Eva Egeskjold (født 2. maj 1972) er en dansk forfatter og arkitekt.

Baggrund og uddannelse
Eva Egeskjold er født i Aarhus i 1972 som datter af arkitekt, Arne Egeskjold og kontorassistent, Ellen Solheim Egeskjold. Hun er uddannet bygningsarkitekt fra Arkitektskolen i Aarhus i 2002.

Karriere
I løbet af sin karriere har hun undervist børn og unge i arkitektur og billedkunst, I 2014 stiftede hun sit eget forlag, Andersen & Vig, og har i årene efterfølgende været involveret i udvikling af filmmanuskripter. Egeskjold er bl.a. tekstforfatter til formidlingsfilmen, Niels Gårdbos forrygende morgentur, som vises på BMA, Maltfabrikken i Ebeltoft.

Forfatterskab
Egeskjold debuterede i 2011 med YA fantasyromanen Næslandet 1 - Legenden om Querqus Skjoldet.

I 2014 genudgav hun denne fra eget forlag og udgav herefter de tre efterfølgende bind i serien: Næslandet 2 - Vinterkrigens ofre (2014), Næslandet 3 - Snedkerens Hemmelighed (2015) og Næslandet 4 -  Asaphs Rige (2017).

Serien høstede mange fine anmeldelser.

I 2016 udgav Egeskjold børnebogsserien, Brødre af Blodet, hvis fem bind udkom simultant med en engelsk udgave, Brothers of Blood. Serien er illustreret af den danske kunstner, Iona Brinch, Weta Workshop, New Zealand.

I juni 2020 udkom Egeskjold med første bind i en planlagt trilogi, Vaals hær 1 - Genkomsten, fra forlaget DreamLitt. Serien er for voksne læsere, og de sidste to bind udkom i 2021.

Privatliv
Egeskjold er opvokset i Aarhus, men bor i dag på Mols.

Bibliografi

Næslandet 1 - Legenden om Querqus Skjoldet (2011/ red. udgave 2014)
Næslandet 2 - Vinterkrigens Ofre (2014)
Næslandet 3 - Snedkerens Hemmelighed (2015)
Brødre af Blodet 1 - Vildornen (2016)
Brødre af Blodet 2 - Krigstid (2016)
Brødre af Blodet 3 - Fenjans hule (2016)
Brødre af Blodet 4 - Kongens løgne (2016)
Brødre af Blodet 5 - Iliana og Belin (2016)
Næslandet 4 - Asaphs Rige (2017)
 Niels Gårdbos forrygende morgentur (2020) Animationsfilm
Vaals Hær 1 - Genkomsten (2020)
Vaals Hær 2 - Uteria (2021)
Vaals Hær 3 - Islandet (2021)
Jul på Mols (2023)

Eksterne henvisninger

Fantasyforfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer fra Aarhus
Romanforfattere fra Danmark
Kvindelige forfattere i det 21. århundrede
Arkitekter fra Danmark

Eva Egeskjold


Nizamiye Medreseleri, Büyük Selçuklular zamanında  kurulan ve vezir Nizamülmülk'ün adıyla anılan medreselerdir.

Merkezi ve en büyüğü, Bağdat'taki Nizamiye Medresesi olup Amul, Basra, Belh, Herat, İsfahan, Musul ve Nişabur'da benzerleri vardı.

Bağdat Nizamiye Medreselerinin kurulmasında Alpaslan ve Nizamülmülk'ün ilgi ve çabaları etken olmuştur. Bağdat Nizamiye Medreseleri yükseköğretim kurumlarıdır. Öteki medreseler, müderrislerin düzeyine göre orta ya da yükseköğretim sayılmışlardır. Nizamiye medreselerinde esas olarak din, hukuk ve dil öğretimi yapılmıştır. Felsefeye ilgili bilimler çok geçmeden programdan kaldırılmıştır. Felsefeye ilk ciddi tepkinin Bağdat Nizamiye Medresesinde 1091-1095 yılları arasında rektörlük ve müderrislik yapan Gazali'den geldiği ileri sürülmektedir. Medreselerin gelir kaynakları esas olarak vakıflardan sağlanırdı. Nizamiye medreseleri devlet parasıyla yaptırılmıştır. Bağdat Nizamiye medreselerindeki müderrislerin Şafiî mezhebinden olması şarttır.

Fikrî etkileri: Nizamiye medreseleri İslâm dünyasının her tarafından, hatta Endülüs'ten gelen pek çok öğrenciyi Sünnî inançlara göre yetiştirerek Şiî propagandaları ve faaliyetlerin önlenmesinde, Sünni mezhepler arasında dayanışma sağlanmasında, toplumda ortak düşünce ve emellerin güçlenmesinde, Selçuklu devlet görevlisi yetiştirilmesinde önemli katkıları olmuştur.

Kurumsal etkileri: Nizamiye medreseleri İlhanlı ve Osmanlı medreseleri ve diğer birçok İslâm ülkesi medreselerine örnek olmuştur.

Medreseler
 Amul Nizamiye Medresesi
 Bağdat Nizamiye Medresesi
 Basra Nizamiye Medresesi
 Belh Nizamiye Medresesi
 Herat Nizamiye Medresesi
 İsfahan Nizamiye Medresesi
 Musul Nizamiye Medresesi
 Nişabur Nizamiye Medresesi

Meşhur talebeleri
 Gazali
 İbn-i Şeddad
 Ömer Sühreverdî

Ayrıca bakınız
 Medrese
 Osmanlı'da eğitim

Kaynakça

Nizamiye medresesi


Bei den Island Games 1991 wurden im Juni 1991 auf Åland sechs Badmintonwettbewerbe ausgetragen.

Medaillengewinner

Weblinks
 Badminton bei den Island Games 1991 (PDF; 345 kB)

1991
Island Games 1991
Island Games 1991 Badminton
Sportveranstaltung in Åland

Badminton bei den Island Games 1991


Muhafiz je preslušatelj odnosno mentor u islamu. Kad kandidat za hifz, izabire mentora - muhafiza. Idealno bi bilo da to bude hafiz jer je prošao kroz isti proces učenja i situacije, no to nije obvezno. Muhafiz nad kandidatom bdije svakog dana, preslušava njegovo učenje te učenika odgaja kroz učenje hifza. Učenik i preslušatelj do kraja života ostaju u duhovnoj vezi. Preslušatelj je potpora učeniku u poteškoćama s hifzom, no i ostalim životnim problemima koji bi mogli utjecati na napredovanje u pamćenju kuranskog teksta. Kad kandidat dovrši učenje hifza pred muhafizom koji je hafiz Kurana, ako on posjeduje idžazetnamu uručujje mu diplomu koja je potvrda da je naučio Kuran. Povijesno, lanac hifza počeo je od Alaha, koji je svom govoru preko meleka Džibrila, podučavao proroka Muhameda, a on dalje ostale ljude. Muhamed je tako prvi hafiz Kurana, a melek Džibril prvi muhafiz.

Izvori

Islam

Muhafiz (islam)


Aceasta este o listă de filme italiene din 1910:

Lista

Legături externe
 Filme italiene din 1910 la Internet Movie Database

Filme din 1910
italia
Liste de filme italiene

Listă de filme italiene din 1910


Meduna di Livenza ist eine nordostitalienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Treviso in Venetien. Die Gemeinde liegt etwa 32,5 Kilometer nordöstlich von Treviso an der Livenza und grenzt unmittelbar an die Region Friaul-Julisch Venetien und die Metropolitanstadt Venedig.

Verkehr
Durch die Gemeinde führt die frühere Strada Statale 53 Postumia (heute eine Regionalstraße) von Vicenza nach Portogruaro.

Literatur
 Amedeo Pizzin: Meduna di Livenza e la sua storia, Cosarini, 1964.
 Omar Fagarazzi: Relazione geologica, San Stino di Livenza, o. J. (online, PDF)

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in Venetien

Meduna di Livenza


Nicolae Dunca (n. 1837, Iași, Moldova - d. 1862, comitatul Rockingham, Virginia) a fost un ofițer român, locotenentul lui Fülöp Figyelmessy în Sicilia. Dunca a venit în Statele Unite ale Americii și s-a înrolat în Armata Uniunii în martie 1862 și, datorită experienței sale militare, a fost numit căpitan al Regimentului 8 de Cavalerie din New York. Ulterior, el a fost desemnat ca aghiotant al generalului maior John C. Frémont, a cărui armată lupta împotriva Campaniei din Valea Shenandoah a generalului confederat Stonewall Jackson. Dunca a fost împușcat și ucis de către un georgian în Bătălia de la Cross Keys pe data de 8 iunie 1862, bătălie în care Frémont îl confruntase pe Richard Stoddert Ewell. A fost înmormântat la ferma Perkey, Cross Keys, Virginia, și rămășițele sale au fost transferate ulterior la Cimitirul Național Staunton (Secțiunea B, Mormântul 292).

Biografie și cariera militară
După cum precizează profesorul de istorie Constantin Vasilescu, "Nicolae Dunca a fost mai întâi cadet, iar după Unirea Principatelor de la 24 ianuarie 1859 a ajuns ofițer în armata comandată de Alexandru Ioan Cuza. După cum reiese din puținele documente descoperite despre el, în armata română a stat aproximativ un an, după care a demisionat și a plecat în Italia. În aprilie 1860, Giuseppe Garibaldi a fost solicitat să preia comanda unei expediții destinate să susțină revolta ce începuse la Palermo, în Sicilia. După unele ezitări, a hotărât să participe la invazia Regatului celor Două Sicilii; numărul de voluntari ajunsese pe la o mie de oameni, de unde numele legendar al acțiunii-Expediția celor O mie. Printre voluntari s-a numărat și Nicolae Dunca, care ajunsese în Italia de mai puțin de două luni".''' Dunca cunoștea atât de bine limba maghiară încât, ajuns în Italia, s-a înrolat în legiunea maghiară comandată de către Figyelmessy. Garibaldi, după Bătălia de la Volturno din septembrie 1860, fusese impresionat de către soldatul român, și, prin urmare, l-a promovat la gradul de căpitan de cavalerie. Totuși, după puțin timp, Dunca avea să plece către Statele Unite, unde puțin mai târziu va izbucni Războiul Civil American.

În Arhivele Naționale din Washington se poate găsi pașaportul italian al lui Nicolae Dunca, emis la 24 octombrie 1860. Din datele care figurează în document reiese că românul de 24 de ani locuia la Torino și avea gradul de căpitan în armata italiană. În acest document se mai arată și că la 31 martie 1862, Dunca, sosit în Statele Unite, era deja activat în calitate de căpitan și aghiotant în armata Uniunii, în Regimentul 8 de Cavalerie din New York, în corpul comandat de generalul Frémont. A depus jurământul pentru a intra în armata americană pe 5 aprilie 1862 la Wheeling, West Virginia. Dunca era cunoscut pentru curajul său, dar avea probleme legate de incontrolabilatatea temperamentului. A participat la Bătălia de la Cross Keys din 8 iunie 1862, luptând sub generalul unionist de origine maghiară Julius Stahel. Aici au pierit 577 soldați unioniști, printre care și Dunca.

 Note

 Referințe
 Collins, Darrell L., The Battles of Cross Keys and Port Republic, June 8–9, 1862''. H. E. Howard, Inc., Lynchburg, Virginia, 1993. (vezi p. 68 pentru detalii despre moartea lui Dunca)

Lectură suplimentară
 Podea, I[oan], Capitan Nicolae Dunca si major Gheorghe Pomutiu in razboiul civil 1861-1865 : o scurta reprivire asupra istoriei Statelor Unite (1918)

Legături externe
 Stelă funerară pentru Dunca în Cimitirul Național Staunton
 Din armata lui Garibaldi în armata americană

Vezi și
 George Pomutz

Nașteri în 1837
Decese în 1862
Ieșeni

Nicolae Dunca (militar)


An Vrydagzynea grandis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Oakes Ames ngan Charles Schweinfurth. An Vrydagzynea grandis in nahilalakip ha genus nga Vrydagzynea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Vrydagzynea

Vrydagzynea grandis


Michelle Desrochers, née le  à Châteauguay, est une humoriste québécoise.

Biographie
Michelle Desrochers est née le  à Châteauguay au Québec. Elle est la troisième d'une famille de quatre enfants.

Études
Michelle Desrochers fait ses études secondaires à l'école secondaire Louis-Philippe Paré. Elle fait partie de la promotion 2010. Par la suite, elle entreprend une formation préuniversitaire en arts, lettres et communication au Cégep du Vieux Montréal, dans le profil création littéraire. Elle obtient son diplôme en 2013. Pour son parcours universitaire, elle entame en 2013 un baccalauréat en études de langue française à l'Université de Montréal.

En 2017, elle intègre l'École nationale de l'humour. Elle obtient son diplôme en 2019.

Carrière professionnelle
Sa carrière dans le milieu artistique débute en 2018. En , elle présente son premier spectacle solo, intitulé All dressed lors de la soirée Chère Femme organisée par l'Open mic du Rouge café, à La Sarre. Le spectacle affichera complet. Pendant l'été 2018, elle fera des apparitions dans divers festivals d'humour à Montréal, notamment le Minifest et le Zoofest organisé par le festival Juste pour rire.

En , elle participe pour la première fois au podcast Mike Ward Sous écoute en compagnie de François Bellefeuille. En , elle devient chroniqueuse à l'émission La soirée est encore jeune. Elle y fera plusieurs apparitions.

En , elle fait partie de la compétition humoristique Le prochain stand-up, diffusée sur la chaîne Noovo. Elle est éliminée en demi-finale après avoir perdu le vote du public. La même année, elle fera plusieurs apparitions télé. Elle participe aussi à la création d'une extension pour le jeu de société québécois L'Osti d'jeu.

En 2021, elle fait à nouveau plusieurs apparitions télé, et prend part à plusieurs festivals et galas tels que le festival Juste pour rire ou le ComediHa! Fest-Québec.

En , elle fait partie de la distribution de la deuxième saison de l'adaptation québécoise de Big Brother Célébrités. Elle est évincée à la quatrième semaine.

En 2022, elle annonce qu'elle part en rodage de son premier spectacle solo, intitulé Michelle Desrochers. La même année, elle lance un podcast avec sa sœur Stéphanie intitulé Les sœurs boulottes.

Le 19 avril 2023, elle annonce sur ses réseaux sociaux le titre de son nouveau spectacle, Pelote.

Filmographie

Télévision
 2012 : Prière de ne pas envoyer de fleurs
 2016 : Traits d'humour
 2019 : Roast Battle: le grand duel
 2019 : On va se le dire
 2019 : Faites-moi rire!
 2020 : La semaine des 4 Julie
 2020 : Coup de cochon
 2020 : Le prochain stand-up
 2020 : Corde raide
 2020 : Le prochain stand-up
 2020 : Le WiFi Comédie Club
 2021 : Les Beaux Malaises 2.0
 2021 : Le Punch Club
 2021 : Dans ma tête
 2021 : Big Brother Célébrités

Distinctions

Nominations

Gala Les Olivier
 2021 - Capsule ou sketch radio humoristique de l'année
 2023 - Découverte de l'année

Références

Liens externes

Naissance en octobre 1994
Diplômé de l'École nationale de l'humour
Étudiant de l'Université de Montréal
Humoriste québécoise

Actrice québécoise de télévision

Michelle Desrochers


Francis Wellington Hay (November 17, 1864 – April 1, 1932) was a grain merchant and Canadian politician.

Hay was born in Listowel, Canada West, the son of William G. Hay. He worked for the Federal Bank for three years before entering the family grain business. He was mayor of Listowel from 1903 to 1904. Hay was defeated by James Torrance for a seat in the provincial assembly in 1914; he won a by-election in 1916 and represented the provincial riding of Perth North until 1923. He served as leader of the Ontario Liberal Party in the provincial legislature from 1921 to 1923 but resigned after the one election campaign he led the party through saw the Liberals drop in representation from 27 to 14 seats. In 1926 he was elected to the House of Commons as a member of the Liberal Party but did not run for re-election in 1930.

His uncle David Davidson Hay had previously served in the provincial assembly. His brother J. Nelson Hay also served as mayor of Listowel.

External links

Listowel, Ontario, Past and Present (1921)
History of Perth County to 1967, WS & HJM Johnston (1967)

1864 births
1932 deaths
Ontario Liberal Party MPPs
Liberal Party of Canada MPs
Members of the House of Commons of Canada from Ontario
Leaders of the Ontario Liberal Party
Mayors of places in Ontario

Wellington Hay


ميلورا والترز  ممثلة أمريكية من مواليد 21 أكتوبر 1959.

مواقع خارجية

 صفحة ميلورا والترز على موقع الفيلم

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من الظهران
أشخاص من ليك فورست
أمريكيون مغتربون في هولندا
مخرجو أفلام من إلينوي
مغتربون أمريكيون في السعودية
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات مسرح أمريكيات
ممثلات من إلينوي
مواليد 1379 هـ
مواليد 1959
مواليد في الظهران

ميلورا والترز


Kömürköy, Kemah - Erzincan ili Kemah ilçesine bağlı köy
 Kömürköy, Göksun - Kahramanmaraş ili Göksun ilçesine bağlı mahalle
 Kömürköy, Vize - Kırklareli ili Vize ilçesine bağlı köy
 Kömürköy Dağı- Azerbaycan'da Talış Dağları üzerinde bulunan zirve.

Kömürköy


The Truman Show  este un film american SF de comedie din 1998 regizat de Peter Weir. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Jim Carrey, Laura Linney, Noah Emmerich, Natascha McElhone, Holland Taylor și Ed Harris. Filmul prezintă viața unui om care inițial nu este conștient că întreaga sa viață are loc în centrul unei emisiuni de televiziune urmărită de miliarde de oameni din întreaga lume. Truman devine suspicios de realitatea percepută și pornește într-o căutare de descoperire a adevărului despre viața sa.

Filmul este inspirat de episodul Zona crepusculară "Special Service" care a avut premiera la 8 aprilie 1989. Scenariul inițial era mai mult un thriller science-fiction, având loc în orașul New York NYC. Scott Rudin a cumpărat scenariul și imediat a stabilit un proiect alături de Paramount Pictures. Brian De Palma a fost luat în calcul pentru a regiza acest film înainte ca Weir să fie angajat și să reușească să realizeze acest film cu 60 de milioane $ față de un buget inițial estimat la 80 de milioane de dolari. Niccol a rescris scenariul simultan în timp ce producătorii filmului îl așteptau pe Carrey pentru a începe filmarea. Majoritatea filmărilor au avut loc la Seaside, Florida, o comunitate situată în Florida Panhandle.

Filmul a fost un succes financiar și critic, și a avut numeroase nominalizări la Premiile Oscar (a 71-a ediție), Premiile Globul de Aur (a 56-a ediție), la Premiile Academiei Britanice de Film (a 52-a ediție) și Premiile Saturn. Truman Show a fost analizat ca o teză despre creștinism, metafilozofie, realitate simulată, existențialism și reality television.

Prezentare

Truman Burbank este fără să știe vedeta de la The Truman Show, un program de televiziune reality show bazat pe întreaga sa viață. Încă de la nașterea sa, Truman a fost filmat de mii de camere video ascunse, 24 de ore pe zi, 7 zile pe săptămână. Emisiunea este transmisă în direct în întreaga lume. Creatorul emisiunii și producătorul ei executiv, Christof, este capabil să surprindă emoțiile reale ale lui Truman și comportamentul său uman atunci când este pus în anumite situații. Orașul natal de coastă al lui Truman, Seahaven, este un uriaș platou de televiziune construit sub o cupolă gigantică în zona Los Angeles. Familia și prietenii lui Truman sunt cu toții jucați de actori, permițând lui Christof să controleze fiecare aspect al vieții lui Truman.

De-a lungul celor 30 de ani ai emisiunii, Truman observă că anumite aspecte din lumea sa aproape perfectă par a fi în neregulă. Un reflector cinematografic (marcat Sirius) cade din cerul artificial de dimineață, aproape lovindu-l (despre care se spune la stația locală de radio că ar fi o aeronavă în pericol care are "părți în cădere"), iar radioul mașinii lui Truman surprinde o conversație despre mișcările sale, conversație a producătorilor emisiunii.  Truman, de asemenea, devine conștient de anomalii mai subtile care au loc adesea în viața sa de zi cu zi, cum ar fi modul în care aceiași oameni apar în aceleași locuri în anumite momente ale zilei și cum soția sa Meryl are tendința de a face publicitate ostentativă diferitelor produse pe care le cumpără.

Distribuție
Jim Carrey ca Truman Burbank Carrey, care de obicei era plătit cu 20 de milioane $ pentru fiecare film, a fost de acord să joace în The Truman Show pentru 12 milioane $.
Laura Linney ca Hannah Gill  care interpretează rolul lui Meryl Burbank, soția lui Truman, o soră medicală dintr-un spital local.
Ed Harris este Christof, creatorul The Truman Show
Noah Emmerich ca  Louis Coltrane care interpretează rolul lui Marlon, cel mai bun prieten al lui Truman. Numele săi este un amalgam al numelor a doi muzicieni, Louis Armstrong și John Coltrane.
Natascha McElhone ca Sylvia care interpretează rolul lui Lauren Garland (colega de școală a lui Truman)
Brian Delate ca Walter Moore care interpretează rolul lui Kirk Burbank, tatăl lui Truman.
Holland Taylor ca Alanis Montclair care interpretează rolul Angelei Burbank, mama lui Truman
Harry Shearer (cameo) ca Mike Michaelson
Paul Giamatti ca Simeon (control room director).
Peter Krause ca Laurence (șeful lui Truman)
Philip Glass - cameo

Producție

Coloană sonoră
Coloana sonoră a filmului a fost compusă de Burkhard Dallwitz. Dallwitz a fost angajat după ce Peter Weir a primit  o înregistrare a muncii sale din Australia pentru post-producție. Unele părți ale coloanei sonore au fost compuse de Philip Glass, inclusiv patru piese care apar  în lucrările sale anterioare  (Powaqqatsi, Anima Mundi și Mishima, cele de începutul și la sfârșitul filmului  The Truman Show după generic).

Premii

Note

Legături externe

 The Truman Show screenplay

Vezi și
 Listă de filme SF de comedie
 Listă de filme produse de Paramount Pictures
 Listă de filme științifico-fantastice din anii 1990
 Anii 1990 în film
 Listă de filme de comedie din anii 1990

Filme din 1998
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Peter Weir
Filme SF din anii 1990
Filme fantastice din anii 1990
Filme de comedie din anii 1990
Filme SF de comedie
Filme Paramount Pictures
Filme despre tehnologie

The Truman Show


Takeshi Ono (født 22. november 1944) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1965||1||0
|-
|1966||0||0
|-
|1967||0||0
|-
|1968||0||0
|-
|1969||0||0
|-
|1970||0||0
|-
|1971||2||0
|-
!Total||3||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Takeshi Ono


Gradius 2, conocido en los mercados occidentales como Nemesis 2, es un videojuego publicado para el ordenador MSX en 1987 por Konami. El juego es una secuela de Nemesis, la versión para MSX de Gradius, pero no está relacionado con el juego de arcade Gradius II (que usa en su título el número romano 'II'). Gradius 2 fue portado al ordenador Sharp X68000 bajo el título Nemesis '90 Kai, con mejoras gráficas y sonoras.

Como novedad frente a otros títulos de la serie, en vez de manejar a Vic Viper, la nave disponible se llama Metalion. A diferencia de otros títulos, este juego está más centrado en la historia, que es contada a través de secuencias de pantallas con texto. La jugabilidad en su mayor parte no cambia respecto al resto de la serie, aunque hay algunos power-ups que proporcionan temporalmente a la nave algunas mejoras. Además, cuando los jefes finales son derrotados, si Metallion vuela a donde ellos están puede acceder a mini-niveles en los que, si se completan con éxito, puede obtener nuevas mejoras permanentes.

Fue el primer cartucho de Konami en Europa en incorporar el chip de sonido SCC, que añadía cinco canales más de sonido a los tres del PSG original del MSX, además de otras mejoras.

Referencias

Videojuegos para MSX
Videojuegos para Sharp X68000
Videojuegos para PlayStation
Videojuegos para Sega Saturn
Videojuegos para teléfonos móviles
Videojuegos para PlayStation Portable
Videojuegos de Consola Virtual
Videojuegos de Consola Virtual para Wii
Videojuegos para Windows
Matamarcianos
Videojuegos de 1987
Videojuegos de Konami
Gradius
Secuelas de videojuegos
Videojuegos de un solo jugador y de multijugador

Gradius 2 (MSX)


Nonnekysset og to andre korte film er en dansk kortfilm fra 1969 instrueret af Kirsten Stenbæk.

Handling
I slutningen af tresserne lavede Kirsten Stenbæk sammen med Bent Grasten en række såkaldte collage-film, som markerede en ny, uhøjtidelig og artistisk set ekvilibristisk filmgenre. I denne antologi er tre eksempler samlet. Det er »Nonnekysset«, som bygger på en novelle af Gustav Wied, efterfulgt af »Frk. Julie« efter Strindberg og afsluttet af »Timelærer Nansen« om en ung lærer, der omgives af tre unge piger, af hvilke der er én, han meget gerne vil i seng med. Det lykkes for ham.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1969

Nonnekysset og to andre korte film


Olaylar
 656 - Ali bin Ebu Talip, Halife seçildi.
 1854 - Çarlık Rusyası Orduları'nın, savaş meydanını terk ederek, geri çekilmesiyle Silistre zaferi kazanıldı.
 1868 - Amerikalı mucit Christopher Latham Sholes, daktilonun patentini aldı.
 1894 - Uluslararası Olimpiyat Komitesi, Paris'te kuruldu.
 1902 - Bir İspanyol ismi olan "Mercedes", marka adı olarak tescillendi. İlk Mercedes otomobil, Wilhelm Maybach tarafından tasarlandı.
 1939 - Hatay Devleti'ın Türkiye'ye katılmasına ilişkin antlaşma, Ankara'da imzalandı.
 1941 - Refah Faciası: Birleşik Krallık'a sipariş edilen denizaltı ve uçak filosunu teslim alacak personeli taşıyan "Refah" şilebi, Mersin'den İskenderiye'ye giderken, bir denizaltı tarafından Mersin açıklarında batırıldı. 168 kişinin öldüğü, 32 kişinin kurtulabildiği olayın ardından, TBMM'de soruşturma başlatıldı.
 1950 - Türkiye Cumhuriyeti Turizm Bankası kuruldu.
 1954 - İstanbul Üniversitesi Fen Fakültesi Dekanlığı'na seçilen Prof. Dr. Nüzhet Gökdoğan, ilk kadın Dekan oldu.
 1955 - Akis dergisi Yazı İşleri Müdürü Cüneyt Arcayürek, 6 ay hapse mahkûm oldu.
 1982 - Yurt dışına kaçan Banker Kastelli'nin kasasına el konuldu; 70 banker ve banka yöneticisinin yurt dışına çıkışı yasaklandı.
 1983 - Doğru Yol Partisi (DYP) kuruldu.
 1987 - Halkevleri, Mahkeme kararıyla açıldı. Halkevleri'nin faaliyetleri, 12 Eylül sonrası Millî Güvenlik Konseyi tarafından durdurulmuş ve yöneticileri yargılanmıştı.
 1992 - İsrail'de seçim yapıldı. İşçi Partisi lideri Yitzhak Rabin Başbakan seçildi.
 2016 - Birleşik Krallık'ta Avrupa Birliği üyeliği konusunda referandum yapıldı. AB'den ayrılmaya yönelik oyların oranı %51,89 olarak gerçekleşti.
 2019 - İstanbul'da Ara yerel seçimi yapıldı. Ekrem İmamoğlu tekrar büyükşehir belediye başkanı seçildi.
 2020 - Meksika'da 7.5 büyüklüğünde deprem gerçekleşti.
2023 - 2023 Wagner Grubu isyanı, Rusya'da Rostov on-Don başta olmak üzere Avrupa Rusyası içeresindeki şehirlerde silahlı isyan başlatıldı.

Doğumlar
 MÖ 47 - Caesarion, Antik Mısır tahtına çocuk yaşta çıkmış olan Ptolemaios hanedanının son Kralı (MÖ 30)
 1534 - Oda Nobunag, Japon savaşçı (ö. 1582)
 1596 - Johan Banér, İsveçli bir feldmareşaldi (ö. 1641)
 1668 - Giambattista Vico, İtalyan felsefeci ve tarihçi (ö. 1744)
 1772 - Cristóbal Mendoza, Venezuela'nın ilk başbakanı (ö. 1829)
 1796 - Franz Berwald, İsveçli besteci (ö. 1868)
 1879 - Hüda Şaravi, Mısırlı milliyetçi-feminist lider (ö. 1947)
 1889 - Anna Akhmatova, Rus şair (ö. 1966)
 1894 - Alfred Kinsey, Amerikalı biyolog, entomoloji ve zooloji profesörü (ö. 1956)
 1894 - VIII. Edward, Birleşik Krallık, İngiliz İmparatorluğu dominyonlarının ve Britanya Hindistanı'nın kralı (ö. 1972)
 1897 - Winifred Wagner, Alman opera yapımcısı (ö. 1980)
 1900 - Anna İvanovna Boltunova, Sovyet arkeolog (ö. 1991)
 1901 - Ahmet Hamdi Tanpınar, Türk yazar (ö. 1962)
 1906 - Wolfgang Koeppen, Alman yazar (ö. 1996)
 1907 - James Meade, bir İngiliz iktisatçısı (ö. 1995)
 1908 - Nadir Nadi Abalıoğlu, Türk gazeteci ve Cumhuriyet gazetesi Başyazarı (ö. 1991)
 1910 - Jean Anouilh, Fransız oyun yazarı (ö. 1987)
 1910 - Gordon B. Hinckley, Mormonluk adıyla da bilinen İsa Mesih'in Son Zaman Azizler Kilisesi'nin 15. başkanı (ö. 2008)
 1912 - Alan Turing, İngiliz matematikçi (ö. 1954)
 1913 - William P. Rogers, Amerikalı bir politikacı, diplomat ve avukat (ö. 2001)
 1916 - Ernst Wilimowski, Polonyalı-Alman futbolcu (ö. 1997)
 1916 - Irene Worth, Amerikalı bir tiyatro ve sinema oyuncusuydu (ö. 2002)
 1919 - Muhammed Budiaf, Cezayirli siyasi lider ve Cezayir Devlet Başkanı (ö. 1992)
 1924 - Osman Bayezid Osmanoğlu, Osmanlı Hanedanı'nın reisi (ö. 2017)
 1926 - Baron Lawson Soulsby, Britanyalı mikrobiyoloji uzmanı bilim insanı ve siyasetçidir (ö. 2017)
 1927 - Bob Fosse, Amerikalı yönetmen, koreograf (ö. 1987)
 1927 - John Habgood, İngiliz Anglikan Başpiskoposu, eğitimci (ö. 2019)
 1929 - June Carter Cash, Amerikalı müzisyen (ö. 2003)
 1930 - Annasif Døhlen, Norveçli ressam ve heykeltıraş (ö. 2021)
 1930 - Donn F. Eisele, Amerika Birleşik Devletleri Hava Kuvvetleri subayı, test pilotu ve daha sonra NASA astronotuydu (ö. 1987)
 1931 - Joachim Calmeyer, Norveçli aktör (ö. 2016)
 1931 - Ola Ullsten, İsveçli politikacı ve diplomat (ö. 2018)
 1934 - Virbhadra Singh, Hint siyasetçi ve bürokrat (ö. 2021)
 1935 - Keith Burkinshaw, İngiliz futbolcu ve teknik direktör
 1936 - Richard Bach, Amerikalı yazar
 1936 - Kostas Simitis, Yunanistan eski başbakanı
 1937 - Martti Ahtisaari, Fin siyasetçi ve Nobel Barış Ödülü sahibi (ö. 2023)
 1940 - Wilma Rudolph, Amerikalı atlet (ö. 1994)
 1942 - Hannes Wader, Alman müzisyen ve besteci
 1943 - Vint Cerf, Amerikalı internet öncüsü
 1945 - John Garang, Güney Sudanlı siyasetçi ve isyancı lider (ö. 2005)
 1947 - Bryan Brown, Avustralyalı tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu, seslendirme sanatçısı
 1951 - Alex Asmasoebrata, Endonezyalı siyasetçi ve otomobil yarışçısı (ö. 2021)
 1953 - Armen Sarkisyan, Ermeni siyasetçi
 1955 - Glenn Danzig, Amerikalı şarkıcı, söz yazarı, müzisyen ve albüm yapımcısı
 1955 - Jean Tigana, Mali asıllı Fransız teknik direktör
 1957 - Frances McDormand, Amerikalı sinema, tiyatro, televizyon oyuncusu ve En İyi Kadın Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1960 - Fadil Vokrri, Arnavut asıllı Kosovalı futbolcu (ö. 2018)
 1964 - Joss Whedon, Amerikalı senarist ve yönetmen
 1969 - Ahinoam Nini, İsrailli şarkıcı
 1970 - Yann Tiersen, Fransız müzisyen
 1971 - Nona Fernández, Şilili aktris, yazar ve senarist
 1972 - Selma Blair, Amerikalı oyuncu
 1972 - Zinedine Zidane, Cezayir asıllı Fransız futbolcu
 1975 - Sibusiso Zuma, Güney Afrika vatandaşı futbolcu
 1976 - Paola Suárez, Arjantinli tenis oyuncusu
 1976 - Emmanuelle Vaugier, Fransız asıllı Kanadalı oyuncu
 1976 - Patrick Vieira, Fransız futbolcu
 1977 - Miguel Ángel Angulo, İspanyol Futbolcu
 1977 - Hayden Foxe, Avustralyalı eski futbolcu
 1977 - Gülhan, Türk şarkıcı
 1977 - Jason Mraz, Amerikalı şarkıcı ve söz yazarı
 1978 - Memphis Bleek, ABD'li rapçi
 1978 - Leandro Firmino, Brezilyalı oyuncu
 1978 - Jan Hakon Erichsen, Norveçli sanatçı
 1980 - David Andersen, Avustralyalı basketbolcu
 1980 - Sibel Arslan, İsviçreli avukat ve BastA! partisinin politikacısı
 1980 - Melissa Rauch, Amerikalı aktris ve komedyen
 1980 - Francesca Schiavone, İtalyan tenisçi
 1981 - Antony Costa, Britanyalı şarkıcı ve oyuncudur
 1983 - José Rojas, Şilili futbolcudur
 1984 - Duffy, Grammy Ödülü sahibi Galli şarkıcı ve söz yazarı
 1984 - Mya Nichole, Amerikalı porno oyuncusu
 1984 - Levern Spencer, Saint Lucialı yüksek atlamacı
 1985 - Cem Dinç, Türk basketbolcu
 1986 - Mariano, Brezilyalı futbolcu
 1987 - Alessia Filippi, İtalyan yüzücü
 1992 - Nampalys Mendy, Senegalli millî futbolcu
 1994
HoYeon Jung, Güney Koreli model, oyuncu
João Pedro Gomes Camacho, Portekizli futbolcu
Roger Martínez, Kolombiyalı futbolcu

Ölümler
 79 - Vespasian, Roma İmparatoru (d. 9)
 1213 - Marie d'Oignies, Belçikalı Hristiyan mistik (d. 1177)
 1537 - Pedro de Mendoza, İspanyol fatih, asker ve kaşif (d. 1487)
 1565 - Turgut Reis, Türk denizci (d. 1485)
 1659 - Hyojong, Joseon Krallığı'nın 17. kralı (d. 1619)
 1806 - Mathurin Jacques Brisson, Fransız zoolog ve doğa filozofudur (d. 1723)
 1836 - James Mill, İskoç tarihçi, ekonomist, politika teorisyeni ve filozof (d. 1773)
 1864 - Christian Ludwig Brehm, Alman din adamı ve ornitolog (d. 1787)
 1891 - N. R. Pogson, İngiliz astronom (d. 1829)
 1891 - Wilhelm Eduard Weber, Alman fizikçi (d. 1804)
 1893 - William Fox, Yeni Zelandalı siyasetçi ve Yeni Zelanda'da dört dönem Başbakanlık yapan devlet adamı (d. 1812)
 1894 - Marietta Alboni, İtalyan opera şarkıcısı (d. 1826)
 1926 - Jón Magnússon, İzlanda Başbakanı (d. 1859)
 1939 - Timofey Vasilyev, Mordovyalı avukat (d. 1897)
 1942 - Valdemar Poulsen, Danimarkalı mühendis ve mucit (d. 1869)
 1943 - Elise Richter, Viyanalı filolog (d. 1865)
 1944 - Eduard Dietl, Nazi Almanyası'nda asker (d. 1890)
 1954 - Salih Omurtak, Türk asker ve Türk Kurtuluş Savaşı komutanlarından (d. 1889)
 1956 - Reinhold Glière, Polonya kökenli, Rus ve sonra Sovyet, besteci (d. 1874)
 1959 - Boris Vian, Fransız yazar ve müzisyen (d. 1920)
 1959 - Fehmi Tokay, Türk besteci (d. 1889)
 1967 - Franz Babinger, Alman yazar (d. 1891)
 1978 - Cihangir Erdeniz, Türk asker (1 Haziran 1971'de İstanbul Maltepe'de Hüseyin Cevahir'i vuran emekli Deniz Yarbayı)
 1989 - Mişel Eflak, Suriyeli düşünür, sosyolog, Arap milliyetçisi politikacı (d. 1910)
 1989 - Werner Best, Alman Nazi, hukukçu, polis şefi, Darmstadt Nazi Partisi lideri ve SS-Obergruppenführer (d. 1903)
 1995 - Jonas Salk, Amerikalı bakteriyolog hekim (Çocuk felci aşısını bulan) (d. 1914)
 1996 - Andreas Papandreu, Yunan siyasetçi ve Yunanistan Başbakanı (d. 1919)
 1998 - Maureen O'Sullivan, İrlandalı oyuncu (Tarzan filmlerinde "Jane"i canlandırmasıyla ünlü) (d. 1911)
 2000 - Cemil Gezmiş, Deniz Gezmiş'in babası (d. 1922)
 2006 - Aaron Spelling, Amerikalı televizyon yapımcısı (d. 1923)
 2006 - Harriet, Dev galapagos kaplumbağası (d. tahminen 1830)
 2009 - İsmet Güney, Kıbrıs Türkü ressam ve karikatürist (d. 1923)
 2010 - Frank Giering, Alman oyuncu (d. 1971)
 2011 - Peter Falk, Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1927)
 2013 - Bobby Bland, Amerikalı soul, caz ve blues şarkıcısı, müzisyen (d. 1930)
 2013 - Richard Matheson, Amerikalı Bilimkurgu, fantezi ve korku edebiyatı türlerinde eserler vermiş yazar ve senarist (d. 1926)
 2014 - Małgorzata Braunek, Polonyalı oyuncu (d. 1947)
 2015 - Cüneyt Arcayürek, Türk gazeteci ve yazar (d. 1928)
 2015 - Magali Noël, İzmir doğumlu Fransız sinema oyuncusu ve şarkıcı (d. 1931)
 2017 - Saman Kelegama, Sri Lankalı ekonomist ve yazar (d. 1959)
 2017 - Stefano Rodotà, İtalyan hukukçu ve politikacı (d. 1933)
 2018 - Donald Hall, Amerikalı şair, yazar, editör ve edebi eleştirmen (d. 1928)
 2018 - Kim Jong-pil, Güney Koreli asker ve siyasetçi (d. 1926)
 2018 - Violeta Rivas, Arjantinli şarkıcı ve aktris (d. 1937)
 2019 - Andrey Haritonov, Sovyet-Rus oyuncu, yönetmen ve senarist (d. 1959)
 2020 - Vehbi Akdağ, Türk millî güreşçi (d. 1949)
 2020 - Jean-Michel Bokamba-Yangouma, Kongolu siyasetçi
 2020 - Michael Falzon, Avustralyalı aktör, sahne sanatçısı, yapımcı ve şarkıcı (d. 1972)
 2020 - Arthur Keaveney, İrlandalı tarihçi (d. 1951)
 2020 - Jampel Lodoy, Rus Tuvaca Budist lama (d. 1975)
 2021 - Melissa Coates, Kanadalı profesyonel güreşçi, vücut geliştirmeci, fitness sporcusu, model ve aktris (d. 1971)
 2021 - Jackie Lane, İngiliz oyuncu (d. 1941)
 2021 - John McAfee, Britanyalı-Amerikalı bilgisayar programcısı ve işletmeci (d. 1945)
 2021 - Med Reventberg, İsveçli aktris, kısa film ve tiyatro yönetmeni (d. 1948)
 2022 - Henri Elendé, Kongolu atlet (d. 1941)
 2022 - Sally Greengross, Greengross Baronesi, İngiliz siyasetçi (d. 1935)
 2022 - Ernst Jacobi, Alman aktör (d. 1933)
 2022 - Yuri Şatunov, Rus erkek şarkıcı (d. 1973)
 2022 - Soon Cho, Güney Koreli akademisyen ve siyasetçi (d. 1928)
 2022 - Mahmut Ustaosmanoğlu, İsmailağa Cemaati'nin lideri (d. 1929)
 2023 - Frederic Forrest, Amerikalı aktör (d. 1936)
 2023 - Sheldon Harnick, Amerikalı söz yazarı, müzisyen ve Pulitzer Ödülü sahibi (d. 1924)

Tatiller ve özel günler

Kaynakça

0623
23

23 Haziran


Gara Halmeu este o gară care deservește comuna Halmeu, județul Satu Mare, România.

Halmeu

Gara Halmeu


Napoleon III broen er en bro, der spænder over Var floden og forbinder Nice med Saint-Laurent-du-Var ad route métropolitaine 6007 (den tidligere route nationale 7, senere route départementale 6007).

Histoire
Fra 1388 til 1860, markerede broen grænsen mellem Hertugdømmet Savoyen (der senere blev til Kongeriget Sardinien) og Grevskabet Provence, der i 1481 blev annekteret af Frankrig.

Udover flere franske invasioner af Grevskabet Nice, forblev broen grænsen indtil 1860, da den blev opkaldt efter Napoléon III, som da lykkedes med at overtage Grevskabet Nice fra Huset Savoyen.

Kilder

Se også
 Liste over broer i Alpes-Maritimes

Broer i Alpes-Maritimes
Transport i Nice
Veje i Nice

Napoleon III broen


Moimentinha Portekiz'de Trancoso belediyesine bağlı olan, 6,53 km2 yüzölçümüne sahip, 233 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Trancoso

Moimentinha


An Agricultural Testament is Sir Albert Howard's best-known publication, and remains one of the seminal works in the history of organic farming agricultural movement. Dedicated to his first wife and co-worker Gabrielle, herself a plant physiologist, it focuses on the nature and management of soil fertility, and notably explores composting. At a time when modern, chemical-based industrialized agriculture was just beginning to radically alter food production, it advocated natural processes rather than man-made inputs as the superior approach to farming. It was first published in England in 1940, with the first American edition in 1943.

Notes

References

External links
An Agricultural Testament - full text online
An Agricultural Testament - 2010 Edition published by Benediction Classics

1940 non-fiction books
Agriculture books
Composting

An Agricultural Testament


Agrilus villosostriatus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Thomson, 1879.

Referências

villosostriatus

Agrilus villosostriatus


Alexandru Gheorghieș () a fost un general român care a luptat în cel de-al Doilea Război Mondial.

A fost înaintat la gradul de general de divizie cu începere de la data de 6 iunie 1940.

Decorații
  Ordinul "Steaua României" în gradul de Comandor (8 iunie 1940)

Note

Generali români din Al Doilea Război Mondial
Decorați cu Ordinul Steaua României

Alexandru Gheorghieș


A Unidade de Cuidados Continuados de Odemira, oficialmente denominada de Unidade de Cuidados Continuados Integrados Provedor José de Oliveira Dimas, e originalmente conhecida como Hospital da Santa Casa da Misericórdia de Odemira, é um estabelecimento social e de saúde na vila da Odemira, na região do Alentejo, em Portugal.

Descrição
O estabelecimento encontra-se no alto de uma colina, nas imediações da vila de Odemira, tendo acesso pela Avenida Sacadura Cabral. O edifício original apresentava uma mistura de estilos, utilizando principalmente uma solução vernacular de grande sobriedade, em contraste com a fachada principal, que contava com elementos decorativos inspirados pela corrente do Art Déco.

Tem como finalidade prestar serviços permanentes de saúde, e de enfermagem, como exames complementares de diagnóstico, fisioterapia, apoio social e psicológico, além de outros cuidados, como alimentação, convívio e higiene.

História
O edifício foi construído na década de 1940, sendo então conhecido como Hospital da Misericórdia. Um dos mais destacados profissionais que passaram pelo hospital foi o médico António Calapez Garcia, que entre 1952 e 1967 trabalhou ali como assistente voluntário de prestação de cuidados médico-cirúrgicos. Nos anos 70, a sua administração passou a ser assegurada pelo Ministério da Saúde, e o edifício foi encerrado entre a década de 1980 e 1992.

Em Outubro de 2005, a Câmara Municipal de Odemira anunciou que estava a ser planeada a recuperação do antigo Hospital da Misericórdia, e a sua reconversão numa unidade de apoio integrado, que iria contar com 24 camas, e que iria acolher utentes idosos acamados, e doentes que necessitavam de internamento após os tratamentos. O presidente da Câmara Municipal de Odemira, António Camilo, comentou que «A unidade é de extrema importância para um concelho em que 40 por cento dos seus cerca de 26 mil habitantes têm mais de 60 anos e que está a, pelo menos, 75 quilómetros de distância dos hospitais de Santiago do Cacém, Portimão e Beja». Esta intervenção foi feita em cooperação com a Santa Casa da Misericórdia, que se comprometeu a instalar a unidade de apoio integrado até ao final de 2006.

Em Março de 2008, foi assinado um protocolo entre a presidente da Administração Regional de Saúde do Alentejo, Rosa Matos, o director do Centro Regional de Segurança Social do Distrito de Beja, José Guerra, e o provedor da Santa Casa da Misericórdia de Odemira, José Ventura da Cruz Pereira, para a abertura da Unidade de Cuidados Continuados de Odemira. Este estabelecimento de saúde foi instalado no antigo Hospital da Misericórdia, prevendo-se que inicialmente teria lugar para vinte utentes, em regime de internamento. A equipa inicial iria incluir profissionais de diversas áreas, como médicos, enfermeiros, um fisioterapeuta, dietista, e um assistente social. Esta intervenção custou cerca de 763 mil Euros, dos quais 200 mil foram disponibilizados pela Câmara Municipal, enquanto que o restante valor foi custeado pela Santa Casa da Misericórdia. Os custos com o pessoal iriam ser financeiramente apoiados pela Administração Regional de Saúde do Alentejo, enquanto que o Centro Distrital da Segurança Social de Beja iria co-financiar as estadias dos utentes. A unidade de saúde foi inaugurada em Março desse ano, O provedor da Misericórdia, José Pereira, classificou o novo estabelecimento como uma unidade de «excelência«» e «amiga do ambiente», uma vez que parte da sua energia provém de sistemas de energia solar e de biomassa, além que conta com «equipamentos modernos e de alta tecnologia».

Na altura da sua inauguração, contava apenas com uma unidade de de média duração e de reabilitação, tendo em Maio de 2009 entrado ao serviço a unidade de longa duração e manutenção.

Ver também
Lista de património edificado em Odemira
Igreja da Misericórdia de Odemira

Ligações externas

Odemira
Fundações em Portugal na década de 1940
Hospitais extintos de Portugal
Estabelecimentos de saúde de Portugal


The Cypress Hills are a geographical region of hills in southwestern Saskatchewan and southeastern Alberta, Canada. The hills are part of the Missouri Coteau upland.

The highest point in the Cypress Hills is at Head of the Mountain in Alberta at . The highest point in Saskatchewan is , in a farmer's field in the Cypress Hills, at .

Name

The Cypress Hills have been known by a wide number of Indigenous and European names throughout their history. An 1882 Blackfoot–English dictionary written by C. M. Lanning provided the Blackfoot language name , which translates as "striped earth" or "earth over earth". The Cree language name, in use at the same time, is , (spelled in a variety of anglicized forms including "Mun-a-tuh-gow"), sometimes said to mean "beautiful upland" but more accurately referring to "an area to be respected, protected, taken care of and/or taken care with". The Assiniboine language name is . The Gros Ventre language name is  "pine trees". Early Métis hunters, who spoke Métis French, called the hills , in reference to the abundance of Lodgepole Pine trees. In the Canadian French spoken by the Métis, the pine is called , although it is not a true cypress tree. The English translation is Cypress Hills.

Geology and geomorphology
The Cypress Hills reach a maximum elevation of , rising about  above the surrounding plains. They are the remnant of a more widespread plateau, most of which has been removed by erosion. The plateau is capped by the resistant conglomerate and sandstone beds of the Cypress Hills Formation. That formation was deposited by rivers that flowed from the mountains of southwestern Alberta and northwestern Montana during late Eocene to middle Miocene time, and is known for its wealth of vertebrate fossils.

During the Pleistocene, the top of the Cypress Hills was not overridden by the Laurentide Ice Sheet and remained unglaciated. As the ice sheet paused periodically during its final retreat, a series of morainal ridges of glacial till built up around the hills. Rivers of meltwater cut large channels through the area as the retreat continued, and smaller streams carved coulees and areas of badlands.

Today the Cypress Hills are part of a major drainage divide that separates rivers that drain south to the Gulf of Mexico via the Missouri River system from those that drain to northeast to Hudson Bay via the Nelson River system. At the Dividing Springs Ranch northwest of Eastend, Saskatchewan, the water from a spring goes both south to Gulf of Mexico and northeast to Hudson Bay.

Ecology

Due to their higher elevation, the upper slopes and summit of the Cypress Hills experience cooler temperatures and greater rainfall than the surrounding semi-arid plains, and they support a flora and fauna that is much like that of the mountains south of the Canada–United States border in Montana and Wyoming.

Flora
The north-facing slopes and some of the valleys host forests of aspen, lodgepole pine, and white spruce. The remainder of the area is covered by mixed grass prairie, with fescue prairie in higher areas. Wildflowers include prairie crocus, three-flowered avens, lupine, blue bells, and prairie rose. There are fourteen species of orchids, including the Venus's slipper orchid and the striped coralroot orchid, which are found primarily in wooded areas and along the banks of springs and streams.

Fauna
Small mammals of the area include a wide variety of rodents, as well as shrews, bats, jackrabbits, skunks, mink, weasels, foxes, bobcats, Canada lynx, and others. Large mammals include moose, elk, mule deer, white-tailed deer, pronghorn, coyotes, cougars, and more. There are several species of snakes, including the prairie rattlesnake, as well as lizards and turtles. The many species of birds range from mountain bluebird and greater sage-grouse to the great horned owl and other birds of prey. Fish in Elkwater Lake and other lakes and streams in the area include walleye, yellow perch, northern pike, several species of trout, and others.

History

Historically the Cypress Hills were a meeting and conflict area for various Native Americans and Indigenous Canadians (First Nations) including the Cree, Assiniboine, Atsina, Blackfoot Confederacy, Saulteaux, Sioux, Crow, and others. During the 19th century Métis settled in the hills, hunting and often wintering there. The Cypress Hills Massacre, a key event in Canadian history leading to the creation of the North-West Mounted Police, occurred in the hills when a group of American wolf hunters, known as wolfers, from Montana massacred an Assiniboine encampment. Fort Walsh was established to bring law and order to the Canada–United States border region.

Interprovincial park

Cypress Hills Provincial Park – one of the six original provincial parks of Saskatchewan – was established in 1931. In 1951, it was extended into neighbouring Alberta. Cypress Hills Interprovincial Park was created in 1989, which joined the two parks on either side of the provincial border.

The Saskatchewan side of the park is divided into two blocks: Centre Block, which has fully developed year round tourist facilities, and West Block Wilderness area, with rustic camping and the location of Fort Walsh National Historic Site. Centre Block is located  south of Maple Creek on Highway 21. West Block is located  southwest of Maple Creek on Highway 271.

The Alberta portion of the Cypress Hills contains the tourist destination of Elkwater, a community with campground facilities located on the southern shore of Elkwater Lake. The townsite is mainly made up of summer cabins. Elkwater is located about  southeast of Medicine Hat.

Climate
Cypress Hills has a subarctic climate (Dfc) bordering on a humid continental climate (Dfb) due to its elevation above the surrounding area. Summer days are mild to warm coupled with cool nights, while winters are cold and snowy with annual snowfall averaging . It is also considerably more moist than the surrounding prairies. Precipitation peaks during the month of June, where thunderstorms are common. Chinook winds can raise the temperature  in an hour, with it not being uncommon for the temperature to go from  in a 12-hour period. The highest single day snowfall is  which occurred on 28 May 1982. The highest snow depth recorded is  on 28 February 1994. The highest temperature recorded is  and occurred on 29 May 1988. The lowest temperature recorded is  and occurred on 13 January 2005.

In popular culture
The Cypress Hills region is featured in Saskatchewan-based country singer Colter Wall's 2022 single "Cypress Hills and the Big Country".

See also
List of highest points of Canadian provinces and territories
Geography of Saskatchewan
Geography of Alberta

References

External links
Encyclopedia of Saskatchewan

Cypress County
Hills of Alberta
Hills of Saskatchewan
Maple Creek No. 111, Saskatchewan
Natural history of Alberta
Natural history of Saskatchewan
Drainage divides
Landforms of Saskatchewan

Cypress Hills (Canada)


البرهان بالتناقض هي طريقة للبرهان عن طريق إثبات أن بعض فرضية أو بعض الفرضيات المناقضة للفرضيات المقدمة تؤدي إلى نتائج غير منطقية.

وهو نوع خاص من الصيغة العامة للحجة المعروفة باسم برهان الخلف.

انظر أيضا
 برهان الخلف

ملاحظات

مراجع

براهين
حجج
مناهج البرهان
منطق رياضي

برهان بالتناقض


Workgroup may refer to:

 Courtroom Workgroup, an informal arrangement between a criminal prosecutor, criminal defense attorney, and the judicial officer
 Workgroup (computer networking), a peer-to-peer computer network
 Working group, a group of people working together toward a common goal
 Work Group, American record label

Workgroup


روبيرت أكوافريسكا  (مواليد 11 سبتمبر 1987 في تورينو - إيطاليا) لاعب كرة قدم إيطالي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى نادي بولونيا الإيطالي في مركز المهاجم.

النشأة
ولد روبيرت أكوافريسكا لأب وأم بولنديين انضم لشباب تورينو بعمر 6 سنوات.

الأندية

تورينو

لعب أكوافريسكا لنادي تورينو الإيطالي في بداياتة لكن المشاكل المالية في نادي تورينو أجبرت نادي تورينو على بيع الكثير من لاعبية عام 2005 وتم بيع أكوافريسكا ضمن كثير من اللاعبين التي تم بيعهم من النادي.

انتر ميلان
وقع أكوافريسكا للنادي الذي يشجعه من صغرة نادي انتر ميلان وتم بيع نصف بطاقتة لنادي تريفيزيو الإيطالي ليكتسب بعض الخبرة لعب أكوافريسكا في أول موسم موسم 2005 - 2006 8 مباريات فقط ولم يسجل أي هدف، لكن في موسم 2006 -2007 لعب أكوافريسكا 35 مباراة وسجل 11 هدف وهو سجل جيد للاعب شاب أشترى نادي إنتر بقية بطاقة من تريفزيو وأصبح مملوكا لنادي الإنتر.

كالياري
أشترى نادي الأنتر اللاعب ديفد سوازو وتم بيع نصف بطاقة أكوافريسكا لنادي كالياري ولعب 36 مباراة وسجل 14 هدف.

في 25 يونيو 2008 اشترى نادي إنتر ميلان نصف بطاقة أكوافريسكا مرة أخرى بــ 6 ملايين يورو مما جعل الأنتر نادية الوحيد لكنة عاد مرة أخرى لكالياري على سبيل الإعارة .
في 14 يوليو 2008 صرح أكوافريسكا أنه يحلم بارتداء قميص إنتر ليوم واحد فقط. كما شكر كالياري أنهم سمحوا له اللعب كلاعب كرة القدم وتحقيق إحدى أمنياتة لكنة يريد تحقيق أمنيتة المشتركة بلعب كرة القدم واللعب لنادي انتر ميلان في أحد الأيام . في نفس الموسم سجل أكوافريسكا على نادية انتر ميلان في المباراة التي أقيمت في 13 يناير 2009 على ملعب السان سيرو في الدقيقة 65 من المباراة التي انتهت 1-1.

جنوى وأتلانتا
في 29 يونيو انتقل أكوافريسكا لجنوى كجزء من صفقة انتقال دييغو ميليتو وتياغو موتا لنادي انتر ميلان كما انتقل هو مع فرانسيسكو بولوزني وليوناردو بونوتشي وريكاردو ميجيوريني لنادي جنوى. ووقع أكوافريسكا للنادي لمدة خمس سنوات وانتقل على الفور لنادي أتلانتا على سبيل الإعارة وانتقل اللاعب سيرجيو فلوكاري لجنوى.

وفي يناير 2010 انتهت إعارة أكوافريسكا مبكرا حيث أن أتلانتا تعاقد مع اللاعب نيكولا أموروزو ولن يعتمد على أكوافريسكا.

العودة لكالياري
في 1 يوليو 2010 عاد اللاعب لنادية القديم نادي كالياري بعد مفاوضات طويلة على سبيل الإعارة مع أحقية الشراء.
في 22 يونيو أعلن نادي كالياري أنه لن يستخدم البند الذي يتيح له شراء لاعبه أكوافريسكا على الرغم من أنه المهاجم الأول في الفريق الإيطالي منذ رحيل اليساندرو ماتري عن كالياري في يناير 2011.

بولونيا
في شهر يوليو من عام 2011 انتقل أكوافريسكا على سبيل الإعارة لنادي بولونيا لكن تألق اللاعب دفع النادي لشراءه من نادي جنوى بـ 2 ونص مليون يورو.

المسيرة مع المنتخبات الوطنية

لعب أكوافريسكا للمنتخبات الإيطالية في الفئات السنية (تحت 17 سنة وتحت 19 سنة وتحت 21 سنة) ، لكن في 2007 حاول المدرب الألماني ليو بينهاكر استدعاء اللاعب لمنتخب بولندا، لكن أكوافريسكا الذي يتحدث لغت بلده الأم اللغة البولندية صرح لصحيفة جازيتا فيبورتشا في 14 مارس 2008 أنه سيعلن قرارة في المستقبل القريب، أعلن أكوافريسكا بعدها رفضه لعرض الأتحاد البولندي لكره القدم للعب في صفوف منتخب بولندا وأنه قرر اللعب لإيطاليا على المستوى الدولي .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
إيطاليون من أصل بولندي
بولنديون من أصل إيطالي
رياضيون إيطاليون مغتربون في إسبانيا
رياضيون إيطاليون مغتربون في سويسرا
رياضيون من تورينو
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو أتالانتا
لاعبو إنتر ميلان
لاعبو بولونيا
لاعبو تورينو
لاعبو جنوى
لاعبو دوري السوبر السويسري
لاعبو كالياري
لاعبو كرة قدم إيطاليون
لاعبو كرة قدم إيطاليون أولمبيون
لاعبو كرة قدم إيطاليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية إيطاليون
لاعبو كرة قدم رجالية إيطاليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في سويسرا
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في سويسرا
لاعبو كرة قدم من تورينو
لاعبو منتخب إيطاليا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إيطاليا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي تريفيزو
لاعبو نادي سيون
لاعبو نادي ليفانتي
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1987
مواليد في تورينو

روبرت أكوافريسكا


D543 je državna cesta u Hrvatskoj. Ukupna duljina iznosi 2,26 km.

Naselja
 Klinča Sela
 Donja Zdenčina

Izvori

Državne ceste u Hrvatskoj

Državna cesta D543


O casamento da Princesa Isabel do Reino Unido e Filipe Mountbatten aconteceu em 20 de novembro de 1947 na Abadia de Westminster em Londres. A noiva era a filha mais velha do Rei Jorge VI e herdeira do trono britânico. O noivo era um ex-príncipe grego e dinamarquês. Filipe foi nomeado Duque de Edimburgo, Conde de Merioneth e Barão de Greenwich na manhã do casamento.

Noivado
Isabel e Filipe são primos de segundo grau por descendência de Cristiano IX da Dinamarca e Louise de Hesse-Kassel e primos de terceiro grau por descendência da Rainha Vitória e do Príncipe Alberto. A princesa Isabel conheceu o príncipe Filipe pela primeira vez em 1934, no casamento da prima de Filipe, a princesa Marina da Grécia e Dinamarca, com o príncipe Jorge, Duque de Kent, tio paterno de Isabel, e se reencontraram em 1937. Depois de outra reunião no Royal Naval College em Dartmouth em julho de 1939, Isabel, embora tivesse apenas treze anos de idade, se apaixonou por Filipe e eles começaram a trocar cartas.

Uma citação no diário de Sir Henry Channon faz referência ao futuro casamento de Isabel e Filipe ainda em 1941, "Ele será o nosso príncipe consorte, e é por isso que ele está servindo em nossa Marinha". O casal ficou secretamente noivo em 1946 quando Filipe pediu ao Rei Jorge VI a mão de sua filha em casamento, o rei atendeu ao seu pedido, desde que qualquer compromisso formal fosse adiado até o aniversário de 21 anos de Isabel em abril do ano seguinte.

O noivado foi anunciado oficialmente em 9 de julho de 1947. Filipe propôs a Isabel com um anel de diamante redondo de três quilates consistindo de "uma pedra central flanqueada por dez diamantes menores". Os diamantes foram tirados de uma tiara que pertenceu à mãe de Filipe, a princesa Alice de Battenberg, e também foram usados para criar uma pulseira para Isabel.

Casamento

Local
A princesa Isabel e Filipe Mountbatten se casaram as 10:30 da manhã no horário do Reino Unido em 20 de novembro de 1947 na Abadia de Westminster em Londres, o mesmo local onde ela viria a ser coroada como rainha seis anos depois. Isabel se tornou o décimo membro da família real a se casar na abadia, seguindo os passos de seus pais.

Damas de honra
A princesa Isabel contou com a presença de oito damas de honra:

 Princesa Margarida, sua irmã mais nova.
 Princesa Alexandra de Kent, sua prima.
 Lady Caroline Montagu-Douglas-Scott, filha do Duque de Buccleuch.
 Lady Mary Cambridge, sua prima de segundo grau.
 Lady Elizabeth Lambart, filha do Conde de Cavan.
 Lady Pamela Mountbatten, prima de Filipe.
 Margaret Elphinstone, prima de Isabel.
 Diana Bowes-Lyon, prima de Isabel.

Os primos de Isabel, o Príncipe Guilherme de Gloucester e o Príncipe Miguel de Kent serviram como pajens, eles usaram kilts.

O padrinho de Filipe foi o marquês de Milford Haven, o primo materno do noivo. O marquês era neto do príncipe Luís de Battenberg e da princesa Vitória de Hesse e Reno, e um tataraneto da Rainha Vitória.

Trajes do casamento
Para o seu vestido de noiva, Isabel ainda precisava de cupons de racionamento para comprar o tecido de seu vestido, que foi desenhado por Norman Hartnell. O vestido era "um vestido de noiva de cetim com padrões de lírios e flores de laranjeira". Os sapatos de casamento de Isabel eram feitos de cetim e enfeitados com prata e pérola. Isabel fez sua própria maquiagem para o casamento. O seu buquê de casamento foi preparado pelo florista M. H. Longman e consistia em "orquídeas brancas com um ramo de murta", sendo a murta retirada "do arbusto crescido da murta original no buquê de casamento da Rainha Vitória". O buquê foi devolvido para a abadia um dia após a cerimônia para ser colocado no Túmulo do Soldado Desconhecido, seguindo uma tradição iniciada pela mãe de Isabel em seu casamento em 1923.

Na manhã de seu casamento, enquanto a princesa Isabel se vestia no Palácio de Buckingham antes de partir para a Abadia de Westminster, a sua tiara quebrou. O joalheiro da corte, que estava de prontidão em caso de emergência, foi levado às pressas para a sua sala de trabalho por uma escolta policial. A rainha Isabel garantiu à filha que a tiara seria consertada a tempo, e assim aconteceu.

O pai de Isabel deu a ela um par de colares de pérolas, que pertenceram à rainha Ana e à rainha Carolina, como presente de casamento. Seus brincos de diamante e pérola também foram herança de família, Isabel percebeu que havia deixado suas pérolas no Palácio de St. James. Seu secretário particular, Jock Colville, foi buscá-los e ele conseguiu entregar as pérolas à princesa a tempo de seu retrato na Sala de Música do Palácio de Buckingham.

Cerimônia de casamento
Os membros da família real foram trazidos para a Abadia de Westminster em grandes procissões de carruagens, a prima com a rainha Isabel e a princesa Margarida. Filipe deixou o Palácio de Kensington com seu padrinho, o marquês de Milford Haven. A princesa Elizabeth, então, chegou à abadia com seu pai na Irish State Coach.

A cerimônia foi oficiada pelo Arcebispo da Cantuária, Geoffrey Fisher, e pelo Arcebispo de Iorque, Cyril Garbett. A cerimônia foi gravada e transmitida pela BBC Radio para 200 milhões de pessoas ao redor do mundo.

Anel de casamento
Como a de sua mãe, a aliança de casamento da princesa Isabel foi feita a partir de uma pepita de ouro galês da mina de Clogau St David, perto de Dolgellau, que foi dada à Lady Isabel Bowes-Lyon, e usada para fazer a sua aliança de casamento e, posteriormente, as alianças de ambas as filhas. A mesma pepita foi usada para criar os anéis de casamento da princesa Ana e Lady Diana Spencer.

Música
William Neil McKie, organista australiano e Mestre dos Corais da Abadia de Westminster, foi o diretor de música da cerimônia de casamento, um papel que ele desempenhou na coroação de Isabel em 1953. William também escreveu um moteto para a ocasião, "Esperamos por Tua bondade amorosa, ó Deus". Salmo 67, "Deus tenha misericórdia de nós e nos abençoe", foi cantado por Sir Edward Cuthbert Bairstow. O hinos foram "Bendito seja o Deus e Pai de nosso Senhor Jesus Cristo" de Samuel Sebastian Wesley, "Louvor, minha alma, o Rei do céu" e "O Senhor é meu pastor".

A cerimônia começou com uma fanfarra especialmente composta pro Arnold Bax para a ocasião e terminou com a "Marcha do Casamento" de Felix Mendelssohn. O coro da abadia foi acompanhado pelos coros da Capela Real e da Capela de São Jorge, em Windsor.

Títulos
Antes do casamento, Filipe renunciou aos seus títulos gregos e dinamarqueses, converteu-se da Ortodoxia Grega ao Anglicanismo, e adotou o estilo de Tenente Filipe Mountbatten, assumindo o sobrenome da família britânica de sua mãe. Na véspera do casamento, o Rei Jorge VI ortogou o estilo de Alteza Real para Filipe e, na manhã do casamento, ele foi nomeado Duque de Edimburgo, Conde de Merioneth e Barão de Greenwich. Consequentemente, já sendo um Cavaleiro da Jarreteira, entre 19 e 20 de novembro de 1947, ele carregou o estilo incomum de Sua Alteza Real Senhor Filipe Mountbatten e é assim descrito nas Cartas Patentes de 20 de novembro de 1947.

Após o casamento, Isabel assumiu o título de marido e se tornou a princesa Isabel, duquesa de Edimburgo.

Celebrações
Após a cerimônia, Isabel e Filipe seguiram para o Palácio de Buckingham, onde o casal acenou da varanda para a multidão que esperava ansiosa para ver o mais novo casal.

Um café da manhã foi servido para os convidados na Sala de Jantar de Baile do Palácio. O menu incluiu Filet de Sole Mountbatten, um tipo de bife à milanesa levando o sobrenome do noivo como homenagem, Perdreau en Casserole, uma receita de perdiz na caçarola, e Bombe Glacee Princess Elizabeth, uma sobremesa levando o título da noiva. A música ficou por conta da banda de cordas dos Guardas Grenadier.

O bolo de casamento oficial foi feito pela confeitaria londrina McVitie & Price, sendo um bolo de frutas feito de quatro camadas com quase três metros de altura e pesando cerca de 226 quilos. O bolo foi feito com 80 laranjas, 660 ovos e mais de três galões de rum da marinha. Como a Segunda Guerra Mundial havia acabado há apenas dois anos, certos alimentos ainda estavam sujeitos a racionamento, e alguns dos ingredientes usados para fazer o bolo foram enviados para a Grã-Bretanha de várias partes do mundo, isso fez com que o bolo fosse apelidado de Bolo de 10.000 milhas. As decorações incluíam os brasões das famílias da noiva e do noivo, bem como os monogramas individuais dos noivos e figuras de açúcar representando os distintivos regimentais e navais, bem como as atividades favoritas do casal. O casal cortou o bolo com a espada Mountbatten do Duque de Edimburgo, que tinha sido um presente de casamento de seu sogro, o rei.

O casal recebeu mais de 2.500 presentes de casamento de todo o mundo e cerca de 10.000 telegramas de felicitações. Os presentes foram colocados em exibição pública no Palácio de St. James.

No dia seguinte, o buquê de casamento foi devolvido à Abadia de Westminster e colocado no Túmulo do Soldado Desconhecido, essa tradição foi iniciada pela mãe da noiva, a Rainha Isabel, após seu casamento com o pai da noiva, o então Duque de Iorque. O buquê era composto de orquídeas cattleya brancas, odontoglossum, cypripedium e um ramo de murta de Osborne Myrtle Bush, que foi plantada em Osborne House pela Rainha Vitória em 1846. As flores do buquê foram fornecidas pela Worshipful Company of Gardeners e foram arranjadas pelo floristas M H Longman.

Convidados

Família da noiva

 O Rei e a Rainha do Reino Unido, os pais da noiva
 A Princesa Margarida, irmã da noiva
 A Rainha Maria do Reino Unido, avó paterna da noiva
 O Duque e a Duquesa de Gloucester, tios paternos da noiva
 O Príncipe Guilherme de Gloucester, primo da noiva
 O Príncipe Ricardo de Gloucester, primo da noiva
 A Duquesa de Kent, tia paterna da noiva por casamento e prima do noivo
 O Duque de Kent, primo da noiva
 A Princesa Alexandra de Kent, prima da noiva
 O Príncipe Miguel de Kent, primo da noiva
 A família da Princesa Real
 O Conde de Harewood, primo da noiva
 O HON. Gerald Lascelles, primo da noiva
 O Conde de Southesk, viúvo da prima da noiva
 Lord Carnegie, primo de segundo grau da noiva
 A Princesa Helena Vitória, prima de ambos os noivos
 A Princesa Maria Luísa, prima de ambos os noivos
 Lady Patricia e o HON. Senhor Alexandre Ramsey, prima de ambos os noivos e seu marido
 Alexandre Ramsey de Mar, primo de segundo grau de ambos os noivos
O Conde de Athlone e a Princesa Alice, Condessa de Athlone, tio-avô e tia-avó da noiva
Lady May e Henry Abel Smith, prima da noiva e seu marido
Senhorita Anne Abel Smith, prima de segundo grau da noiva
Senhorita Elizabeth Abel Smith, prima de segundo grau da noiva
O Marquês e a Marquesa de Cambridge, primo da noiva e sua esposa
Lady Mary Cambridge, prima de segundo grau da noiva
A Duquesa e o Duque de Beaufort, prima da noiva e seu marido
Lady Helena Gibbs, prima da noiva
Lady e Lorde Elphinstone, tios maternos da noiva
O Mestre de Elphinstone, primo da noiva
Os HON. Sra. Jean Wills e Sr. John Wills, prima da noiva e seu marido
Os HON. Sr. e Sra. Andrew Elphinstone, primo da noiva e sua esposa
A HON. Srta. Margaret Elphinstone, prima da noiva
O Conde de Strathmore e Kinghorne, tio materno da noiva
A HON. Sra. John Bowes-Lyon, tia materna da noiva por casamento
Viscondessa Anson, prima da noiva
Diana Bowes-Lyon, prima da noiva
A Condessa e o Conde Granville, tios maternos da noiva
Lady Mary Leveson-Gower, prima da noiva
Lord Leveson, primo da noiva
Os HON. Sr. e Sra. Michael Bowes-Lyon, tios maternos da noiva
Os HON. Sr. e Sra. David Bowes-Lyon, tios maternos da noiva

Família do noivo

 A Princesa André da Grécia e Dinamarca, a mãe do noivo
 A Marquesa Viúva de Milford Haven, avó materna do noivo
 A Princesa e o Príncipe Herdeiro da Suécia, tios maternos do noivo (representando o Rei Gustavo V da Suécia)
 A Marquesa de Milford Haven, tia materna do noivo por casamento
 Lady Tatiana Mountbatten, prima do noivo
 O Marquês de Milford Haven, primo do noivo
 O Conde e a Condessa Mountbatten da Birmânia, tios maternos do noivo
 Lady e Lorde Brabourner, prima do noivo e seu marido
 Lady Pamela Mountbatten, prima do noivo
 A Rainha e o Rei da Iugoslávia, prima do noivo e seu marido
 A Rainha Mãe da Romênia, prima do noivo
 O Rei da Romênia, primo do noivo
 A Rainha da Grécia, esposa do primo do noivo (representando o Rei da Grécia)
 A Duquesa de Aosta, prima do noivo
 A Princesa Catarina da Grécia e Dinamarca e o Major Richard Brandram, prima do noivo e seu marido
 O Príncipe e a Princesa Jorge da Grécia e Dinamarca, tios paternos do noivo
 A Princesa Dominic Radziwiłł, prima do noivo
 O Rei e a Rainha da Dinamarca, primo do noivo e sua esposa
 O Rei da Noruega, primo do noivo e tio-avô paterno da noiva por casamento
 A Princesa Axel da Dinamarca, prima do noivo
 O Príncipe Jorge da Dinamarca, primo do noivo
 O Príncipe Fleeming da Dinamarca, primo do noivo
 A Princesa e o Príncipe Renato de Bourbon-Parma, prima do noivo e seu marido
 A Princesa Ana de Bourbon-Parma, prima do noivo
 O Príncipe Michel de Bourbon-Parma, primo do noivo
 O Marquês e a Marquesa de Carisbrooke, primo de ambos os noivos e sua esposa
 A Rainha Vitória da Espanha, prima de ambos os noivos
 O Conde e a Condessa de Barcelona, primo de segundo grau do noivo e sua esposa
 O Grão-Duque Hereditário de Luxemburgo, primo de terceiro grau do noivo (representando a Grã-Duquesa de Luxemburgo)
 A Princesa Elisabeth de Luxemburgo, prima de terceiro grau do noivo

Outros

 O Príncipe Tomislavo da Iugoslávia
 O Príncipe André da Iugoslávia
 O Príncipe Regente da Bélgica (representando o Rei da Bélgica)
 A Princesa Juliana e o Príncipe Bernardo dos Países Baixos (representando a Rainha dos Países Baixos)
 O Rei do Iraque

O Duque de Windsor, o antigo Rei Eduardo VIII do Reino Unido e tio da noiva, não foi convidado, e sua irmã, Maria, Princesa Real não compareceu pois disse que estava doente e seu marido havia morrido seis meses antes, mas foi alegado que a Princesa Real não compareceu em protesto contra a exclusão de seu irmão da cerimônia. Logo após o fim da Segunda Guerra Mundial, não era aceitável que as relações alemãs do Duque de Edimburgo, incluindo as três irmãs sobreviventes de Filipe, fossem convidadas para o casamento.

Lua de mel

O casal embarcou na estação ferroviária de Waterloo em Londres em um trem para Hampshire e passou a noite de núpcias em Broadlands, a residência do Conde Mountbatten da Birmânia, o tio do Duque de Edimburgo. De lá, o casal viajou para Birkhall na propriedade do Castelo de Balmoral, onde passaram o resto de sua lua de mel.

Isabel
Filipe, Duque de Edimburgo
Isabel II do Reino Unido
Abadia de Westminster
1947 na Inglaterra

Casamento de Isabel II do Reino Unido e Filipe Mountbatten


Mósledda (fræðiheiti: Agrypon flaveolatum) er tegund af sníkjuvespum í ættkvíslinni Agrypon. Henni var lýst af Johann Ludwig Christian Gravenhorst 1807.

Tilvísanir

Sníkjuvespur
Skordýr á Íslandi

Mósledda


17179 Codina este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
17179 Codina este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa în cadrul programului LONEOS. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,06 ua, o excentricitate de 0,07 și o înclinație de 9,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 17001-18000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

17179 Codina


Sarıcakaya, Eskişehir ilinin bir ilçesidir.

Osmanlı döneminde İzmit Sancağının Göynük kazasına bağlı iken, daha sonra 1884 yılında Söğüt'e bağlanmıştır. Cumhuriyet döneminde 1944'te Eskişehir merkez ilçesine bağlanmış, 1958 yılında Eskişehir'e bağlı bir ilçe merkezi olmuştur. 1990'da Mihalgazi'nin ayrılmasıyla bugünkü sınırlarına ulaşmıştır.

Sakarya nehri kenarına kurulu ilçenin il merkezine uzaklığı 47 km'dir. Sarıcakaya ilçesinin kuzeybatısında Yenipazar, kuzeyinde Göynük, doğusunda Nallıhan, batısında Mihalgazi ve İnhisar, Güneyinde ise Alpu ve merkez ilçe vardır. Deniz seviyesinden yüksekliği 220 m olan ilçe, İç Anadolu Bölgesinden farklı olarak "mikroklima" iklim sistemine sahiptir ve Karadeniz Bölgesinde kalır. Bu açıdan Akdeniz iklim özelliklerini andırır.

Yaklaşık 5.700 nüfusa sahip ilçenin ekonomisi tarıma dayalıdır. Sebze ve meyve yetiştiriciliği oldukça gelişmiştir. İlçe arazisinin %50 si ormanlarla kaplıdır.

İlçe mermer yönünden zengindir. Ancak mevcut mermer ocakları ekonomik olmaması nedeniyle işletilmemektedir. Sarıcakaya ilçesine bağlı 8 köy ve 1 belde bulunmakta iken, 31.03.2014 tarihinde yürürlüğe giren 6360 sayılı yasa ile bu yerleşim yerlerinin tamamı mahalle statüsüne dönüştürülmüş olup, halihazırda 5'i ilçe merkezinde olmakla birlikte toplam 14 mahallesi bulunmaktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Sarıcakaya 360 Derece Görüntüleri- Sanal Tur

Sarıcakaya


Guillermo Hinestroza Isaza (Rionegro, Antioquia, 20 de febrero de 1922 - Medellín, 29 de diciembre de 2011) fue un empresario, periodista, deportista y presentador de radio y televisión colombiano. Es común que su apellido se utilizara indistintamente con la ortografía de Hinestroza e Hinestroza.

Biografía
Gestor de iniciativas, tales como el programa de televisión El Club del Clan, en los años 1960, (formato copiado de la televisión argentina), del surgieron figuras importantes del espectáculo en Colombia, tales como Billy Pontoni, Claudia de Colombia y Rodolfo Aicardi; la fundación del club Atlético Nacional de Medellín; la fundación de la Acord, en Antioquia; y la consolidación de las categorías menores del fútbol antioqueño.

Hinestroza fue además deportista profesional. Prestó sus servicios como arquero a los clubes Deportivo Cali, Millonarios, Independiente Santa Fe, Junior, América e Independiente Medellín.Se desempeñó como periodista para diarios como El Correo y El Tiempo, y fue autor de los libros Los años dorados, El día que llegó la maldad y El regreso del infierno.

Hinestroza se desempeñaba además como pintor aficionado. A pesar de su legendario éxito como empresario sus últimos años los vivió en circunstancias difíciles, rodeado tan solo por sus gatos, y aquejado por problemas de memoria. Murió en el hogar geriátrico Caritas, de Medellín, el 28 de diciembre de 2011, triste por la ingratitud de muchos de sus discípulos.

Referencias

Enlaces externos
 De empresario a deportista y servicial
  Historia de Guiilermo Hinestroza

Nacidos en Rionegro (Antioquia)
Empresarios de Colombia
Periodistas de Colombia
Dirigentes de fútbol de Colombia
Fallecidos en Medellín

Guillermo Hinestroza


Blanka Stajkow (Estetino, Polónia; 23 de Maio de 1999) é uma cantora e modelo polaca. Representará a Polónia no Festival Eurovisão da Canção de 2023, em Liverpool, com a canção «Solo».

Biografia
Stajkow nasceu em Estetino, filha de mãe polaca e pai búlgaro. De acordo com Stajkow, nenhum dos seus pais tem formação musical. A sua mãe encorajou-a desde cedo a experimentar várias actividades, tais como juntar-se a grupos de dança disco e frequentar escolas de música. Numa entrevista, Stajkow mencionou que todas as manhãs a sua mãe ligava sempre a MTV ou o Trace Urban, o que a encorajava a entrar na indústria musical. Aos 13 anos, lançou o seu primeiro single intitulado «Strong Enough».

Carreira

Como modelo
Em 2021, competiu no reality show polaco «Top Model». Durante o programa, lançou oficialmente o seu primeiro single oficial, «Better». No ano seguinte, assinou um contrato com a Warner Music Poland e lançou o seu segundo single, «Solo».

Festival Eurovisão da Canção 2023
A 15 de fevereiro de 2023, Stajkow foi anunciada como uma das dez participantes que irão competir em «Tu bije serce Europy! Wybieramy hit na Eurowizję», a selecção nacional polaca para o Festival Eurovisão da Canção 2023 com a sua canção previamente lançada, «Solo». No concurso, realizado a 26 de Fevereiro, conseguiu vencer a competição, e ganhou o máximo de pontos disponíveis do júri e o segundo lugar no televoto. A vitória de Blanca deu origem a um escândalo. A investigação sobre a suspeita de corrupção do júri ainda está a decorrer.

Ver também
Festival Eurovisão da Canção 2023

Polónia no Festival Eurovisão da Canção
Participantes do Festival Eurovisão da Canção
Cantores da Polónia
Músicos da Polónia
Modelos da Polônia

Blanka Stajkow


Den belgiske 1. amatørdivision er den tredjehøjeste række i det belgiske fodboldsystem, et niveau under den Belgiske 1. division B. Den blev skabt af Belgiens fodboldforbund i 2016, hvor den blev placeret som tredje niveau, og derved skubbede alle divisioner herunder et niveau ned.

Referencer

Fodboldturneringer
1. amatørdivision
Etableret i 2016

Belgiske 1. amatørdivision


Lucky Strike is an American brand of cigarettes owned by the British American Tobacco group. Individual cigarettes of the brand are often referred to colloquially as "Luckies."

Name
Lucky Strike was introduced as a brand of chewing tobacco by American firm R.A. Patterson in 1871 and evolved into a cigarette by the early 1900s. The brand name was inspired by the gold rushes of the era, during which only about four miners in a thousand would ever strike gold, and was intended to connote a top-quality blend.

A well-circulated urban legend holds that the name "Lucky Strike" referred to the presence of marijuana in some cigarette packs.

History
The brand was first introduced by R. A. Patterson of Richmond, Virginia, in 1871 as cut plug and later a cigarette. In 1905, the company was acquired by the American Tobacco Company.

In 1917, the brand debuted the slogan "It's Toasted" to tout the manufacturing method of toasting, rather than sun drying, the tobacco, a process claimed to improve the flavor of the product.  In an attempt to counter that popular campaign, competitor Camel went in the other direction, claiming that Camel was a "fresh" cigarette "never parched or toasted."

In the late 1920s, the brand was sold as a route to thinness for women. One typical ad said, "Reach for a Lucky instead of a sweet." Sales of Lucky Strikes increased by more than 300% during the first year of the advertising campaign. In the early 1930s, Al Jolson was also paid to endorse the brand; he called Lucky Strike "the cigarette of the acting profession...the good old flavor of Luckies is as sweet and soothing as the best 'Mammy' song ever written." Sales went from 14 billion cigarettes in 1925 to 40 billion in 1930, making Lucky Strike the leading brand nationwide.

Lucky Strike's association with radio music programs began during the 1920s on NBC. By 1928, the bandleader and vaudeville producer B. A. Rolfe was performing on radio and recording as "B.A. Rolfe and his Lucky Strike Orchestra" for Edison Records. In 1935, ATC began to sponsor Your Hit Parade, featuring North Carolina tobacco auctioneer Lee Aubrey "Speed" Riggs (later, another tobacco auctioneer from Lexington, Kentucky, F.E. Boone, was added). The weekly radio show's countdown catapulted the brand's success, remaining popular for 25 years. The shows capitalized on the tobacco auction theme and each ended with the signature phrase "Sold, American".

In 1934, Edward Bernays was asked to deal with women's apparent reluctance to buy Lucky Strikes because their green and red package clashed with standard female fashions. When Bernays suggested changing the package to a neutral color,  George Washington Hill, head of the American Tobacco Company, refused, saying that he had already spent millions advertising the package. Bernays then endeavored to make green a fashionable color. The centerpiece of his efforts was the Green Ball, a social event at the Waldorf Astoria, hosted by Narcissa Cox Vanderlip. The pretext for the ball and its unnamed underwriter was that proceeds would go to charity. Famous society women would attend wearing green dresses. Manufacturers and retailers of clothing and accessories were advised of the excitement growing around the color green. Intellectuals were enlisted to give highbrow talks on the theme of green. Before the ball had actually taken place, newspapers and magazines (encouraged in various ways by Bernays's office) had latched on to the idea that green was all the rage.

The company's advertising campaigns generally featured a theme that stressed the quality of the tobacco purchased at auction for use in making Lucky Strike cigarettes and claimed that the higher quality tobacco resulted in a cigarette with better flavor. American engaged in a series of advertisements using Hollywood actors as endorsers of Lucky Strike, including testimonials from Douglas Fairbanks, concerning the cigarette's flavor, often described as delicious due to the tobacco being toasted. In 1937–38, American Tobacco paid $130,000 ($3.2 million in 2019 USD) to 16 Hollywood actors and actresses for their endorsement of Lucky Strike, the highest paid being Joan Crawford, Gary Cooper, Clark Gable, Myrna Loy, Robert Taylor, and Spencer Tracy who were each paid $10,000 (roughly $178,000 in 2019 USD). "Luckies" were the cigarette of choice for the famous smoker Bette Davis, who smoked them until the final years of her life (The New York Times noted the year of her death that she had switched them for Vantage filtered cigarettes).

Beginning in the fall of 1944, Lucky Strike was also a sponsor of comedian Jack Benny's radio and TV show, The Jack Benny Program, which was also introduced as The Lucky Strike Program.

The brand's signature dark-green pack was changed to white in 1942. In a famous advertising campaign that used the slogan "Lucky Strike Green has gone to war", the company claimed the change was made because the copper used in the green color was needed for World War II. American Tobacco actually used chromium to produce the green ink, and copper to produce the gold-colored trim. A limited supply of each was available, and substitute materials made the package look drab.

The white package actually was introduced to modernize the label and to increase the appeal of the package among female smokers; market studies showed that the green package was not found attractive by women, who had become important consumers of tobacco products. The war effort became a convenient way to make the product more marketable while appearing patriotic at the same time.

Famed industrial designer Raymond Loewy was challenged by company president George Washington Hill to improve the existing green and red package, with a $50,000 bet at stake. Loewy changed the background from green to white, making it more attractive to women, as well as cutting printing costs by eliminating the need for green dye. He also placed the Lucky Strike target logo on both sides of the package, a move that increased both visibility and sales. Hill paid off the bet.

The message "L.S./M.F.T." ("Lucky Strike means fine tobacco") was introduced on the package in 1944.

Lucky Strike was one of the brands included in the C-rations provided to US combat troops during the Second World War. Each C ration of the time included, among other items, nine cigarettes of varying brands because at the time, top military brass would declare that tobacco was essential to the morale of soldiers fighting on the front lines. The other cigarette brands included in the C-rations were Camel, Chelsea, Chesterfield, Craven "A"-Brand, Old Gold, Philip Morris, Player's, Raleigh, and Wings. The practice of including cigarettes in field rations continued during the Korean and Vietnam Wars, ending around 1975 or 1976 with the growing knowledge that smoking caused various kinds of health problems.

Post World War II
In 1978 and 1994, export and US rights were purchased by Brown & Williamson. In the 1960s, filtered styles were launched in addition to a mentholated version called "Lucky Strike Green". This time "Green" referred to menthol and not to the overall package color. In late 2006, both the Full Flavored and Light filtered varieties of Lucky Strike cigarettes were discontinued in North America. However, Lucky Strike continued to have marketing and distribution support in territories controlled by BAT as a global brand. In addition, R. J. Reynolds continues to market the original, nonfilter Lucky Strikes in the United States. Lucky Strike currently has a small base of smokers.

In 2007, a new packaging of Lucky Strikes was released, with a two-way opening which split seven cigarettes from the rest. In the same year, the company used the world's smallest man, He Pingping, in their ad campaigns.

In 2009, Lucky Strike Silver (the brand marketed as lighter) changed their UK packs from the quintessential red design to blue, albeit with a red teaser outer covering the packet.

In 2012 consumption of Lucky Strikes stood at 33 billion packets, up from 23 billion in 2007. The television series Mad Men, which featured Lucky Strike as a major client of the advertising firm Sterling Cooper and the cigarette of choice of Don Draper, was credited with inspiring the massive jump in sales.

In December 2020, Lucky Strike filtered cigarettes, both full-flavored and lights, plus full-flavored and light menthol versions, were reintroduced to the US market.

Sport sponsorship

From 1972 until the team's departure in 1975, Lucky Strike sponsored the Scuderia Scribante team, which were also known as "Neville Lederle" and "Lucky Strike Racing". The cars, driven by Neville Lederle and Dave Charlton, were some of the first to be sponsored by a major tobacco company after the Lotus Team got sponsored by Gold Leaf in 1968, and Marlboro started sponsoring British Racing Motors in 1972 and later McLaren in 1974. The team mainly participated in the South African Grand Prix in Kyalami, but during the 1972 Formula One season, the team also participated in the French Grand Prix in Circuit de Charade, the British Grand Prix in Brands Hatch and the German Grand Prix at the old Nürburgring. After the retirement of the team, it would take more than 20 years before Lucky Strike would participate in Formula 1 again with the British American Racing team.

As a result of British American Tobacco (BAT) buying out American Tobacco Company in 1976, Lucky Strike came under control of BAT. The company acquired Formula 1's Tyrrell Racing team in 1997 and rebranded it as British American Racing the following year, sponsoring the team with its Lucky Strike and stablemate 555 brands. In the team's début season, they originally wanted to brand Jacques Villeneuve's car in the red and white Lucky Strike livery, while branding Ricardo Zonta's car with the blue colours of 555. However, the FIA blocked the move, and the team were forced to run two similar liveries. They opted to have the Lucky Strike livery on the left hand side of the car and the 555 livery on the right hand side, with a zip going up in the middle of the nose. From 2000 on, the team solely used Lucky Strike branding. The team was bought outright by partners Honda by 2006, though Lucky Strike continued to sponsor the team until the end of that year. For races where tobacco branding was not allowed, the Lucky Strike logo was blocked out (from 1999 to 2004), replaced by "Run Free" on other parts of the car (in 1999), changed to "Look Alike" (from 2000 to 2003), to a barcode with Formula One cars (in 2003–2004), to "Look Left", "Look Right", and "Don't Walk" (in 2004), and "Racing Revolution" (in 2005–2006).

Lucky Strike was also the prime sponsor of the Suzuki MotoGP team from the 1990 season until the 1997 season. American motorcycle racer Kevin Schwantz became the 1993 world champion riding the Lucky Strike sponsored Suzuki RGV500, with riders such as Doug Chandler, Alex Barros and Daryl Beattie taking various podiums and wins on the Lucky Strike Suzuki as well.

In popular culture

In art
 American Colonial-Cubist artist Stuart Davis represented the brand in his 1921 painting, Lucky Strike

In music

 The song "Give it Back to the Indians" composed by Rodgers and Hart from the 1939 musical Too Many Girls, contains a reference to Lucky Strikes
 The song "So Round, So Firm, So Fully Packed", written by Merle Travis, Eddie Kirk, and Cliffie Stone in 1947, is named for a Lucky Strike advertising slogan
The song "Hero In Your Own Hometown" by Mary Chapin Carpenter references "Luckys"
The song "I'm Bad, I'm Nationwide" performed by ZZ Top from their 1979 album Degüello, contains a reference to Lucky Strikes
The song "Keeping the Faith" performed by Billy Joel from his 1983 album An Innocent Man, contains a reference to Lucky Strikes
The song "Chain Smokin'" performed by Morgan Wallen, contains a reference to Lucky Strikes
The song "These are My People" performed by Rodney Atkins, references smoking Lucky Strikes
 Minneapolis indie rock band Howler based the artwork of their debut album America Give Up on a pack of Lucky Strikes
A song named after the cigarettes appears on the Maroon 5 album, Overexposed
A song named after the cigarettes appears on the Troye Sivan album, Bloom
The song "Then Came the Night" performed by Tommy Shane Steiner a cover of the same song by Trace Adkins mentions a Lucky Strike cigarette
The song "Back in this Cigarette" by Jason Aldean references an ashtray full of Lucky Strikes
Paul Silhan recorded a parody of Lou Christie's hit song "Lightnin' Strikes" - titled "Lightin' Up Lucky Strikes Again" for his 1997 album Spinball Wizard. It was frequently played around that time on The Rush Limbaugh Show
The song "Everything Must Go" performed by Steely Dan from their eponymous 2003 album, contains a reference to Lucky Strikes
The song "Two pump Texaco" by Diamond Rio in their 1998 album "Unbelievable" contains a reference to Lucky Strikes
The song "Big Day" by Lodger in their 2005 album "Hi-Fi High Lights Down Low" contains a reference to Lucky Strikes

In film
 In the 1946 Warner Bros. cartoon, Book Revue, Daffy Duck uses the Lucky Strike slogan, "So round, so firm, so fully packed, so light and easy on the draw" in its entirety
 In Breathless a young girl (played by Liliane Dreyfus) standing in front of a wall decoration made of empty boxes of Gauloises lights a cigarette and claims that she switched to Luckies
 In the seminal Eddie Murphy film Beverly Hills Cop (1984) his character Axel Foley is introduced as a jive talking hustler involved in the clandestine sale of illegally procured semi truck full of Lucky Strike cigarettes
 In the 1990 film Misery famed novelist Paul Sheldon played by James Caan has a habit of smoking a single Lucky Strike cigarette and drinking a glass of Dom Pérignon always when he's about to finish the manuscript for a new novel
In the opening song to the 2001 film Cowboy Bebop: The Movie a pack of original red Lucky Strikes appears on a table
 In the 1999 film The Thirteenth Floor a Lucky Strikes billboard can be seen on a highway
 In the 1999 film The Ninth Gate Johnny Depp's character Dean Corso, smokes Lucky Strikes cigarettes
 In the 1994 movie The Shawshank Redemption Lucky Strike cigarettes are frequently exchanged between prisoners
 In the 1990 movie Goodfellas, Henry and Tommy are seen selling cartons of cigarettes on the street and boxes with Lucky Strike logos can be seen inside of a truck
 In the 1987 movie The Untouchables, Eliot Ness (Kevin Costner) smokes Lucky Strike cigarettes
 In the 1982 film The Year of Living Dangerously, correspondent Guy Hamilton (Mel Gibson) smokes Lucky Strike cigarettes, which the Indonesian locals seem to regard as being superior to their domestic brands
 In the 2023 film Killers of the Flower Moon, the radio play at the end is sponsored by Lucky Strike

In television
 In the AMC television series Mad Men, Lucky Strike is a major client for the fictional advertising agency Sterling Cooper. A fictitious plot is also presented for the birth of the slogan "It's Toasted", in the series' pilot episode, "Smoke Gets in Your Eyes". The main character, Don Draper, is often seen smoking Lucky Strikes.
 In the NBC television series Miami Vice, Lucky Strike is the preferred cigarette brand of main character, Detective James "Sonny" Crockett. He is even seen removing the filter of a different brand of cigarette in a particular episode to make it smoke more like a Lucky Strike.
 Sergeant Donald Malarkey, in the HBO television series Band of Brothers, episode 6, shares cigarettes with Sgt. Warren "Skip" Muck, and Private First Class Alex Penkala in a foxhole during a Christmas break from fighting. He recites the advertising slogan, "Lucky Strikes means fine tobacco," as he distributes them. Lucky Strike cigarettes are featured prominently throughout the series.
 In the HBO miniseries The Pacific, Lucky Strike cigarettes are prominently featured throughout the program

In literature
 The poem "At the Fishhouses", by Elizabeth Bishop, from her 1956 collection A Cold Spring, contains a reference to Lucky Strikes: "The old man accepts a Lucky Strike./He was a friend of my grandfather."
 In the 1972 novel Roadside Picnic by Arkady and Boris Strugatsky, the protagonist Redrick Schuhart mentions buying a pack of Lucky Strike cigarettes
 In the novel The Secret History by Donna Tartt, the narrator is being offered Lucky Strike cigarettes by another character: "When he'd finished he took his cigarettes out of his shirt pocket (he smoked Lucky Strikes; whenever I think of him I think of that little bull's-eye right over his heart) and offered me one, shaking a couple out of the pack and raising an eyebrow."

In video games
In the Metal Gear videogame series, Lucky Strike is Solid Snake's favorite brand of cigarettes
Lucky Strike cigarettes are featured in the game Escape From Tarkov

Manga
 In the manga Last Inning by Ryu Kamio, the protagonist, Keisuke Hatogaya, consumes these cigarettes, the first direct reference being chapter 4 of the first volume

Cigarette camp
"Lucky Strike" was the name of one of a number of temporary U.S. Army "tent cities" known as Cigarette Camps situated around the French port of Le Havre following its capture in the wake of the Allied D-Day invasion in mid-1944.

See also
 Tobacco smoking
 Health effects of tobacco

References

External links

 Collection of mid-twentieth century advertising featuring Lucky Strike cigarettes from The TJS Labs Gallery of Graphic Design.
 "Lucky Strikes?" by Barbara Mikelson at snopes.com (June 12, 2006)

R. J. Reynolds Tobacco Company brands
British American Tobacco brands
1871 introductions
L
Cigarette brands

Lucky Strike


Raa-Besenbek Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Pinneberg iline bağlı bölge. 12,98 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Mart 2010 itibarıyla 548 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Bernhard Rösecke tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 Raa-Besenbek

Kaynakça

Raa-Besenbek


ශාසනික වැදගත් කමින් යුත් උතුම් පෝය දිනයක් වශයෙන් නිකිණි පුනු පොහෝ දිනය හැඳින්විය හැකි ය. භික්ෂූන් වහන්සේ මෙන් ම කාරුණික සැදැහැති දායකයන් විසින් ද උදාර පෞරාණික බුද්ධ නියමයක් ඉටුකරන පෝය දිනයක් ලෙස නිකිණි පුර පසළොස්වක් පොහෝ දවස සලකනු ලැබේ. ශාසනය ආරක්ෂාවීමට, ගුණ ධර්ම වර්ධනයට භික්ෂූන් වහන්සේත් ගිහියාත් අතර අන්‍යෝන්‍ය සම්බන්ධතාවක් තිබිය යුතු ය.

ගිහි පැවිදි දෙපක්ෂය තුළින් සිදුවිය යුතු යුතුකම් නියම අවස්ථාවන් හි නිසිලෙස ඉටුවිය යුතුය. නිකිණි පුනු පොහෝ දිනය භික්‍ෂූන්වහන්සේ හා ගිහියා අතරත් අන්‍යෝන්‍ය සම්බන්ධතාවක් ඇතිව ගිහි පැවිදි දෙපක්‍ෂය තුළින් යුතුකම් ඉටු වෙන දිනයක් වශයෙන් සඳහන් කළ හැකිය.

ශාසන ප්‍රතිපත්ති වලට අනුව භික්ෂූන් වහන්සේලාට වස් එළඹීමට දින දෙකක් නියම ව ඇත. පෙරවස පසුවස වශයෙන් ඒ දින දෙක හඳුන්වනු ලැබේ. ඇසළ පුනු පොහෝ දිනයෙහි පෝය කොට, ඇසළ අවපෑලවිය දිනයෙහි පෙරවස් එළඹිය යුතු ය. නිකිණි පුනු පොහෝ දා පෝය කොට නිකිණි අවපෑළවිය දා පසු වස් එළඹිය යුතු ය. අවුරුද්දේ එළැඹෙන හේමන්ත, ගිම්හාන, වස්සාන යන ඍතු තුනෙන් මේ උදාරතර ශාසනික කාර්යයන් නියම ව ඇත්තේ වස්සාන ඍතුවට යි. වස්සාන කාලයෙහි නියමිත දිනයන් හි භික්ෂූන් වහන්සේලා විසින් පෙරවස් හෝ පසුවස් හෝ එළඹීම අනිවාර්යයෙන් ම කළ යුතු ය. එය බුද්ධ නියමය යි. මේ දෙදිනෙන් එක් දිනක හෝ වස් එළඹීම නො කළ භික්ෂුවට න භික්ඛවෙ වස්සං න උපගන්තබ්බං යො න උපගච්ජෙය්‍ය ආපත්ති දුක්කටස්ස යනුවෙන් මහණෙනි, වස් නො එළඹිය යුතු නොවේ. යමෙක් වස් නො එළඹෙන්නේ නම්, දුකුළා ඇවැත් වේ. යැයි මහා වග්ගයේ වස්සුපනායිකක්ඛන්ධකයෙහි දී බුදුහු වදාරා ඇත්තා හ. ඒ වස් විසීමේ දීත් පෙරවස් එළඹීම ප්‍රධාන වශයෙන් කළ යුතුය. පසු වස් එළඹිය යුත්තේ යම්කිසි කරදරයක් නිසා පෙරවස් එළඹීමට නො හැකි වූ භික්ෂූන් විසිනි. කඨින චීවර ලබා ගැනීමේ අයිතිය ඇත්තේ පෙරවස් වැස මහා පවාරණයෙන් පවාරණය කරන ලද භික්ෂූන්ට පමණකි. ඒ වස් එළඹීමත් ගස් යට, එළි මහන්වල, ඡත්‍ර යට, රුක් වෙළෙප්හි, ගස් සිදුරෙහි, සොහොන් කිළියෙහි ආදි ස්ථාන වල නො එළඹිය යුතුය. "න භික්ඛවෙ අසේනාසනිකෙන වස්සං උපගන්තබ්බං යො උපගච්ජෙය්‍ය ආපත්ති දුක්කටස්ස" යනුවෙන් 'මහණෙනි! සෙනසුන් නැත්තහු විසින් වස් නො එළඹිය යුතුය. යමෙක් එළඹෙන්නේ නම්, දුකුළා ඇවැත් වේ යැයි'දේශනා කොට ඇත. වහලක් හා දොරක් ඇති සෙනසුනක් ම සොයා ගෙන නියමිත දිනයෙහි වස් එළඹීම භික්ෂුව විසින් කළ යුතුය.

වස් විසීමට සෙනසුනක් කරවා දෙන දායක කාරකාදී කෙනෙකුන් නැතිනම් උපකාරකයන් සොයාගෙන හෝ සෙනසුනක් කරවා ගත යුතු බවත් උපකාරකයන් ද සොයා ගන්නට නො හැකි නම් තමා විසින් ම හෝ සකස් කරගෙන වස් එළඹිය යුතු බවත් වදාරා ඇත. කොතරම් සැලකිල්ලකින් මේ ශාසන ප්‍රතිපත්ති රැකිය යුතු ද යනු මේ බුද්ධ නියමයෙන් පැහැදිලි වෙයි.

නිකිණි පසළොස්වක පෝය


Hotelski sklop Bretanide u mjestu Bolu, otok Brač. Predstavlja sklop hotelskih objekata. Zaštićeno kulturno dobro.

Sagrađena je 1985. godine. Projektirao ga je hrvatski arhitekt Dinko Kovačić.

Pod oznakom P-5221 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Izvori

Zaštićena kulturna dobra u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Bolu
Bretanida

Hotelski sklop Bretanide u Bolu


Saburhane Muğla'da kentin doğu yakasında bir yerleşim yeri.

Resmi olarak bir mahalle olmasa da Muğla şehrinde kendine has kahvehaneleri,eski evleri ve yaşamıyla Muğlalıların dilinde o mevkide bulunan mahallelerin yerine kullanılan bir isimdir. 1923 yılına kadar Türk ve Rum azınlığın birlikte yaşadığı Saburhane, mübadeleden sonra Rum nüfusun çekilmesiyle Türkleşmeye başlamıştır. Semtteki meyhaneler kapanmış, kiliseler boşaltılmış, Rum esnafın dükkanları yerli halk tarafından işletilmeye başlanmış.

Bölgedeki evler ise bugün bir turizm değeri olacak kadar eski ve ilginçtir. Evler mimari yapısı ve tarihi ile meşhurdur. Kiremitten şapkalı bacalar, Muğla evlerinin simgesi sayılır. (Muğla Belediyesi armasında görülebilir.) Evler iki katlı ve çoğunlukla küçük bir avluya (hayat) sahiptir. Evler yamaçta yer almasına rağmen, hiçbir ev diğerinin manzarasını kapatmaz. Muğla'nın Saburhane semti kentsel SİT alanı ilan edilmiş, sadece evler değil sokaklar, duvarlar ve "kuzulu kapı" adı verilen kanatlı kapıları da korumaya alınmış. Belediye, valilik ve sivil toplum kuruluşlarının ortak çabasıyla kentsel koruma bilinci geliştirilmiş. Yıkılmaya yüz tutmuş kimi evler devlet ve özel kuruluş ve kişilerin katkısıyla korunmaya çalışılmaktadır.

Saburhane Camii ise semtteki önemli tarihi eserlerden biridir.

Dış bağlantılar
Saburhane ile ilgili bir makale

Kaynakça

Menteşe, Muğla

Saburhane


Massart ist der Familienname folgender Personen:

 Ernest Massart, belgischer Radrennfahrer
 Lambert Massart (1811–1892), belgischer Geiger
 Louise Aglaé Massart (1827–1887), französische Pianistin, Musikpädagogin und Komponistin

Massart


Wake up, Charlie er en dansk eksperimentalfilm fra 1996 instrueret af Birgit Johnsen og Hanne Nielsen.

Handling

De to kunstnere bag "Wake Up, Charlie" har siden midten af halvfemserne samarbejdet om en række værker, der har udfoldet sig som singlemonitor installationer eller egentlige videoproduktioner. Kendetegnende for værkerne er enkle virkemidler og barokke indfald, der kan virke både humoristiske og tankevækkende. "Wake Up, Charlie" er således en ganske ligetil fremstilling af en serie forsøg på at sætte lidt fut i Charlie, en solsort, der har kendt bedre dage.

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1996

Wake up, Charlie


شركة طيران منخفضة التكلفة أو شركة طيران اقتصادي  أو  عبارة عن شركة طيران تقدم رحلات منخفضة التكاليف مقابل التقليل من معظم خدمات الركاب التقليدية. وقد بدأ هذا المفهوم من الولايات المتحدة أولا قبل انتشاره في أوروبا في بداية التسعينيات ومنه إلى بقية العالم بعد ذلك. وقد تأسس هذا المفهوم في صناعة خطوط الطيران مشيرا إلى شركات الطيران ذات تكلفة تشغيلية أقل من منافسيها التقليديين. ولا يجب الخلط بين الطيران الاقتصادي ذو التذاكر الرخيصة والخدمة المحدودة وبين شركات الطيران المحلية التي تقدم رحلات داخلية قصيرة المدى.

التاريخ
تعود بداية الطيران الاقتصادي إلى الولايات المتحدة الأمريكية في العام 1949 عن طريق خطوط ساوث ويست الجوية الأمريكية ودخلت أوروبا في العام 1990 عن طريق إيزي جيت ثم في العام 2000 انطلق أول طيران منخفض التكلفة في آسيا عن طريق آير آسيا الماليزية. أما أول شركة طيران اقتصادي في منطقة الوطن العربي كانت شركة العربية للطيران في الشارقة وشركة إير كايرو في مصر والتي انطلقتا في العام 2003، لتتبعها في العام 2005 شركة طيران الجزيرة في الكويت، ثم جيت فور يو المغربية في العام 2006، طيران ناس السعودي في العام 2007، ثم طيران سما في نفس العام، ثم طيران البحرين في نفس العام أيضًا، أما عام 2008 فقد شهد انطلاق شركة فلاي دبي وشركة طيران السعيدة اليمني، وفي عام 2009 تم إطلاق شركتي العربية للطيران المغرب والعربية للطيران مصر. تقدر عدد شركات الطيران منخفضة التكاليف حول العالم حالياً باكثر من 210 شركة طيران. يستحوذ الطيران الاقتصادي في منطقة الشرق الأوسط على 5٪ من سوق السفر ويعتقد أنه سيحقق نسبة 50٪ مستقبلاًِ.

التشغيل
تعمل شركات الطيران منخفضة التكاليف من المطارات غير الرئيسية في أغلب الأحيان

قائمة شركات الطيران

الوطن العربي
لا يزال مجال الطيران الاقتصادي حديث نسبيا في الوطن العربي مقارنة مع المناطق الأخرى في العالم. شركات الطيران منخفضة التكلفة هي:

  العربية للطيران
  فلاي دبي
  طيران البحرين (أعلنت إفلاسها)
  طيران الجزيرة
  طيران ناس
  طيران سما (توقفت عن الخدمة)
  الوفير للطيران (توقفت عن الخدمة)
  طيران أديل
  طيران السعيدة
  العربية للطيران المغرب
  أطلس بلو (توقفت عن الخدمة)
  جيت فور يو (توقفت عن الخدمة)
  العربية للطيران مصر
  طيران رأس الخيمة
  طيران مصر الدولي
 ايركايرو للطيران - مصر
  النيل للطيران مصر
  طيران السلام

أمريكا الشمالية
 جت بلو

أوروبا
 إيزي جيت المملكة المتحدة.

انظر أيضا

 شركة طيران
 إيران آيرتور

مصادر

وصلات خارجية
 Low-Cost Carriers - Europe - Research and information on European low-cost carriers
 Low Cost Airline News - Research and information on Asia Pacific low-cost carriers
 World Low Cost Airlines Congress - Annual meeting place for the World's Low Cost Airlines

شركات طيران منخفضة التكلفة
نماذج أعمال
أنواع الخطوط الجوية

شركة طيران منخفضة التكلفة


Der Wohl, auch Gritzer Kopf, ist ein  hoher Berg in der Lasörlinggruppe in Osttirol, die das Virgental vom Defereggental trennt.

Lage
Der Wohl liegt an der Gemeindegrenze zwischen Virgen im Norden und St. Veit in Defereggen im Süden. Der Berggipfel befindet sich im Ostbereich der Lasörlinggruppe, benachbarte Gipfel sind die Scheibe (auch Gritzer Bockshorn, ) im Westen und der Gosingkopf () im Osten. Von der Scheibe ist der Wohl durch das Mullitztörl, auch Virgentörl, (2615 m ü. A.), getrennt. Der lange Südwestgrat des Wohl fällt zum Gritzer Hörndle () ab, südwestlich liegt zudem der Gritzer See. Nordöstlich befindet sich das Tal des Steinkasbachs, nordwestlich die Gumpenlacke und die Lasörlinghütte. An der Südostflanke des Wohl entspringt der Gritzer Almbach.

Aufstiegsmöglichkeiten
Der weglose Anstieg führt vom Mullitztörl durch Schrofen und Blockkletterei auf den wenig eigenständigen Gipfel. Von der Lasörlinghütte sind für die knapp 500 Höhenmeter rund 1½ Stunden zu veranschlagen. Zudem ist die Besteigung vom Gosingkopf über den Südwestkamm möglich (I-II).

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Berg in den Alpen
Geographie (Virgen)
Geographie (St. Veit in Defereggen)
Berg in der Venedigergruppe
Berg in Osttirol

Wohl (Lasörlinggruppe)