does not alter the neurochemistry of the brain unlike typical medications prescribed for other forms of anxiety such as anti-depressants.

There are also ways to treat performance anxiety without the use of medication. Relaxing the body with deep breaths, mentally preparing oneself, and redirecting one's attention are techniques that may help with minimizing stage fright. Although it is a common assumption that alcohol can be used to calm nerves, other forms of treatment prove to be much better at treating stage fright. Alcohol consumption may actually affect one's performance and lead to lapses in memory and overall absentmindedness.

Famous people

Many well-known public performers have been afflicted with stage fright and were able to overcome their problem, including Al Jolson, Lily Pons, Brian Wilson, Virginia O'Brien, Michael Gambon, Lorde, Jason Alexander, Mose Allison, Maya Angelou, David Brenner, Peter Coyote, Olympia Dukakis, Richard Lewis, Roy Orbison, Barbra Streisand, Adele, David Warner, Niall Horan, Frankie Howerd, Mike Yarwood, Ian Holm, Lady Gaga, Mariah Carey, Frankie Boyle, Peter Gabriel, Donald Fagen, John Lydon, Meg White (which was so extreme that it led to her early retirement from the music industry) and Amanda Seyfried.

In some cases, famous stars have struggled to cope with their anxiety. Hugh Grant said on starring in the 2007 film Music and Lyrics that he "did the whole film full of lorazepam."

Not every performer suffers from stage fright. Ethel Merman said:

See also
 Camera shyness
 Counterphobic attitude
 Glossophobia
 Test anxiety

References
Notes

Sources

Further reading

Anxiety disorders
Stagecraft

Stage fright


Le marquis Alessandro Botta Adorno est un poète italien, connu dans l'Académie d'Arcadie sous le nom de Mirindo Erineo.

Biographie

Œuvres
On trouve de ses poésies dans plusieurs recueils du temps. Muratori ne les appelle point du tout Perfetta poesia, mais son gros livre en 2 vol. in-4°, intitulé, Della perfetta Poesia italiana, Modène, 1706, est dédié à ce même marquis Alessandro Botta Adorno, qui était alors fort jeune, mais déjà célèbre par son goût et son talent pour la poésie, comme l'épitre dédicatoire nous l'apprend. Cet ouvrage est divisé en 4 livres, et au commencement de chacun d'eux, Muratori adresse la parole au marquis Botta Adorno : voilà comme il y est quatre fois question de lui. Dans deux autres endroits (liv. 4, p. 193 et 307), l'auteur cite deux sonnets de ce jeune poète, et fait remarquer dans l'un, qui est adressé au pape Clément XI, l'art de louer, en disant qu'on est inhabile à la louange, et dans l'autre, dont deux tourterelles sont le sujet, le talent de s'exprimer avec grâce et avec une douce facilité. Mazzuchelli, dans le très-petit article qu'il consacre à Botta Adorno ne parle ni d'aucun ouvrage inédit qui soit resté de lui, ni de la bibliothèque de sa famille.

Notes

Bibliographie

Poète italien du XVIIIe siècle
Naissance en juin 1748
Naissance à Pavie
Décès en novembre 1794
Décès à 46 ans

Alessandro Botta Adorno


مقر القيادة برونو (PC Bruno) كان مركز مخابرات فرنسية بولندية يعمل خارج باريس خلال الحرب العالمية الثانية. كانت تعمية الرسائل الألمانية المعماة تفك في هذا المركز، وخصوصًا الرسائل المعماة باستخدام آلة إنجما، PC هو اختصار للمصطلح الفرنسي (Poste de Commandement) بمعنى مقر القيادة.

عمل مقر القيادة برونو على بعد 40 كيلومتر شمال شرق باريس، من تشرين الأول 1939 حتى حزيران 1940، حتى خلال الاجتياح الألماني لفرنسا (أيار-حزيران 1940. ولقد ترأسه ضابط الاستخبارات اللاسلكية من الجيش الفرنسي كوستاف بيرنارد، وعمل فيه 15 بولنديًا و50 فرنسيًا.

في حزيران 1939، تبادل قادة مكتب التعمية البولندي المعلومات مع الاستخبارات الفرنسية والبريطانية حول نتائج البولنديين في اختراق إشارات آلة إنجما العسكرية الألمانية. وضع البريطانيون العاملون في حديقة بلتشلي خارج لندن، جهودهم في قراءة إنجما فيرماخت ولوفتفاف، وذلك خلال الحرب العالمية الثانية في بولندا، وخلال (Phony War) قبل الاجتياح الألماني لفرنسا.

معظم أعضاء مكتب التعمية البولندي تدبروا أمرهم للوصول إلى فرنسا والتحقوا بمقر القيادة برونو. وفي كانون الثاني 1939، أثناء زيارة المقدم كويدو لانجير والنقيب في القوى الجوية الفرنسية هنري براكني للندن وحديقة بلتشلي، طلب البريطانيون التحاق علماء الشفرة البولنديين بهم، لكن لانجر قرر بقائهم حيث توجد القوى البولندية على الأرض الفرنسية(Kozaczuk, 1984 Enigma, pp. 84, 99.).

مراجع

آلة إنجما
استخبارات الإشارات في الحرب العالمية الثانية
تعمية
مكتب الشيفرات
منظمات التشفير

برونو (مقر القيادة)


An Beckmannia syzigachne in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Ernst Gottlieb von Steudel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Merritt Lyndon Fernald. An Beckmannia syzigachne in nahilalakip ha genus nga Beckmannia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Beckmannia

Beckmannia syzigachne


2007 මැයි 9 දින පොලිසිය තවත් 4 දෙනෙකු අත්අඩංගුවට ගත්තේය. යෝර්ක්ෂයර් හිදි එක්කෙනෙකු සහ බර්මින්හැම් හි සෙලිඕර්ක් හීදි එක් කෙනෙකුද වශයෙනි. මෙම අත්අඩංගුවට ගත් අය අතර නායකයෙකු යයි අනුමාන කරන මොහොමඩ් සිද්දික් ඛාන් ගේ වැන්ඳඹු බිරිය වූ හසීනා පතෙල් (Hasina Patel) ඇයට එරෙහි චෝදනා වූයේ ත්‍රස්තවාදි  ක්‍රියා සැලසුම් කිරීම, පෙළඹවීම, හා ක්‍රියාත්මක කිරීමයි.

පතෙල්ද ඇතුළුව අත්අඩංගුවට ගනු ලැබූ තිදෙනෙකු 2007 මැයි 15 දින නිදහස් කරන ලැබූහ. හතරවැන්නා වූ තනිකඩ, රැකියාවකින් තොර, දරු තිදෙනෙකුගේ පියෙකු වූ ඛාලිඩ් ඛාලික් නැමැත්තාට එරෙහිව අල් ඛයිඩා පුහුණු අත්පොතක් තබා ගැනීම සම්බන්ධයෙන් චෝදනා ගොනු කරන ලද නමුත් එම චෝදනාව ජුලි 7 දා බෝම්බ ප්‍රහාරයට අදාළ නොවීය. ත්‍රස්තවාදි ක්‍රියාවක් කිරීමට උපදෙස් දෙන පොතක් තම සන්තකයේ තබා ගැනීම අවුරුදු 10 ක් සිර දඬුවම් නියම කළ හැකි වරදකි.

ෂික් අබ්දුල්ලා එල් - ෆයිසාල් පිටුවහල් කිරීම

ෂික් අබ්දුල්ලා එල්-ෆයිසාල් ඔහුගේ පොදු සමාකාලය එළඹීමෙන් පසුව සිර දඬුවමෙන් නිදහස් කොට ඔහුගේ මව් රට වූ ජැමෙයිකාවට 2006 මැයි 25 දින පිටුවහල් කරනු ලැබීය. ඔහු වැරදි කරු කරන ලද්දේ චෝදනා තුනක් සම්බන්ධයෙනි. එකක් වූයේ යුදෙව්වන්, ඇමෙරිකානුවන් සහ හින්දූන් මැරවීම සඳහා පෙළඹවීම් කිරීමයි. ඉතිරි චෝදනා දෙක 2003 වර්ෂයේ දි ජාති වාදි වෛරය ඇවිස්සෙන පරිද්දෙන් තර්ජනාත්මක වචන  පාවිච්චි කිරීමයි. ඔහුගේ අභියාචනයෙන් පසු අවුරුදු හතකට සිර දඬුවම් නියම කරන ලදී.

වගකීම භාර ගැනීම

අල් ඛයිඩා සාමාජිකයින්  විසින් ක්‍රියාත්මක කරනු ලබන වෙබ් අඩවියක් හඳුනා ගනු ලැබූ බවත්, ප්‍රහාරයේ වගකීම  භාර ගන්නා බව සඳහන් වචන 200 කින් යුත් ප්‍රකාශයක් එහි අඩංගුව තිබෙන බවත් බිබිසි ප්‍රවෘත්ති සේවාව ජුලි 7 වැනි දින ප.ව.12.10 ට වාර්තා කළේය. ජර්මනියේ ඩර් ස්පීගල් ප්‍රවෘත්ති සඟරාව සහ බිබිසී මොනිටරි යන දෙකම "රහස් සංවිධානය - යුරෝපයේ අල් ඛයිඩා " නම් රහසිගත සංවිධානයක් වගකීම භාර ගනිමින් අල්-ඛල්දුඅහ් (මාළිගය) අන්තර්ජාල වෙළඳ පොළෙහි නිවේදනයක් පල කළ බව වාර්තා කළහ. මෙම නිවේදනයෙන් ප්‍රකාශ වූයේ 2003 වර්ෂයේ බ්‍රිතාන්‍ය විසින් ඉරාකය ආක්‍රමණය කිරීමට සහ ඇමෙරිකාව ඇෆ්ගනිස්ථානය ආක්‍රමණය කිරීමට ප්‍රතිචාර දැක්වීමක් ලෙස එම පහර දීම සිදු කළ බවයි. ඉරාකය හා සම්බන්ධ වී සිටින අනෙකුත් රටවල් (විශේෂයෙන් ඩෙන්මාර්කය සහ ඉතාලිය) ඔවුන්ගේ හමුදා ඉරාකයෙන් සහ ඇෆ්ගනිස්ථානයෙන් ආපසු ගෙන්වා ගත යුතු බවත් එම ලිපියෙන් අනතුරු ඇඟවීමක් කර තිබුනි. ලන්ඩනයේ සිටි සෞදි අරාබි ප්‍රකාශකයෙක් එම ප්‍රකාශය ව්‍යාකරණ දෝෂ වලින් යුක්ත බවත් සඳහන් කර ඇති කුරානයේ පාඨද වැරදි බවත් පෙන්වා දුන්න්ය. මෙය විවාදයට ලක් විය.

පහර දීම් 2004 මාර්තු 11 වෙනි දින මැඩ්රිඩ් දුම්රියේ බෝම්බ ප්‍රහාරය‍ට සමාන බවත් අල් ඛයිඩා ක්‍රමයේ පහර දීම් බවටත් අනුමාන කරනු ලැබින. බුඩාපෙස්ට් - මූලස්ථානය කර ගත් ආරක්ෂක විශ්ලේෂක සෙබස්තියන් ගොර්කා "නිසැකවම පෙනෙන පළමු කාරනය එක විට ප්‍රහාර සිදු කිරීමේ ස්වභාවයයි. එය අල් ඛයිඩාව හෝ ඊට සම්බන්ධ සංවිධානයක ස්වරූපයයි" යනුවෙන් රොයිටර් පුවත් සේවයට ප්‍රකාශ කළේය.

කලින් සිටි නාගරික පොලිස් කොමසාරිස් වූ ක්අර්ක්වෙල්පින්ග්ටන් ගේ මතයට  අනුව බෝම්බකරුවන්ගේ අනන්‍යතාවය හඳුනා ගැනීමට පෙර ඔවුන් ඉපදුනේ හෝ මූලස්ථාන ගත වී සිටියේ බ්‍රිතාන්‍යයේ බව සම්පූර්ණයෙන්ම වාගේ විශ්වාස කර තිබුනි. මෙම ප්‍රහාරයන්ට මනා පෙර සූදානමක් ද, බෝම්බ  නිෂ්පාදනය පිළිබඳ පළපුරුද්ද, ලන්ඩන් ප්‍රවාහන ජාලය පිළිබඳ දැනුමක්, මෙන්ම බෝම්බ නිෂ්පාදන උපකරණ රසායන ද්‍රව්‍ය පිළිබඳ හොඳ දැනීමක් ද අවශ්‍ය විය යුතුය.

http://en.wikipedia.org/wiki/7_July_2005_London_bombings#May_2007_arrests

ලන්ඩනයේ බෝම්බ පිපිරුම් - 2007 මැයි අත්අඩංගුවට ගැනීම


Jake Christopher Delhomme (; born January 10, 1975) is an American former professional football player who was a quarterback in the National Football League (NFL). Delhomme played college football at Louisiana, then known as the University of Southwestern Louisiana, before being signed by the New Orleans Saints as an undrafted free agent after the 1997 NFL Draft. Delhomme began his professional career as a practice squad player with the Saints in 1997 and 1998 and played in the NFL Europe for two years in between NFL seasons. Returning to the Saints, Delhomme played his first NFL games in 1999. Delhomme played as the Carolina Panthers starting quarterback from 2003 to 2009. Delhomme held many of Carolina's quarterback records until Cam Newton broke most of them. Delhomme led the team to Super Bowl XXXVIII in his first season with Carolina. After his departure from Carolina, Delhomme also played for the Cleveland Browns in 2010 and Houston Texans in 2011.

Early years
Delhomme was born to Jerry and Marcia Delhomme, both Cajuns. Delhomme's grandfather bred horses, and his father was a jockey who began racing at eight years old. Delhomme has called horses his "first love", and he, his father, and his brother own and train thoroughbreds. Delhomme played both quarterback and defensive back for Teurlings Catholic; he made the all-state team in high school not as quarterback, but on defense. In addition, Delhomme was a scholar serving as Senior Beta Club president of his chapter in Louisiana.

College career
Delhomme played college football for the University of Louisiana at Lafayette, then named the University of Southwestern Louisiana, his mother's alma mater. The only true freshman quarterback to start for a Division I school in 1993, his passer efficiency rating ranked second among NCAA freshmen quarterbacks. Playing on a team with future NFL wide receiver Brandon Stokley and offensive lineman Anthony Clement, the Ragin' Cajuns won the Big West Conference twice, and finished with three winning seasons. During his senior year, he led the Ragin' Cajuns to an improbable win over highly favored Texas A&M 29–22.

Delhomme finished his career as the school's all-time passing leader in yards and touchdowns. He started the last 43 games of his career, which was the longest among active quarterbacks at the time. Upon graduating, he was ranked 22nd in NCAA history for passing yards and 28th in total offense. He was inducted into the school's Athletic Hall of Fame in 2006.

Statistics

Professional career

New Orleans Saints and NFL Europe
Delhomme went undrafted in the 1997 NFL Draft, but was later signed by the New Orleans Saints as an undrafted free agent. After spending the first season on the practice squad, he was assigned to the Amsterdam Admirals of NFL Europe as a backup quarterback to future NFL and Super Bowl MVP, Kurt Warner; Delhomme later said that "Being around someone as mature as Kurt was, that really inspired me". After another stint on the Saints' practice squad, he was sent back to NFL Europe, this time as a member of the Frankfurt Galaxy. The Galaxy operated under a rare two-quarterback strategy, utilizing both Delhomme and Pat Barnes; the pair was known as the "Double-Headed Quarterback Monster". The unorthodox strategy worked, as the Galaxy won World Bowl '99 over the Barcelona Dragons. Delhomme would later say about his time in Europe:

Following his success in Europe, he was brought back to the New Orleans Saints as the full-time third-string quarterback. In his first NFL start against the Dallas Cowboys, he threw two touchdowns en route to a Saints victory, the team's third.

Delhomme continued to see limited playing time the following three seasons, as he was the backup to Aaron Brooks and Jeff Blake. He managed to lead all NFC quarterbacks in overall passer rating during the 2001 and 2002 preseasons. His success, coupled with the team's struggles, led fans to chant "We Want Jake, We Want Jake".

Carolina Panthers

With Aaron Brooks cemented as the starter in New Orleans, Delhomme was interested in fighting for a starting spot in the NFL. In the 2003 offseason, he met with representatives from both the Carolina Panthers and the Dallas Cowboys. He eventually signed with Carolina as a free agent. It was his performance against Dallas in 1999 that made new Panthers coach John Fox take notice.

The Panthers had been struggling, and were just one season removed from a dismal 1–15 season, during which they set a then-NFL record for consecutive losses in a single season. Although Rodney Peete was the Panthers' starter, Delhomme was looked at to be the future of the franchise. It did not take long for him to take over.

2003 season and Super Bowl XXXVIII
At halftime of the 2003 season opener against the Jacksonville Jaguars, the Panthers were down 14–0. Delhomme took over for Peete and threw three touchdowns, the last coming in a fourth-down situation with just 16 seconds left in the game, to lead the Panthers to a comeback victory. He started the following week against the Tampa Bay Buccaneers, and proceeded to start every remaining game during the 2003 season. Including the playoffs, Delhomme led the Panthers on eight game-winning drives in the fourth quarter or overtime in the 2003 season, the most game-winning drives any QB has ever had in a single season. Delhomme led the Panthers on a Cinderella run through the playoffs, including a double-overtime victory against the St. Louis Rams. After beating the top-seeded Philadelphia Eagles in the NFC Championship game, the Panthers made it through to Super Bowl XXXVIII to face the New England Patriots. Despite his personal success in the game (16-of-33 for 323 yards, 3 passing touchdowns, no interceptions, and a 113.6 passer rating), as well as setting a record for longest offensive play from scrimmage in Super Bowl history (an 85-yard pass to Muhsin Muhammad), the Panthers fell on a last-minute field goal by Adam Vinatieri. Delhomme was seen standing on the field during the Patriots' post-game celebration; he later commented:

2004 season
The 2004 season proved bittersweet for Delhomme, as he posted career highs in pass attempts, completions, overall yardage, and touchdowns. The team was stricken with injuries, fielding five different combinations in their offensive line alone. Starting the season 1–7 after the early losses of running backs Stephen Davis and DeShaun Foster, as well as Steve Smith, their leading wide receiver, the Panthers rallied for a strong second half of the season. Delhomme finished the final eight games of the season with a passer rating of 102.8, fourth best in the league during that period. He also threw 17 touchdowns and just 4 interceptions en route to winning six of their last eight games. They ultimately positioned themselves for a playoff berth, but lost that chance with a final game loss to Delhomme's former team, the New Orleans Saints.

2005 season
In 2005, Delhomme helped return the Panthers to the playoffs. In addition to the team's success, Delhomme had one of his most productive seasons as a quarterback. His 11 victories as a starting quarterback set a team record, which he later broke in 2008, and was later broken again by Cam Newton in 2015. He set career highs in completion percentage (60.2) and passer rating (88.1). In addition, his success led to Steve Smith leading the league in receptions, receiving yards, and receiving touchdowns, becoming only the third wide receiver to accomplish the "triple crown" in league history. Once again, he led the Panthers through the playoffs, including a shutout of the New York Giants, and a road victory over the Chicago Bears although the team ultimately fell to the Seattle Seahawks in the NFC Championship game.

2006 season
Delhomme started the 2006 season as the Panthers' quarterback, the first time in franchise history that the same quarterback was the starter for three straight seasons. He set records during the season by making 150 consecutive pass attempts without an interception, bettering Steve Beuerlein's previous team record. The following week against the Washington Redskins, he continued his assault on the team record books by breaking Beuerlein's records for completions and passing yards. Unfortunately, he injured his thumb in a game against the Philadelphia Eagles, and missed three games. During his time off, Chris Weinke started for the first time since the 2002 season, and in his first game shattered the team record for passing yards in a single game with 423 yards, but his three interceptions were costly as the Panthers lost the game to the New York Giants. Weinke could only manage a single victory in Delhomme's absence (against the rival Atlanta Falcons, only his second victory as an NFL starter), and Delhomme returned for the season finale against the New Orleans Saints.

2007 season and injury
The 2007 season started with a win against the St. Louis Rams and a loss to the Houston Texans. However, in the third game of the season (against division rival Atlanta Falcons), Delhomme suffered an elbow injury that would set off a series of changes for the Panthers at the quarterback position. David Carr, who signed with Carolina in the off-season, took over as the Panthers' starting quarterback. After Carr injured his back in a defeat of the New Orleans Saints, the Panthers signed Vinny Testaverde, who started the next game against the Arizona Cardinals just four days later, and in the process became the oldest starting quarterback to win a game in the NFL. However, an injury to Testaverde coupled with Carr's spinal cord injury led to rookie Matt Moore starting in week 15 against the Seattle Seahawks, a game he won. Meanwhile, Delhomme opted for season ending Tommy John surgery on the elbow after two weeks of testing his arm.

2008 season and return

Delhomme returned to the starting position for the 2008 season. In the first game of the 2008 season, Delhomme restarted his career by coming back on the San Diego Chargers with a touchdown pass on fourth down as time expired to win the game. This is similar to his debut game in 2003. After finishing the regular season 12–4, tying the Panthers' 2nd best record in franchise history, the Panthers were eliminated from the playoffs when on January 10, 2009, on his 34th birthday, Delhomme threw for a career worst five interceptions (and lost one fumble) against the Arizona Cardinals in the divisional round of the playoffs, ending the season with an overall record of 12–5 including the loss in the playoffs.

2009 season

On April 23, 2009, the Panthers signed Delhomme to a 5-year extension worth $42.5 million, with a $20 million guarantee, putting him under contract through 2014. In the season opener loss against the Philadelphia Eagles, Delhomme went 7 of 17 for 73 yards with four interceptions and a lost fumble, before getting benched for journeyman Josh McCown. Delhomme threw game-ending interceptions the next 2 games, and despite throwing for 2 touchdowns and 7 interceptions with a 54.3 rating through the first 3 games, coach John Fox kept Delhomme as the Panthers' starting quarterback. Steve Smith jokingly told Delhomme after their loss against the Eagles "I never liked you as a quarterback." After the team's bye week, Delhomme still struggled. In his next three games, he had 2 more touchdowns to 6 more interceptions. In the next four games however, Delhomme only threw 1 interception. In spite of this improved performance, the team went 2–2 in those 4 games. Delhomme's bad performance continued with a 0 TD, 4 INT game against the New York Jets. During the loss to the Jets, Delhomme broke a finger on his throwing hand and was replaced by backup Matt Moore for the next two games, a 16–6 win over the Tampa Bay Buccaneers and a 20–10 loss to the New England Patriots. After those games, Moore started to heat up. He beat the Minnesota Vikings 26–7, then beat the Giants in their final game at Giants Stadium with a 41–9 win, and went on to beat the New Orleans Saints 23–10.

Delhomme was placed on season-ending injured reserve on December 24, 2009, and was released by the Panthers on March 5, 2010.

Cleveland Browns
On March 13, 2010, Delhomme signed a two-year deal with the Cleveland Browns. Delhomme won the starting quarterback job over Seneca Wallace after competing with him during training camp. However, he suffered a high ankle sprain during the second quarter of the Browns' first game of the season, a loss to the Tampa Bay Buccaneers (Delhomme had been notably grounded and thrown to the ground by Lions defensive tackle Ndamukong Suh, in a preseason game.) Delhomme saw action again midway through the team's Week 5 game after Wallace also injured his ankle. However, he was noticeably not 100% while playing and ultimately re-injured his ankle. Delhomme started against his former team the Carolina Panthers, after Colt McCoy suffered a high ankle sprain. It was Delhomme's first start since Week 1. For the season, he threw two touchdowns and seven interceptions while going 2-3 as a starter.

On July 28, 2011, he was released by Cleveland.

Houston Texans

Delhomme signed with the Houston Texans on November 29, 2011, after quarterbacks Matt Schaub and Matt Leinart went down with season-ending injuries. Despite his experience, Delhomme was signed to back up rookie fifth-round draft pick T. J. Yates, as Yates had been with the team the entire season.

Delhomme entered the Texans' season finale against the Titans after Yates suffered a bruised throwing shoulder. He would go on to lead his team on a potential game-winning drive, completing 18 of 28 passes for 211 yards and a touchdown. But the Texans would lose 23–22 after a botched snap on a two-point attempt play. After the season ended, Delhomme told media that he would most likely retire.

NFL career statistics

Regular season

Postseason

Awards and highlights
 World Bowl champion (1999)
 Pro Bowl selection (2005)
 NFC Offensive Player of the Week (Week 4, 2008)
 Carolina Panthers Hall of Honor

NFL records
 Longest completed pass in Super Bowl history (85-yard touchdown to Muhsin Muhammad in Super Bowl XXXVIII)

NFL Leaderboards
 Lead the league in 4th quarter comebacks (5) and game-winning drives (8) in 2003
 Tied for the most 4th quarter comebacks (4) in 2008
 Lead the league yards per completed pass (13.4) in 2008

Panthers franchise records
 Most career 4th quarter comeback wins (17)
 Most career game-winning drives (23)
 Most 4th quarter comeback wins (5) in a single season (2003)
 Most game-winning drives (7) in single season (2003)

Personal life

Delhomme married Keri Melancon in 2000; the two were childhood sweethearts, and were "Junior Sweethearts" at Teurlings Catholic. They have two daughters: Lauren Elizabeth, who was born on December 17, 2001, and Lindsey Marie, who was born on February 25, 2007. The Delhommes are devout Catholics. Delhomme wears #17 because it is the date of his first daughter's birthday, and she was born after 17 hours of labor. He and his family are Panthers fans.

Delhomme has garnered popularity as a pitch-man for the fast food restaurant Bojangles', where he is often depicted as a single-minded fried-chicken addict who audibles Bojangles' "fixin's" at the line of scrimmage. One commercial parodies the film Jerry Maguire and the line "Show me the money!"; former teammate with the Panthers Steve Smith is featured in a cameo. Another commercial with Smith portrays the duo as the Dukes of Hazzard, driving The General Lee with a large chicken head on the roof.
Delhomme has also done SunCom Wireless limited edition cell phone commercials that feature a Panthers logo and his signature, and he has appeared in public service announcements for Civitan International. Delhomme is noted for licking his fingers before every play, and sticking his tongue out as part of his focus.

The official Panthers website featured a regular discussion with Delhomme during the regular season, known as "Cajun Up with Jake".

Since retiring from football in 2011, Delhomme returned to his hometown of Breaux Bridge, Louisiana, and worked in banking while also breeding racehorses. His best, a mare named Forest Lake who won several stakes races, retired in 2017 and was sent to be bred in Kentucky.

On July 9, 2019, the Panthers announced that Delhomme would be inducted into the team's Hall of Honor along with Jordan Gross, Wesley Walls, and Steve Smith Sr. On August 14, 2019, he was named to the Panthers' radio team as a color analyst.

References

External links

Cleveland Browns bio
Carolina Panthers bio

1975 births
Living people
People from Breaux Bridge, Louisiana
Cajun sportspeople
Players of American football from Louisiana
American football quarterbacks
National Conference Pro Bowl players
Louisiana Ragin' Cajuns football players
New Orleans Saints players
Amsterdam Admirals players
Catholics from Louisiana
Frankfurt Galaxy players
Carolina Panthers players
Cleveland Browns players
Houston Texans players
National Football League announcers
Carolina Panthers announcers

Jake Delhomme


An Aloe rubrodonta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni T.A.Mccoy ngan John Jacob Lavranos. An Aloe rubrodonta in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae.

Mabibilngan ini ha Somalia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aloe

Aloe rubrodonta


Préaiz est un hameau belge faisant partie de la commune et ville belge de Malmedy et  dans la province de Liège en Région wallonne.

Avant la fusion des communes de 1977, Préai faisait partie de la commune de Bévercé.

Hameau ou lieu-dit dans la province de Liège
Malmedy

Préaiz


Sezonul 1998-1999  este penultimul sezon pentru Dunărea Galați în liga a II-a. Sezonul următor mai stă în acest eșalon, dar retrogradează și ajunge în liga a III-a, însă în acest eșalon ca și cel precedent se salvează pe ultima sută de metri, au loc trei schimbări de antrenori Haralambie Antohi, Virgil Roșu, Viorel Turcu spre deosebire de sezonul anterior când Haralambie Antohi a fost înlocuit cu Mihai Ciobanu adică 1997-1998 dar acea echipă chiar era o echipă bună cu multă experiență de lăudat apreciat chiar era un cumul dintre jucătorii mai bătrâni și cei mai tineri ai echipei, oricum echipa nu e antrenată doar de Haralambie Antohi, Virgil Roșu, Viorel Turcu ci și de Ion Constantinescu! care antrenase ultima dată la Dunărea Galați în sezonul 1996-1997!.

Echipă

Echipă

Transferuri

Sosiri

Plecări

Sezon intern

Clasamentul după 34 de etape se prezintă astfel:

Sezoanele echipei Dunărea Galați

Dunărea Galați în sezonul 1998-1999


حوار مفتوح برنامج اسبوعي يبث على قناة الجزيرة كان يقدمه غسان بن جدو، أول حلقة من حوار مفتوح كانت خلال فترة انسحاب إسرائيل من لبنان سنة 2000. تميز البرنامج بتقديمه الحلقة في الهواء الطلق.

مراجع

برامج إخبارية
برامج قناة الجزيرة

حوار مفتوح


الضبيعة: أحد مراكز محافظة الدلم في منطقة الرياض في المملكة العربية السعودية. يسكنونها قبيلة سبيع وهي عائدة لهم .

التسمية
الضُبيعة بضم الضاد وفتح الباء وإسكان الياء وفتح العين.

سميت الضبيعة باسم قبيلة ضبيعة من بني قيس بن ثعلبة من بني بكر بن وائل والتي كانت تسكن الخرج والدلم والملحاء نعجان والضبيعة ونساح ومنفوحة بجانب حجر اليمامة الرياض. وهم بنو ضبيعة بن قيس بن ثعبلة بن عكابة بن صعب ابن علي بن بكر بن وائل بن قاسط بن هنب بن أفصى بن دعمي بن جديلة بن أسد ابن ربيعة بن نزار بن معد بن عدنان وتذكر الروايات أن التسمية كانت قبل الهجرة ب 200 سنة.

قد برز من هذه القبيلة مشاهير وأعلام عربية نجدية مثل الحارث بن عباد بن ضبيعة الفارس النجدي المشهور في حرب البسوس وهو صاحب الفرس النعامة، ومنها أيضًا الشاعر النجدي الأعشى ميمون بن قيس أحد أشهر شعراء العرب، وكذلك الشاعر طرفة بن العبد أحد شعراء المعلقات في حقبة ما قبل الإسلام بشبه الجزيرة العربية.

الموقع الجغرافي
تقع الضبيعة على الطريق السياحي السريع الذي يربط العاصمة الرياض بالمواقع السياحية في جنوب المملكة وهي: منطقة عسير ونجران وجمهورية اليمن. وتتوسط مدن الخرج ويحدها من الشمال الحزم ومن الغرب شبك الجيش ومن الجنوب وادي العين الذي يفصل بينها وبين نعجان ومن الشرق مدينة السيح وشعيب الأبخر
تبعد عن الرياض 75 كم و 16 كم عن مدينة السيح عاصمة الخرج.
إحداثيات: خط الطول 47.42.48 شرق وخط العرض 21.48.64 شمال.

المناخ
المناخ بالضبيعة قاري حار صيفاً، بارد شتاء بشكل عام ودرجة الحرارة تبلغ حدها الأقصى 45 درجة مئوية وحدها الأدنى 5درجات وأحيانا تحت الصفر ويبلغ متوسط درجة الحرارة 29 درجة ومعدل هطول الأمطار يبلغ 50 ملم ومعدل الرطوبة 16%.إلا أن كثرة المسطحات الخضراء من المزارع حول المدينة تخفض من درجات الحرارة وتلطفها صيفاً.

السكان
غالبية السكان هم عجمان الرخم من قبيلة سبيع ويقدر عدد السكان حسب آخر إحصائية رسمية من مصلحة الإحصاءات العامة لتفاصيل التعداد العام للسكان والمساكن لعام 1431هـ -2010 م بحوالي 7000 نسمة. المصدر يعملون بالقطاعات الحكومية في مدينة السيح والرياض والضبيعة وبعضهم بالتجارة، وأكثر من يدير المزارع هم سكان الضبيعة، بعض الأرضي مستأجرة من قبل السعوديين من خارج الضبيعة أو العرب والآسويين المقيمين. عدد السعوديين 3500 نسمة، ثلاث آلاف وخمسمائة نسمة ومثلهم من المقيمين العرب والأجانب.

التكوين الجيولوجي وطبوغرافية أرض الضبيعة
أرضها منبسطة ومعظمها يستخدم زراعيا لخصوبة الأرض وكثرة المياة الجوفية.
تمر بها أودية بلجان ووادي نساح والعين وخصوصا وادي بلجان يأتيها من ناحية الغرب فيفترش أراضيها، وكان إلى وقت قريب يسقي بعض المزارع فيها؛ مما أكسب أراضيها الخصوبة وأهلها لتكون من أهم المناطق الزراعية على مستوى الخرج وعلى مستوى المملكة.

أهميتها

تعتبر الضبيعة سلة غذاء الخرج لكثرة خيراتها التي وهبها الله عز وجل لها، حيث تشتهر بإنتاج الخضروات ويمثل إنتاجها ما يزيد عن 40% من إنتاج الخرج الذي يمثل أكثر من 26% من إنتاج المملكة، بسبب كثرة المشاريع الزراعية ووفرة المياه والأيدي العاملة، وتحتضن أكبر مشروع نعام بالشرق الأوسط تم إقفاله 2008 بسبب إنفلونزا الطيور التي تسببت بإبادة مئات الألوف من الدواجن والنعام في العديد المشاريع ومزارع الدواجن بالضبيعة وفي أجزاء كبيرة من مزارع شرق الخرج.

 وتعد الضبيعة من المواقع الجميلة التي تستقطب الأثرياء والعوائل خصوصاً في المدن المجاورة، لتملك مزارع وبساتين واستراحات خضراء كونها متنفس مميز لقضاء عطلة نهاية الأسبوع والأعياد فيها، لكثرة المزارع وانتشار الغطاء النباتي وبُعدِها عن المصانع والمدن الصناعية، وتوسطها مدن الخرج وقربها من العاصمة الرياض. مما ساهم في زيادة الرقعة الخضراء والخدمات فيها.

النخيل والماشية

يوجد بالضبيعة مئات الأنواع من التمور بل من أفضل أنواع التمر، ويهتم أهل الضبيعة بالنخيل ومعرفة أسمائها وأنواع التمر منها، فالتمرة وخصوصاً الأصناف الفاخرة منها أفضل ما يقدم للضيف مع القهوة العربية، وأيضا خصوصية التمر في شهر رمضان المبارك، وما يهديه الأهالي من التمر أو يبيعونه لمصانع التمور المنتشرة بمحافظة الخرج أو تضميده لاستخدامه في غير مواسمه، وأيضاً خصوبة الأرض ووفرة المياه وطرق التنقيط، وحب الناس لهذه الشجرة المباركة، جعل الأهالي يستمرون بزراعة النخيل بالبلدة ليس فقط بالمزراع بل ببيوتهم الفسيحة رغم عدم الجدوى الاقتصادية منها لوجود البديل كالخضار، فالنخيل يتطلب عناية فائقة وإنتاجه مرة بالسنة،

الماشية

تحتضن أراضي الضبيعة الكثير من ماشية الإبل والغنم، فملاّك الإبل الكبار يشتركون بالمزاين لجمال الإبل، والكثير من الأهالي يشرب حليب النياق لفوائده العديدة، وكبار السن ترتاح نفوسهم لهذه الحيوانات والتي عايشوها قديماً ونقلوا حبها للأحفاد، فصحيح أن تربية الإبل مكلفة مادياً وجسدياً، إلا أن الكثير من الناس يتسابقون لامتلاكها وتربيتها.
 يقتني الأهالي الكثير من الغنم بنوعيه الضأن والماعز فالبعض يربيها بمزارع خاصة لإنتاج الاغنام لفائدتها الاقتصادية خصوصاً أن أهالي الضبيعة يشتهرون بالكرم والجود، فالضأن أفضل ما يقدم للمناسبات والضيافة، والكثير يفضله لتقديم الأضحية في عيد الأضحى المبارك، والماعز يُستفاد من لحمها وحليبها.

ويوجد عدد قليل من الأبقار للاستفادة من حليبها الوافر.

البيوت المحمية
تحتضن الضبيعة أكثر من 18000 ثمانية عشر ألف بيت محمي للخضار وهو يعادل ربع أو 25% من البيوت المحمية بالمملكة العربية السعودية، ويرجع ذلك الفضل بعد الله عز وجل إلى الدور الذي يلعبه البنك الزراعي المدعوم من الدولة لخدمة الإنتاج الزراعي في إعطاء القروض الطويلة الأجل للمواطنيين والمقيمين، والمياة الوفيرة في أراضي البلدة خصوصا أن البيوت المحمية تعتمد على نظام التنقيط وهو ما يوفر الكثير من الماء 10% تقريبا من الطرق العادية التي تسرف باستخدام الماء. الأرض الخصبة ووفرة السماد. أيضاً الأرباح الكبيرة التي يجنيها أصحاب المشاريع أو المستاجرين لهذه البيوت. خصوصا أن دخلها كبير وإنتاجها وفير جداً طوال السنة ليدعم اقتصاد الدولة زراعياً.

المراجع

العارض
محافظة الدلم

الضبيعة