L'activisme de l'information est mouvement militant porté par des personnes qui travaillent pour rendre l'information accessible à la population générale. L'activisme de l'information constitue une forme de militantisme qui se pratique dans les milieux des bibliothèques et de l'archivistique.

Histoire
L'activisme de l'information dans les bibliothèques et parmi les bibliothécaires commence dans les années 1960, lorsque de nombreuses bibliothèques plaide pour les droits à l'information de leurs publics. Leurs projets d'activisme s'étendent au-delà des murs des bibliothèques pour défendre des questions telles que le logement et les droits du travail. Avec l'avènement des nouvelles technologies de l'information et l'explosion de l'information à la fin du XXe siècle, l'activisme de l'information s'élargi pour inclure les personnes qui utilisent l'information au service du plaidoyer. Tactical Technology Collective propose une définition de l'activisme de l'information comme « l'utilisation stratégique et délibérée d'informations dans le cadre d'une campagne » , ce qui fait spécifiquement référence à l'utilisation d'informations accessibles au public dans des projets militants. Les activistes de l'information entreprennent de nombreux projets pour éliminer les obstacles et donner accès au savoir à tous. L'activisme de l'information peut prendre de nombreuses formes différentes et être utilisé dans de nombreux domaines différents, y compris la bibliothéconomie, l'archivistique et les projets militants.

Selon Anthony Molaro, « Un activiste de l'information est un ardent défenseur des connaissances acquises par l'étude, la communication, la recherche ou l'enseignement ».

Les réseaux sociaux ont donné une nouvelle dimension à l'activisme de l'information au cours des dernières décennies. Il semble y avoir un lien entre la fréquence de la participation sur les réseaux sociaux et la prise d'action politique. En interagissant avec l'information de façon très personnalisée, plusieurs choisissent une approche basée sur l'élaboration de projets activistes plutôt que de s'investir dans des actions collectives avec une visée sociétale plus large. Ces derniers rassemblent l'information qu'ils jugent pertinente et la partage sur les réseaux sociaux ou les sites de nouvelles contributifs. L'utilisation des médias pour trouver de l'information et pour suivre les nouvelles est liée à l'accroissement des probabilités de l'implication citoyenne dans une variété de causes politiques, bien que l'impact réel de cet investissement dans les luttes politiques ne soit pas toujours clair. La littérature courante sur le sujet maintient que l'activisme de l'information est devenu une action inévitablement solitaire qui représente l'individualisation de l'action politique actuelle. Certains voient dans l'individualisation de l'activisme de l'information un mouvement dangereux allant à l'encontre de ce qui forme une démocratie moderne saine, soit l'engagement collectif et la création de liens sociétaux profonds. Il est effectivement possible que les comportements activistes générés par l'information obtenue sur les réseaux sociaux ne portent pas de résultats concrets dans la vie politique mais servent plutôt de réconfort pour la conscience morale de l'activiste virtuel.

Par comparaison avec d'autres formes de médias, les réseaux sociaux offrent plus d'opportunités pour véhiculer de l'information concernant les moyens de mobilisation sociale telles les ressources essentielles, les lieux de rassemblement et les façons dont les citoyens peuvent s'impliquer lors d'actions militantes. Il a été démontré que l'activiste de l'information pouvait avoir impact concret sur une communauté en rassemblant et en partageant l'information nécessaire pour organiser des manifestions de protestation, comme ce fut le cas en Turquie en 2013. Les sources d'informations plus traditionnelles qui fonctionnent dans le courant dominant se voient restreintes dans le déploiement d'informations de mobilisation citoyenne par leur devoir de neutralité.

En bibliothéconomie
Carla Hayden a décrit les bibliothécaires d'aujourd'hui comme des personnes « qui sont des activistes, engagée dans une forme de travail social en bibliothéconomie. Maintenant, nous sommes des combattants pour la liberté, et nous causons des problèmes! Nous ne sommes plus assis tranquillement ».

Library Juice Press
Library Juice Press est un éditeur spécialisé dans les questions théoriques et pratiques de la bibliothéconomie dans une perspective critique, pour un public de bibliothécaires professionnels et d'étudiants en bibliothéconomie. Cet éditeur a commencé avec un webzine et un blog Library Juice ; il n'est toujours pas affiliés à une institution académique. Certains des sujets qui sont abordés sont : la philosophie des bibliothèques, la politique de l'information, l'activisme des bibliothèques et, en général, tout ce qui peut être placé sous la rubrique « études critiques en bibliothéconomie ».

En archivistique
Interference Archive est une archive gérée collectivement à Brooklyn, New York, qui ouvre ses portes en décembre 2011. L'Archive « explore la relation entre la production culturelle et les mouvements sociaux ». Il s'agit d'une archive dirigée par des bénévoles dont la mission est d'attirer l'attention et d'honorer l'histoire des mouvements militants, qui sont souvent ignorés par les institutions traditionnelles. Leur collection comprend des livres, des estampes, de la musique, des images animées et des documents éphémères produits par divers mouvements sociaux. Depuis 2011, Interference Archive a élargi sa collection de documents militants, organisé seize expositions publiques, écrit quatre publications, donné plus d'une centaine de conférences et d'ateliers et organisé diverses projections de films.

Quatre différentes formes d'activisme de l'archivistique peuvent être distinguées, soit les archives communautaires, le travail socialement responsable au sein d'archives financées par le gouvernement ou dans le courant dominant; l'activisme basée sur la recherche; et le travail socialement engagé par des archivistes indépendants. Pour œuvrer dans un processus d'activisme de l'information, l'archiviste doit avant tout militer pour l'accès public de tous les documents gouvernementaux et qu'ils acquièrent, rassemblent et diffusent des documents portant sur la vie de gens ordinaires. Le 30 septembre 1970, l'historien, dramaturge et militant pour les droits civique Howard Zinn a pris la parole lors de la rencontre annuelle de la Society of American Archivist (SAA). Il a proposé plusieurs idées afin de contrer les effets négatifs de la neutralité imposée au titre professionnel d'archiviste. Le contrôle social que les professionnels de l'information détiennent, s'ils ne remettent pas en question leur dévouement à la neutralité, est lié à leur capacité à maintenir les normes sociétales dominantes en place et ainsi empêcher une transition vers une redistribution des richesses. Zinn a suggéré, entre autres, la décentralisation du pouvoir et des richesses grâce à l'intégration de la vie privée, ou politique, à la vie publique des professionnels de l'information. En vaquant à ses tâches ordinaires, l'archiviste perpétue le status quo politique et économique imposé par le courant dominant puisque sa neutralité est impossible et son rôle implique un pouvoir social important. Aller à l'encontre de la demande de neutralité de son rôle professionnel est, pour l'archiviste, non pas la politisation d'un métier neutre mais plutôt l'humanisation d'un métier intrinsèquement politique.

Dans des projets militants
Le Tactical Technology Collective est une organisation non gouvernementale qui œuvre pour « faire progresser l'utilisation de l'information et des technologies numériques par les défenseurs et les militants du monde entier » . L'organisation gère un certain nombre de projets d'activisme de l'information, notamment les 10 tactiques pour transformer l'information en action, 10 tactiques revisitées, et le Camp Info Activisme. Leurs deux campagnes sur les 10 tactiques constituent à la fois un film et un projet qui vise à relier les façons dont l'information et les technologies de l'information sont utilisées dans les mouvements sociaux. Les informations sont utilisées, en particulier, pour « surveiller l'État, les entreprises et les puissantes institutions sociales », les tenir responsables et promouvoir l'activisme local et mondial. L'Info Activism Camp existe en tant qu'espace pour rassembler des militants du monde entier afin de développer des techniques d'activisme de l'information.

Le travail de l'activisme de l'information se déroule souvent dans les archives communautaires, où la communauté est auto-déclarée par ses membres qui sont largement chargés des activités de collecte, d'acquisition et de diffusion de collections de données informationnelles. Les archives communautaires indépendantes fonctionnent en marge des institutions gouvernementales et des organisations inscrites dans le courant dominant. Les archives de projets militants partent d'un désir de célébration de leurs histoires et de leurs luttes mais poussent aussi plus loin le discours sur les sujets plus complexes ou difficiles d'approche qui concernent leur communauté. L'activisme des archives indépendantes peut prendre la forme de documentation et de diffusion de discours sous-représentés ou marginalisés mais aussi de militantisme en soutien aux luttes sociales et la démocratie.

En tentant de balancer la redécouverte et la célébration d'une communauté face aux courants dominants, un des défis de l'activiste de l'information archivistique est de savoir naviguer les conflits internes d'une communauté. Même au sein d'une organisation militante, l'exclusion de certaines voix et le manque de représentation peut survenir et le travail du professionnel de l'information demande flexibilité, ouverture et écoute.

Articles connexes
 Activisme des données
 L'information veut être libre
 Sciences de l'information et des bibliothèques
 Zine
 Mouvement culturel libre
 La liberté d'information
 Bibliothécaires sans frontières
 Données ouvertes
 Référence radicale

Notes et références

Liens externes
 Librarians Without Borders
 Bibliothécaires sans frontières
 LIS Wiki
 Library Juice Press
 Interference Archive
 Tactical Technology Collective
 10 Tactics: for turning information into action
 10 Tactics Revisited
 Info Activism Camp 2013

Sciences de l'information et des bibliothèques

Bibliothèque

Activisme de l'information


est un western américain réalisé par Lesley Selander, sorti en 1951.

Synopsis
Un homme du nom de Sam Martin est tué, mais lorsque son fils identifie le nom du tueur, personne n'a jamais entendu parler de lui.

Fiche technique

 Titre :
 Réalisation : Lesley Selander
 Scénario : Ed Earl Repp
 Musique : Paul Sawtell
 Photographie : J. Roy Hunt
 Montage : Douglass Biggs
 Société de production : RKO Pictures
 Pays : États-Unis
 Durée : 61 minutes
 Date de sortie :
  :

Distribution
 Tim Holt : Tim Holt
 Joan Dixon : Terry Blake
 Harper Carter : Chip Martin
 Mauritz Hugo : Curt Landry
 Robert Bice : Sam Martin
 Marshall Reed : Henchman Dobbs
 Cornelius Keefe : Sheriff Jack Hill
 Robert Wilke : Winslow
 Leo McMahon : Zeke
 Richard Martin : Chito Rafferty

Liens externes

Western américain
Film réalisé par Lesley Selander
Film américain en noir et blanc
Film de RKO Pictures
Film américain sorti en 1951

Gunplay


George Gordon Abel (* 23. Februar 1916 in Melville, Saskatchewan; † 16. April 1996 ebenda) war ein kanadischer Eishockeyspieler. Bei den Olympischen Winterspielen 1952 gewann er als Mitglied der kanadischen Nationalmannschaft die Goldmedaille. Sein jüngerer Bruder Sid Abel war ebenfalls Eishockeyspieler.

Karriere
George Abel begann seine Karriere als Eishockeyspieler in den 1930er Jahren bei den Flin Flon Bombers in der Saskatchewan Junior Hockey League. Anschließend nahm er eine Pause vom aktiven Eishockey und führte zusammen mit seinen Brüdern Don und Lawrence ein Transportunternehmen in Saskatchewan. 1946 schloss er sich den Melville Millionaires aus seiner Heimatstadt an, für die er in den folgenden zehn Jahren bis 1956 auflief. 1952 repräsentierte er als Gastspieler Kanada mit den Edmonton Mercurys bei den Olympischen Winterspielen.

International
Für Kanada nahm Abel an den Olympischen Winterspielen 1952 in Oslo teil, bei denen er mit seiner Mannschaft die Goldmedaille gewann. In acht Spielen erzielte er sechs Tore und sechs Vorlagen.

Erfolge und Auszeichnungen
 1952 Goldmedaille bei den Olympischen Winterspielen

Weblinks

Eishockeynationalspieler (Kanada)
Olympiateilnehmer (Kanada)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1952
Olympiasieger (Eishockey)
Geboren 1916
Gestorben 1996
Mann
Kanadier

George Abel


An Piptochaetium seleri in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Pilg., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Johannes Jan Theodoor Henrard. An Piptochaetium seleri in nahilalakip ha genus nga Piptochaetium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Piptochaetium

Piptochaetium seleri


الفيروسات السيفاوية  هي عائلة من الفيروسات ذات الدنا ثنائي السلسلة يصيب فقط البكتيريا المتميزة بذيل طويل غير-المتقلص و قفيصة مكعبة الشكل (النمط شكلي ب1) أو بيضوية (النمط الشكلي ب2).

لهذه الفيروسات قفيصة يتراوح قطرها بين 55 و 60 نم وذيل طويل يمكن أن يصل حتى 570 نم، سلسلتا الدنا خطيتان وتظم هذه العائلة العاثية λ والعاثية x والعاثية φ80.

وتضم الأجناس التالية:
 جنس فيروسات شبيهة-λ; الأنواع: عاثية الأمعاء λ
 جنس فيروسات شبيهة-T1; الأنواع: عاثية الأمعاء T1
 جنس فيروسات شبيهة-T5; الأنواع: عاثية الأمعاء T5
 جنس فيروسات شبيهة-ج2; الأنواع: عاثية المكورة اللبنية ج2
 جنس فيروسات شبيهة-L5; الأنواع: عاثية متفطرة L5
 جنس فيروسات شبيهة-ψM1; الأنواع: عاثية ميثانية ψM1
 جنس فيروسات شبيهة-φC31; الأنواع: عاثية متسلسلة φC31
 جنس فيروسات شبيهة-N15; الأنواع: عاثية الأمعاء N15

مراجع

وصلات خارجية
 نطاق فيروسي: فيروسات سيفاوية

أدخل النص غير المنسق هنا

عائلات فيروسية

فيروسات سيفاوية


Heller may refer to:

People
 Heller (surname), various people with the surname

Arts and entertainment
 Heller (band), a Serbian thrash metal band
 Heller (album), their debut album
 James Heller, a  character from the TV series 24
 Jettero Heller, main character in the Mission Earth novels written by  L. Ron Hubbard
 Erik Heller, father in the 2011 movie Hanna

Places
 Heller (river), a river in western Germany
 Heller House, a house in Hyde Park, Chicago, Illinois

Companies

 Gebr. Heller, a German manufacturing firm
 Heller SA,  a French company that produces plastic scale model kits
 Heller Brewery, part of the Schlenkerla brewpub in Bamberg, Germany
 Heller, Inc., an American furniture and houseware manufacturer and retailer

Law
 Heller Ehrman, an international law firm
 District of Columbia v. Heller, a United States court case regarding the application of the Second Amendment
 Hedley Byrne v. Heller, a 1963 English tort law case

Other uses
 Heller (antitank rocket), a Canadian 1950s weapon
 Heller (coin), originally a German coin later used elsewhere in Central Europe
 Heller School for Social Policy and Management, one of the four graduate schools of Brandeis University

See also
 Heller's test, a chemical test
 Heller myotomy, a surgical procedure
 Heller's syndrome, a neurological disorder
 Guy Hellers (born 1964), Luxembourgian football manager
 Geller, a surname

Heller


Aceasta este o listă de călători străini care au trecut prin spațiul românesc de-a lungul timpului, lăsând mărturii scrise asupra periplului lor.

În prima jumătate a secolului al XIX-lea, o diversă suită de călători străini tranzitează spațiul românesc, lăsând în urma lor numeroase mențiuni, impresii și judecăți despre lucrurile văzute. Ansamblul călătorilor prezintă un puternic caracter eterogen, atât din punct de vedere etnic (francezi, germani, englezi, ruși), cât și socio-profesional (diplomați, aventurieri, oameni de litere, geografi, negustori etc.). Câțiva călători, relevanți prin mărturiile lor, sunt:
 Edward Daniel Clarke, colecționar de antichități și minerolog englez, vizitează Transilvania și Țara Românească în 1802.
 Ignacio Maria del Corral y Aguirre, nobil spaniol, tranzitează Țara Românească în 1801.
 Francisc Talamas, grec sau levantin, vizitează capitala Țării Românești în 1801.
 Vince Bathyany, nobil ungar, călătorește în Țările Române în mai multe rânduri, cea ma îndelungată ședere fiind în 1805.
 Lord William Cavendish Bentinck, vizitează țările române în 1801.
 William Wittman, medic militar englez, străbate Țara Românească și Moldova în drum spre patrie, în 1802
 Joseph Rohrer, statistician austriac, vizitează Bucovina și Moldova în 1802
 Friedrich Schmidt, profesor al celor doi copii ai principelui Alexandru Moruzi, între 1802 și (probabil) 1805
 Adam Neale, medic militar scoțian, călătorește  în 1805 prin Moldova și Țara Românească în drumul său spre Constantinopol.
 Louis Allier de Hauteroche, tipograf francez, trece prin Țara Românească la repatrierea sa de la Constantinopol.
 Wilhelm Gottlob Ernst Becker, maistru miner german, vizitează Transilvania în 1805 pentru a studia minele de sare și aur de acolo.
 Francis Summerers, însărcinat de afaceri al guvernului Marii Britanii la București, începând din anul 1800.
 Charles Frederic Reinhard, numit de către Napoleon în 1806 comisar general al Imperiului Francez pentru relațiile comerciale cu Principatele
 Armand Charles, diplomat francez, a fost trimis în 1807 în Țara Românească pentru a media armistițiul dintre ruși și turci.
 Thomas Thornton, comerciant britanic, vizitează Moldova și Țara Românească între 1802 și 1806.
 Ali Bey El Abassi, călător spaniol, trece prin Țara Românească în 1807.
 Dimitri Bantaș-Kamenski, funcționar rus, trece prin Țările Române în 1808.
 Pavel Gavrilovici Divov, senator rus, vizitează Țările Române la 1808.
 Alexandre de Moriolles, militar francez, călătorește în Moldova în 1809.
 Felice Caronni, arheolog italian, vizitează în 1809 Transilvania.
 Pavel Vasilievici Ciceagov, amiral și ministru al marinei ruse, Ciceagov este numit în 1812 la conducerea principatelor române, pe care le vizitează în același an.
 Mihail Kutuzov
 Sir Robert Thomas Wilson, general englez, străbate Țările Române în 1812.
 Auguste de Lagarde, militar de etnie franceză, ajunge în principate în 1813.
 William Wilkinson,
 Ludwig von Sturmer, baron austriac, străbate în 1816 Transilvania și Țara Românească, în drum spre Constantinopol.
 Ioan Marko, sârb la origine, Marko ajunge însărcinatul de afacer al Prusiei În Țara Românească în 1819.
 István Széchenyi,
 Stepan Fiodorovici Dobronrabov, medic rus, vizitează Moldova și Țara Românească în 1831.
 Charles de Bois-le-Comte, diplomat și om politic francez, vizitează Principatele Române în 1834.
 Benjamin Barker, supus britanic la Constantionopol, el întreprinde mai multe călătorii la nord de Dunăre, în 1834, 1835 și 1838.
 Saint Marc Girardin,
 James Bailie Fraser,
 Auguste Labatut, literat francez, trece prin Principate în timpul călătoriei sale de la Viena la Constantinopol
 Edouard Antoine Thouvenel
 Hans Christian Andersen
 John Paget

Alți călători:
 Baronul Laveleye. Voiaj în România - 1880
 Gunnar Sölfest Flood, ofițer de Stat Major al Armatei Norvegiene
 Paul din Alep care, împreună cu patriarhul Antiohiei, Macarie al III-lea Zaim, a ajuns la București la data de 28 aprilie 1658.
 Paul Beke, călător străin în Țările române în secolul XVII-lea
 E. O. Hoppe a scris cartea cu titlul "În corturi de țigani și în Palatul Regal". Autorul "a colindat țara în lung și în lat luând pretutindeni fotografii.
 William de Lignemare a scris cartea "Impresiile mele despre România", apărută în editura librăriei Brown din New-York
 James Oscar Noyes, medic american în armata sultanului (în urmă cu 150 de ani), vizita teritoriile României și descria în amănunt viața locuitorilor lor
 Joseph Adalbert Krickel, topograf austriac - a ajuns în zona Hunedoarei în anul 1828. Jurnalul de călătorie al austriacului, prezentat în volumul "Călători străini despre Țările Române în secolul al XIX-lea" (Editura Academiei Române, 2005), prezintă drumurile sale prin Transilvania, Banat și Țara Românească.
 Edouard Marbeau, pictor francez aflat în 1879 în București
 Evliya Çelebi (Derviș Mehmed Zilli) (1611 - 1682), călător otoman
 Richard Kunisch (1828–1885), prusac, a scris cartea "București și Stambul. Schițe din Ungaria, România și Turcia"

Note

Lectură suplimentară
 Călători străini despre Țările Române. Volumul 1, Maria Holban (ed. ) Berza, Mihai (pref. ), Editura Științifică, București, 1968
 Călători străini despre Țările Române, vol. VI, partea I, îngrijită de M.M. Alexndrescu-Dersca Bulgaru, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1976
 Călători ruși în Moldova și Muntenia, Gheorghe Bezviconi, Editura Dominor, 1947
 Călători străini despre Țările Române în secolul al XIX-lea / Serie nouă: 1822 - 1830, Volume 2, Georgeta Filitti, Paul Cernovodeanu, Editura Acad. Române, 2005
 Călători străini despre Țările Române în secolul al XIX-lea: serie nouă, Volumes 3-4, Paul Cernovodeanu, Daniela Bușă, Institutul de Istorie "N. Iorga"., Editura Academiei Române, 2007
 Călători străini despre țările române, vol. V, Daniela Busa ed., București, Editura Academiei Române, 2009. -
 Țările Romîne văzute de artiști francezi, George Oprescu, Editura Cultura Națională, 1926

Legături externe
 Calatori straini despre Tarile Romane, 12 februarie 2007, Prof. Ionel Zanescu, Jurnalul Național
 http://www.referat.ro/referate/Imaginea_romanilor_in_viziunea_calatorilor_straini_4200c.html
 Țara Moldovei în viziunea unor călători străini , Avram Andrei, Historia

Călători
Călători străini

Listă de călători străini în România


ISO 2009 er en ISO standard for en maskinskrue.

En maskinskrue ISO 2009 er en af de mest brugte maskinskruer indenfor befæstelse området.

Kilde
 http://bolte.dk/maskinskruer-undersaenket-iso-2009/

2009

ISO 2009


Ulrike Bettina von Hirschhausen (* 3. Januar 1964 in Bombay, Indien als Ulrike Bettina Braun) ist eine deutsche Historikerin und Hochschullehrerin an der Universität Rostock.

Leben
Ulrike von Hirschhausen wurde als Tochter des Vertriebsmanagers Reinhold Braun und seiner Frau Sabine, geb. Nipperdey, in Bombay geboren, wo ihr Vater Anfang der 1960er Jahre für die Cable Corporation of India tätig war. Sie ist eine Nichte des Historikers Thomas Nipperdey. Hirschhausen wuchs mit zwei Brüdern in Gräfelfing bei München auf. Von 1986 bis 1990 studierte sie nach einer Buchhandelslehre Geschichte und Germanistik an der Albert-Ludwigs-Universität Freiburg und an der Stanford University (USA), wo sie 1990 den M.A. erwarb. 1996 wurde sie an der Universität Tübingen mit einer von Dieter Langewiesche betreuten Studie über die Programmatik und organisatorischen Grundlagen der Deutsche Zeitung promoviert. 1997 wurde die Arbeit mit dem Wolf-Erich-Kellner-Preis ausgezeichnet.

Von 1997 bis 2002 war Hirschhausen Dozentin für Europäische Geschichte an der Universität Lettlands und der Lettischen Kulturakademie in Riga. 2005 habilitierte sie sich an der Georg-August-Universität Göttingen mit einer Arbeit über das Zusammenleben von Deutschen, Letten, Russen und Juden in Riga 1860–1914. Anschließend nahm sie von 2005 bis 2008 Professurvertretungen an den Universitäten Leipzig und Bielefeld wahr. Die Habilitationsschrift errang im H-Soz-u-Kult-Wettbewerb Das historische Buch des Jahres in der Kategorie Europäische Geschichte 2007 den 7. Platz und 2008 den 4. Platz.

Von 2006 bis 2010 leitete Hirschhausen das Forschungsprojekt Empires: Chancen und Krisen multiethnischer Großreiche im 19. und frühen 20. Jahrhundert an der Universität Hamburg.

Seit 2010 ist sie W3-Professorin für Europäische und Neueste Geschichte des 19. und 20. Jahrhunderts an der Universität Rostock. Ihre Forschungsschwerpunkte sind die Empires in der Moderne, der Kolonialismus und die vergleichende Stadtgeschichte.

Ulrike von Hirschhausen ist verheiratet und hat drei Kinder.

Schriften (Auswahl)
 Liberalismus und Nation. Die Deutsche Zeitung 1847–1850 (= Beiträge zur Geschichte des Parlamentarismus und der politischen Parteien. Band 115). Droste, Düsseldorf 1998, ISBN 978-3-7700-5215-8 (Zugl.: Tübingen, Univ., Diss., 1996/97).
 mit Jörn Leonhard: Nationalismen in Europa. West- und Osteuropa im Vergleich. Wallstein-Verlag, Göttingen 2001, ISBN 978-3-89244-479-4.
 Die Grenzen der Gemeinsamkeit. Deutsche, Letten, Russen und Juden in Riga 1860–1914 (= Kritische Studien zur Geschichtswissenschaft. Band 172). Vandenhoeck und Ruprecht, Göttingen 2006, ISBN 978-3-525-35153-6 (Zugl.: Göttingen, Univ., Habil.-Schr., 2005).
 mit Jörn Leonhard: Empires und Nationalstaaten im 19. Jahrhundert. Vandenhoeck und Ruprecht, Göttingen 2009, 2. Auflage 2010 (= FRIAS Rote Reihe, Band 1), ISBN 978-3-525-32300-7.
 mit Jörn Leonhard: Empires. Eine globale Geschichte 1780–1920. C.H. Beck, München 2023, ISBN 978-3-406-80052-8.

Weblinks

 Homepage an der Universität Rostock

 zusammen mit Kiran Klaus Patel: Europäisierung, Version 1.0, in Docupedia-Zeitgeschichte, 29. November 2010

Einzelnachweise

Neuzeithistoriker
Hochschullehrer (Universität Rostock)
Hochschullehrer (Universität Lettlands)
Mitglied der Baltischen Historischen Kommission
Träger des Wolf-Erich-Kellner-Preises
Deutscher
Geboren 1964
Frau

Ulrike von Hirschhausen


الماكروبيديا  تتكون من 17 مجلدًا وهي الجزء الثالث من موسوعة بريتانيكا، والجزءان الآخران هما الميكروبيديا المكونة من 12 مجلدًا والبروبيديا المكونة من مجلد واحد. اسم ماكروبيديا هو تعبير جديد ابتدعه مورتيمر أدلر من الكلمات اليونانية القديمة التي تعني «كبير» و«تعليمات»، أي أن أقرب ترجمة للعربية هي «التعليمات الكاملة». هذه الترجمة تتفق مع غرض الدكتور أدلر بأن تخدم الماكروبيديا الطلاب الراغبين في تعلم حقل معين بعمق، مقارنة بالمقالات القصيرة في الميكروبيديا.

ظهرت الماكروبيديا لأول مرة في الطبعة الخامسة عشر من بريتانيكا مكونة من 19 مجلدًا ومحتوية ل 4207 مقالة. وفي إعادة تنظيم جذرية لهذه الطبعة في عام 1985، جمّعت هذه المقالات في 17 مجلدًا مع ما يقرب من 700 مقال، يتراوح طولها بين صفحتين و310 صفحة. المقالة الأطول كانت عن الولايات المتحدة الأمريكية، وقد نتجت عن دمج المقالات الخمسين التي تتحدث عن ولاياتها. مقالات الماكروبيديا بشكل عام تكتب من قبل كتّاب مساهمين تُذكر أسمائهم بجوار كل مقال ويحتوي المقال على ذكر للمصادر والمراجع المستخدمة في كتابة المقال، وذلك على عكس الميكروبيديا التي لا يذكر فيها كاتب المقال أو المصدر. لكن بعض أجزاء الماكروبيديا كتبت من قبل فريق التحرير للموسوعة حيث يرمز لهم بالرمز ".Ed".

منذ إعادة تنظيمها فإن الماكروبيديا لم تبق ثابتة؛ حيث تضاف مواد جديدة باستمرار، في حين أن المقالات القديمة تُقسّم أو تدمج مع مقالات أخرى أو تختصر بل وحتى قد تحذف. مثال على ذلك، مقال عن المواد اللاصقة كان يتكون من 7 صفحات في طبعة عام 1989، بينما لم يزد عن الصفحة في طبعة عام 1991.

المصادر

الموسوعة البريطانية

ماكروبيديا


Rayon (Rusça: райо́н, Ukraynaca: районний Beyaz Rusça раён; Azerice: rayon, Letonyaca: rajons, Litvanyaca: rajonas, Gürcüce: რაიონი, raioni), Sovyetler Birliği'nden kalma bir yönetim birimidir:

Bir rayon genellikle ulusal seviyenin iki seviyesi altında bir idarî birimdir. Örneğin;
 Bir oblastın parçası (Belarus);
 Bir oblast, kray, özerk cumhuriyet, özerk bölge veya büyükşehirin parçası (Rusya);
 Küçük Sovyet Sosyalist Cumhuriyetleri (SSC), oblast, kray, cumhuriyet veya büyük SSC'lerin büyükşehirlerinin parçası (eski SSCB);
 Bir oblast, bir büyükşehir veya Kırım Özerk Cumhuriyeti'nin parçası (Ukrayna)

Türkiye'nin idarî yapısı ile karşılaştırıldığında rayon bir ilçeye denk olarak ifade edilebilir. Örneğin: İstanbul'un Fatih ilçesi, İstanbul'un rayonu veya İzmir'in Torbalı ilçesi İzmir'in bir rayonudur denebilir.

Tarihçe
Rayon terimi, 1923-1929 yıllarında Sovyetler Birliği'nde yapılan bir idari reform sonrası bir idari alt birim olarak kullanılmaya başlamıştır. Önceleri Rus İmparatorluğu'nda volost ve uyezd olarak tanımlanan bölgeler için rayon denmeye başlamıştır.

Rayonun kullanıldığı ülkeler

Mevcut
 Azerbaycan (birinci derece idari taksimat, il seviyesinde)
 Belarus
 Bulgaristan (Sofya, Filibe ve Varna'nın ilçeleri)
 Moldova
 Rusya (cumhuriyet, kray ve oblast veya şehir altı yönetim birimi, ilçe)
 Ukrayna
 Kırgızistan

Eskiden
 Ermenistan
 SSCB

Ayrıca bakınız
 Mikrorayon

Rayon (yönetim)


Pietro Antonio Zorzi (Montpellier, 11 de setembro de 1756 - Ruão, 25 de outubro de 1818) foi um cardeal italiano.

Nascimento
Nasceu em Montpellier em 11 de setembro de 1756. Filho de Jean Antoine de Cambacères (1715-1801), conselheiro do Cour de Comptes e prefeito de Montpellier (1754), e sua primeira esposa, Marie Rose Vassal (ca.1720-1769). Irmão mais novo de Jean-Jacques Régis, príncipe arquichanceler do Império Francês; havia onze filhos, mas apenas dois sobreviveram. Sobrinho de Etienne-François de Cambacères (1721-1802), arquideão de Montpellier. Entrou no estado eclesiástico por vocação.

Educação
Ele foi educado sob a direção de seu tio, o arquidiácono. Estudou no Seminário de Avignon; e na Universidade de Montpellier, onde obteve a licenciatura in utroque iure , tanto em direito civil como canônico, em 1777.

Sacerdócio
Cônego do cabido da catedral de Montpellier. Ordenado, 1780, Montpellier. Grão-vigário honorário de Alès, 1788. Não prestou juramento à Constituição Civil do Clero porque não ocupou nenhum cargo eclesiástico em 1790. Durante a Revolução Francesa, viveu retirado em Montpellier e sem problemas por causa da proteção de seu irmão, Jean Jacques Rigis de Cambacés, deputado à Convenção. Nunca prestou juramento à Constituição Civil do Clero, e depois recusou-se a prestar juramento de ódio à realeza; por outro lado, em 1792, consentiu em prestar o juramento de liberdade-igualdade, o de submissão às leis da República de II Prairial e III; e em 1800, o da fidelidade à constituição. Ele foi para Paris em novembro de 1801 e reencontrou seu irmão, que já havia alcançado os mais altos níveis de governo.

Episcopado
Nomeado pelo imperador Napoleão I Bonaparte à sede metropolitana de Rouen, em 9 de abril de 1802; aceito pelo cardeal legado, o cardeal Giovanni Battista Caprara, em 10 de abril de 1802; confirmado por bula apostólica, 5 de julho de 1802. Consagrado, Domingo de Ramos 11 de abril de 1802, catedral de Paris, pelo cardeal Giovanni Battista Caprara, auxiliado por Michel-François du Vivier de Lorry, bispo de La Rochelle, e por Jean Batiste Maillé de La Tour, arcebispo de Reims.

Cardinalado
Criado cardeal sacerdote no consistório de 17 de janeiro de 1803; recebeu o barrete vermelho por breve papal do dia 22 de janeiro seguinte; O primeiro cônsul Bonaparte o impôs em 27 de março de 1803 na capela das Tulherias ; recebeu o chapéu vermelho e o título de S. Stefano al Monte Celio, em 1º de fevereiro de 1805. Em novembro de 1804, foi convidado a acompanhar o papa de Turim durante a viagem do pontífice à França para coroar o imperador Napoleão I Bonaparte. Eleito senador pelo departamento de Hérault, em 1º de fevereiro de 1805; tornou-se um grande oficial da Légion d'honneuro dia seguinte. Nomeado conde do Império em 18 de setembro de 1808. Não compareceu ao segundo casamento do imperador Napoleão I, mas provavelmente se desculpou porque foi proibido de usar suas vestes vermelhas. Ele participou do Conselho Galicano de Paris em 1811. Aceitou publicamente a Restauração e aderiu ao ato do senado que derrubou Napoleão I, 8 de abril de 1814. Membro da Câmara dos Pares, junho de 1815. Ele se recusou a renunciar ao cargo para facilitar o negociação da concordata de 1816.

Morte
Morreu em Ruão em 25 de outubro de 1818. Exposto e enterrado, em 28 de outubro, na catedral metropolitana de Rouen.

Cardeais nomeados pelo papa Pio VII

Étienne Hubert de Cambacérès


Gordon Astall (født 22. september 1927 i Horwich, England, 21. oktober 2020) var en engelsk fodboldspiller (højre fløj).

I løbet af sin 16 år lange karriere spillede Astall for henholdsvis Plymouth, Birmingham og Torquay. Han var med Birmingham med til at nå FA Cup-finalen i 1956, der dog blev tabt til Manchester City.

Astall spillede desuden i 1956 to venskabskampe for det engelske landshold, mod henholdsvis Finland og Vesttyskland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra Plymouth Argyle F.C.
Fodboldspillere fra Birmingham City F.C.
Fodboldspillere fra Torquay United F.C.

Gordon Astall


Richardson Jussier Medeiros Cabral (Natal, 21 de maio de 1992), mais conhecido como Richardson, é um futebolista brasileiro que atua como zagueiro. Atualmente joga no , emprestado pelo

Richardson é filho do ex-lateral-direito Tiê, com passagens por ABC e América de Natal.

Carreira

Nascido em Natal, Richardson começou sua carreira no futebol distante dos campos do futebol potiguar. Foi no Desportivo Brasil, do interior de São Paulo, onde deu início a sua carreira nas categorias de base da equipe, chegando também, a atuar profissionalmente pelo time paulista.

Após sua passagem pela equipe de São Paulo, Richardson teve uma passagem pelas categorias de base do Grêmio. O defensor teve breve passagens por equipes da região Centro-Oeste e algumas do Rio Grande do Norte.

Em dezembro de 2015 após uma semana de testes pela comissão técnica, o América de Natal acertou a contratação de Richardson para 2016. Seu primeiro gol pelo Mecão saiu em um empate por 1 a 1 contra o , pela Série C do Campeonato Brasileiro.

Durante sua passagem pelo América de Natal, Richardson se caracterizou por ser um coringa para equipe podendo atuar tanto como lateral-direito, volante, além da sua posição de origem de zagueiro.

Em agosto de 2018, Richardson foi emprestado ao Alecrim para disputar a segunda divisão do Campeonato Potiguar. Após ser destaque na competição, o zagueiro foi contratado pelo Campinense da Paraíba para a temporada de 2019.

Durante a temporada 2019 o defensor retornou ao potiguar para a defender as cores do ABC, por indicação do treinador Roberto Fernandes. Richardson chegou com a missão de ajudar a evitar o rebaixamento do alvinegro para à quarta divisão do Campeonato Brasileiro.

Mesmo com o rebaixamento do Mais Querido para a Série D, Richardson se destacou positivamente e teve seu contrato renovado para a temporada seguinte.

Na temporada 2020 conquistou seu primeiro título com a camisa do ABC, o Campeonato Potiguar diante do seu ex-clube e rival da equipe, o América de Natal.

Com a eliminação precoce na Série D para o Globo, Richardson assinou com o Ferroviário para o restante da temporada.

Em dezembro de 2021 o defensor acertou sua retorno ao ABC. Pela equipe alvinegra se consagrou novamente campeão do Campeonato Potiguar em cima do América de Natal, desta vez sendo o capitão do time.

Durante a disputa do Série C, que resultou no acesso do Mais Querido à segunda divisão nacional e onde foi vice-campeão, Richardson foi um dos pilares da equipe comandada por Fernando Marchiori na temporada. Destaque da equipe no ano, Richardson teve seu vínculo renovado com o ABC até 2024.

Títulos
 ABC
 Campeonato Potiguar: 2020, 2022
 Copa Cidade do Natal: 2020, 2022
 Copa Rio Grande do Norte: 2020

 Ferroviário
 Copa Fares Lopes: 2022

Naturais de Natal (Rio Grande do Norte)
Futebolistas do Rio Grande do Norte
Futebolistas do Desportivo Brasil
Futebolistas do Clube Esportivo Dom Bosco
Futebolistas do América Futebol Clube (Rio Grande do Norte)
Futebolistas do Alecrim Futebol Clube
Futebolistas do Campinense Clube
Futebolistas do ABC Futebol Clube
Futebolistas do Ferroviário Atlético Clube (Ceará)

Richardson Jussier Medeiros Cabral


Dalmatinska nogometna liga u sezoni 1975./76. je predstavljala ligu četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bila "Dinara" iz Knina.

Ljestvica

Rezultatska križaljka
{| class="wikitable"  style="font-size: 85%; text-align: center"
!kratica !!klub !!DIN !!JAD !!JUG !!JUN !!MET !!MRA !!NER !!OML !!PRI !!SLAG !!SLAT !!SLO !!VEL !!ZLL !!ZMB !!ZMM
|-
|DIN ||align="left"|Dinara Knin
|bgcolor="gainsboro"| || ||0:1 || || ||3:0 || ||3:1 || || ||1:0 ||0:0 || || || ||5:1
|-
|JAD ||align="left"|Jadran Ploče
| ||bgcolor="gainsboro"| ||0:1 || || ||3:1 || ||1:0 || || ||2:0 ||0:0 || || || ||2:1
|-
|JUG ||align="left"|Jugovinil Kaštel Gomilica
|0:0 ||3:2 ||bgcolor="gainsboro"| ||2:1 ||3:3 ||0:0 ||2:0 ||2:0 ||2:1 ||3:2 ||1:1 ||2:1 ||4:1 ||0:2 ||1:2 ||1:2
|-
|JUN ||align="left"|Junak Sinj
| || ||1:1 || bgcolor="gainsboro" | || ||4:1 || ||3:3 || || ||0:1 ||2:1 || || || ||4:1
|-
|MET ||align="left"|Metalac Šibenik
| || ||1:1 || ||bgcolor="gainsboro"| ||2:1 || ||1:2 || || ||7:1 ||1:1 || || || ||3:1
|-
|MRA ||align="left"|Mračaj Runović
|1:2 ||1:0 ||2:1 ||1:3 ||4:0 ||bgcolor="gainsboro"| ||1:0 ||3:3 ||1:1 ||1:1 ||1:0 ||2:3 ||0:0 ||3:1 ||0:2 ||3:0
|-
|NER ||align="left"|Neretvanac Opuzen
| || ||2:2 || || ||3:0 || bgcolor="gainsboro" | ||0:2 || || ||1:0 ||2:1 || || || ||1:5
|-
|OML ||align="left"|Omladinac Vranjic
|0:0 ||3:1 ||3:0 p.f. ||1:0 ||1:2 ||1:1 ||1:1 ||bgcolor="gainsboro"| ||1:0 ||1:1 ||2:2 ||4:1 ||5:0 ||3:1 ||6:1 ||2:1
|-
|PRI ||align="left"|Primorac Biograd na Moru
| || ||4:1 || || ||3:0 || ||2:2 || bgcolor="gainsboro" | || ||3:0 ||4:2 || || || ||2:2
|-
|SLAG ||align="left"|Slaven Gruda
| || ||1:2 || || ||1:5 || ||2:3 || ||bgcolor="gainsboro"| ||6:1 ||3:2 || || || ||3:3
|-
|SLAT ||align="left"|Slaven Trogir
|1:0 ||4:0 ||3:2 ||6:1 ||2:1 ||3:1 ||3:2 ||0:1 ||0:0 ||1:1 ||bgcolor="gainsboro"| ||3:0 ||0:0 ||3:0 ||6:1 ||1:1
|-
|SLO ||align="left"|Sloga Mravince
|1:3 ||1:1 ||1:0 ||5:1 ||0:0 ||3:1 ||0:1 ||1:1 ||0:0 ||3:1 ||4:2 ||bgcolor="gainsboro"| ||3:0 ||1:1 ||4:3 ||3:2
|-
|VEL ||align="left"|Velebit Benkovac
| || ||0:1 || || ||3:3 || ||3:0 || || ||0:1 ||2:2 p, 0:3 p.f. || bgcolor="gainsboro" | || || ||3:2
|-
|ZLL ||align="left"|Zlatna luka Sukošan
| || ||1:0 || || ||6:0 || ||0:0 || || ||2:1 ||0:1 || ||bgcolor="gainsboro"| || ||3:1
|-
|ZMB ||align="left"|Zmaj Blato
| || ||0:0 || || ||2:1 || ||0:2 || || ||1:0 ||0:1 || || ||bgcolor="gainsboro"| ||2:1
|-
|ZMM ||align="left"|Zmaj Makarska
|1:2 ||2:0 ||1:2 ||2:1 ||4:1 ||2:2 ||0:3 p.f. ||2:1 ||0:1 ||2:0 ||3:2 ||0:0 ||2:2 ||2:0 ||1:2' ||bgcolor="gainsboro"|
|-
!colspan="18"|
|-
|colspan="18" align="left"|
podebljan rezultat - utakmice od 1. do 15. kola (1. utakmica između klubova)
rezultat normalne debljine - utakmice od 16. do 30. kola (2. utakmica između klubova)
rezultat nakošen - nije vidljiv redoslijed odigravanja međusobnih utakmica iz dostupnih izvora
 rezultat nakošen i smanjen *   - iz dostupnih izvora nije uočljiv domaćin susreta
 prekrižen rezultat  - poništena ili brisana utakmica
p - utakmica prekinuta
3:0 p.f. / 0:3 p.f. - rezultat 3:0 bez borbe
|}
 Izvori:

 Kvalifikacije za Hrvatsku ligu
Igrano 20. i 27. lipnja 1976.

 Grobničan se plasirao u Hrvatsku ligu''

 Izvori:

Kvalifikacije za Dalmatinsku ligu
Igrano u kolovozu 1976.

 Izvori:

Povezani članci
 Hrvatska nogometna liga – Jug 1975./76.
 Međuopćinska nogometna liga Dubrovnik – Metković – Korčula – Lastovo 1975./76.
 Međuopćinska nogometna liga Split – Makarska 1975./76.
 Međuopćinska nogometna liga Zadar – Šibenik 1975./76.

Izvori
 Jurica Gizdić: HNK Sloga : 90 godina nogometa u Mravincima : 1925. – 2015., Mravince, 2015., , str. 68-70
 Jurica Gizdić: NK Omladinac : 100 godina baluna u Vranjicu, Vranjic, 2014., , str. 146-149
 Jurica Gizdić: NK Mračaj : veliki klub iz malog mista, Runovići, 2009., , str 49-52
 Jurica Gizdić: HNK Trogir : 95 godina nogometa u Trogiru, Trogir, 2007., , str. 115-118
 Jurica Gizdić, Anđelo Raffanelli: Vječni Zmaj pod Biokovom, Makarska, 2007., , str. 93-94
 Jurica Gizdić: Počelo je prije osam desetljeća, Kaštel Gomilica, 2004., , str. 91-93

1975-76
1975-76
Dalmacija

Dalmatinska nogometna liga 1975./76.


El denominado Partido Comunista Clandestino Colombiano (PCCC), también conocido de forma abreviada como PC3, es un partido político ilegal de Colombia. Estuvo integrado por los insurgentes del grupo guerrillero Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia - Ejército del Pueblo (FARC-EP), que fundaron esta organización paralela en 1993. El PC3 se da a conocer en el año 2000 durante los Diálogos del Caguán.

Actualmente se encuentra alineado con la facción disidente de las FARC-EP conocida como "Segunda Marquetalia", dirigida por Iván Márquez y Jesús Santrich.

Fundación

Después de que este grupo guerrillero rompiese oficialmente con el tradicional Partido Comunista Colombiano (PCC), el cual tiene existencia legal, y tras la experiencia de la Unión Patriótica surgió esta estructura partidaria, la cual estaba vinculada a las FARC-EP.

Fundado en Octava Conferencia Nacional Guerrillera de las FARC-EP, en abril de 1993. Se rige por el programa de las FARC-EP del Plan Estratégico, por las resoluciones de su dirección, las conclusiones de las Conferencias Guerrilleras y por el Estatuto creado para su desarrollo.

Ideología
Esta organización actúa con base a los 10 puntos de la "Plataforma para un Gobierno de Reconstrucción y Reconciliación Nacional"  formulados en 1993:

 Solución política al conflicto
 Doctrina militar bolivariana
 Instrumentos de fiscalización popular.
 Desarrollo económico con justicia social.
 Inversión del 50% del Presupuesto Nacional en el bienestar social y 10% en la investigación científica.
 Nueva política de impuestos
 Nueva política agraria
 Nueva política de explotación de recursos naturales.
 Relaciones internacionales y renegociación de la deuda externa.
 Nueva política de drogas.

Estructura
Formados por Uniones Solidarias, la organización de masas más clandestina y compartimentada de las que dispone la guerrilla de 3 a 5 militantes.

Cada escuadra de las FARC-EP era a la vez célula política y sus integrantes son militantes del PC3. La máxima instancia de conducción y dirección política del PCCC, es el Estado Mayor Central de las FARC‐EP y su Secretariado. Alfonso Cano fue su principal dirigente e ideólogo. Algunos de sus miembros fueron capturados por las Fuerzas Militares de Colombia y condenados por la justicia colombiana.

Movimiento Bolivariano por la Nueva Colombia

El Movimiento Bolivariano por la Nueva Colombia (MB), fue creado el 29 de abril de 2000, lanzado durante los Diálogos de paz en el Caguán para la participación política desde la clandestinidad. El fundador y líder del partido y del MB fue Guillermo León Sáenz Vargas, más conocido por su alias de Alfonso Cano, quien fue abatido por las Fuerzas Militares de Colombia el 4 de noviembre de 2011 durante la denominada Operación Odiseo. En 2017, resultado de los Acuerdos de Paz entre el Gobierno y las FARC-EP y la Décima Conferencia Nacional Guerrillera, el Partido Comunista Clandestino Colombiano y el Movimiento Bolivariano son disueltos y se unen a la Fuerza Alternativa Revolucionaria del Común.

Referencias

Enlaces externos

Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia
Partidos políticos fundados en 2000
Partidos comunistas de Colombia
Partidos políticos desaparecidos de Colombia
Partidos comunistas ilegalizados
Izquierda revolucionaria
Partidos políticos colombianos de izquierda
Extrema izquierda en Colombia


Riegler & Zechmeister Pellets Wolfsberger Athletik Club (normalt bare kendt som Wolfsberger AC) er en østrigsk fodboldklub fra byen Wolfsberg. Klubben spiller i , og har hjemmebane på Lavanttal-Arena. Klubben blev grundlagt i 1931.

Historiske slutplaceringer

Noter

Eksterne henvisninger

 Klubbens officielle hjemmeside

Fodboldklubber i Østrig
Etableret i 1931

Wolfsberger AC


An Dendrobium brevicaudum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni David Lloyd Jones ngan Mark Alwin Clements. An Dendrobium brevicaudum in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrobium

Dendrobium brevicaudum


Immediate Records var et britisk pladeselskab, der blev grundlagt i 1965 af The Rolling Stones' manager Andrew Loog Oldham, og Tony Calder og som koncentrerede sig om den London-baserede blues og R&B-scene.

Historie
Immediate Records blev grundlagt i 1965. Pladeselskabet udgav musik med artister som Rod Stewart, P. P. Arnold, Billy Nicholls, John Mayall, Savoy Brown, Small Faces, The Nice, Fleetwood Mac, The Groundhogs, Chris Farlowe, Duncan Browne og Humble Pie.

På grund af finansielle problemer indstillede pladeselskabet sine aktiviteter i 1970, og det har været genstand for kontroverser lige siden, hvilket især skyldes selskabets manglende afregning af  royalties til Small Faces, der udgav mange af sine hits på mærket mellem 1967 og 1969. På trods af deres succes, fik bandet stort set ingen indtægter fra selskabet, herunder fra de mange genudgivelser af orkestret plader. Først i 2000'erne blev der som følge af et sagsanlæg endelig sikret betalinger.

I USA indgik Immediate Records  samarbejde med MGM Records, der udgav tre singler (K-13530, K-13567, K-13600) som en del af MGM's katalog under MGM's labels ved siden af Immediates label. Immediate Records indgik herefter et kortvarigt samarbejde med United Artists, der udgav to singler,  (E-1901, E-1902), før end der blev indgået en aftale med CBS om at oprette en nyt label, der udgav udvalgte singler på det amerikanske marked (under brug af produkt-koder med ZS7 præfiks) og album (ved hjælp af Z12). Samarbejdet endte i uenighed og ophørte. Herefter oprettede Immediate et selvstændigt label i USA, hvorunder de udgav en enkelt single (IMOC-001) og The Nice's sidste album før pladeselskabet ophørte.

I dag indehaves rettighederne til Immediates katalog i Storbritannien af Chrysalis Music, der igen er ejet af BMG Rights Management. Uden for Storbritannien ejes rettighederne af Charly Records, der tillige er ejer af varemærket Immediate Records.

Diskografi

Album

Singler

Noter

Eksterne links
 Den officielle Immediate Records hjemmeside

Pladeselskaber fra Storbritannien
Etableret i 1965
Ophørt i 1970

Immediate Records


Carballal u O Carballal pueden referirse a:

Carballal
Carballal (Abadín), lugar de la parroquia de Labrada, concello de Abadín.
Carballal (Abegondo), lugar de la parroquia de Cabanas, concello de Abegondo.
Carballal (Baralla), lugar de la parroquia de Covas, concello de Baralla.
Carballal (Boiro), lugar de la parroquia de Lampón, concello de Boiro.
Carballal (Cerdido), lugar de la parroquia de Cerdido, concello de Cerdido.
Carballal (Cospeito), lugar de la parroquia de Goá, concello de Cospeito.
Carballal (Folgoso do Caurel), lugar de la parroquia de Vilamor, concello de Folgoso do Caurel.
Carballal (Friol), lugar de la parroquia de Vilalvite, concello de Friol.
Carballal (Padrenda), lugar de la parroquia de Crespos, concello de Padrenda.
Carballal (Petín), lugar de la parroquia de Santa María de Mones, concello de Petín.
Carballal (Rairiz de Veiga.), lugar de la parroquia de Ordes, concello de Rairiz de Veiga.
Carballal (Rianjo), lugar de la parroquia de O Araño, concello de Rianxo.
Carballal (Villestro), lugar de la parroquia de Villestro, municipio de Santiago de Compostela.
Carballal (Sanjenjo), lugar de la parroquia de Bordóns, municipio de Sangenjo.
Carballal (Taboada), lugar de la parroquia de Couto, municipio de Taboada.
Carballal (Teo), lugar de la parroquia de Calo, concello de Teo.
Carballal (Trabada), lugar de la parroquia de Sante, concello de Trabada.
Carballal (Villa de Cruces), lugar de la parroquia de Cumeiro, concello de Vila de Cruces.
Carballal (Villamartín de Valdeorras), lugar de la parroquia de A Portela, concello de Villamartín de Valdeorras.

O Carballal
O Carballal (Santiago de Compostela), parroquia del concello de Santiago de Compostela.
O Carballal (Palas de Rey), parroquia del concello de Palas de Rey.
O Carballal de Abaixo, lugar de dicha parroquia.
O Carballal de Arriba, lugar de dicha parroquia.
San Mamede do Carballal, parroquia del concello de Palas de Rey.
O Carballal (San Mamede de Carballal), lugar de dicha parroquia.

O Carballal (Cos), lugar de la parroquia de Cos, concello de Abegondo.
O Carballal (Vizoño), lugar de la parroquia de Vizoño, concello de Abegondo.
O Carballal (Alfoz), lugar de la parroquia de Carballido, concello de Alfoz.
O Carballal (Aranga), lugar de la parroquia de Aranga, concello de Aranga.
O Carballal (Arbo), lugar de la parroquia de Mourentán, concello de Arbo.
O Carballal (Arteijo), lugar de la parroquia de Sorrizo, concello de Arteixo.
O Carballal (Boqueijón), lugar de la parroquia de Pousada, concello de Boqueijón.
O Carballal (Cabana de Bergantiños), lugar de la parroquia de Cesullas, concello de Cabana de Bergantiños.
O Carballal (Caldas de Reyes), lugar de la parroquia de Saiar, concello de Caldas de Reyes.
O Carballal (Cangas), lugar de la parroquia de Coiro, concello de Cangas.
O Carballal (Oroso), lugar de la parroquia de Oroso, concello de La Cañiza.
O Carballal (Petán), lugar de la parroquia de Petán, concello de La Cañiza.
O Carballal (Carnota), lugar de la parroquia de Lira, concello de Carnota.
O Carballal (Cartelle), lugar da parroquia de As Seixadas, concello de Cartelle.
O Carballal (Castro de Rey), lugar de la parroquia de San Xiao de Mos, concello de Castro de Rey.
O Carballal (Cerceda), lugar de la parroquia de Cerceda, concello de Cerceda.
O Carballal (Rodís), lugar de la parroquia de Rodís, concello de Cerceda.
O Carballal (Cerdedo-Cotobade), lugar de la parroquia de Corredoira, concello de Cerdedo-Cotobade.
O Carballal (Coristanco), lugar de la parroquia de Traba, concello de Coristanco.
O Carballal (Cospeito), lugar de la parroquia de Xermar, concello de Cospeito.
O Carballal (Covelo), lugar de la parroquia de Fofe, concello de Covelo.
O Carballal (Curtis), lugar de la parroquia de Curtis, concello de Curtis.
O Carballal (Arca), lugar de la parroquia de Arca, concello de La Estrada.
O Carballal (Arnois), lugar de la parroquia de Arnois, concello de La Estrada.
O Carballal (Lamas), lugar de la parroquia de Lamas, concello de La Estrada.
O Carballal (Abellá), lugar de la parroquia de Abellá, concello de Frades.
O Carballal (Mesos), lugar de la parroquia de Mesos, concello de Frades.
O Carballal (Papucín), lugar de la parroquia de Papucín, concello de Frades.
O Carballal (Guitiriz), lugar de la parroquia de Parga, concello de Guitiriz.
O Carballal (Irijoa), lugar de la parroquia de Irixoa, concello de Irijoa.
O Carballal (Lage), lugar de la parroquia de Traba, concello de Lage.
O Carballal (Lorenzana), lugar de la parroquia de Santo Adrao de Lourenzá, concello de Lorenzana.
O Carballal (Lugo), lugar de la parroquia de Soñar, concello de Lugo.
O Carballal (Mañón), lugar da parroquia de As Grañas do Sor, concello de Mañón.
O Carballal (Marín), lugar de la parroquia de Marín, concello de Marín.
O Carballal (Meira), lugar de la parroquia de Meira, concello de Meira.
O Carballal (Melide), lugar de la parroquia de Santa María de Melide, concello de Melide.
O Carballal (Mesía), lugar de la parroquia de Olas, concello de Mesía.
O Carballal (Mondariz), lugar de la parroquia de Riofrío, concello de Mondariz.
O Carballal (Neda), lugar de la parroquia de Santa María de Neda, concello de Neda.
O Carballal (Ortigueira), lugar de la parroquia de Devesos, concello de Ortigueira.
O Carballal (Otero de Rey), lugar de la parroquia de Aspai, concello de Outeiro de Rei.
O Carballal (Oza-Cesuras), lugar de la parroquia de Trasanquelos, concello de Oza-Cesuras.
O Carballal (Camos), lugar de la parroquia de Camos, concello de Nigrán.
O Carballal (A Ramallosa), lugar de la parroquia de A Ramallosa, concello de Nigrán.
O Carballal (Oroso), lugar de la parroquia de Marzoa, concello de Oroso.
O Carballal (Ferreira de Negral), lugar de la parroquia de Ferreira de Negral, concello de Palas de Rey.
O Carballal (Páramo), lugar de la parroquia de Moscán, concello de Páramo.
O Carballal (Bretoña), lugar de la parroquia de Bretoña, concello de Pastoriza.
O Carballal (Úbeda), lugar de la parroquia de Úbeda, concello de Pastoriza.
O Carballal (Pol), lugar de la parroquia de Pol, concello de Pol.
O Carballal (Puenteareas), lugar de la parroquia de Angoares, concello de Puenteareas.
O Carballal (Puentes de García Rodríguez), lugar da parroquia de As Pontes de García Rodríguez, concello de Puentes de García Rodríguez.
O Carballal (Porriño), lugar de la parroquia de Atios, concello de Porriño.
O Carballal (Puerto del Son), lugar de la parroquia de Xuño, concello de Puerto del Son.
O Carballal (Ribeira), lugar de la parroquia de Palmeira, concello de Ribeira.
O Carballal (Mosteirón), lugar de la parroquia de Mosteirón, concello de Sada.
O Carballal (Osedo), lugar de la parroquia de Osedo, concello de Sada.
O Carballal (Salceda de Caselas), lugar de la parroquia de A Picoña, concello de Salceda de Caselas.
O Carballal (Samos), lugar de la parroquia de Frollais, concello de Samos.
O Carballal (Bazar), lugar de la parroquia de Bazar, concello de Santa Comba.
O Carballal (Vilamaior), lugar de la parroquia de Vilamaior, concello de Santa Comba.
O Carballal (Sanjenjo), lugar de la parroquia de Vilalonga, concello de Sangenjo.
O Carballal (Sarria), lugar de la parroquia de Vilar de Sarria, concello de Sarria.
O Carballal (Tomiño), lugar de la parroquia de Santa María de Tebra, concello de Tomiño.
O Carballal (Castenda da Torre), lugar de la parroquia de Castenda da Torre, concello de Tordoya.
O Carballal (A Vila de Abade), lugar de la parroquia de A Vila de Abade, concello de Tordoya.
O Carballal (Valdoviño), lugar de la parroquia de Valdoviño, concello de Valdoviño.
O Carballal (Vicedo), lugar de la parroquia de Cabanas, concello de Vicedo.
O Carballal (Bembrive), lugar de la parroquia de Bembrive, concello de Vigo.
O Carballal (Cabral), lugar de la parroquia de Cabral, concello de Vigo.
O Carballal (Coruxo), lugar de la parroquia de Coruxo, concello de Vigo.
O Carballal (Corvelle), lugar de la parroquia de Corvelle, concello de Villalba.
O Carballal (Vilapedre), lugar de la parroquia de Vilapedre, concello de Villalba.
O Carballal (San Salvador de Lanzós), lugar de la parroquia de San Salvador de Lanzós, concello de Villalba.

Carballal


Crkva sv. Šimuna i Jude Tadeja u Cigleni župna je rimokatolička crkva u selu Cigleni u blizini Bjelovara u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji.

Pravilno je orijentirana zidana crkva pravokutnog tlocrta sa zaobljenim svetištem kojemu je s južne strane prigrađena prizemna sakristija. Zvonik, u središnjoj osi pročelja s vitkom lukovicom, dominantan je element seoskog krajolika. Godine 1789. osnovana je župa sa sjedištem u Cigleni, a izgradnja nove crkve započela je 1832. godine.

Crkva je posvećena apostolima svetom Šimun i Judi Tadeju. U crkvi se ističu orgulje iz prve polovice 19. stoljeća te slike sv. Ivana Nepomuka i sv. Franje Saleškog. Crkva je u procesu vanjske i unutrašnje obnove.

Zaštita
Pod oznakom P-6093 vodi se kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna građevina".

Izvori

Katoličke crkve u Hrvatskoj
Zaštićene sakralne građevine u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji


Betrogen heißen

die Filme
 Betrogen (1971), US-amerikanisches Filmdrama
 Betrogen (1985), deutsches Filmdrama

das Theaterstück
 Betrogen (Pinter), Stück von Harold Pinter
Siehe auch:
Der Betrogene
Die Betrogene

Betrogen


The Rolls-Royce RB.44 Tay is a British turbojet engine of the 1940s, an enlarged version of the Rolls-Royce Nene designed at the request of Pratt & Whitney. It saw no use by British production aircraft but the design was licence built by Pratt & Whitney as the J48, and by Hispano-Suiza as the Verdon.

Two early production examples of the Tay were evaluated during 1950 by the Royal Aircraft Establishment (RAE) at Farnborough Airfield, Hampshire, in a specially modified Vickers Viscount.

Variants
RB.44 TayRolls-Royce development engines only, no production.
Hispano-Suiza Tay 250The Tay built under licence in France.
Hispano-Suiza Tay 250AThe Tay built under licence in France.
Hispano-Suiza Tay 250RThe Tay built under licence in France.
Hispano-Suiza Verdon 350The Tay developed under licence in France.
Hispano-Suiza Verdon 370The Tay developed under licence in France.
Pratt & Whitney J48  The Tay built and developed under licence in the United States.

Applications

Tay
 Vickers 663 Tay Viscount
Verdon
 Dassault Mystère IV

Specifications (Hispano-Suiza Verdon 350)

See also

References

Notes

Bibliography

Tay
1940s turbojet engines
Centrifugal-flow turbojet engines

Rolls-Royce RB.44 Tay


Inocente Rodríguez (n. 1845, Santa Bárbara, Honduras), Abogado y político. Presidente por depósito de Honduras entre 16 de marzo al 17 de mayo de 1871. Presidente por depósito de Honduras 2 de julio al 20 de octubre de 1871.

Biografía
Inocente Rodríguez vio la luz en el departamento de Santa Bárbara, Honduras. De orientación conservadora, se vio desde joven en puestos políticos.
 1860 nombrado Secretario del Senado.
 1870 (2 de febrero) nombrado Diputado y Designado presidencial del Capitán general José María Medina.

Presidencia provisional
Siendo diputado designado presidencial, Inocente Rodríguez asume la administración en fecha 17 de marzo de 1871, entregada por depositó por el Capitán general José María Medina, quien tiene que enfrentarse a las contiendas salvadoreñas su vicepresidente el General Florencio Xatruch, quien acuerpado por el gobierno salvadoreño que gobernaba Francisco Dueñas, le había nombrado como Comandante de Armas de San Miguel y posiblemente marchar sobre Honduras. Las tensiones entre los dos gobiernos estaban deterioradas debido a tal apoyo militar, es por ello que Medina, se lanza al mando de sus tropas sobre El Salvador, Francisco Dueñas es derrotado y en su lugar asume el gobierno el Mariscal Santiago González Portillo. El gobernante hondureño Medina, regresa a Honduras y en fecha 17 de mayo de 1871, toma las riendas de la administración hondureña.

Segunda presidencia provisoria
El diputado y designado presidencial Rodríguez, nuevamente toma la administración de Honduras en fecha 2 de julio de 1871, de manos del Capitán general José María Medina, debido a que el General Florencio Xatruch era promocionado por el Mariscal y gobernante salvadoreño Santiago Gonzáles a marchar sobre Honduras y tomar el poder, mismo que haría efectivo proclamándose presidente el 28 de mayo de 1871, en la ciudad de Nacaome; ordenando el campamento de sus tropas en la localidad sureña y occidental de Honduras. Medina al verse comprometido con las hostilidades presentadas por su colega y compatriota, decide marchar junto con su ejército y enfrentarlo, Xatruch es derrotado y regresa a El Salvador; simpatizantes de Xatruch quedan en la localidad de Curarén e instan al pueblo a que se revele contra Medina, el presidente hondureño al darse cuenta de esta pequeña rebelión envía tropas gubernamentales para reducirlas. Mientras, el General Xatruch con asilo en El Salvador solicita ayuda al gobernante de Guatemala para que se una a las salvadoreñas y junto a las suyas procedan a derrocar a Medina.

 Inocente Rodríguez hizo entrega de la presidencia nuevamente a Medina el 20 de octubre de 1871.

Referencias

Abogados de Honduras
Políticos de Honduras
Presidentes de Honduras
Santabarbarenses

Inocente Rodríguez


සවුදි අරාබියාවෙහි ඔටුන්න හිමි කුමාරයා යනු,  එහි රජුට පමණක් දෙවන වන, සවුදි අරාබියාවෙහි දෙවන මහත් වැදගත් තනතුර වන අතර, රජුගේ නාමෝද්දේශිත අනුප්‍රාප්තිකයා වෙයි.

වර්තමානයෙහි, ඔටුන්න හිමි කුමාරයා  විසින් ධූරන්දර වනුයේ, රජු විසින් ඔහු පත් කරනු ලැබීමෙන් අනතුරුව, පක්ෂපාතිත්ව සභාව විසින් අනුමැතිය ලබා දීමෙන් පසුවය. මෙම ක්‍රමය රටෙහි හඳුන්වාදුන්නේ  අබ්දුල්ලා යුගයෙහිදීය. රජු නොමැති විටෙකදී, රජු නැවත පැමිණෙන තුරු රාජ්‍යයෙහි කටයුතු කුමරු විසින් පාලනය කල හැකි වන පරිදී ආඥාවක් නිකුත් කෙරෙයි. මෙම ආඥාව විසින්, රජු නැවත රාජධානිය වෙත පැමිණෙන තුරු,  කුමරුගේ ධූරය ඔටුන්න හිමි කුමරු, නියෝජ්‍ය අග්‍රාමාත්‍යවරයා සිට  ශුද්ධවූ මුස්ලිම් දේවස්ථාන දෙකෙහි උප භාරකරු දක්වා තාවකාලිකව  වෙනස් කෙරෙයි.

සවුදි අරාබියාවෙහි ඔටුන්න හිමි කුමාරයා


O aldoză este o monozaharidă (glucidă simplă) care conține o singură grupare aldehidă (−CH=O) în moleculă. Formula chimică este de forma Cn(H2O)n. Cea mai simplă aldoză posibilă este dioza numită glicolaldehidă, care are doar doi atomi de carbon.  Printre alte exemple se numără gliceraldehida (aldehida glicerică) și glucoza (glucopiranoza).

Referințe

Monozaharide

Aldoză


Darwin Harrikson Cubillán Salom, conocido como Darwin Cubillán
(Bobures, estado Zulia, Venezuela, 15 de noviembre de 1972), es un exjugador de béisbol venezolano.

Biografía
Originalmente firmado como agente libre por los Yankees en 1993, Cubillán ha jugado en las grandes ligas de béisbol para los Toronto Blue Jays, Rangers de Texas, Expos de Montreal y Orioles de Baltimore.

Cubillán jugó en Japón para los Hanshin Tigers de la Liga Japonesa de Béisbol Profesional desde 2005 hasta 2007. Jugó usando su nombre «Darwin», porque su último nombre, Cubillán, suena «Kubi yan» (クビやん) que significa «Él es despedido» en el dialecto de Kansai de Japón, y «Darwin» tiene la misma ortografía como el apellido de un naturalista inglés Charles Darwin. En 2008, firmó con el SK Wyverns en Corea del Sur, pero fue liberado durante la temporada.

En Venezuela jugó desde 1994 hasta 2001 con los Tigres de Aragua. Ese año, es traspasado a los Leones del Caracas en un cambio que involucró al receptor Wiklenman González. Con los melenudos estuvo hasta el año 2015, cuando fue dejado en libertad, intentando incorporarse sin éxito al equipo Bravos de Margarita. Desde entonces se incorporó a la liga de béisbol invernal de Nicaragua.

Referencias

Enlaces externos
 Estadísticas en la web de ESPN
 Estadísticas en la web baseball-reference.com

Beisbolistas de Venezuela
Beisbolistas de Leones del Caracas

Darwin Cubillán


Coelia, rod kaćunovki smješten u vlastiti podtribus Coeliinae, dio tribusa Epidendreae.

Postoji nekoliko vrsta raširenih po Srednjoj Americi i Antilima.

Vrste
 Coelia bella (Lem.) Rchb.f.
 Coelia densiflora Rolfe
 Coelia guatemalensis Rchb.f.
 Coelia macrostachya Lindl.
 Coelia triptera (Sm.) Mutel

Sinonimi
 Bothriochilus Lem.

Izvori

Epidendreae

Coelia


قرية جو هي قرية بحرينية، وفي اللغة هي ما اتسع من الوديان أو المنطقة المحصورة بين الأرض والسماء وتطلق كذلك على الأرض المنخفضة كثيرة العشب والخضرة، وجاء في قاموس «مختار الصحاح» الجو وتعني ما اتسع من الأودية وهي كذلك فهى ملتقى ثلاثة أودية كبيرة: الوادي الغزير من الشمال ووادي عين الشيوخ من الجنوب ووادي بركة بن نيّم من الوسط، وجو اسم عربي خالص يستخدمة رجال البادية كثيراً لما أحبوه في الجواء أو الجويات من مرعى خصب لإبلهم وسقاء ومورد يردون منه الماء، وهناك في المملكة العربية السعودية أكثر من ثلاثمائة موقع لنفس الاسم منهم عيون الجواء وجو خباري وضحى وجو سمين وجو غانم وجو ساقان وجويات الهمل وغيرها، وهناك جويات في قطر، وكذلك في البحرين منهم جو العمرو وجو الصخير بالإضافة إلى جو، وفي الإمارات جوّ اسم لواحة البريمي ومدينة العين مجتمعتين والتي فيها عاش شيوخ أبوظبي ومنهم الشيخ زايد بن سلطان آل نهيان.

تقع جـوّ في بداية الجزء الجنوبي على الساحل الشرقي لجزيرة البحرين وتعتبر قرية جو النقطة الأقرب إلى ساحل شبه جزيرة قطر  والزبارة بشكل خاص كما يقول «المستر بلجريف» في كتابه «البحرين ترحب بكم».

ويوجد في جـوّ العديد من آثار حضارتها القديمة من برك وآبار وقلاع ومساجد وآثار، إلّا أن جميع هذه الآثار مهملة وتحتاج إلى عناية.

خارطة جو
 خارطة جو من ويكيمابيا

مراجع

أماكن مأهولة في البحرين
قرى البحرين

جو (قرية بحرينية)


Essential Records je diskografska etiketa suvremene kršćanske glazbe sa sjedištem u Franklinu u Tennesseeju u SAD. Divizija je glavne etikete Sony Music Entertainment.

History
Osnovao ju je Robert Beeson 1992. godine a kupio 1993. Brentwood Music. Prvo veliko izdanje-uspješnica "Flood" sastava Jars of Claya 1996. godine. Pjesma je bila uspješnica na glavnostrujaškom radiju prije dolaska na kršćanske formate; dosegnula je 12. mjesto na ljestvici Billboardovoj ljestvici suvremenog rocka i pojavila se na Billboardovih Vrućih 100. Danas je dio Provident Label Group, divizije Sony Music Entertainmenta.

Glazbenici

Tekući
Današnji popis glazbenika:

 Branan Murphy
 Casting Crowns
 I Am They
 Elle Limebear
 Jamie Kimmett
 Land of Color
 Matt Maher
 Matthew West
 One Sonic Society
 Red Rocks Worship
 Rhett Walker
 Tauren Wells
 Elevation Worship
 Tenth Avenue North
 Vertical Worship
 Zach Williams

Bivši

 Warren Barfield
 Brooke Barrettsmith (aktivan)
 Caedmon's Call (aktivan, s Fair Trade Servicesom)
 Andy Cherry (aktivan)
 Day of Fire (neaktivan)
 FFH (neaktivan)
 Mia Fieldes
 Fireflight (aktivan)
 Grey Holiday (raspušten)
 Jars of Clay (aktivan, s Gray Mattersom)
 KJ-52 (aktivan, s BEC Recordsom)
 Los Caminos (neaktivan)
 Leeland (aktivan, s Bethel Musicom)
 Krystal Meyers (neaktivan)
 The Neverclaim
 Bebo Norman (aktivan, s BEC Recordsom)
 Andrew Peterson (aktivan, s Centricity Musicom)
 Pillar (aktivan)
 Plumb (aktivan, s Curb Recordsom)
 Red (aktivan, neovisan)
 Revive (raspušten)
 Kerrie Roberts (aktivan, s Reunion Recordsom)
 The Royal Royal (aktivan)
 Royal Tailor (raspušten)
 Tal & Acacia (aktivan)
 Third Day (raspušten)
 True Vibe (raspušten)
 V*Enna (raspušten)
 Rhett Walker Band (raspušten)

Izvori

Vanjske poveznice
 Službene stranice

Američke diskografske kuće
Kršćanska glazba

Essential Records (kršćanski)


161975 Kincsem este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
161975 Kincsem este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Piszkesteto de Krisztián Sárneczky. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,57 ua, o excentricitate de 0,25 și o înclinație de 17,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 161001-162000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2007
Centura de asteroizi

161975 Kincsem


Ska' vi være kærester? er en børnefilm instrueret af Birger Larsen efter eget manuskript.

Handling
Ludvig og Alice er kærester. Det vil sige, at det er de nu ikke rigtigt, for så skal der jo kysses, og det synes Ludvig er decideret ulækkert. Men man kan da give hinanden det bedste, man ejer, i kærlighedspant. For at få Alices halskæde med sølvhjertet, skal Ludvig rappe "Under den hvide bro", og det kan han ikke nå, da han skal spille flygel til lilleputkoncerten. Ludvigs fingre flagrer flygtigt over tangenterne til dirigentens store irritation, men da Alice dukker op i koncertsalen, lyder "Le Coeur d'Argent", som den skal - og lidt til.

Noter

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1996

Børnefilm fra Danmark

Ska' vi være kærester?


لما بابا ينام مسرحية كوميدية من بطولة يسرا وعلاء ولي الدين وحسن حسني وهشام سليم مقتبسة عن مسلسل إذاعي يحمل نفس الاسم من بطولة علاء ولي الدين وحسن حسني وكريم عبد العزيز وهاني رمزي. مات علاء ولي الدين في فترة عرض المسرحية قبل تصويرها تليفزيونياً، وبعد موته كانت هناك شائعات حول أن من سيقدم دوره هو أحمد رزق وشائعات أخرى حول ماجد الكدواني لكن لم تقدم المسرحية بعد ذلك.

مراجع

مسرحيات كوميدية مصرية

لما بابا ينام


Kuća zvana Anglešćina je jedna od najstarijih kuća u Milni na otoku Braču.

Opis
Kuća zvana Anglešćina sagrađena je visoko iznad luke. Podigla ju je obitelj Cerinić i ubraja se u renesansne kaštele za obranu pristaništa. Građena je u obliku slova U s unutrašnjim dvorištem i tragovima zazidanog kruništa na pročelju te topovskim otvorima. Kasnije je prilagođena stanovanju otvaranjem većih otvora s kamenim okvirima.

U neposrednoj blizini se nalazi Polaca, svečana lođa s pjacetom i skalinama.

Zaštita
Pod oznakom Z-5004 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene vojne i obrambene građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Milni

Kuća Anglešćina u Milni


Kosh Naranek este un personaj din universul fictiv al serialului de televiziune science-fiction Babylon 5. Vocea personajului a fost interpretată de Ardwight Chamberlain, iar el a fost interpretat fizic de către producătorul Jeffrey Willerth.

Kosh Naranek a fost ambasadorul guvernului Vorlon pe stația Babylon 5 din 2257 până la moartea sa. Producătorul și creatorul Babylon 5, J. Michael Straczynski, a afirmat că Naranek este un titlu, nu face parte din numele său.

Istoricul personajului
Prezentat ca unul dintre membrii mai vechi ai speciei sale, Kosh Naranek a fost bine privit de Imperiul Vorlon. Scenariul episodului-pilot al seriei a implicat sosirea lui Kosh, primul contact al umanității cu un Vorlon și o tentativă asupra vieții sale de către un membru al Săbiilor Vântului, o secțiune militantă a castei războinice Minbari. Deghizându-se în comandantul stației, Jeffrey Sinclair, asasinul l-ar fi otrăvit pe Kosh. Guvernul Vorlon a interzis deschiderea costumului de întâlnire a lui Kosh. Guvernul Vorlon părea să presupună că va muri și a cerut ca atât trupul său să fie returnat, cât și comandantul Sinclair să fie trimis pe planeta mamă Vorlon pentru a fi judecat.

La îndemnul lui Sinclair, doctorul Benjamin Kyle a decis să riște și să-l trateze pe Kosh, ceea ce însemna deschiderea costumului acestuia de întâlnire. Determinând că vindecarea ar fi imposibilă fără a ști pe unde a intrat otrava în Vorlon, dr. Kyle a convins telepata  Psi Corps Lyta Alexander să scaneze Vorlonul. În ciuda regulilor foarte stricte ale Corpului Psi în astfel de cazuri, Lyta a efectuat scanarea. Recuperarea lui Kosh a fost asigurată pe măsură ce asasinul Minbari a fost încolțit.

Descrierea personajului
Până la sosirea lui John Sheridan în funcția de comandant al Babilon 5, Kosh a arătat puțin interes pentru ședințele Consiliului și a fost rareori văzut. După aceea, Kosh a început să participe la ședințele Consiliului cu mai multă regularitate și a devenit mai vizibil.

Spre deosebire de alți Vorloni, Kosh a arătat un grad de îngrijorare cu privire la bunăstarea raselor tinere. El a avut un interes deosebit pentru Sheridan. Kosh era un personaj misterios, iar cultura Vorlonilor era un mister pentru majoritatea raselor. Așa cum s-a dezvăluit în episodul pilot, nicio ființă extraterestră nu a fost vreodată lumea de origine a Vorlonilor. Când Sheridan l-a întrebat pe Kosh dacă îl va învăța despre cultura Vorlon, Kosh i-a spus lui Sheridan că nu-l poate învăța nimic dacă nici măcar nu se "cunoaște pe sine".

Kosh vorbea foarte rar, dar în rare ocazii vorbea în ghicitori vagi. Vocea lui avea de obicei un ton moale, respirabil și era însoțită de note muzicale eterice. Ocazional, el a vorbit brusc cu mânie. Sheridan a fost adesea frustrat de răspunsurile enigmatice ale lui Kosh la întrebările adresate. La un moment dat, Sheridan a spus că răspunsurile Vorlonilor sunt întotdeauna "complet exacte și total inutile".

Kosh i-a spus lui Sheridan că, dacă ar fi vreodată să se dezvăluie din costumul său "toată lumea mă va recunoaște". Acest lucru s-a întâmplat în episodul final al sezonului 2, "Căderea nopții", când Kosh a fost forțat să-și părăsească costumul de întâlnire pentru a-l salva pe Sheridan de la o tentativă de asasinat. Pentru toate rasele mai tinere, mai puțin pentru Centaurii, în afara costumului său de întâlnire Kosh a apărut ca o ființă sfântă de lumină din panteonul religios particular al fiecărei rase. Oamenii au văzut un înger, Minbari a văzut-o pe Valeria, Narn l-a văzut pe G'Lan în timp ce Centaurii nu au văzut nimic. Acest lucru a dezvăluit că Vorlonii au manipulat rasele tinere în timpul evoluției lor pentru a vedea o ființă sfântă ori de câte ori văd un Vorlon. Centaurii însă nu au fost manipulați în acest fel.

Deces
După ce Sheridan i-a cerut lui Kosh ajutor împotriva Umbrelor, Kosh a autorizat în cele din urmă ca Vorlonii să intervină, deși cu o capacitate limitată. Chiar și așa, implicarea Vorlonilor a transformat tendința acelei bătălii. Ulterior, Umbrele  au intrat în camera lui Kosh și l-au ucis într-un act de represalii. Pe măsură ce Kosh a murit, Sheridan a avut un vis în care Kosh i-a apărut sub forma tatălui lui Sheridan. Când visul s-a încheiat și Sheridan s-a trezit, și-a dat seama că Kosh a vorbit cu el și că fusese atacat. În timp ce cea mai mare parte din Kosh a pierit în atac, o mică parte a reușit să se despartă și s-a ascuns în Sheridan. Această porțiune va fi dezvăluită mai târziu în timpul învierii lui Sheridan pe planeta Z'ha'dum.

Ultimele părți ale esenței lui Kosh, eliberate în cele din urmă de Sheridan, au pierit în timp ce a luptat cu Ulkesh (Kosh II), cu ajutorul lui Lorien și Lyta Alexander.

Note

ru:Список персонажей телесериала «Вавилон-5»#Кош

Babylon 5
Personaje fictive
Îngeri
Pages with unreviewed translations

Kosh Naranek


Janus Green B is a basic dye and vital stain used in histology. It is also used to stain mitochondria supravitally, as was introduced by Leonor Michaelis in 1900.

The indicator Janus Green B changes colour according to the amount of oxygen present. When oxygen is present, the indicator oxidizes to a blue colour. In the absence of oxygen, the indicator is reduced and changes to a pink colour.

References

Staining dyes
Azo dyes
Phenazines
Chlorides
Aromatic amines
Anilines
Diethylamino compounds

Janus Green B


Vic Chou (en chino: 周渝民, pinyin: Zhō Yumin, 9 de junio de 1981-), es un actor, cantante y modelo comercial taiwanés.

Biografía
Nació el 9 de junio de 1981. Su madre tiene ascendencia aborígenes taiwanesa perteneciente al linaje de los atayales, mientras que su padre es de ascendencia Linyi, de la provincia de Shandong.

Vic comenzó a salir con la actriz taiwanesa Reen Yu, después de 4 años la pareja se casó en noviembre del 2015 y más tarde en agosto del 2016 le dieron la bienvenida a su primera hija juntos.

Carrera
Su nombre artístico, 周渝民, literalmente, significa "Persona totalmente cambiada". Tenía la única variación a partir de su nombre de nacimiento, 周育民 (pinyin: Zhō Yumin), que literalmente significa "persona completamente alimentado y criado".

Fue miembro de la banda musical F4, siendo el más joven de la banda fue apodado como el bebé de F4.

Ha protagonizado en diferentes series y dramas de televisión.

En octubre del 2020 se anunció que se uniría al elenco principal de la serie taiwanesa Chaser of Evil.

Filmografía

Series de televisión

Películas

Revistas / sesiones fotográficas

Apariciones en programas

Discografía

Álbumes en solitario

Bandas sonoras

Con F4

Apoyo de productos

Referencias

Enlaces externos

 VicPower.Net
 Vic International Cooperation - Official Fan Club

Cantantes masculinos de Taiwán
Modelos masculinos de Taiwán
Actores de televisión de Taiwán
Actores de cine de Taiwán

Vic Chou


An Dichaea squarrosa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Dichaea squarrosa in nahilalakip ha genus nga Dichaea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dichaea

Dichaea squarrosa


Tıphane, Mekteb-i Tıbbiye-i Adliye-i Şahane veya Mekteb-i Tıbbiye-i Şahane, kökü Osmanlı Padişahı II. Mahmud'un 14 Mart 1827'de açtığı Tıphaneye uzanan Türkiye tarihindeki ilk tıp fakültesidir. Bugünkü İstanbul Üniversitesi Cerrahpaşa Tıp Fakültesi ve İstanbul Tıp Fakültesinin Osmanlı'nın son dönemlerindeki adıdır.

Tarihçe
III. Selim döneminde başlayan Osmanlı ordusundaki yenileşme hareketi II. Mahmud döneminde de artarak devam etti. 1826'da Yeniçeri Ocağının kaldırılması ile yerine kurulan Asakir-i Mansure-i Muhammediye ordusunun her tertibine bir hekim ve bir cerrah tayin edilmesi gerekirken hekim sayısının yetersizliğinin yanı sıra modern anlamda ehliyetli hekim bulunamaması da sorun oldu. Bu dönemde geleneksel usta-çırak usulü ile hekim yetiştirilmesine dayalı olan darüşşifalardaki eğitim sistemi artık çağın gereklerini karşılayamamaktaydı. Bu dönemde Hekimbaşı Mustafa Behçet Efendi, Sultan II. Mahmud'a verdiği üç takrirle yeni bir Tıphane kurulmasını ve hoca tayin edilerek yetenekli çocuklara tıp okutulmasını önerdi.

14 Mart 1827'de Sultan II. Mahmud tarafından Tıphane-i Amire ve Cerrahhane-i Mamure, Şehzadebaşı'ndaki Tulumbacıbaşı Konağı'nda açıldı. Okulun ilk nazırı (dekanı) Hekimbaşı Mustafa Behçet Efendi oldı. Konağın üst katı Tıphane, alt katı Cerrahhane halinde düzenlenerek eğitime başlandı. Ancak binanın zamanla yetersiz gelmesi ile Cerrahhane, 1832'de Topkapı Sarayı sahilindeki yeni yerine taşındı. 1836'da Tulumbacıbaşı Konağı'nın satılması üzerine Tıphane-i Amire de Topkapı Sarayı'ndaki Otlukçu Kışlası'na (Kırmızı Kışla) taşındı. Tıphane ve Cerrahhane burada tekrar birleştirildi, hocalar ve kadrolar genişletildi, eğitim programı yeniden düzenlendi ve öğrencilerle birlikte okulun kadrosu 230 kişiye ulaştı. Zamanla Otlukçu Kışlasının da yetersiz gelmeye başlaması ile günümüzde Galatasaray Lisesinin bulunduğu yerdeki Enderun Ağaları Mektebi binasının tamir edilmesi ile Ekim 1838'de Galatasaray'daki yeni binaya taşınıldı.

14 Mart 1827'de açılan Tıphane, 1839'da Tanzimat Fermanı'nın ilanı Viyana'dan getirtilen genç doktor Charles Ambrose Bernard tarafından reforme edilmesiyle, Mekteb-i Tıbbiye-i Şahane (Ecole Imperiale de Medicine) adıyla anılmaya başlandı. Sultan Abdülmecid, Mekteb-i Tıbbiye ile yakından ilgilenir; sene sonundaki sınavları bizzat takip ederdi. Avrupa'da bazıları kesimlerin fakülteyi küçümsediğini duyan Sultan Abdülmecid, 1847 yılında Tıbbiye mezunlarını, Viyana'ya gönderdi. Tıbbiyeliler buradaki hocaların huzurunda açık bitirme imtihanlarına girerek başarılı oldular ve böylece İstanbul'daki Mekteb-i Tıbbiyenin, Avrupa standardında tıp eğitimi verdiği ispatlanmış oldu.

Mekteb-i Tıbbiye 1839'dan 1903'e dek çeşitli binalarda tedrisat yaptıktan sonra, Haydarpaşa'da Sultan Abdülhamid'in 1903'te İstanbul Güzel Sanatlar Mektebi hocaları Mimar Alexandre Vallury ve Raimondo d'Aronco'ya oryantalist üslupta yaptırdığı ve bugün hala ayakta olan binaya taşındı. 1867'de sivil öğrenciler için ayrıca Mekteb-i Tıbbiye-i Mülkiye kuruldu. 1909 yılında, Mekteb-i Tıbbiye-i Mülkiye ile askeri tabip yetiştiren Mekteb-i Tıbbiye-i Şahane ile birleştirilerek Darülfünun Tıp Fakültesi adını aldı.

1924'te Haydarpaşa'daki binanın merkezden uzak olması ve yetersiz hasta sayısından dolayı öğrencilerin klinik staj öğrenimleri Cerrahpaşa, Gureba ve Haseki hastanelerinde yapılmaya başlandı. 1933'te Üniversite Reformu'ndan sonra okul tekrar Avrupa yakasına taşındı ve İstanbul Üniversitesi Tıp Fakültesi ismini aldı. Bu dönemde Beyazıt, Cerrahpaşa, Gureba, Haseki, Şişli ve Bakırköy'de eğitim veren okul 1967'de Cerrahpaşa Tıp Fakültesi ve İstanbul Tıp Fakültesi olarak ikiye bölündü. Haydarpaşa'daki bina 1934'te Haydarpaşa Lisesine, ardından 1984'te Marmara Üniversitesine ve 2015'te Sağlık Bilimleri Üniversitesine tahsis edilmiştir.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Bakteriyolojihane-i Şahane
 İslam tıbbı
 Osmanlı tıbbı
 Gülhane Askerî Tıp Akademisi
 Kitabu'l-Müntehab
 Geleneksel Anadolu Halk Hekimliği
 Osmanlı'da eğitim
 Abdullah Bey
 Tıp Bayramı

Dış bağlantılar

Osmanlı Devleti'ndeki üniversiteler
Türkiye'deki tıp fakülteleri
1827'de kurulan üniversiteler
1909'da kapanan üniversiteler
1827'de Osmanlı İmparatorluğu'nda kurulan oluşumlar
1909'da Osmanlı İmparatorluğu'nda feshedilmiş oluşumlar
Osmanlı İmparatorluğu'nda eğitim
1909'da kapanan eğitim kurumları
1827'de kurulan eğitim kurumları
Mekteb-i Tıbbiye-i Askeriye-i Şahane
Türkiye'deki yüksek öğretim kurumları

Mekteb-i Tıbbiye-i Şahane


Snežnica este o comună slovacă, aflată în districtul Kysucké Nové Mesto din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.009 locuitori.

Istoric
Localitatea Snežnica este atestată documentar din 1426.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Snežnica


Altınkaya Barajı, Samsun'da, Kızılırmak üzerinde, enerji üretmek amacıyla 1980-1988 yılları arasında inşa edilmiş bir barajdır.

Kaya gövde dolgu tipi olan barajın gövde hacmi 15.920.000 m³, akarsu yatağından yüksekliği 195,00 m., normal su kotunda göl hacmi 5.763,00 hm³, normal su kotunda göl alanı 118,31 km²'dir. Baraj 700 MW güç ile yıllık 1.632 GWh'lik enerji üretmektedir.

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki barajlar listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

Türkiye'deki hidroelektrik santralleri
Samsun ilindeki barajlar
Kızılırmak Nehri

Altınkaya Barajı ve Hidroelektrik Santrali


Agrilus thomasseti é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Théry, 1928.

Referências

thomasseti

Agrilus thomasseti


Taşkın Çalış (* 25. Juli 1993 in Wetzlar) ist ein deutsch-türkischer Fußballspieler.

Karriere

Verein
Taşkın Çalış kam als Sohn türkischer Gastarbeiter in Wetzlar zur Welt, wuchs allerdings in Bonn auf. Hier begann er in den Jugendmannschaften diverser Ortsvereine mit dem Fußballspielen und wechselte vom Bonner SC, nachdem Scouts auf ihn aufmerksam geworden waren, zur Jugend von Alemannia Aachen. Von hier aus wechselte er 2009 in die Jugendabteilung von Borussia Mönchengladbach. Dort spielte er zwei Jahre lang.

Zur Saison 2011/12 verpflichtete ihn der türkische Erstligist Gaziantepspor für eine Ablösesumme von 500.000 €. Er war überwiegend für die Reservemannschaft aktiv und absolvierte für das Profi-Team lediglich ein Süper-Lig-Spiel. Im Laufe der Saison 2012/13 erkämpfte er sich einen Stammplatz und absolvierte bis zum Saisonende 20 Ligaspiele.

Im Frühjahr 2014 wechselte Çalış zum Erstligisten Bursaspor. Sein Debüt gab er am 9. Februar 2014 gegen Medical Park Antalyaspor.

Nach nur vier Einsätzen in der Süper Lig und einem halben Jahr bei Bursaspor wechselte er im Sommer 2014 zu Akhisar Belediyespor und unterschrieb einen Vertrag bis Juni 2016. Ende März 2015 löste er nach gegenseitigem Einvernehmen mit der Klubführung seinen Vertrag auf und verließ den Verein vorzeitig. Im Sommer 2015 schloss er sich dann dem türkischen Drittligisten Gümüşhanespor an. Eine Saison später wechselte er zum Zweitligisten Yeni Malatyaspor. Hier absolvierte er das vorsaisonale Vorbereitungsprogramm mit und wurde dann am letzten Tag der Sommertransferperiode an seinen vorherigen Verein Gümüşhanespor ausgeliehen.

Seit Sommer 2017 spielt Çalış für Menemen Belediyespor. Zuerst leihweise, seit Juli 2018 wurde er vom Klub fest verpflichtet.

Nationalmannschaft
Taşkın Çalış fing früh an, für die türkischen Juniorennationalmannschaften aufzulaufen. Er durchlief über die Jahre die türkischen U-17-, U-18-, U-19 und die U-20-Juniorennationalmannschaften. Aktuell spielt er für die türkische U-20- und die U-21-Nationalmannschaft.

Im Rahmen der U-20-Fußball-Weltmeisterschaft 2013 wurde er in das Turnieraufgebot der türkische U-20-Nationalmannschaft berufen.

Erfolge
 Mit Gaziantepspor
 Spor-Toto-Pokal-Sieger: 2012

 Mit Menemenspor
 Play-off-Sieger der TFF 2. Lig und Aufstieg in die TFF 1. Lig: 2018/19

Türkische U-20-Nationalmannschaft
 Achtelfinalist der U-20-Fußball-Weltmeisterschaft: 2013

Weblinks

Einzelnachweise

Fußballspieler (Akhisarspor)
Fußballspieler (Gaziantepspor)
Fußballspieler (Bursaspor)
Fußballspieler (Yeni Malatyaspor)
Fußballspieler (Gümüşhanespor)
Fußballspieler (Menemen Belediyespor)
Sportler (Wetzlar)
Türke
Deutscher
Geboren 1993
Mann

Taşkın Çalış