Tokarski nož se razvijao tijekom dugog razdoblja i stano se usavršava. Prema postupcima tokarenja potrebno je koristiti odgovarajuće tokarske noževe. Danas se za izradu tokarskih noževa koriste brzorezni čelik, tvrdi metal, kermet, keramika, CBN, umjetni dijamant i drugi materijali. Tokarske noževe je moguće podijeliti na nekoliko načina: prema vrsti obrade, prema položaju tokarenja, prema orijentaciji vrha alata, noževi za utore i odrezivanje, noževi za navoje, profilni noževi.

Podjela

Tokarski noževi prema vrsti obrade
Prema vrsti obrade tokarske noževe je moguće podijeliti na: noževi za grubu obradu, noževi za polugrubu (čistu) obradu i noževi za finu obradu.

Tokarski noževi prema položaju tokarenja
Prema položaju tokarenja tokarske noževe je moguće podijeliti na: noževi za vanjsko tokarenje i noževi za unutarnje tokarenje.

Tokarski noževi prema orijentaciji vrha alata
Prema orijentaciji vrha alata tokarske noževe je moguće podijeliti na: lijevi tokarski nož, neutralni tokarski nož i desni tokarski nož. Na gornju površinu noža se položi dlan ruke. Kad se pravac vrha nože i palca ruke poklope određen je smjer ili orijentacija noža.

Tokarski noževi za utore i odrezivanje
Tokarski noževi za utore i odrezivanje mogu biti: noževi za odrezivanje, noževi za vanjsko dubljenje, noževi za unutarnje dubljenje, nož za čeono dubljenje, noževi za unutarnje i vanjsko podrezivanje, noževi za unutarnje i vanjsko profiliranje.

Noževi za navoje
Noževi za navoje mogu biti: noževi za vanjske navoje i noževi za unutarnje navoje.

Profilni noževi
Profilni noževi kod tokarenja imaju samo jedno gibanje: poprečno (radijalno) ili uzdužno (aksijalno) do određene dubine, te povratno. Mogu biti ravni ili okrugli profilni noževi.

Alati za tokarenje kod CNC tokarilice

Alati se smještaju u revolversku glavu prema planu alata. Revolverska glava može imati 6, 8 ili 12 mjesta za smještaj alata. Svako mjesto označeno je odgovarajućim brojem (obično su alati na mjestu s parnim brojem su za vanjsko tokarenje, a na mjestu s neparnim brojem služe za obradbu unutarnjih ploha ili bušenje). S obzirom na os rotacije revolverske glave u odnosu prema osi rotacije obratka razlikuju se 3 vrste revolverskih glava:
 paralelne osi rotacije (manji prostor, ali i opasnost od sudara);
 os rotacije revolver glave okomita na os radnog komada (zauzima veći prostor, sudar izbjegnut);
 koso postavljena os rotacije revolverske glave (kompromisno rješenje).

Pri postavljanju alata ležište alata mora biti čisto. Stezanje alata se vrši odgovarajućim ključem. Pri postavljanju alata na neparna mjesta prvo se postavi odgovarajuća čahura. Da bi izvršili pojedine operacije obrade na obratku potreban je odgovarajući alat. Tako imamo alate za:
 tokarenje,
 odsijecanje i izradu utora,
 izradu provrta,
 izradu navoja.

Materijali alata
Rezna oštrica može biti od sljedećih materijala:
 brzorezni čelik (radna temperatura do 600 ˚C),
 kermet (radna temperatura do 700 ˚C),
 tvrdi metal (radna temperatura do 870 ˚C),
 keramika (radna temperatura oksidne keramike do 1 150 ˚C),
 dijamant.

Pri obradi mekših materijala primjenjuju se brzorezni čelici, a pri obradi tvrdih materijala primjenjuju se ostali materijali.

lzvedba tokarskog noža može biti:
 nedjeljiva ili integralna,
 s izmjenjivom pločicom od tvrdog materijala,
 s lemljenom pločicom.

Najčešće upotrebljavan nož je s izmjenjivom pločicom od tvrdog metala. Glavni dijelovi tog noža su:
 držač pločice i
 izmjenjiva pločica.

Tip rezne pločice se odabire na osnovi:
 materijala obratka,
 geometrije obrađivane površine,
 vrste strojne obrade (gruba, srednja, fina);
 uvjeta obrade (dobri, uobičajeni, loši).

Postoje različiti oblici reznih pločica, a o obliku će ovisiti mogući režim obrade te čvrstoća oštrice. Oblik i oznake pločica su standardizirani.

Nakon odabira rezne pločice (iz kataloga alata) odabire se odgovarajući držač na koji će se ona pričvrstiti, a koji će omogućiti izradu tražene geometrije obrađivane površine. Označivanje držača je također standardizirano.

lzbor pločica za grubu obradu
Veliki dio strojne obrade na tokarilici predstavlja odstranjivanje viška materijala kako bi se dobio osnovni oblik predmeta. Ova obrada naziva se gruba obrada. Cilj joj nije postizanje visoke točnosti izmjera, već odstranjivanje viška materijala što brže i s najpovoljnijim životnim vijekom trajanja rezne pločice. Ovo treba postići uz ostavljanje dodatka materijala za završnu obradu.

Rezne pločice za grubu obradu su čvrste, obično s velikim polumjerom vrha pločice kako bi izdržale velike dubine rezanja i brzine rezanja. Uobičajeni romboidni oblik pločice za grubu obradu ima kut 80˚ (uz 2+2 = 2 rezne oštrice na svakoj strani) rezne oštrice. Trokutaste pločice imaju do 3+3 rezne oštrice. Neke pločice imaju rezne oštrice samo na jednoj strani.

lako veliki broj alata može rezati u svim smjerovima, neki smjerovi nisu preporučeni ili su preporučeni samo za povoljne uvjete rezanja (povoljni uvjeti rezanja su kod neprekinutog reza, dobrog stezanja komada, velikih brzina rezanja, a nepovoljni uvjeti su kad nije moguće ostvariti dobro stezanje komada, kod obrade odljevaka ili otkivaka problematične kore). Uvijek treba prvo izvršiti operacije koje se odnose na nepovoljne uvjete rezanja, a zatim operacije koje se odnose na povoljne uvjete rezanja.

U praksi treba se pridržavati osnovnog pravila u strojnoj obradi, a to je da se treba izvršiti sva gruba obrada prije nego što se krene na završnu obradu. Razlog je izbjegavanje mogućeg pomicanja obratka koje nastaje zbog velikih sila rezanja pri gruboj obradi, a nakon što je fina obrada već djelomično izvršena, što bi dovelo do velikih (nedozvoljenih) odstupanja izmjera. Na primjer neka je potrebna gruba i fina obrada vanjske i unutarnje površine obratka. Primjenom pravila prvo ćemo grubo obraditi vanjske i unutarnje površine, a zatim ćemo izvršiti finu obradu vanjskih i unutarnjih površina.

Izbor pločica za finu obradu
Izbor pločica za finu obradu će se obaviti nakon što je sva gruba obrada završena. To je jedan prolaz alata po konturi kojim se skida dodatak ostavljen pri gruboj obradi. Zbog male količine materijala koja se skida javljaju se male sile rezanja, pa je moguće postići visoku točnost izmjera. Da bi se ostvarila manja hrapavost površine odabiru se veće brzine rezanja i manji posmaci. Za završnu obradu koriste se različite rezne pločice, a najčešće su romboidnog oblika s kutom 55˚ ili 35˚.

Dodatak za završnu obradu
Dodatak za završnu obradu je manja količina materijala ostavljena pri gruboj obradi s ciljem da se skine u finoj (završnoj) obradi radi postizanje tražene točnosti izmjera i kvalitete obrade površine. Ako je taj dodatak preveliki, javit će se velike sile rezanja kao pri gruboj obradi, a premali dodatak krije opasnost nemogućnosti dobivanja tražene točnosti izmjera i kvalitete površine pri finoj obradi. Približno za finu obradu se može uzeti jednak ili nešto veći od polumjera vrha rezne pločice. Važna napomena: ovaj dodatak je po strani obratka, a dodatak po promjeru je duplo veći (na primjer ako je vrh rezne pločice polumjera 0,4 mm, dodatak po promjeru može biti oko 1 mm).

Dodatak za finu obradu kod poprečne obrade je kritičniji zbog rezne geometrije pločice, to jest držača alata. Preporučeni dodatak je od 2 do 3 puta manji u odnosu na dodatak u uzdužnom smjeru. Kako su deformacije obratka u smjeru poprečne osi manje nego u uzdužnom smjeru, ovo je sasvim normalno rješenje.

Odabir alata za izradu zaobljenja i skošenja
Strojni dijelovi osim ploha koje su međusobno okomite i paralelne sadrže i općenito postavljene ravne ili zakrivljene plohe. Pri programiranju izrade tih ploha vrlo bitan korak je odabir alata kojim se ta ploha može izraditi.

Izvori

Obrada metala
Alati

Tokarski nož


Bueng Kan (, prononcé [bɯ̄ŋ kāːn]) est une ville (thesaban mueang) de l'amphoe de , dans la province de Bueng Kan, à l'extrême nord-est de la Thaïlande.

Situation
Située sur la frontière entre le Laos et la Thaïlande, Bueng Kan fait face à la ville laotienne de Paksane.

Histoire

Points d'intérêt

Références

Liens externes

Ville en Thaïlande
Province de Bueng Kan

Bueng Kan


Naoto Otake (født 18. oktober 1968) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1994||1||0
|-
!Total||1||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Naoto Otake


Rasyonalizm - (felsefe) Akılcılık, usçuluk
 Rasyonalizm - (mimarlık) Vitruvius'un prensiplerine göre gelişmiş bir mimarlık akımıdır
 Eleştirel rasyonalizm

Rasyonalizm


Piața Republicii (, Hanrapetut'yan igreparnyaga, cunoscută local ca Igreparnyaga, "town square") este zona centrală a orașului Erevan, capitala Armeniei. Este compusă din două zone: un sens giratoriu oval și o zonă de formă trapezoidală care include o fântână muzicală. Piața este înconjurată de cinci mari clădiri construite în tuf roz și galben, în stil neoclasic, îmbinat cu motive armene. Acest ansamblu arhitectural cuprinde Clădirea Guvernului, Muzeul de Istorie și Galeria Națională de Artă, Marriott Hotel Armenia  și Ministerele Afacerilor Externe și Transporturilor și Comunicațiilor. Piața a fost inițial concepută de Alexander Tamanian în 1924. Construcția celor mai multe dintre clădiri a fost finalizată până în 1950; ultima clădire—Galeria Națională de Artă—a fost finalizată în 1977.

În perioada Sovietică, a fost numită Piața Lenin și o statuie a lui Lenin a fost amplasată în piață și la paradele militare care aveau loc de două ori (inițial de trei ori) pe an. După independența Armeniei, statuia lui Lenin a fost înlăturată, iar piața a fost redenumită. Aceasta a fost descrisă, pentru Armenia și oraș, ca fiind "cel mai important spațiu civic", "punctul arhitectural cel mai important" din Erevan și orașul "cu arhitectura cea mai remarcabilă". Scriitorul de călătorie, Deirdre Holding, a menționat că este "cu siguranță, una dintre cele mai frumoase piețe centrale create, oriunde în lume, în timpul secolului XX."

Arhitectura
Piața este alcătuită din două secțiuni. Sensul giratoriu oval, care are o stereotomie din piatră în centru, menită să arate ca un covor tradițional armean, văzut de mai sus. Zona de formă trapezoidală conține o fântână muzicală în fața Muzeului de Istorie și Galeria Națională de Artă. Clădirile din jurul pieței sunt realizate din piatră de tuf de culoare roz și galben, încastrate pe un teren de bază bazaltică.

Istorie

O piață a orașului, de proporții diferite, a existat în locația respectivă de secole. În anul 2003, piața a fost renovată și excavații extinse au avut loc. Un strat mai vechi — din secolele XVIII și XIX— a fost descoperit. Piața pre-Sovietică a fost proiectată de către Boris Mehrabyan (Megrabov) în 1906-11, în timpul realizării planului general al orașului Erevan.

Piața actuală a fost concepută de Alexander Tamanian în 1924, în timpul realizării planul general al orașului. Construcția pieței a început în 1926, când a început construcția Clădirii Guvernului. S-a dezvoltat până în anii 1950, atunci când celelalte cinci clădiri au fost construite și în cele din urmă finalizată în 1977, când Galeria Națională a fost construită. Piața s-a numit Piața Lenin (, Lenini igreparnyaga;  ploshchad' Lenina) dedicată liderului Sovietic, Vladimir Lenin, a cărui statuie a fost ridicată în piață în 1940 și desființată în 1991, înainte de independența Armeniei.

Clădiri emblematice

Clădiri

Statuia lui Lenin

O statuie, de 7 metri, a liderului Sovietic, Vladimir Lenin, realizată de către Serghei Merkurov și poziționată la 11 metri deasupra unui piedestal înalt, a fost inaugurată în piață, pe 24 noiembrie 1940. Monumentul era amplasat în fața viitorului amplasament destinat construcției Galeriei Naționale de Artă și "curând a câștigat aprecieri considerabile ca fiind o adevarată operă de artă." Statuia a fost înlăturată de pe piedestal pe 13 aprilie 1991, înainte de destrămarea formală a Uniunii Sovietice. A fost " amplasată pe un camion și asemeni trupului unei persoane decedate, s-au făcut tururi ale pieței centrale, ca într-un sicriu deschis," în timp ce oamenii aplaudau. Statuia se află în prezent în curtea Galeriei Naționale de Artă. Piedestalul a supraviețuit până în vara anului 1996, când a fost demolat.

Înlocuiri
Ter-Ghazaryan a scris că "după ce monumentul lui Lenin a fost răsturnat, compoziția Pieței Republicii s-a dezechilibrat și spațiul gol unde era statuia lui Lenin a fost subiectul multor propuneri de amenajări urbane, dar niciunul nu s-a finalizat cu succes."

Pe 31 decembrie 2000, o curce de 24 de metri, luminată de becuri, a fost ridicată în spațiul lăsat gol de piedestalul lui Lenin. Această instalație a fost finalizată în ajunul anului 2001, care a fost în momentul în care statul armean și Biserica Apostolică Armeană a sărbătorit 1700 de ani de națiune Creștină. Crucea a fost luminată de 1700 lămpi simbolice și a continuat să fie în centrul festivităților care au avut loc pe tot parcursul anului de comemorare. Cu toate acestea, la sfârșitul anului 2001, perioada de sărbătoare s-a încheiat și crucea a fost subtil demontată. Deoarece a avut o prezență temporară, a existat o scurtă discuție care a precedat realizarea acesteia, precum și după demontarea acesteia.

În februarie 2004, un ecran TV pentru proiecția reclamelor diverselor organizații și produse, a apărut în spațiul gol. Acesta a fost scos în 2006.

 Propuneri

Mai multe concursuri au fost organizate în Armenia pentru a selecta un înlocuitor pentru statuia lui Lenin. Una dintre cele mai frecvente propuneri este mutarea monumentul Sasuntsi Davit (David din Samsun) în Piața Republicii. Potrivit Ter-Ghazaryan, natura apolitică a acestui erou național armean, ar fi o alegere sigură; cu toate acestea, ea a scris, în 2013, că relocarea monumentului în fața Gării Erevan "pare puțin probabilă."

Fântânile
După ani de nefuncționare, fântânile muzicale au fost renovate de către compania franceză Aquatique Show International și au costat aproximativ 1,4 milioane de euro. Au fost deschise în luna septembrie, 2007.

Pomul de Crăciun
Un pom de Crăciun a fost instalat în piață, în fiecare decembrie, începând din 1950.

Fântâna cu apă potabilă

Fântâna cu apă potabilă (de asemenea, cunoscută sub numele de pulpulak), situată lângă clădirile muzeu, este formată din șapte țâșnitori și este, prin urmare, numită Yot aghbyur ("Șapte izvoare"). Aceasta a fost inițial instalată în 1965 și a fost renovată în 2010.

Evenimente și incidente

Parade
În perioada Sovietică, parade militare au avut loc în piață pe data de 1 Mai ( Ziua Internațională a Muncii), 9 Mai (Ziua Victoriei, până în 1969) și 7 noiembrie (Revoluția din Octombrie).  Conducerea armatei Sovietice stătea pe podium, sub statuia lui Lenin. Ultima dintre aceste parade a avut loc în 1988.

Parade militare sărbătorind independența Armeniei au avut loc pe 21 septembrie 1996 (5 ani), 1999 (8 ani), 2006 (15 ani), 2011 (20 de ani), 2016 (25 de ani).

Concerte
Pe 30 septembrie 2006, cântărețul franco-armean Charles Aznavour a susținut un concert în Piața Republicii.

Pe 23 aprilie 2015, trupa de rock americano-armeană, System of a Down, a avut primul lor concert în Armenia, în Piața Republicii. Concertul gratuit a fost dedicat aniversării a 100 de ani de la Genocidul Armean și au participat mii de oameni.

Pe 8 iunie 2017, artistul hip-hop rus, Timati, a susținut un concert gratuit în piață, la care au participat mai mult de 40.000 de oameni.

Demonstrații politice

 Perioada sovietică

Pe 24 aprilie 1965 mari demonstrații au avut loc în piața și în altă parte în Erevan, pentru a comemora 50 de ani de la Genocidul Armean.

În ianuarie 1974, Razmik Zohrapyan, un membru al Partidului Național Unit, a ars portretul lui Lenin în piață, în semn de protest față de regimul totalitar Sovietic.

 Armenia Independentă

După alegerile prezidențiale din 2008, președintele ales, Serzh Sargsyan, a organizat un miting de 60.000–70.000 de "așa-ziși suporteri" care au fost aduși, cu autobuzele, din diferite părți ale Erevanului și Armenia. Mulți dintre ei s-au îndreaptat spre Piața Libertății, unde o competiție de raliu a fost realizată de Levon Ter-Petrosyan. În luna martie, în urma represiunii violente a demonstrațiilor organizate de suporterii lui Ter-Petrosyan, piața a fost ocupată, pentru câtva timp, de către Forțele Armate ale Republicii Armenia.

Pe 4 mai 2012, în timpul unei miting si concert al Partidului Republican în Piața Republicii, în scopul campaniei alegerilor parlamentare, zeci de baloane umplute cu hidrogen au explodat, ducând la rănirea a cel puțin 144 de oameni.

În perioada 17-23 aprilie, în Piața Republicii, au avut loc mari demonstrații conduse de Nikol Pashinyan, împotriva guvernului nou-ales al prim-ministrului Serzh Sargsyan. Pe 22 aprilie, când liderul opoziției Pashinyan a fost arestat, forțele de poliție au fost amplasate în piață. Zeci de protestatari au fost atunci reținuți. Până seara, aproximativ 115.000 de protestatari au umplut întrega piață și străzile din apropiere. A doua zi, pe 23 aprilie, după ce Sargsyan a demisionat, a devenit centrul festivităților în masă. Pe 24 aprilie, în ziua de comemorare a Genocidului Armean, s-au adunat zeci de protestatari pentru a face curat în piața și pe străzile adiacente.

Alte evenimente
În 1968, sărbătorirea celei de-a 2750-a aniversare a orașului Erevan a fost organizată în piață, într-un mod extravagant.

Pe 25 iunie 2016, Papa Francisc și Karekin al II-lea au spus o rugăciune ecumenică în Piața Republicii. La aceasta au participat circa 50.000 de oameni.

Note

Bibliografie

 Mai multe valori specificate pentru |DOI= și |doi= (help)

Legături externe

 Republic Square WebCam
Piețe naționale
Erevan

Piața Republicii din Erevan


Salisbury, Birleşik Krallık'ta, İngiltere ülkesinde Güney Batı bölgesinde 2009'da "tek-seviyeli yerel idare" statüsü verilen Wiltshire kontluğuna bağlıdır ve bu kontluk içinde bir şehir mahallesi (urban parish) statülü, yetkileri çok sınırlı ama "Salisbury Şehri Yerel İdaresi" adı taşıyan bir ikincil bir yerel idare statüsü bulunmaktadır. Salisbury Orta Çağ'dan kalma eski bir katedrali olması dolayısıyla şehir statüsü taşımaktadır.

Salisbury bazen Yeni Sarum Şehri olarak da anılır ve böylece 1220 tarihinde yeni şehrinin, kuzeyinde bir tepeden bulunan eski orijinal yerleşke olan antik Eski Sarum şehrinden ayrılarak kurulmuş olduğuna da atıf yapılmıştır.

Şehir Wiltshire kontluğunun güneydoğusunda bulunan ve büyük ve çok düz olan Salisbury ovasının kenar tepelerine yakın konumlanmıştır. Yerleşke 5 değişik akarsunun birleştiği bir mevkide kurulmuştur. Bunlardan Nadder, Ebble, Wylye, Bourne ve beşinci akarsu olan Avon Nehri'nin kollarıdır. Ama bu Avon Nehri, Yukarı Avon, Warwickshire Avon veya Shakespeare'in Avon adıyla da anılan İngiltere'de Bristol'de denize karışan Avon Nehrinden farklıdır ve bu Avon İngiltere'nin güney sahilinde Dorset Kontluğunda Christchurch'te denize kavuşur.

Tarihçe
Günümüzdeki Salisbury şehri 1220'de kurulmaya başlanmıştır. Daha önceki yerleşke "Eski Sarum" idi ve bu şehir büyük düz ovayı kontrol eden ve savunması kolay olan bir tepe üzerinde kurulmuş ve antik Romalılar tarafından "Sorviodunum" adı ile yaşamına devam etmiş ve sonra Saksonlar geldiğinde ismi "Searesbyrig" olarak anılmaya başlamıştı. Bu eski tepe şehrine 1075'te bir katedral yapılıp onun yerine 1120'de daha büyük bir katedral yapılmıştı. Fakat katedral papazları ve eski şehir idarecileri büyük bir ihtilaf durumundaydılar. 1220'de hem papazlar ovanın bir kenarında "Yeni Sarum" şehrini kurmaya karar verdiler. Richard Poole adlı piskoposun idaresinde papazlar, çeşitli mitlere göre bazı ilahi göstergelere dayanarak, Avon Nehri kıyısında bir merada yer seçtiler. Kurdukları kasaba birbirine dikine kesişen sokaklar ve dikdörtgen şekilde bina inşa etme parsellerinden oluşmakta idi. Papazlar aynı zamanda çok büyük bir katedral inşa etmeye koyuldular.

Katedralin ana binası 38 yılında bitirildi ve Orta Çağ sonlarına doğru gelişen İngiliz katedral mimarisinin bir şaheseri oldu. Sonradan bu binaya çok yüksek ve ince, 120 metre yüksekliği olan kilise kulesi de İngiltere'nin en yüksek kilise kulesi olarak da bina edildi. Şehir de başarılı olup büyük bir nüfus çekmeye başladı. 14. yüzyılda Wiltshire kontluğunun en büyük yerleşkesi oldu. Dört ana kapısı olan şehir surları 14. yüzyılda şehrin etrafına inşa edildi.

Salisbury şehri birkaç önemli tarihi olaya sahne oldu. 1289'da İskoçya Krallığı görevine meşru varış, Norveç Kralı'nın ve karısı olan İskoç Kralı Alexander'ın kızının, kız çocukları Margaret idi. İngiltere Kralı I. Edward ile İskoçya'da gerçek iktidar naipler komitesi ve Robert Bruce Salisbury'de görüşüp İskoç tahtına kimin geçeceği hakkında bir anlaşma imzaladılar.

1583'te İngiliz Kralı III. Richard aleyhinde bir isyan çıkaran 2. Buckingham Dükü Henry Stafford yakalandı ve Salisbury'de başı kesilerek idam edildi. İdam edildiği eski "Bull's Head Pub" yerine inşa edilen büyük dükkâna idam edilen Buckingham Dükü'nün hayaletinin zaman zaman indiği Salisbury'de dolaşan bir söylenti olmuştur.

1688'de İngiliz kralı olan II. James Katolikliği tutan politikaları ile İngiliz ileri gelenlerini kızdırdı ve Hollanda'da hüküm süren damadı Oranjli William Flemenk orduları ile İngiltere'ye çıkıp krallığı eline almaya karar verdi. II. James buna direnmek için ordusunu Salisbury'de topladı. Ama komutanlarının moralleri ve hatta Kralın yakınlarının moralleri çok düşük olduğu için ordunun idarecileri bile şehirden ayrılmaya başladılar. Kral da direnişin imkânsız olduğunu anladı. Salisbury'deki bu fiyasko sonunda İngiltere'nin idaresi Oranjli William ile karısı Mary'nin eline geçti ama İngiliz tarihçileri 1689'da İngiltere'nin yabancı Flemenk orduları tarafından işgal edilip meşru kralın tahttan indirilmesine "Şanlı Devrim (Glorious Revolution)" adı verip adanın işgal edilme gerçeğini açıklamamaya çalışırlar.

Kardeş şehirler
Salisbury'nin şu şehirlerle resmî kardeş şehir antlaşmaları vardır:

 1990
 2006

Resimler

Dış bağlantılar

 Resmi turizm kilavuzu
 BBC websitesinde eski Salisbury fotolari

İngiltere'deki şehirler
Wiltshire

Wiltshire'daki civil parishler

Salisbury


Aleochara bilineata er bjöllutegund sem var fyrst lýst af Leonard Gyllenhaal, 1810.

Tegundin er nokkuð notuð til að halda niðri stofni flugna sem skemma matjurtir, eins og kálflugu, en hver bjalla getur étið um 1200 kálfluguegg um ævina.

Tilvísanir

Jötunuxaætt
Bjöllur
Lífrænar varnir

Aleochara bilineata


De cero é o álbum debut de Diego Gutiérrez. Seus arranjos e seu sonoridade movem-se no âmbito do pop-rock, o pop latino, a Nova Trova e a música cubana. Em 2007 recebeu três nomeações e dois Prêmios Cubadisco (em inglês) na Categoria Melhor álbum de Trova-Pop-Rock e Melhor Video Clip por seu single " En la Luna de Valencia ".

Produção
Gravado nos Estudos Abdala (Havana, Cuba), com uma formação de pequeno formato, De cero representou uma viragem para Diego Gutiérrez na forma de apresentar suas canções. Estas foram compostas em sua totalidade com a guitarra e com os novos arranjos os temas atingiram outro nível de expressão musical, que constituiu uma grata surpresa para seus seguidores.

Elmer Ferrer e sua banda  de acompanhamento de então contribuíram sons rockeros, harmonias do jazz e uma aproximação fresca  à obra de Diego, que contribuiu à favorável acolhida que teve seu álbum debut.

Lista de faixas

Pessoal
Voz, guitarra acústica e coros: Diego Gutiérrez

Guitarra, guitarra acústica e coros: Elmer Ferrer

Baixo e coros: Juan Pablo Dominguez

Bateria e coros: Amhed Mitchel

Piano e teclados: Alexis Bosch

Percussão menor: Francois Zayas

Trombeta: Alexander Abreu

Coros: Rochy e Hakely Nakao

Produção musical: Elmer Ferrer

Produção executiva: Lecsy González

Fotos: Ivan Soca

Referências

Ligações externas

 De cero em Discogs
 De cero em RateYourMusic

Álbuns em língua castelhana
Álbuns de 2018
Álbuns de músicos de Cuba

De cero


An Aponogeton cuneatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Surrey Wilfrid Laurance Jacobs. An Aponogeton cuneatus in nahilalakip ha genus nga Aponogeton, ngan familia nga Aponogetonaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aponogeton

Aponogeton cuneatus


Mac Classic may refer to:

 Macintosh Classic, a model of Macintosh computer
 Classic Environment, a compatibility layer for Mac OS 9 included in Mac OS X
 Classic Mac OS, versions of Mac OS before Mac OS X

Mac Classic


Jacques Vergotti (n. 23 martie 1915, Sighireanu, Județul Ialomița (interbelic) – d. 16 decembrie, 1999, Bridgeport, Connecticut, SUA) a fost un căpitan de jandarmi care a îndeplinit funcția de ofițer de ordonanță al regelui Mihai I al României și care apoi, cu gradul de maior, în calitate de prefect al palatului, l-a însoțit pe rege în exil în Elveția după ce acesta a abdicat ca urmare a Loviturii de stat de la 30 decembrie 1947.

Tatăl său, agronomul Miltiade Bergotis, era căsătorit franțuzoaica Lilli Cousin. Străbunicul lui Jacques era grec din insula Cefalonia. În timpul Primului Război Mondial familia a ajuns la Paris, unde au făcut afaceri în domeniul automobilelor și petrolului, și și-a schimbat numele în Vergotti. După terminarea războiului, familia lui Miltiade a revenit în România iar tatăl lui Jacques a înființat la Brașov societatea de rafinare a petrolului, "Petrogen".

Copil fiind, Jacques a fost admis la școala primară săsească din Brașov. În 1925, Jacques s-a înscris la Liceul Real Dr. Ioan Meșotă. După ce tatăl său a murit, mama sa s-a recăsătorit cu colonelul Vladimir Șerbănescu, comandantul Batalionului 2 Vânători de Munte care l-a ajutat pe Jaques să intre la Școala Pregătitoare de Ofițeri de la București, în 1932.

Pe când Jacques Vergotti era locotenent în armata română, generalul Ion Antonescu, care îi cunoștea familia, l-a numit ofițer de ordonanță al regelui.

Curând după ce a ajuns la palat, a devenit "favoritul" reginei-mamă Elena, la rândul ei grecoaică. Crezând că se poate baza pe protecția acesteia, a început să încalce disciplina militară, omițând să salute ofițerii superiori lui în grad, inclusiv pe generali, devenind arogant și încrezut. Ofițerii superiori, ofuscați de comportamentul său, l-au reclamat generalului Antonescu. Acesta a luat măsuri ferme, pe baza unui decret lege care îi obliga pe toți ofițerii din armata română să facă un stagiu de 3 luni pe front, și a dat dispoziții să fie emis ordinul 168 din 6 mai 1942 al MAN-Cabinet, prin care locotenentul Vergotti a fost mutat la compania de poliție a diviziei a 4-a infanterie, cu plecare în 24 de ore. Astfel, el a fost trimis pe front la 7 mai 1942, de unde s-a întors cu puțin înainte de 23 august 1944. Această trimitere pe front a făcut-o pe regina-mamă să-l urască și să-l dușmănească pe Antonescu, ură care a contribuit consistent la Lovitura de stat de la 23 august 1944.

Căpitanul Jacques Vergotti a fost numit la 20 noiembrie 1944, prin decret regal, ca ofițer de ordonanță în cadrul Casei Militare Regale, fiind citat cu prenumele eronat Jaques.

Pe 30 decembrie 1947, Jacques Vergotti a fost chemat devreme la Ministerul de Război pentru a semna acte de demisie din armată și renunțare la pensie. De la Ministerul de Externe i s-a dat un pașaport cu ștampila «fără drept de înapoiere în țar㻓, iar Emil Bodnăraș l-a însărcinat să-l însoțească pe fostul monarh la plecarea din țară.

În 1950, la Lausanne, Jacques a cunoscut-o pe Catherine Maher, ziaristă la The New York Times, cu care s-a căsătorit. Au avut o fetiță, Lilli Maria Emilia Vergotti, și un băiat, Neculai. Tot în 1950, Jacques a primit viza de emigrare în SUA. S-a stabilit cu familia în Bridgeport, statul Connecticut. Aici a predat istorie și științe politice la Universitatea Sacred Heart până a ieșit la pensie.

A decedat la Bridgeport, la vârsta de 84 de ani.

La "UCL School Of Slavonic And East European Studies Library" se găsește din 1990 colecția Vergotti, constând din copiile a 220 de pagini dactilografiate, cu titlul "Memoirs of a Romanian-American 1940-1990" (Memoriile unui româno-american, 1940-1990).

Scrieri
Jacques M. Vergotti, La Neutralité de la Suisse. Lausanne, Imprimerie la Concorde, 1954.
Jacques Vergotti, Fără drept de înapoiere în țară. Amintiri, 240 pagini, București, Editura Albatros, 2000, ISBN 978-973-24-0741-7

Note

Nașteri în 1915
Nașteri pe 23 martie
Decese în 1999
Decese pe 16 decembrie
Monarhia în România
Ofițeri români
Români expatriați în Statele Unite ale Americii

Jacques Vergotti


Leyendas del planeta Thámyris es una novela de 1982 escrita por Joan Manuel Gisbert.

Fue declarado Libro de Interés Infantil por el Ministerio de Cultura de España en 1983.

Argumento
Al protagonista (que es el propio narrador) le llega una carta de un astrónomo que dice de haber descubierto un planeta llamado Thámyris, en el que suceden unos hechos extraordinarios. Le narra así historias como la Leyenda de la pirámide de la noche eterna, las Leyendas del origen de Mileterris, el continente insular, la Leyenda de Abendroth, el devorador de sueños, y también a la Leyenda de Centilia y el universo inmóvil.

Referencias

Enlaces externos

 Leyendas del planeta Thamyris en Librogratis

Leyendas del planeta Thámyris


Løkenholtet Station (Løkenholtet stasjon eller Løkenholtet holdeplass) var en jernbanestation, der lå i Ski kommune på Indre Østfoldbanen (Østre Linje) i Norge.

Stationen åbnede som trinbræt under navnet Rådim i 1928 men skiftede navn til Løkenholtet i juli 1934. Stationen blev nedlagt 1. februar 1947. Den lå 28,29 km fra Oslo S.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Østre Linje
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1928
Ophørt i 1947
Jernbanestationer i Viken

Løkenholtet Station


Bu liste Martin Mystere dergisinin sayılarını içermektedir. Türkiye'de Martin Mystere çeşitli yayınevleri tarafından yayınlanmıştır. Martin Mystere Türkiye'de önce Tay Yayınclık tarafından orijinal sıraya yer yer uyularak, yer yer farklı sıralarda yer yer de bâzı bölümler atlanarak yayınlanmıştır. Sonrasında AD Yayıncılık aynı şekilde kalınan yerden karışık bir sıra ve bâzı sayıları atlayarak devam etmiştir. AD Yayıncılık sonrasında Doğan Egmont ismiyle devam etmiştir. Sonrasında da Aksoy yayıncılık Doğan Egmont serisinin kaldığı yerden düzgün sırayla devam etmiştir. İleriki yıllarda çıkan Lâl Kitap Özel serisi önceden atlanmış bâzı sayıları yeniden yayınlayarak arada atlanmış bâzı sayıları yayınlamıştır.

Sonradan yayınlanan Lal Kitap Klasik Maceraler (LKM) serisi, ilk sayıdan itibaren orijinal İtalyan serinin sıralamasına göre tüm Martin Mystere serisini tekrar yayını olmaktadır. Bu seride bazı maceraların isimleri eski Tay - AD - DE - AKS serisi isimleriyle, bâzen de orijinal ismine daha bağlı kalınarak tekrar tercüme edilmiştir.

Aşağıdaki listedeki seri sıralamasında Türkçe seri'lerde bu farklı yayınlar için kısatmalar kullanılmıştır. Bu kısatlamalar şu şekildedir:

TBA: Tay Yayıncılık Büyük Albüm, AD: AD Yayıncılık, DE: Doğan Egmont Yayıncılık (DE serisi AD serisinin devamı olduğundan no 15'den başlamaktadır), AKS: Aksoy Yayıncılık, LÖ: Lâl Kitap Özel Seri, LMMA: Lâl Kitap Martin Mystere Almanak, LKM: Lâl Kitap Klasik Maceralar

İlk seri

10. yıl sonrası

İtalya maceraları
Martin Mystere'nin İtalya'nın Floransa'da geçici olarak yerleştiği ve genellikle İtalya'da yaşadığı "İtalya Maceraları" olarak bilinen seri.

New York'a Dönüş
İtalya maceraları sonrası Martin Mystere'nin New York'a dönüşü ve sonraki maceraları.

Yeni Milenyum
2000 yılı yılbaşı sonrası maceralar.

Maxi Martin Mystere
Bu seri normal seriden ayrı olarak 2004'de başlayıp 4 sayı süren 292 ya da 240 sayfalık uzun maceralardan oluşan ayrı bir seridir. 2014'den itibâren Zona X serisi altında devam etmiştir.

Martin Mystere Almanak
1988'den 2014'e kadar devam eden bu yıllık seri bir önceki yıl gündeme gelmiş ve popüler olmuş olan esrarengiz olayları anlatmakta. Her bölümde de ayrıca kısa bir macera bulunmaktadır. Martin Mystere almanaklarda yer alan bu kısa maceralar önceleri Lâl Kitap Özel Seri kapsamında, sonrasında da Martin Mystere Almanak kapsamında Türkiye'de yayınlanmıştır.

Martin Mystere Gigante
Bu seri normal seriden ayrı olarak 1995'te başlayıp 2004'e kadar her yıl bir adet çıkmış, sonrasında da üç sayı daha çıkıp 13 sayı olarak tamamlanmış bir seridir. Ana seride geçen olayları etkileyen büyük olayları içeren maceraları içermekte olup normal serinin aksine büyük boy bir cilt olarak ve 200 küsur sayfalık uzun bir şekilde çıkmıştır.

Speciale Martin Mystere
Yıllık çıkan bir özel seri Martin Mystere ve Java'nın Angie isimli bir striptizciyle birlikte yaşadığı maceralardır. Türkiye'de Efsanevi Martin Mystere Maceraları adı altında 4 bölüm birlikte yayınlanmıştır.

Dergi listeleri
Çizgi roman listeleri

Martin Mystere sayıları listesi


Ginástica nos Jogos Europeus refere-se a casos em que eventos no campo da ginástica foram realizados como parte dos Jogos Europeus.

Esses incluem:

 Ginástica nos Jogos Europeus de 2015. As competições de ginástica nos Jogos Europeus de 2015 foram realizadas na Arena Nacional de Ginástica, Baku, entre 15 e 20 de junho de 2015. Ao todo, cinco disciplinas diferentes foram disputadas. Além do programa olímpico existente, eventos adicionais foram realizados nas disciplinas de ginástica rítmica e trampolim. Além disso, foram incluídas provas em duas disciplinas não olímpicas, ginástica aeróbica e ginástica acrobática.
 Ginástica nos Jogos Europeus de 2019. As competições de ginástica nos Jogos Europeus de 2019 em Minsk, Bielorrússia, foram realizadas de 22 a 30 de junho de 2019 na Minsk-Arena. Um total de 32 eventos de ginástica foram realizados nas cinco disciplinas; artística, rítmica, trampolim, aeróbica e acrobática.

Estes eventos não devem ser confundidos com os Campeonatos Europeus de Ginástica Artística que são realizados como Campeonatos autônomos, ou fazem parte do evento evento multiesportivo dos Campeonatos Europeus; em ambos os casos, as provas são realizadas pelo órgão dirigente da ginástica europeia, sendo as vencedoras consideradas campeãs europeias. Os eventos deste artigo são organizados pelos Comitês Olímpicos Europeus na tradição olímpica, e os campeões desses eventos são apenas campeões dos Jogos Europeus.

Quadro geral de medalhas

Referências

Competições de ginástica
Europeus
Jogos Europeus

Ginástica nos Jogos Europeus


Richard Deacon puede referirse a:
Richard Deacon (actor) (1921–1984), actor estadounidense.
Richard Deacon (escultor) (nacido en 1949), escultor británico.

Richard Deacon


Beninkasa (lat. Benincasa), rod jednogodišnjeh biljaka iz porodice tikvovki (Cucurbitaceae) raširen po Maleziji, Australiji i Indijskom potkontinentu.

Postoje tri priznate vrste.

Vrste
 Benincasa fistulosa (Stocks) H.Schaef. & S.S.Renner
 Benincasa hispida (Thunb.) Cogn.
 Benincasa pruriens (Parkinson) De Wild. & Duyfjes

Sinonimi
Camolenga Post & Kuntze
Praecitrullus Pangalo

Izvori

Tikvovke

Beninkasa


Pritam Singh (  ; chinois:  毕丹星 ;  ; né le 2 août 1976)  est un homme politique, avocat et auteur singapourien. Il est secrétaire général du Workers' Party of Singapour (parti des travailleurs de Singapour, sociaux-démocrate) depuis 2018 et chef de l'opposition depuis 2020. Il est le membre du Parlement (MP) représentant le Aljunied Group Representation Constituency (GRC) pour Eunos depuis le 7 mai 2011, et a été le chef officieux de l'opposition à partir du 8 avril 2018. Après les élections législatives singapouriennes de 2020, son parti devint le plus grand parti d'opposition au Parlement. Il a par la suite été nommé chef de l'opposition par le Premier ministre Lee Hsien Loong.

Pritam Singh est diplômé de l'Université nationale de Singapour, où il a obtenu un baccalauréat ès arts en histoire en 2000. En 1999, il a remporté le Straits Steamship Prize, le récompensant d'avoir été le meilleur étudiant en histoire et en sciences politiques de son cursus. Il a ensuite reçu une bourse Chevening pour des études de troisième cycle au King's College de Londres, où il a obtenu une maîtrise ès arts en études de guerre en 2004.

Il a rejoint le Parti des travailleurs en 2011 et a travaillé comme responsable du parti et chargé de recherche avant d'être élu au Parlement. La même année, Pritam Singh a obtenu un doctorat en droit à la Singapore Management University et a été habilité à exercer la profession d'avocat . En 2013, il a rejoint le département contentieux et règlement des différends de Donaldson & Burkinshaw, le plus ancien cabinet d'avocats de Singapour.

Élu au Parlement lors des élections législatives singapouriennes de 2011, il conservera son siège lors des élections suivantes. Singh a été élu secrétaire général du Parti des travailleurs le 8 avril 2018 dans le cadre d'un renouvellement de la direction, succédant à Low Thia Khiang.

Éducation
Singh a étudié à l'école primaire de Woodsville, à l'école primaire de Belvedere, à l'école secondaire de Saint Thomas puis au Jurong Junior College. Il a reçu la bourse d'études locale des Forces armées de Singapour pour ses études de premier cycle à l'Université nationale de Singapour, où il a obtenu un baccalauréat ès arts en 2000. Singh a également obtenu un diplôme en études islamiques de l'Université islamique internationale de Malaisie en 2005.

Carrière

Carrière militaire
Singh s'est enrôlé dans les forces armées de Singapour en 1994 et a été officier de carrière de 1996 à 2002. Pendant son service, il occupait le poste d'ingénieur de combat. À l'heure actuelle, il est commandant de réserve avec le grade de major.

Carrière
En 2007, Singh a fondé Opinion Asia, un site de commentaires en ligne axé sur les questions politiques liées à l'Asie et aux Asiatiques.

Lors des élections législatives singapouriennes de 2011, Singh a fait partie de l'équipe du Parti des travailleurs qui s'est présentée au groupe de représentation constituante Aljunied GRC .Cette équipe comprenant cinq membres au total était constituée du secrétaire général du parti, Low Thia Khiang, la présidente Sylvia Lim et les membres Chen Show Mao et Muhamad Faisal bin Abdul Manap. Face à l'équipe du Parti d'action populaire (PAP), dirigé par l'ancien ministre des Affaires étrangères George Yeo, l'équipe du Parti des travailleurs a battu l'équipe du PAP par  (54,7%) contre 59 829 (45,2%). C'est la première fois dans l'histoire de Singapour qu'un parti d'opposition remporta une élection dans un GRC.

Depuis les élections, Singh a représenté le quartier d'Eunos au sein de la circonscription au Parlement. Singh a été nommé secrétaire général adjoint du Conseil exécutif du parti.

Direction du Parti des Travailleurs (Worker's Party)
En 2017, Low Thia Khiang a annoncé qu'il envisageait de prendre sa retraite et qu'il souhaitait renouveler le parti avec des personnalités plus jeunes. Une grande majorité considère alors Singh comme le prochain chef du Parti des travailleurs pour les prochaines élections devant se tenir en 2021. Par la suite, Singh sera finalement nommé secrétaire général du Parti le 8 avril 2018 après la démission de Low, faisant de lui le chef de l'opposition, le Parti des travailleurs étant le seul parti d'opposition au Parlement.

élection législatives 2020
Lors des élections législatives de 2020 , Singh, Sylvia Lim, Muhamad Faisal Manap ainsi que Gerald Giam et Leon Perera, furent réélus pour représenter Aljunied GRC, avec une part accrue des voix de 59,95%, battant l'équipe PAP qui reçut 40,05%. Le Parti des Travailleurs remporta également Hougang SMC, son fief détenu depuis 1991, et le Sengkang GRC, qui avait été créé la première fois que le Parti des Travailleurs avait remporté une élection générale dans un deuxième GRC.

Chef de l'opposition
À la suite des élections de 2020, au cours desquelles le Parti des travailleurs a réussi à remporter dix sièges, le Premier ministre Lee Hsien Loong a décidé de désigner officiellement Singh comme chef de l'opposition, et a déclaré qu'il serait accompagné du personnel et des ressources appropriés pour remplir son nouveau rôle. Avant cela, le chef de l'opposition n'occupait pas un poste officiel au Parlement, puisque la Constitution et le règlement intérieur du Parlement ne prévoyaient pas un tel poste. Avec la création du bureau officiel, le Parlement annonça que le titulaire du poste toucherait un salaire annuel de  singapouriens, soit le double du salaire d'un député ordinaire. Singh a pris la décision de faire don de la moitié de l'augmentation de ce salaire à des causes caritatives ainsi qu'aux besoins de ses résidents.

Vie privée
Singh est un Singapourien d'ascendance pendjabi et un Sikh pratiquant. Il est marié à la singapourienne Loveleen Kaur Walia qui travaille dans le milieu du théâtre, avec qui il a deux filles.

Références

Liens externes
 Pritam Singh sur le Parlement de Singapour
 Profil du Parti des travailleurs de Singapour

Avocat singapourien
Membre du Parlement de Singapour
Étudiant du King's College de Londres
Étudiant de l'université nationale de Singapour
Naissance en 1976

Pritam Singh


Nikola III. Zrinski, hrvatski velikaš (1488./1489. – 1534.)
 Nikola IV. (Šubić) Zrinski, hrvatski državnik i vojskovođa (oko 1508. – 1566.)
 Nikola VI. Zrinski, hrvatski velikaš (oko 1570. – 1625.)
 Nikola VII. Zrinski (čakovečki), hrvatski državnik, vojskovođa i pjesnik (1620. – 1664.)

Nikola Zrinski (razdvojba)


Afrikansk bladhøne () er en fugl fra subsaharisk Afrika i jacana-familien, der tilhører ordenen mågevadefugle.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Bladhøne
Mågevadefugle

Afrikansk bladhøne


An Orchis clandestina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Leo.K.K.H. Hautzinger. An Orchis clandestina in nahilalakip ha genus nga Orchis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Orchis

Orchis clandestina


(« piège à loup » en français) peut faire référence à :
 Phare de Wolf Trap (), un phare dans la baie de Chesapeake, en Virginie aux États-Unis
 Wolf Trap National Park for the Performing Arts, un centre artistique à Vienna, en Virginie aux États-Unis.

Wolf Trap


Le  district congressionnel de Californie est un district du Congrès américain en Californie. Kevin Kiley, un républicain, représente le district depuis janvier 2023.

Actuellement, le  district englobe la majeure partie de la vallée de Sacramento au nord et à l'ouest de Sacramento. Il couvre tous les comtés de Colusa, Sutter et Yuba, la majorité des comtés de Glenn, Lake, Solano et Yolo et une partie du Comté de Sacramento.

Avant le redécoupage par la California Citizens Redistricting Commission de 2011, le  district se composait des comtés d'Alpine, d'Amador et de Calaveras ainsi que de parties des comtés de Sacramento et de Solano.

Histoire récente

Historique de vote

Avant 2012
Le  district s'étendait autrefois dans la Vallée de Sacramento depuis Sacramento pour englober un territoire rural jusqu'au Comté de Tehama.

Autrefois bastion démocrate, le district a été poussé vers un territoire plus rural et à tendance républicaine après le recensement de 1990, et a finalement élu un républicain en 1998. La redistribution de 2001 a rendu le district plus compact et républicain que son prédécesseur, même s'il était beaucoup moins républicain. que le  arrondissement voisin. Bien qu'il y ait eu un certain mouvement d'inscription en faveur des démocrates, il avait toujours une forte saveur républicaine car la plupart des électeurs démocrates de la région de Sacramento vivaient dans le  district voisin.

Alors que George W. Bush a remporté le district en 2004 avec 58,2 % des voix, le district a basculé rapidement dans la colonne démocrate en 2008, Barack Obama le remportant de justesse avec 49,28 % des voix contre 48,81 % pour John McCain. Cependant, malgré la victoire d'Obama, lors de l'élection au Congrès tenue le même jour, les républicains ont conservé le siège.

Après redécoupage, ce quartier est devenu essentiellement le  arrondissement, tandis qu'un nouveau  a été créé avec des lignes similaires à ce que l'ancien  avait dans les années 1990. Cette version du  était considérée comme un quartier tournant, bien que la majeure partie de sa population vive dans des zones à tendance démocrate de la région de la baie extérieure et dans les banlieues les plus proches de Sacramento.

Résultats des élections avant 2012

Liste des représentants du district

Résultats des récentes élections
Voici les résultats des dix précédents cycles électoraux dans le  district.

2002

2004

2006

2008

2010

2012

2014

2016

2018

2020

2022
La Californie a tenu sa Primaire Jungle le 7 juin 2022, selon ce système de Primaire, tous les candidats sont sur le même bulletin de vote, et les deux arrivés en tête s'affrontent le jour de l'élection générale le 8 novembre 2022.

Les deux candidats arrivés en tête dans ce district sont Kermit Jones (D), et Kevin Kiley (R).

Références

3

Troisième district congressionnel de Californie


Bačokovo, arheološko nalazište u Podhumlju na Visu, na području Grada Komiže, zaštićeno kulturno dobro

Opis dobra
Na nalazištu Bačokovo u Podhumlju, oko 300 m sjeverno od župnog dvora i kapele nalaze se ostaci rimske ville rustice. Vidljivi su ostaci zida građenog od pravilnih kamenih blokova, srednje veličine, uz upotrebu žbuke, visine oko 50 cm. Uz zid sačuvan je crno-bijeli mozaik u koji je uklopljen prag, a spajao je dvije prostorije. Uz ovaj crno-bijeli mozaik čije su kockice nepravilnih i većih dimenzija, pronađeni su i ostaci polikromnog mozaika. U neposrednoj blizini nalazi se poljska kućica u koju je uklopljen antički prag. Sačuvan je i ulomak stupa, a u bližoj okolici posvuda se nalaze brojni ulomci antičke keramike kao i obrađenih kamenih blokova. Iz gore navedenog proizlazi da villa rustica u Bačokovu pripada tipu brojnih vila smještenih uz plodna polja na srednjodalmatinskim otocima te zbog stupnja očuvanosti i osobito vrijednih mozaika im svojstva kulturnog dobra.

Zaštita
Pod oznakom Z-5825 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Komiža

Bačokovo (arheološko nalazište)


Hej hej Nikolaj er en kortfilm instrueret af Kræsten Kusk efter manuskript af Kræsten Kusk.

Handling
Hej! Hej! Nikolaj. Hovedet den forkerte vej?

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2006

Kortfilm fra Danmark

Hej hej Nikolaj


Baron Harlech, of Harlech in the County of Merioneth, is a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created in 1876 for the Conservative politician John Ormsby-Gore, with remainder to his younger brother William. He had previously represented Carnarvon and North Shropshire in the House of Commons. Ormsby-Gore was the eldest son of William Ormsby-Gore, Member of Parliament for County Leitrim, Carnarvon and North Shropshire, and the great-great-great-grandson of William Gore, third and youngest son of Sir Arthur Gore, 1st Baronet, of Newtown, second son of Sir Paul Gore, 1st Baronet, of Magharabag, whose eldest son Paul was the grandfather of Arthur Gore, 1st Earl of Arran.

Lord Harlech was succeeded according to the special remainder by his brother William, the second Baron. He was a former Conservative Member of Parliament for County Sligo and County Leitrim and also served as Lord Lieutenant of County Leitrim for many years. His son, the third Baron, represented Oswestry in the House of Commons as a Conservative between the May 1901 - June 1904. And he also served as Lord Lieutenant of County Leitrim and of Merionethshire. He was succeeded by his son, the fourth Baron. He was a Conservative politician and notably served as Postmaster-General, as First Commissioner of Works and as Secretary of State for the Colonies. His second but eldest surviving son, the fifth Baron, was a prominent Conservative politician and diplomat. From 1961 to 1965 he served as British Ambassador to the United States.  the title is held by his grandson, the seventh Baron, who succeeded in 2016.

ITV Wales & West is an independent television company established by David Ormsby-Gore, 5th Baron Harlech. The company was initially known as Harlech Television (HTV), but changed name in 1970.

The family seat is Glyn Cywarch, near Talsarnau, Gwynedd, Wales. The former family seat is Brogyntyn Hall, near Oswestry, Shropshire. The 7th Baron sold off almost £2.6m in family heirlooms to fund restoration of Glyn Cywarch.

Baron Harlech (1876)
John Ralph Ormsby-Gore, 1st Baron Harlech (1816–1876)
William Richard Ormsby-Gore, 2nd Baron Harlech (1819–1904)
William Seymour Ormsby-Gore (1852–1853)
George Ralph Charles Ormsby-Gore, 3rd Baron Harlech (1855–1938)
William George Arthur Ormsby-Gore, 4th Baron Harlech (1885–1964)
Owen Gerhard Cecil Ormsby-Gore (1916–1935)
(William) David Ormsby-Gore, 5th Baron Harlech (1918–1985)
Hon. Julian Hugh Ormsby-Gore (1940–1974)
Francis David Ormsby-Gore, 6th Baron Harlech (1954–2016)
Jasset David Cody Ormsby-Gore, 7th Baron Harlech (born 1986).

There is currently no heir to the barony.

Male-line family tree

Coat of arms

See also
Gore baronets
Earl of Arran (1762 creation)
Harlech Castle

Notes

References

External links
Winston Churchill Thanks Ormsby-Gore for Accepting Permanent Mandates Commission Responsible for Palestine Posting Shapell Manuscript Foundation
 Glyn Cywarch history by The Gwynedd Archaeological Trust
 Glyn Cywarch photo on The3rdFloorStudio blog

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1876
Noble titles created for UK MPs
Baron
Peerages created with special remainders
Baron

Baron Harlech


An Gastrochilus distichus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Lindley, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Ernst Otto Kuntze. An Gastrochilus distichus in nahilalakip ha genus nga Gastrochilus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gastrochilus

Gastrochilus distichus


Os murais da Quinta do Mocho são um projeto de arte pública num conjunto habitacional em Sacavém, nordeste de Lisboa. O projeto foi iniciado em 2014 e a partir de 2018 consistiu em 94 murais de grande escala em edifícios.

Conjunto habitacional
O projeto de habitação social Quinta do Mocho, constituído por edifícios de quatro pisos, foi construído na década de 1990 para acolher 3 000 pessoas, a maioria das antigas colónias portuguesas em África - Cabo Verde, Guiné e Angola. A exclusão social, o alto desemprego e os padrões de habitação precários contribuíram para que a área apresentasse altas taxas de criminalidade e vários problemas sociais.

Mudança de imagem
Para melhorar a imagem do distrito, em 2014 os responsáveis locais convidaram artistas portugueses e estrangeiros para pintar murais nos seus edifícios. Desde então, o município deixou de organizar o projeto, mas os moradores agora o mantêm e oferecem visitas guiadas aos visitantes. De acordo com autoridades locais, desde que os murais foram pintados, uma linha de ônibus passou a servir a área, os eventos culturais se multiplicaram e a taxa de criminalidade caiu.

Galeria

Cultura de Lisboa
Arte em Portugal do século XXI
Exposições de arte em Portugal
Artes públicas
Sacavém
2014 em Portugal

Murais da Quinta do Mocho


La réserve indienne de Yankton est une réserve indienne américaine de la tribu des Sioux Yanktons située dans le comté de Charles Mix au Dakota du Sud.

Annexes

Articles connexes
 Liste des réserves indiennes aux États-Unis

Liens externes

Yankton
Comté de Charles Mix

Réserve indienne de Yankton


Michael Joseph Sandel (; born March 5, 1953) is an American political philosopher and the Anne T. and Robert M. Bass Professor of Government Theory at Harvard Law School, where his course Justice was the university's first course to be made freely available online and on television. It has been viewed by tens of millions of people around the world, including in China, where Sandel was named the 2011's "most influential foreign figure of the year" (China Newsweek). He is also known for his critique of John Rawls' A Theory of Justice in his first book, Liberalism and the Limits of Justice (1982). He was elected a Fellow of the American Academy of Arts and Sciences in 2002.

Early life and education
Sandel was born in 1953 into a Jewish family, which moved to Los Angeles when he was thirteen. He was president of his senior class at Palisades High School and graduated Phi Beta Kappa from Brandeis University with a bachelor's degree in politics in 1975. He received his doctorate from Balliol College, Oxford, in 1985, as a Rhodes Scholar, where he studied under philosopher Charles Taylor.

Philosophical views
Sandel subscribes to a certain version of communitarianism (although he is uncomfortable with the label), and in this vein he is perhaps best known for his critique of John Rawls's A Theory of Justice. Rawls's argument depends on the assumption of the veil of ignorance, which Sandel argues commits Rawls to a view of people as "unencumbered selves". Sandel's view is that we are by nature encumbered to an extent that makes it impossible even hypothetically to have such a veil. Some examples of such ties are those with our families, which we do not make by conscious choice but are born with, already attached. Because they are not consciously acquired, it is impossible to separate oneself from such ties.  Sandel believes that only a less-restrictive, looser version of the veil of ignorance should be postulated. Criticism such as Sandel's inspired Rawls to subsequently argue that his theory of justice was not a "metaphysical" theory but a "political" one, a basis on which an overriding consensus could be formed among individuals and groups with many different moral and political views.

Teaching

Justice
Sandel joined the Faculty of Arts and Sciences at Harvard University in 1981. He has taught the Justice course at Harvard University for two decades. More than 15,000 students have taken the course, making it one of the most highly attended in Harvard's history. The fall 2007 class was the largest ever at Harvard, with a total of 1,115 students. The fall 2005 course was recorded, and is offered online for students through the Harvard Extension School.

An abridged form of this recording is now a 12-episode TV series, Justice: What's the Right Thing to Do?, in a co-production of WGBH and Harvard University. Episodes are available on the Justice with Michael Sandel website. There is also an accompanying book, Justice: What's the Right Thing to Do? and the sourcebook of readings Justice: A Reader.

The popularity of the show is attributed to the discussion-oriented format (the Socratic method)—rather than recitation and memorization of facts—and to Sandel's engaging style, incorporating context into discussion; for example, he starts one lecture with a discussion of the ethics of ticket scalping.

The BBC broadcast eight 30-minute segments from the series on BBC Four starting on 25 January 2011.

In April 2012, BBC Radio 4 broadcast a three-part series and later podcast presented by Sandel titled The Public Philosopher. These followed a format similar to the Justice lectures, this time recorded in front of an audience at the London School of Economics. Across three programs, Sandel debates with the audience whether universities should give preference to students from poorer backgrounds, whether a nurse should be paid more than a banker, and whether it is right to bribe people to be healthy.

edX
Sandel is currently teaching his Justice course on edX.
On April 29, 2013, the philosophy department faculty of San Jose State University addressed an open letter to Sandel protesting the use of MOOCs (massively open online courses) such as his Justice course. Sandel publicly responded: "The worry that the widespread use of online courses will damage departments in public universities facing budgetary pressures is a legitimate concern that deserves serious debate, at edX and throughout higher education. The last thing I want is for my online lectures to be used to undermine faculty colleagues at other institutions."

Other teaching
Sandel also co-teaches, with Douglas Melton, the seminar "Ethics and Biotechnology", which considers the ethical implications of a variety of biotechnological procedures and possibilities.

Authorship
Sandel is the author of several publications, including Democracy's Discontent and Public Philosophy. Public Philosophy is a collection of his own previously published essays examining the role of morality and justice in American political life. He offers a commentary on the roles of moral values and civic community in the American electoral process—a much-debated aspect of the 2004 US election cycle and of current political discussion.

Sandel gave the 2009 Reith Lectures on "A New Citizenship" on BBC Radio, addressing the "prospect for a new politics of the common good". The lectures were delivered in London on May 18, Oxford on May 21, Newcastle upon Tyne on May 26, and Washington, DC, in early June, 2009.

He is also the author of the book What Money Can't Buy: The Moral Limits of Markets (2012), which argues some desirable things—such as body organs and the right to kill endangered species—should not be traded for cash.  In the book, Sandel argues that stimulating a market-oriented approach in people may lead to relaxation or even corruption of their moral values.

Citing Michael Young's work as a precedent (he coined the term "meritocracy"), and developing a line of thought shared with Daniel Markovits's The Meritocracy Trap, Michael Sandel in his 2020 book The Tyranny of Merit makes a case for overhauling western neo-liberalism.  Elite institutions including the Ivy League and Wall Street have corrupted our virtue, according to Sandel, and our sense of who deserves power.    Ongoing stalled social mobility and increasing inequality are laying bare the crass delusion of the American Dream, and the promise "you can make it if you want and try". The latter, according to Sandel, is the main culprit of the anger and frustration which brought some Western countries towards populism.

Personal life

Sandel is married to fellow Harvard professor Kiku Adatto.

Public service
Sandel served on the George W. Bush administration's President's Council on Bioethics.

Awards and honors

1985: Harvard-Radcliffe Phi Beta Kappa Teaching Prize
2012: Financial Times and Goldman Sachs Business Book of the Year Award, shortlist, What Money Can't Buy: The Moral Limits of Markets
2012: Foreign Policy magazine Top Global Thinker
2014: Honorary doctorate, Utrecht University
2018: Premio Princesa de Asturias de las Ciencias Sociales

Works

 French translation:
 Spanish translation:

 German translation:
Spanish translation:

 Translated into Chinese, German, Spanish, French, Greek, Japanese, Korean, Portuguese, Russian, and Vietnamese editions; see the article on the book for the full citations.

 German translation:
 French translation:
 Also translated into Spanish and other languages.

See also

American philosophy
List of American philosophers

References

External links

 Harvard University Bio
 Michael Sandel: On the Good Life on Berggruen Institute's YouTube channel
 Podcast interview with Nigel Warburton on Philosophy Bites on What Shouldn't Be Sold
 "The Case Against Perfection: Ethics in the Age of Genetic Engineering, by Michael J. Sandel (2007)" by N. Antonios at the Embryo Project Encyclopedia
 Podcast interview with Nigel Warburton on Ethics Bites on the topic of Genetic Enhancement in Sports
 The President's Council on Bioethics
 A page of links relating to the 2009 Reith Lectures
 What's The Right Thing To Do? on Harvard University's YouTube channel
 Fairness and the Big Society Debate on BBC
 Justice: a series of lectures by Michael Sandel on BBC

 Talk and Q&A on "Populism, Trump and the Future of Democracy" held at The American Academy in Berlin, April 2018
 "Michael Sandel, philosopher", Desert Island Discs, BBC Radioo 4, October 2021.

21st-century American philosophers
Jewish philosophers
American political philosophers
American Rhodes Scholars
Harvard University Department of Philosophy faculty
Harvard University faculty
Fellows of the American Academy of Arts and Sciences
Brandeis University alumni
Alumni of Balliol College, Oxford
20th-century American Jews
1953 births
Living people
Harvard Extension School faculty
20th-century American philosophers
21st-century American Jews

Michael Sandel


Bitka za Žepče 7. kolovoza 1878.
Bitka za Žepče 24. lipnja 1993.

Bitka za Žepče


Usbekere (O'zbek, pl. O'zbeklar) er den største tyrkisk etniske gruppe i Centralasien. De ugør flertalsbefolkningen i Usbekistan, men findes også som en minoritetsgruppe i Afghanistan, Tadsjikistan, Kirgisistan, Kasakhstan, Rusland, Turkmenistan og Kina. Usbekisk diasporasamfund findes i bl.a. Tyrkiet og Pakistan.

Etymologi

Oprindelsen til usbekernes navn er omstridt. Et synspunkt hævder, at det er et eponym opkaldt efter Uzbeg Khan, også kendt som Oghuz Khagan, Usbeg Khan og Oghuz Beg, og at ordet usbekisk stammer fra navnet Oghuz Beg.

Et andet synspunkt hævder, at navnet betyder uafhængig eller herre, fra O'z (selv-) og den tyrkiske titel Bek/Bey/Beg. En tredje teori hævder, at udtalen af Uz kommer fra en af de Oghuz-tyrkere kendt under forskellige betegnelser som Uz eller Oguz forenet med ordet Bey eller Bek som dannede ordet Oguz-Bey, der betyder "leder af en Oguz."

Historie

De fleste usbekere er muslimer, overvejende sunnier. Folket i det, der i dag er Usbekistan konverterede til islam i 700-tallet da arabiske tropper invaderede området og fortrængte zarathustrianismen, buddhismen og den syrisk-ortodokse kristendom. Arabernas sejr over kineserne i slaget ved Talas (det nuværende Taraz i Kasakhstan, nordøst for Tasjkent) år 751 sikrede islams dominans i det tyrkiske Centralasien. Under sovjettiden svækkedes islams stilling blandt usbekerne i Usbekistan og de øvrige sovjetrepublikker, men Sovjets opløsning har ledt til fornyet intresse for islam siden 1991.

Noter
Noter

Kilder

Eksterne henvisninger

Usbekere


Ohotsk Denizi (Rusça : Охо́тское мо́ре), Büyük Okyanus'un bir uzantısı ve Rusya'nın iç denizi. Avrupalılar tarafından ilk keşfi Rus kâşifler Ivan Moskvitin ve Vasili Poyarkov tarafından olmuştur. Ohotsk Denizi Soğuk Savaş boyunca da Kraliyet Donanması'nın birçok başarı kazandığı bir yerdir.

Ayrıca bakınız
 Peanut Deliği
 Türkiye'deki körfezler listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

Ohotsk Denizi


Nvidia Corporation (kısaca Nvidia; güncel stilize yazılışı NVIDIA, eski stilize yazılışları nVIDIA ve nvidia) Santa Clara, Kaliforniya merkezli bir teknoloji şirketidir. Oyunculara yönelik grafik işlemciler (GPU), ayrıca mobil cihazlar ve otomotiv pazarı için yongada sistemler (SoC) üretir. Şirketin ana grafik işlemci ürünleri ailesi olan GeForce, AMD'nin Radeon ürünlerinin doğrudan rakibidir. Nvidia, oyun endüstrisindeki varlığını SHIELD Portable, SHIELD Tablet ve SHIELD Android TV ürünleriyle genişletmiştir.

Nvidia, 2014 yılından itibaren odak noktasını şu dört pazara hitap eden bir platform şirketi olmak olarak değiştirmiştir: oyun, profesyonel görselleştirme, veri merkezleri ve otomotiv.

Nvidia, GPU üretiminin yanı sıra, araştırmacılara ve bilim insanlarına, yüksek performans gerektiren uygulamaları verimli bir şekilde çalıştırabilecekleri paralel işlem yeterlilikleri sunmaktadır.

GeForce ve NForce ile başlayan yarı iletken piyasasındaki başarıları son dönemde PlayStation 3 ve Xbox gibi oyun konsollarına grafik işlemci üretmeleriyle devam etmiş ve bellek boyutları, işlem kapasitesi artmasıyla yenilikçi grafik çözümlere ihtiyaç duyan mobil cihazlar için tasarladıkları mobil GPU'lar ile sektöründeki en büyük markalardan olmuştur.

Tarih
Bir dönem AMD'de çalışmış olan Tayvan kökenli Jen Hsun Huang tarafından 1993'te kurulmuştur. Kuruluşundan 2 yıl sonra 1995 yılında "NV1" isimli ilk ürününü piyasaya çıkaran nVidia Latince'deki "N" 'en yüksek derece' "Vidia" 'görüş' anlamlarını birleştirir. 1999'da ilk GPU'yu piyasaya süren şirket 2002 yılında toplam 100 milyon üzeri satış adetine ulaşmış ve 2005'te PlayStation 3 için grafik işlemci çalışmalarına başlamıştır. 2007 yılında DirectX 10 ile beraber rakibi ATI'den önce G80 chipsetli 8800 serisi GPU'ları piyasaya sürmüştür ve G80 ultra serisi rakibi ATI 2900XT 80 nm iken 90 nm olmasına ve daha az transistor içermesine rağmen daha yüksek başarım sunmaktadır.

Gelişim
DirectX öncesi ürünü olan NV1 neredeyse tüm gelecek bilgisayarlar için standart oluşturacak kadar yenilikçi bir ilk ürün olmuştu. Grafik oluşturmak için çokgenler ve kaplamalar kullanan DirectX'ten önceki Quadric yüzeyler hesaplama sistemini kullanan NV1 DirectX dalgasını hissetmesinden sonra SEGA destekli Quadric yüzey teknolojisi kullanan NV2 projesini yürütmeye başlamş ancak başarılı olamamıştır.

Daha sonraki dönemde tam DirectX desteği sunan Nvidia ürünleri daha çok kullanıcıya ulaşmaya başlamış ve gelecek nesil teknolojileri destekleme yeteneği artmış oldu.

Daha gelişmiş ışıklandırma ve kaplama destekleri sunan 1999 çıkışlı NV10 serisi başarısıyla Xbox için Microsoft'la GPU üretme anlaşmasına varmış ve bu onlara 200 milyon dolar fazladan gelir sağlamıştır.
PlayStation 3'ün çalışmalarına başlanmasından sonra Nvidia ile anlaşma sağlanmış ancak daha önceden ortak yapılan Xbox konsolunun yeni versiyonu olan Xbox 360 bu kez ATI firmasınca GPU desteği almıştır.

GeForce 6 serisi ile uyumlu ankartlar beraberinde SLI adlı ikiz kart kullanma olanağı da gündeme gelmiş ve daha yüksek işlem kapsitesi duyan grafik gereksinimleri için geniş çözümler üretebilmiştir. DirectX 9 serisi kullanan grafik yongalarından 7 serisi ile bu kütüphanelerin esnekliğinin sınırını bulan Nvidia DirectX 10 için giriş özelliğine sahip G80 mimarili kartları da DirectX 10 resmi çıkışı, Windows Vista işletim sistemi çıkışından kısa süre sonra piyasaya sunmuştur.

SLI

SLI, Nvidia'nın 2-4 GPU'nun birleştirilmesi veya 2 GPU'nun bir çıkıştan alınmasını sağlayan teknolojidir. SLI adı ilk olarak 1998 tarihinde 3DFX tarafından Scan-Line Interleave adıyla tanıtıldı. Scan-Line Interleave Voodoo2 kartıyla kullanılabiliyordu. Nvidia'nın 3DFX'i satın almasından sonra ismini değiştirerek 2005'te yeniden satışa sundu.

3DFX ve Nvidia tarafından kullanılan bu iki SLI teknolojisi birbirlerinden tamamen farklıdır. SLI, sadece SLI destekli anakartlarda kullanılabilir.

Grafik Görüntüleyicileri

Masaüstü GPU'ları
 GeForce öncesi
 GeForce serisi
 GeForce 2 serisi
 GeForce 3 serisi
 GeForce 4 serisi
 GeForce FX (5xxx) serisi
 GeForce 6 (6xxx) serisi
 GeForce 7 (7xxx) serisi
 GeForce 8 (8xxx) serisi
 GeForce 9 (9xxx) serisi
 GeForce 100 serisi
 GeForce 200 serisi
 GeForce 300 serisi
 GeForce 400 serisi
 GeForce 500 serisi
 GeForce 600 serisi
 GeForce 700 serisi
 GeForce 800 serisi
 GeForce 900 serisi
 GeForce Titan serisi
 GeForce 10 serisi
GeForce 20 serisi
GeForce 16 serisi
GeForce 30 serisi
GeForce 40 serisi

Mobil GPU'lar
 GeForce 2 Go serisi
 GeForce 4 Go serisi
 GeForce FX Go 5 (Go 5xxx) serisi
 GeForce Go 6 (Go 6xxx) serisi
 GeForce Go 7 (Go 7xxx) serisi
 GeForce 8M (8xxxM) serisi
 GeForce 9M (9xxxM) serisi
 GeForce 100M (1xxM) serisi
 GeForce 200M (2xxM) serisi
 GeForce 300M (3xxM) serisi
 GeForce 400M (4xxM) serisi
 GeForce 500M (5xxM) serisi
 GeForce 600M (6xxM) serisi
 GeForce 700M (7xxM) serisi
 GeForce 800M (8xxM) serisi
 GeForce 900M (9xxM) serisi
 GeForce MX serisi
 Mobility Quadro
 Mobility Quadro NVS

İş GPU'ları
 Quadro
 Quadro NVS
 Tesla

Konsol GPU'ları
 XGPU (Xbox)
 Reality Synthesizer (PlayStation 3)

Kaynakça

Dış bağlantılar
 NVIDIA.com – Corporate Homepage
 NVIDIA.com – GeForce 8800 GPUs
 NVIDIA.com - TV Tuner Card / NVIDIA DualTV
 SLIzone.com – NVIDIA SLI Technology
 NVIDIA.com Driver download area
 Drivers and modified INFs for Notebooks (cross reference from NVIDIA Support staff)
 Tweakguides.com "NVIDIA Forceware Tweak Guide"
 NVIDIA Review
 Firing Squad: History of NVIDIA
 Omega drivers, alternative drivers, currently on hold not stopped
 NVIDIA's graphics-developer website
 Installing NVIDIA's graphics driver on Debian GNU/Linux

NASDAQ-100 Endeksindeki şirketler
NASDAQ'daki şirketler
1993'te Kaliforniya'da kurulan oluşumlar
Santa Clara, Kaliforniya merkezli şirketler
Grafik donanımı şirketler
1993'te kurulan teknoloji şirketleri
Amerika Birleşik Devletleri merkezli video oyunu şirketleri
Fabless yarı iletken şirketleri

Nvidia


Miles Parks McCollum (Mableton, 23. kolovoza 1997.), poznatiji po umjetničkom imenu Lil Yachty, američki je reper i pjevač. Yachty je u kolovozu 2015. godine dobio priznanje za singl "One Night" i "Minnesota" iz njegovog debitantskog mini albuma Summer Songs. U veljači 2016. objavio je svoj debitantski mixtape Lil Boat. 10. lipnja 2016. godine Yachty je najavio da je potpisao ugovor s producentskim kućama Quality Control Music, Capitol Records, i Motown Records. Njegov mixtape Lil Boat i Summer Songs 2 izdani su 2016. godine, a njegov debitantski studio album Teenage Emotions 2017. godine. Njegov drugi i treći studijski album, Lil Boat 2 i Nuthin' 2 Prove, objavljeni su u 2018., nakon čega je uslijedio i četvrti Lil Boat 3 (2020.). Yachtyjev peti studijski album pod nazivom Let's Start Here, objavljen je u siječnju 2023. godine, a inspiriran je psihodeličnim rockom.

Karijera
McCollum je rođen u mjestu Mableton, Georgia. Godine 2015. Miles Parks McCollum usvojio je nautičko ime "Yachty" i preselio iz rodnog grada Atlante u New York kako bi pokrenuo karijeru. Živio je s prijateljem i umrežen s modnim osobama izgradio je vlastiti Instagram profil i skupio velik broj pratitelja. Yachty je prvi put došao do izražaja u prosincu 2015. kada je u viralnom YouTube videu upotrijebljena SoundCloudova verzija njegove pjesme "One Night" koja je premašila 100.000.000 pregleda.

U veljači 2016. godine, Yachty je debitirao kao model u modnoj liniji Kanye West's Yeezy Season 3 u Madison Square Gardenu i impresionirao javnost pojavivši se u Gucci odjeći i s dijamantnom QC ogrlicom,koja je označavala njegovu izdavačku kuću Quality Control Music i dobi od samo 17 godina.

Yachtyjev debitantski mixtape Lil Boat objavljen je u ožujku 2016. U travnju 2016., Yachty je surađivao reperom D.R.A.M. Na pjesmi "Broccoli", koja je na broju 5 na listi Billboard Hot 100. Pjesma "Broccoli" sakupila je preko 250.000.000 pregleda i označila Yachtyja kao vrlo perspektivnog repera.  Nastupao je u Chance the Rapperovom albumu Coloring Book mixtape, objavljenom u svibnju 2016. 10. lipnja 2016. godine najavio je da je potpisao ugovor s producentskim kućama Quality Control Music, Capitol Records i Motown Records. Yachty je objavio svoj drugi mixtape Summer Songs 2 u srpnju 2016. U prosincu 2016. surađivao je s Kyleom na singlu "iSpy"

26. svibnja 2017, Lil Yachty objavio svoj debitantski studio album, Teenage Emotions s rap triom Migos, Diplom, Grace, Stefflon Donom i YG. Tri promotivna singla izdana su kako bi promovirala album. Prvi promotivni singl "Harley", objavljen je 14. travnja 2017. Drugi promotivni singl "Bring It Back", objavljen je 4. svibnja 2017. Treći promotivni singl bio je "X Men".

Glazbeni stil
Lil Yachty naziva svoj stil "bubblegum trap". Njegove su pjesme koriste zvukove u rasponu od Mario Brosa, Charlie Browna, pjesma iz Rugratsa do zvuka pokretanja konzole GameCube. Ostale teme u njegovim djelima su oblaci, šećerna vuna, Super Nintendo i scene iz Pixar filmova. Njegov prijatelj TheGoodPerry je uključen u produkciju njegovih pjesama. Yachtyev stil opisan je i kao "mumble rap".

Časopis Rolling Stone je opisao njegovu glazbu kao privlačnu i uputio bezbojne pohvale.

Glazbeni časopis Guardian njegovu je glazbu nazvao zabavnom, prvom pop-rap pjesmom.

Osobni život
1. rujna 2015., Yachty i još jedan muškarac uhićeni su u trgovačkom centru u Palm Beach Gardenu u Floridi zbog prijevare s kreditnim karticama, Yachty je pušten nakon plaćanja jamčevine od 11.000 dolara. Optužbe su kasnije odbačene.

Yachty tvrdi da nikada u životu nije jeo nikakvo povrće osim prženog krumpira i da se njegova prehrana sastoji od pizze, hot doga, corn doga i hamburgera.

Izvori

Američki pjevači
Američki tekstopisci
Američki hip hop glazbenici

Lil Yachty


Hosn Suleiman (en árabe: حصن سليمان) es un lugar arqueológico localizado en la ladera de la montaña Alnabi Alsaleh, en Siria. Se cree que el templo fue construido en el  a. C. en una elevación de 950 metros sobre el nivel del mar. También es conocido como "Templo Khikhi" (en árabe: معبد خيخي) y "Sisi" (en árabe: بيت سيسي) en alusión a la denominación con raíces semíticas derivada del nombre del dios Zeus; también es conocido como templo de Baal o Bel y todavía un pueblo cercano es llamado Betalous. Conocido entonces como Baetocaese, fue un sitio importante durante los períodos helenístico y romano, famoso por su mercado de esclavos. Siria era entonces parte del Imperio Seléucida.

Antiguamente, el templo fue un refugio militar y religioso al mismo tiempo. Hosn Suleiman se distingue de otros templos de Siria, por sus grandes dimensiones y las inscripciones en griego antiguo y latín en la mayoría de sus paredes y puertas.

Ahora en uno de los lugares más deshabitados de la zona que se extiende por toda la línea costera de Siria, los visitantes pueden ver las enormes ruinas y las piedras del templo, con inscripciones en griego y latín. Su nombre actual dado por los árabes medievales, deriva del rey Salomón (en árabe, Suleiman). Desde finales del  es un lugar eminentemente turístico que viajeros y la propia población siria frecuentan, un lugar que presenta una arquitectura antigua.

Galerías

Véase también
 Castillo
 Palacio

Referencias

Bibliografía
 Ross Burns: Monuments of Syria. London/New York, I.B. Tauris, 1999. ISBN 1-86064-244-6.

Enlaces externos
 Sitio con información sobre el castillo

Castillos de Siria
Castillos construidos en el siglo II
Ruinas de Siria
Arquitectura de Siria del siglo II
Castillos en ruinas
Asia en el siglo II

Hosn Suleiman


Bricks est une plateforme française de financement participatif en immobilier, fondée en 2020 par Cédric O'Neill.

Historique
L'entreprise est créée en novembre 2020 à Montpellier par Cédric O'Neill et immatriculée auprès de l'ORIAS début 2021 sous le statut d'Intermédiaire en financement participatif (IFP). Elle obtient l'agrément en tant qu'établissement de paiement de la part de l'Autorité de contrôle prudentiel et de résolution et démarre son activité en France en avril 2021.

En février 2022, elle franchit le cap des  investisseurs. La plateforme annonce des difficultés pour répondre à la demande croissante.

En mars 2022, l'entreprise renonce au statut d'Intermédiaire en financement participatif (IFP) auprès de l'ORIAS qu'elle détenait jusqu'alors, et annonce entamer les démarches nécessaires à l'obtention du nouvel agrément européen de Prestataire de services de financement participatif (PSFP).

Le 15 avril 2022, Bricks annonce l'ouverture d'une levée de fonds participative de cinq millions d'euros auprès de sa communauté d'investisseurs. Le 29 avril, l'entreprise annonce avoir finalement collecté 20 millions d'euros auprès de 165.000 investisseurs. L'entreprise indique cependant que cette opération de financement participatif n'a pas été réalisée selon la législation en vigueur.

La levée de fonds du 15 avril 2022  est finalement révisée à 13 millions d'euros : 8 millions d'euros collectés auprès de 8.500 particuliers et 5 millions d'euros provenant d'investisseurs avertis, d'entrepreneurs du web, de business angels mais aussi Tony Parker

En avril 2022, un an après son lancement, la plateforme revendique  utilisateurs inscrits et 30 immeubles financés, pour un total de 40 millions d'actifs immobiliers sous gestion.

Le même mois, Bricks annonce la création d'une société de promotion immobilière.

En décembre 2022, l'Autorité des Marchés Financiers publie un communiqué de presse qui met en garde le public contre certaines plateformes proposant d'investir dans l'immobilier sous forme de « royalties ». L'entreprise Bricks, qui réalise ses opérations de financements en "royalties" depuis sa création, suspend son activité.

En juillet 2023, Bricks.co est agréée par l'Autorité des Marchés Financiers en tant que Prestataire de Services de Financement Participatif et bascule vers un nouveau modèle de financement sous forme d'obligations, qui remplace le précédent modèle des royalties.

Fonctionnement

Bricks sélectionne des immeubles de rapport à fort potentiel locatif pour les proposer à l'investissement sur sa plateforme en ligne, sous la forme de parts ("bricks") d'un montant unitaire de 10 euros. L'entreprise récupère les fonds nécessaires à l'acquisition des immeubles via le financement participatif.

Les fonds collectés auprès des particuliers sont gérés et sécurisés par l'établissement français de paiement Lemonway.

À l'issue de la collecte, Bricks acquiert les immeubles en son nom propre via sa foncière immobilière, Bricks Gestion. En complément du financement participatif, certains immeubles sont partiellement financés par un crédit bancaire porté par la société, permettant à l'investisseur de profiter de l'effet de levier de la dette.

Contrairement à l'investissement immobilier traditionnel, Bricks n'offre pas la possibilité aux investisseurs de devenir propriétaire d'un bien immobilier. Bricks reste propriétaire des biens financés sur la plateforme. L'entreprise conserve à sa charge l'ensemble des démarches fiscales et administratives, la gestion locative et l'entretien du parc immobilier.

Voir aussi

 Financement participatif
 Fintech
 Investissement immobilier locatif
 Revenue-Based Financing (RBF)

Notes et références

Entreprise fondée en 2020

Bricks (entreprise)


Söküçayırı, Sinop ilinin Ayancık ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1925 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Sinop il merkezine 75 km, Ayancık ilçe merkezine 12 km uzaklıktadır. Köy yakınlarındaki Yeniyerdüzü-Kıranüstü mevkiinde bir nekropol bulunur.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Ayancık belde ve köyleri

Söküçayırı


The National Trust of Australia, officially the Australian Council of National Trusts (ACNT), is the Australian national peak body for community-based, non-government non-profit organisations committed to promoting and conserving Australia's Indigenous, natural and historic heritage. The umbrella body was incorporated in 1965, with member organisations in every state and territory of Australia.

History

Modelled on the National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty and inspired by local campaigns to conserve native bushland and preserve old buildings, the first Australian National Trusts were formed in New South Wales in 1945, South Australia in 1955 and Victoria in 1956; followed later in Western Australia, Tasmania and Queensland.  The two Territory Trusts were the last to be founded, in 1976 (see below).

The driving force behind the establishment of the National Trust in Australia was Annie Forsyth Wyatt (1885–1961). She lived for much of her life in a cottage in Gordon, New South Wales, which is still standing. She was living in the Sydney suburb of St Ives when she died.

The organisation was incorporated in 1965. The umbrella body federates the eight autonomous National Trusts in each Australian state and internal self-governing territory, providing them with a national secretariat and a national and international presence.

Description
The trust is Australia's national peak body for community-based, non-government non-profit organisations committed to promoting and conserving Australia's Indigenous, natural and historic heritage.

Collectively, the constituent National Trusts own or manage over 300 heritage places (the majority held in perpetuity), and manage a volunteer workforce of 7,000 while also employing about 350 people nationwide, . Around  visitors experience the properties and their collections in Australia each year.

Constituent organisations
, the National Trust's constituent organisations were:

NSW
In 1975, the National Trust moved into the former Fort Street High School building on Observatory Hill, after the girls' school moved to Petersham to be reunited with the boys' school, which had moved in 1916. The distinctive building, which retains its appearance from the time of its conversion to a school in 1849, is visible from the approaches to the Sydney Harbour Bridge.

See also

List of National Trust properties in Australia
List of Australian Living Treasures
SAHANZ, the Society of Architectural Historians, Australia and New Zealand
Historic Houses Trust of New South Wales

References

Further reading

, recollections of the Victorian Trust pioneers

, covers the founding years of the NSW National Trust

Historical societies of Australia
1965 establishments in Australia
Organizations established in 1965
Organisations based in Canberra

National Trust of Australia