Reverenda je kleričko odjelo koje nose svećenici, biskupi, đakoni katoličke, pravoslavne, anglikanske, protestanske crkve.

Porijeklo naziva
Reverenda dolazi od latinske riječi vestis talaris što znači tunika do gležnja, jer dužina reverende je do gležnja kao što su habiti redovnika i redovnica.

Povijest
Reverenda potječe iz starog Rima kao tunika koja se nosila ispod toge. U bogoslužju ona se nosi ispod albe.

Reverende Katoličke Crkve

Reverenda dolazi u velikom broju stilova i krojeva, iako nema nekakvu posebnu simboliku. Rimska reverenda često sadržava trideset i tri dugmadi koje podsjećaju na Isusove godine života. Boja reverende odnosi se na hijerarhiju crkve. obični svećenici nose crne reverende, ako svećenik nosi reverendu s ljubičastim dugmadima, on je kapelan njegove svetosti, kanonik i prelat Rimske kurije. Biskupi i kardinali imaju civilne reverende koje imaju crvene dugmiće, a korske reverende za biskupe su ljubičaste, a kardinalske crvene. Korsku reverendu još umjesto biskupa nosi i prelat Rimske kurije.

Reverende Anglikanske Crkve
Reverende Anglikanske Crkve za razliku od rimokatoličkih reverendi nemaju dugmat s prednje strane nego se nalaze ispod materijala i to samo jedno dugme u sredini. Dugmad je veličine 12-15 cm i na reverendi ima 39 dugmadi koji se ne vide za razliku od rimske reverende

Reverende u Istočnim Crkvama

Pravoslavna i grkokatolička Crkva

Sirijska i koptska Crkva

Vanjske poveznice
Kategorija:Reverende

Odjeća
Liturgijsko ruho

Reverenda


A Red Ventures é uma empresa de mídia norte-americana e proprietária da Giant Bomb, Lonely Planet, CNET, ZDNet, TV Guide, Metacritic, GameSpot, GameFAQs, The Points Guy e Chowhound desde 30 de outubro de 2020; bem como da Healthline Media desde 2019 e Bankrate desde 2017.

A Red Ventures se concentra no que chama de "mercados integrados", ou seja, sites que fornecem notícias, opiniões e resenhas. A sede corporativa da empresa está localizada em Indian Land, Carolina do Sul, um subúrbio de Charlotte, Carolina do Norte.

História
A Red Ventures foi fundada em 29 de setembro de 1999, em Fort Mill, Carolina do Sul, e antes de suas aquisições em 2020, cresceu para uma presença internacional com mais de 100 marcas, 3 mil funcionários e operações no Reino Unido e no Brasil.

Em 2015, a empresa recebeu um investimento de 250 milhões de dólares da Silver Lake. Nesse mesmo ano, dobrou o tamanho de sua sede e comprou a empresa de serviços postais Imagitas da Pitney Bowes.

A Red Ventures adquiriu a Bankrate Inc. por 1,24 bilhão de dólares em dinheiro em um acordo anunciado em 3 de julho de 2017.

Em 14 de setembro de 2020, a Red Ventures concordou em comprar a CNET Media Group da ViacomCBS por 500 milhões de dólares. Em 1.º de dezembro de 2020, a Red Ventures comprou a Lonely Planet da NC2 Media, com sede no Tennessee.

Ligações externas
 Página oficial

Empresas dos Estados Unidos
Empresas de mídia dos Estados Unidos
Empresas fundadas em 2000
Empresas de marketing dos Estados Unidos
Condado de Lancaster (Carolina do Sul)

Red Ventures


Indoor tanning involves using a device that emits ultraviolet radiation to produce a cosmetic tan. Typically found in tanning salons, gyms, spas, hotels, and sporting facilities, and less often in private residences, the most common device is a horizontal tanning bed, also known as a sunbed or solarium. Vertical devices are known as tanning booths or stand-up sunbeds.

First introduced in the 1960s, indoor tanning became popular with people in the Western world, particularly in Scandinavia, in the late 1970s. The practice finds a cultural parallel in skin whitening in Asian countries, and both support multibillion-dollar industries. Most indoor tanners are women, 16–25 years old, who want to improve their appearance or mood, acquire a pre-holiday tan, or treat a skin condition.

Across Australia, Canada, Northern Europe and the United States, 18.2% of adults, 45.2% of university students, and 22% of adolescents had tanned indoors in the previous year, according to studies in 2007–2012. As of 2010 the indoor-tanning industry employed 160,000 in the United States, where 10–30 million tanners visit 25,000 indoor facilities annually. In the United Kingdom, 5,350 tanning salons were in operation in 2009. From 1997 several countries and US states banned under-18s from indoor tanning. The commercial use of tanning beds was banned entirely in Brazil in 2009 and Australia in 2015. , thirteen U.S. states and one territory have banned under-18s from using them, and at least 42 states and the District of Columbia have imposed regulations, such as requiring parental consent.

Indoor tanning is a source of UV radiation, which is known to cause skin cancer, including melanoma and skin aging, and is associated with sunburn, photodrug reactions, infections, weakening of the immune system, and damage to the eyes, including cataracts, photokeratitis (snow blindness) and eye cancer. Injuries caused by tanning devices lead to over 3,000 emergency-room cases a year in the United States alone. Physicians may use or recommend tanning devices to treat skin conditions such as psoriasis, but the World Health Organization does not recommend their use for cosmetic purposes. The WHO's International Agency for Research on Cancer includes tanning devices, along with ultraviolet radiation from the sun, in its list of group 1 carcinogens. Researchers at the Yale School of Public Health found evidence of addiction to tanning in a 2017 paper.

Background

Ultraviolet radiation

Ultraviolet radiation (UVR) is part of the electromagnetic spectrum, just beyond visible light. Ultraviolet wavelengths are 100 to 400 nanometres (nm, billionths of a metre) and are divided into three bands: A, B and C. UVA wavelengths are the longest, 315 to 400 nm; UVB are 280 to 315 nm, and UVC wavelengths are the shortest, 100 to 280 nm.

About 95% of the UVR that reaches the earth from the sun is UVA and 5% UVB; no appreciable UVC reaches the earth. While tanning systems before the 1970s produced some UVC, modern tanning devices produce no UVC, a small amount of UVB and mostly UVA. Classified by the WHO as a group 1 carcinogen, UVR has "complex and mixed effects on human health". While it causes skin cancer and other damage, including wrinkles, it also triggers the synthesis of vitamin D and endorphins in the skin.

History

In 1890 the Danish physician Niels Ryberg Finsen developed a carbon arc lamp ("Finsen's light" or a "Finsen lamp") that produced ultraviolet radiation for use in skin therapy, including to treat lupus vulgaris. He won the 1903 Nobel Prize in Physiology or Medicine for his work.

Until the late 19th century in Europe and the United States, pale skin was a symbol of high social class among white people. Victorian women would carry parasols and wear wide-brimmed hats and gloves; their homes featured heavy curtains that kept out the sun. But as the working classes moved from country work to city factories, and to crowded, dark, unsanitary homes, pale skin became increasingly associated with poverty and ill health. In 1923 Coco Chanel returned from a holiday in Cannes with a tan, later telling Vogue magazine: "A golden tan is the index of chic!" Tanned skin had become a fashion accessory.

In parallel physicians began advising their patients on the benefits of the "sun cure", citing its antiseptic properties. Sunshine was promoted as a treatment for depression, diabetes, constipation, pneumonia, high and low blood pressure, and many other ailments. Home-tanning equipment was introduced in the 1920s in the form of "sunlamps" or "health lamps", UV lamps that emitted a large percentage of UVB, leading to burns. Friedrich Wolff, a German scientist, began using UV light on athletes, and developed beds that emitted 95% UVA and 5% UVB, which reduced the likelihood of burning. The world's first tanning salon opened in 1977 in Berlin, followed by tanning salons in Europe and North America in the late 1970s. In 1978 Wolff's devices began selling in the United States, and the indoor tanning industry was born.

Devices

Lamps

Tanning lamps, also known as tanning bulbs or tanning tubes, produce the ultraviolet light in tanning devices. The performance (or output) varies widely between brands and styles. Most are low-pressure fluorescent tubes, but high-pressure bulbs also exist. The electronics systems and number of lamps affect performance, but to a lesser degree than the lamp itself. Tanning lamps are regulated separately from tanning beds in most countries, as they are the consumable portion of the system.

Beds

Most tanning beds are horizontal enclosures with a bench and canopy (lid) that house long, low-pressure fluorescent bulbs (100–200 watt) under an acrylic surface. The tanner is surrounded by bulbs when the canopy is closed. Modern tanning beds emit mostly UVA (the sun emits around 95% UVA and 5% UVB). One review of studies found that the UVB irradiance of beds was on average lower than the summer sun at latitudes 37°S to 35°N, but that UVA irradiance was on average much higher.

The user sets a timer (or it is set remotely by the salon operator), lies on the bed and pulls down the canopy. The maximum exposure time for most low-pressure beds is 15–20 minutes. Maximum times are set by the manufacturer according to how long it takes to produce four "minimal erythema doses" (MEDs), an upper limit laid down by the FDA. An MED is the amount of UV radiation that will produce erythema (redness of the skin) within a few hours of exposure.

High-pressure beds use smaller, higher-wattage quartz bulbs and emit a higher percentage of UVA. They may emit 10–15 times more UVA than the midday sun, and have a shorter maximum exposure time (typically 10–12 minutes). UVA gives an immediate, short-term tan by bronzing melanin in the skin, but no new melanin is formed. UVB has no immediate bronzing effect, but with a delay of 72 hours makes the skin produce new melanin, leading to tans of longer duration. UVA is less likely to cause burning or dry skin than UVB, but is associated with wrinkling and loss of elasticity because it penetrates deeper.

Commercial tanning beds cost $6,000 to $30,000 as of 2006, with high-pressure beds at the high end. One Manhattan chain was charging $10 to $35 per session in 2016, depending on the number, strength, and type of bulbs. This is known as level 1–6 tanning; level 1 involves a basic low-pressure bed with 36 x 100-watt bulbs. Depending on the quality of the bed, it may contain a separate facial tanner, shoulder tanners, a choice of tanning levels and UVA/UVB combinations, sound system, MP3 connection, aromatherapy, air conditioning, a misting option and voice guide. There are also open-air beds, in which the tanner is not entirely enclosed.

Booths
Tanning booths (also known as stand-up sunbeds) are vertical enclosures; the tanner stands during exposure, hanging onto straps or handrails, and is surrounded by tanning bulbs. In most models, the tanner closes a door, but there are open designs too. Some booths use the same electronics and lamps as tanning beds, but most have more lamps and are likely to use 100–160 watt lamps. They often have a maximum session of 7–15 minutes. There are other technical differences, or degrees of intensity, but for all practical intents, their function and safety are the same as a horizontal bed. Booths have a smaller footprint, which some commercial operators find useful. Some tanners prefer booths out of concern for hygiene, since the only shared surface is the floor.

Lotions and goggles

Before entering a tanning unit, the tanner usually applies indoor tanning lotion to the whole body and may use a separate facial-tanning lotion. These lotions are considerably more expensive than drugstore lotions. They contain no sunscreen, but instead moisturize the skin with ingredients such as aloe vera, hempseed oil and sunflower seed oil. They may also contain dihydroxyacetone, a sunless tanner. So-called "tingle" tanning lotions cause vasodilation, increasing blood circulation.

Goggles (eye protection) should be worn to avoid eye damage. In one 2004 study, tanners said they avoided goggles to prevent leaving pale skin around the eyes. In the US, CFR Title 21 requires that new tanning equipment come with eye protection and most states require that commercial tanning operators provide eye protection for their clients. Laws in other countries are similar.

Prevalence

Tanning-device use

Indoor tanning is most popular with white females, 16–25 years old, with low-to-moderate skin sensitivity, who know other tanners. Studies seeking to link indoor tanning to education level and income have returned inconsistent results. Prevalence was highest in one German study among those with a moderate level of education (neither high nor low).

The late teens to early–mid 20s is the highest-prevalence age group. In a national survey of white teenagers in 2003 in the US (aged 13–19), 24% had used a tanning facility. Indoor-tanning prevalence figures in the US vary from 30 million each year to just under 10 million (7.8 million women and 1.9 million men).

The figures in the US are in decline: according to the Centres for Disease Control and Prevention, usage in the 18–29 age group fell from 11.3 percent in 2010 to 8.6 percent in 2013, perhaps attributable in part to a 10% "tanning tax" introduced in 2010. Attitudes toward tanning vary across states; in one study, doctors in the northeast and midwest of the country were more likely than those in the south or west to recommend tanning beds to treat vitamin D deficiency and depression.

Tanning bed use is more prevalent in northern countries. In Sweden in 2001, 44% said they had used one (in a survey of 1,752 men and women aged 18–37). Their use increased in Denmark between 1994 and 2002 from 35% to 50% (reported use in the previous two years). In Germany, between 29% and 47% had used one, and one survey found that 21% had done so in the previous year. In France, 15% of adults in 1994–1995 had tanned indoors; the practice was more common in the north of France. In 2006, 12% of grade 9–10 students in Canada had used a tanning bed in the last year. In 2004, 7% of 8–11-year-olds in Scotland said they had used one. Tanning bed use is higher in the UK in the north of England. One study found that the prevalence was lower in London than in less urban areas of the country.

Density of facilities
Tanning facilities are ubiquitous in the US, although the figures are in decline. In a study in the US published in 2002, there was a higher density in colder areas with a lower median income and higher proportion of whites. A study in 1997 found an average of 50.3 indoor-tanning facilities in 20 US cities (13.89 facilities for every 100,000 residents); the highest was 134 in Minneapolis, MN, and the lowest four in Honolulu, Hawaii. In 2006 a study of 116 cities in the US found 41.8 facilities on average, a higher density than either Starbucks or McDonald's. Of the country's 125 top colleges and universities in 2014, 12% had indoor-tanning facilities on campus and 42.4% in off-campus housing, 96% of the latter free of charge to the tenants.

There are fewer professional salons than tanning facilities; the latter includes tanning beds in gyms, spas and similar. According to the FDA, citing the Indoor Tanning Association, there were 25,000 tanning salons in 2010 in the US (population 308.7 million in 2010). Mailing-list data suggest there were 18,200 in September 2008 and 12,200 in September 2015, a decline of 30 percent. According to Chris Sternberg of the American Suntanning Association, the figures are 18,000 in 2009 and 9,500 in 2016.

The South West Public Health Observatory found 5,350 tanning salons in the UK in 2009: 4,492 in England (population 52.6 million in 2010), 484 in Scotland (5.3 million), 203 in Wales (3 million) and 171 in Northern Ireland (1.8 million).

Reasons

Overview

Reasons cited for indoor tanning include improving appearance, acquiring a pre-holiday tan, feeling good and treating a skin condition. Tanners often cite feelings of well-being; exposure to tanning beds is reported to "increase serum beta-endorphin levels by 44%". Beta-endorphin is associated with feelings of relaxation and euphoria, including "runner's high".

Improving appearance is the most-cited reason. Studies show that tanned skin has semiotic power, signifying health, beauty, youth and the ability to seduce. Women, in particular, say not only that they prefer their appearance with tanned skin, but that they receive the same message from friends and family, especially from other women. They believe tanned skin makes them look thinner and more toned, and that it covers or heals skin blemishes such as acne. Other reasons include acquiring a base tan for further sunbathing; that a uniform tan is easier to achieve in a tanning unit than in the sun, and a desire to avoid tan lines. Proponents of indoor tanning say that tanning beds deliver more consistent, predictable exposure than the sun, but studies show that indoor tanners do suffer burns. In two surveys in the US in 1998 and 2004, 58% of indoor tanners said they had been burned during sessions.

Vitamin D

Vitamin D is produced when the skin is exposed to UVB, whether from sunlight or an artificial source. It is needed for mineralization of bone and bone growth. Areas in which vitamin D's role is being investigated include reducing the risk of cancer, heart disease, multiple sclerosis and glucose dysregulation. Exposing arms and legs to a minimal 0.5 erythemal (mild sunburn) UVB dose is equal to consuming about 3000 IU of vitamin D3. In a study in Boston, MA, researchers found that adults who used tanning beds had "robust" levels of 25(OH)D (46 ng/mL on average), along with higher hip bone density, compared to adults who did not use them.

Obtaining vitamin D from indoor tanning has to be weighed against the risk of developing skin cancer. The indoor-tanning industry has stressed the relationship between tanning and the production of vitamin D. According to the US National Institutes of Health, some researchers have suggested that "5–30 minutes of sun exposure between 10 AM and 3 PM at least twice a week to the face, arms, legs, or back without sunscreen usually lead to sufficient vitamin D synthesis and that the moderate use of commercial tanning beds that emit 2%–6% UVB radiation is also effective". Most researchers say the health risks outweigh the benefits, that the UVB doses produced by tanning beds exceed what is needed for adequate vitamin D production, and that adequate vitamin D levels can be achieved by taking supplements and eating fortified foods.

Medical use

Certain skin conditions, including keratosis, psoriasis, eczema and acne, may be treated with UVB light therapy, including by using tanning beds in commercial salons. Using tanning beds allows patients to access UV exposure when dermatologist-provided phototherapy is not available. A systematic review of studies, published in Dermatology and Therapy in 2015, noted that moderate sunlight is a treatment recommended by the American National Psoriasis Foundation, and suggested that clinicians consider UV phototherapy and tanning beds as a source of that therapy.

When UV light therapy is used in combination with psoralen, an oral or topical medication, the combined therapy is referred to as PUVA. A concern with the use of commercial tanning is that beds that primarily emit UVA may not treat psoriasis effectively. One study found that plaque psoriasis is responsive to erythemogenic doses of either UVA or UVB. It does require more energy to reach erythemogenic dosing with UVA.

Risks

Skin cancer

Exposure to ultraviolet radiation (UVR), whether from the sun or tanning devices is known to be a major cause of the three main types of skin cancer: non-melanoma skin cancer (basal cell carcinoma and squamous cell carcinoma) and melanoma. Overexposure to UVR induces at least two types of DNA damage: cyclobutane–pyrimidine dimers (CPDs) and 6–4 photoproducts (6–4PPs). While DNA repair enzymes can fix some mutations, if they are not sufficiently effective, a cell will acquire genetic mutations which may cause the cell to die or become cancerous. These mutations can result in cancer, aging, persistent mutation and cell death. For example, squamous cell carcinoma can be caused by a UVB-induced mutation in the p53 gene.

Non-melanoma skin cancer includes squamous cell carcinoma (SCC) and basal cell carcinoma (BCC), and is more common than melanoma. With early detection and treatment, it is typically not life-threatening. Prevalence increases with age, cumulative exposure to UV, and proximity to the equator. It is most prevalent in Australia, where the rate is 1,000 in 100,000 and where, as of 2000, it represented 75 percent of all cancers.

Melanoma accounts for approximately one percent of skin cancer, and causes most of skin cancer-related deaths. The average age of diagnosis is 63, and it is the most common cancer in the 25–29 age group and the second most common in the 15-29 group, which may be due in part to the increased UV exposure and use of indoor tanning observed in this population. In the United States, the melanoma incidence rate was 22.3 per 100,000, based on 2010-2014 data from the National Institutes of Health Surveillance, Epidemiology and End Results (SEER) Program, and the death rate was 2.7 per 100,000. 9,730 people were estimated to die of melanoma in the United States in 2017, and these numbers are anticipated to continue rising. Although 91.7% of patients diagnosed with melanoma survive beyond 5-years, advanced melanoma is largely incurable, and only 19.9% percent of patients with metastatic disease survive beyond 5 years. An international meta-analysis performed in 2014 estimates that annually, 464,170 cases of skin cancer can be attributed to exposure to indoor tanning.

A 2012 analysis of epidemiological studies found a 20% increase in the risk of melanoma (a relative risk of 1.20) among those who had ever used a tanning device compared to those who had not, and a 59% percent increase (a relative risk of 1.59) among those who had used one before age 35. Additionally, a 2014 systematic review and meta-analysis found that indoor tanners had a 16 percent increased risk of developing melanoma, which increased to 23 percent for North Americans. For those who started tanning indoors before age 25, their risk further increased to 35% compared to those who began after age 25.

Other risks
Exposure to UV radiation is associated with skin aging, wrinkle production, liver spots, loss of skin elasticity, erythema (reddening of the skin), sunburn, photokeratitis (snow blindness), ocular melanoma (eye cancer), and infections. Tanning beds can contain many microbes, some of which are pathogens that can cause skin infections and gastric distress. In one study in New York in 2009, the most common pathogens found on tanning beds were Pseudomonas spp. (aeruginosa and putida), Bacillus spp., Klebsiella pneumoniae, Enterococcus species, Staphylococcus aureus, and Enterobacter cloacae. Several prescription and over-the-counter drugs, including antidepressants, antibiotics, antifungals and anti-diabetic medication, can cause photosensitivity, which makes burning the skin while tanning more likely. This risk is increased by a lack of staff training in tanning facilities.

Young people

Children and adolescents who use tanning beds are at greater risk because of biological vulnerability to UV radiation. Epidemiological studies have shown that exposure to artificial tanning increases the risk of malignant melanoma and that the longer the exposure, the greater the risk, particularly in individuals exposed before the age of 30 or who have been sunburned.

One study conducted among college students found that awareness of the risks of tanning beds did not deter the students from using them. Teenagers are frequent targets of tanning industry marketing, which includes offers of coupons and placing ads in high-school newspapers. Members of the United States House Committee on Energy and Commerce commissioned a "sting" operation in 2012, in which callers posing as a 16-year-old woman who wanted to tan for the first time called 300 tanning salons in the US. Staff reportedly failed to follow FDA recommendations, denied the risks of tanning, and offered misleading information about benefits.

Addiction

Addiction to indoor tanning has been recognized as a psychiatric disorder. The disorder is characterized as excessive indoor tanning that causes the subject personal distress; it has been associated with anxiety, eating disorders and smoking. The media has described the addiction as tanorexia. According to the Canadian Pediatric Society, "repeated UVR exposures, and the use of indoor tanning beds specifically, may have important systemic and behavioural consequences, including mood changes, compulsive disorders, pain and physical dependency."

Regulation

Australia
Commercial tanning services are banned in all states, except the Northern Territory where no salons are in operation. Private ownership of tanning beds is permitted.

Brazil
Brazil's National Health Surveillance Agency banned the use of tanning beds for cosmetic purposes in 2009, making that country the first to enact a ban. It followed a 2002 ban on minors using the beds.

Canada
Indoor tanning is prohibited for under-18s in British Columbia, Alberta, Manitoba, Saskatchewan, Ontario, Quebec, and Prince Edward Island; and for under-19s in New Brunswick, Nova Scotia, Newfoundland and Labrador, and the Northwest Territories. Health Canada recommends against the use of tanning equipment.

European Union
In 1997 France became the first country to ban minors from indoor tanning. Under-18s are similarly prohibited in Austria, Belgium, Germany, Ireland, Portugal, Spain, Poland and the United Kingdom. In addition, Ireland prohibits salons from offering "happy hour" discounts.

New Zealand
In New Zealand, indoor tanning is regulated by a voluntary code of practice. Salons are asked to turn away under-18s, those with type 1 skin (fair skin that burns easily or never tans), people who experienced episodes of sunburn as children, and anyone taking certain medications, with several moles, or who has had skin cancer. Tanners are asked to sign a consent form, which includes health information and advice about the importance of wearing goggles. Surveys have found a high level of non-compliance. The government has carried out bi-annual surveys of tanning facilities since 2012.

United States

The Food and Drug Administration (FDA) classifies tanning beds as "moderate risk" devices (changed in 2014 from "low risk"). It requires that devices carry a black box warning that they should not be used by individuals under the age of 18, but it has not banned their use by minors. , the California, Delaware, the District of Columbia, Hawaii, Illinois, Kansas, Louisiana, Massachusetts, Minnesota, Nevada, New Hampshire, North Carolina, Oregon, Texas, Vermont and Washington have banned the use of tanning beds for minors under the age of 18. Other states strictly regulate indoor tanning under the age of 18, with most banning indoor tanning for persons under the age of 14 unless medically required, and some requiring the consent of a guardian for those aged 14–17. In 2010 under the Affordable Care Act, a 10% "tanning tax" was introduced, which is added to the fees charged by tanning facilities; it was expected to raise $2.7 billion for health care over ten years.

Tanning beds are regulated in the United States by the federal government's Code of Federal Regulations (21 CFR 1040.20). This is designed to ensure that the devices adhere to a set of safety rules, with the primary focus on sunbed and lamp manufacturers regarding maximum exposure times and product equivalence. Additionally, must have a "Recommended Exposure Schedule" posted on both the front of the tanning bed and in the owners' manual, and list the original lamp that was certified for that particular tanning bed. Salon owners are required to replace the lamps with either exactly the same lamp, or a lamp that is certified by the lamp manufacturer to be.

States control regulations for salons, regarding operator training, sanitization of sunbeds and eyewear, and additional warning signs. Many states also ban or regulate the use of tanning beds by minors under the age of 18.

American osteopathic physician Joseph Mercola was prosecuted in 2016 by the Federal Trade Commission (FTC) for selling tanning beds to "reverse your wrinkles" and "slash your risk of cancer". The settlement meant that consumers who had purchased the devices were eligible for refunds totalling $5.3 million. Mercola had falsely claimed that the FDA "endorsed indoor tanning devices as safe", and had failed to disclose that he had paid the Vitamin D Council for its endorsement of his devices. The FTC said that it was deceptive for the defendants to fail to disclose that tanning is not necessary to produce vitamin D.

See also
Indoor tanning lotion
Light skin in Japanese culture
Sunless tanning

Notes

References

Bibliography

Book chapters are cited in short form above and long form below. All other sources are cited above only.

Coups, Elliot J. and Phillips, L. Alison (2012). "Prevalence and Correlates of Indoor Tanning", in Carolyn J. Heckman, Sharon L. Manne (eds.), Shedding Light on Indoor Tanning. Dordrecht: Springer Science & Business Media, 5–32.
Hay, Jennifer and Lipsky, Samara (2012), "International Perspectives on Indoor Tanning", in Heckman and Manne (eds)., 179–193.
Hunt, Yvonne; Augustson, Erik; Rutten, Lila; Moser, Richard; and Yaroch, Amy (2012). "History and Culture of Tanning in the United States", in Heckman and Manne (eds.), 33–68.
Lessin, Stuart R; Perlis, Clifford S.; Zook, and Matthew B. Zook (2012). "How Ultraviolet Radiation Tans Skin" in Heckman and Manne (eds.), 87–94.
Lluria-Prevatt, Maria; Dickinson, Sally E.; and Alberts, David S. (2013). "Skin Cancer Prevention", in David Alberts, Lisa M. Hess (eds.). Fundamentals of Cancer Prevention. Heidelberg and Berlin: Springer Verlag, 321–376.

IARC Group 1 carcinogens
Human skin color
Tanning (beauty treatment)
Ultraviolet radiation

Indoor tanning


Les Bonnes Étoiles () est un film sud-coréen écrit, réalisé et monté par Hirokazu Kore-eda, sorti en 2022.

Après La Vérité (2019), il s'agit de son deuxième film réalisé hors de son pays natal, le Japon.

Il est présenté en compétition au Festival de Cannes 2022. Il remporte le prix du jury œcuménique et le prix d'interprétation masculine pour Song Kang-ho.

Synopsis
Deux courtiers volent occasionnellement des bébés abandonnés par leurs parents dans la boîte à bébé de l'église et ils les vendent sur le marché noir de l'adoption. Mais lorsque la jeune mère revient après avoir abandonné son bébé, elle les découvre et décide de partir avec eux en road-trip pour interviewer les nouveaux parents.

Fiche technique

 Titre français : Les Bonnes Étoiles
 Titre original :
 Titre international :
 Réalisation et scénario : Hirokazu Kore-eda
 Musique : Jung Jae-il
 Direction artistique : Lee Mok-won
 Costumes : Choi Se-yeon
 Photographie : Hong Kyung-pyo
 Montage : Hirokazu Kore-eda
 Production : Lee Eugene
 Société de production : Zip Cinema
 Société de distribution : CJ E&M
 Pays de production :
 Langue originale : coréen
 Format : couleur
 Genre : drame
 Durée :
 Dates de sortie :
 France :  (avant-première mondiale au Festival de Cannes) ;   (sortie nationale)
 Corée du Sud :

Distribution
 Song Kang-ho  : Sang-hyeon
 Bae Doo-na  : l'inspectrice Soo-jin
 Kang Dong-won  : Dong soo
 Lee Ji-eun  : la jeune maman So-young
 Lee Joo-young  : l'inspectrice Lee

 et carton de doublage français.

Production
Le , la mise en chantier de ce film est annoncée (la distribution comprenant Song Kang-ho, Bae Doo-na et Gang Dong-won) sous le titre de travail  ou simplement . Hirokazu Kore-eda a commencé à imaginer ce film cinq ans avant la sortie, dans l'intention de travailler avec Song Kang-ho et Gang Dong-won, avec qui il avait fait connaissance lors de différents festivals, et avec Bae Doo-na, qui avait déjà participé à son film  (, 2009).

En , IU est engagée à joindre l'équipe. En , on apprend que Lee Joo-young est également choisie.

Tournage
Le tournage a lieu entre  et .

Accueil

Accueil critique
En France, le site Allociné propose une moyenne de , à partir de l'interprétation de  de presse.

Box-office
Pour son premier jour d'exploitation en France, Les Bonnes étoiles a réalisé , dont  en avant-première, pour un total de 578 séances proposées. En comptant l'ensemble des billets vendus à ce premier jour, le film se positionne en cinquième place du box-office des nouveautés pour leur journée de démarrage, derrière Nos frangins () et devant Les Pires ().

Au bout d'une première semaine d'exploitation dans les salles françaises, le long-métrage totalise , pour une septième place au box-office, derrière Le Torrent () et devant Enzo Le croco ().

Distinctions

Récompenses
 Festival de Cannes 2022 :
 Prix d'interprétation masculine pour Song Kang-ho
 Prix du jury œcuménique

Notes et références

Liens externes

Film réalisé par Hirokazu Kore-eda
Film sud-coréen sorti en 2022
Film dramatique sud-coréen
Film se déroulant à Incheon
Film tourné en Corée du Sud
Film tourné en 2021
Film sur l'adoption
Film de CJ Entertainment
Film en coréen
Prix du jury œcuménique au Festival de Cannes
Film avec un prix d'interprétation masculine au Festival de Cannes

Les Bonnes Étoiles


Andreï Borissovitch Kolesnikov (en , en ), né le  est un militaire de l'armée de terre russe, avec le grade de major-général.

Biographie
Andreï Kolesnikov est né dans le village d'Oktiabrskoïé (en ) près de Povorino, dans l'oblast de Voronej. S'engageant dans l'Armée de terre russe en 1998, il est diplômé de l' (à Tcheliabinsk) en 1999, puis de l'Académie interarmes en 2008 et enfin de l'Académie d'état-major en 2020 à Moscou.

Élevé au grade de major-général, il est nommé commandant de la  combinée en décembre 2021, théoriquement dépendante du district militaire est et casernée dans le kraï de Transbaïkalie, mais dont les éléments les plus opérationnels sont alors déployés en Biélorussie pour les manœuvres Vostok-2022.

Le , selon le ministre ukrainien de la Défense, Kolesnikov est tué durant l'invasion russe de l'Ukraine, ce qui en fait le deuxième général russe tué (après Andreï Soukhovetski). Sa mort n'a cependant pas été confirmée par la Russie et le 16 février 2023, Kolesnikov a été photographié en train d'examiner un hôpital de campagne en Biélorussie. Il a aussi fait une interview avec Vladimir Soloviev le 14 mars 2023.

Notes et références

Articles connexes
 Andreï Soukhovetski
 Liste des officiers supérieurs tués durant l'invasion de l'Ukraine par la Russie en 2022
 Vitali Guerassimov

Naissance en février 1977
Naissance dans l'oblast de Voronej
Major-général russe

Andreï Kolesnikov (général)


The Box é um filme de curta-metragem animado norte-americano de 1967, dirigido por Fred Wolf.

Visão geral
O filme reconta a história da Arca de Noé ambientada em um bar com um idoso carregando uma caixa enquanto outros que entram lá cada um querendo saber o que está lá dentro. Venceu o Oscar de melhor curta-metragem de animação na edição de 1968. Em 2003, o Arquivo de Filmes da Academia preservou The Box.

Curtas-metragens de 1967
Filmes dos Estados Unidos de 1967
Curtas-metragens em língua inglesa
Filmes premiados com o Oscar de melhor curta-metragem de animação
Curtas-metragens de animação dos Estados Unidos

The Box (filme de 1967)


بلدية سانت خوان دي مورو  (بالفالنسية:Sant Joan de Morò)، هي إحدى بلديات مقاطعة كاستيلون التي تقع في منطقة بلنسية، في شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 2.375 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2006).

مراجع

أماكن مأهولة في كاستيون
بلديات كاستيلون

سانت خوان دي مورو


Voltaire High  é uma série de televisão francesa de comédia e drama criada por Marie Roussin para a TV francesa e para a Prime Video . A série aborda a história do colégio Voltaire em 1963, quando pela primeira vez admitiu meninas como alunas e misturadas com os meninos, abordando a realidade da época, retrantando o machismo e vários preconceitos. É a primeira série 100% francesa da Prime Video.

Resumo
No ano de 1963, o colégio de ensino médio Voltaire, até então reservado aos meninos, acolheu as meninas pela primeira vez. Não são muitas, mas com a chegada delas, toda a vida escolar vira de cabeça para baixo, tanto para alunos quanto para professores.

Elenco

Principal
Léonie Souchaud : Michèle Magnan
Lula Cotton-Frapier : Annick Sabiani
Anouk Villemin : Simone Palladino
Nathan Parent : Henri Pichon
Baptiste Masseline : Jean-Pierre Magnan, grand-frère de Michèle
Gaspard Meier-Chaurand : Alain Laubrac
Pierre Deladonchamps : Paul Bellanger, le surveillant général
Nina Meurisse : Camille Couret, professeure d'anglais
Maud Wyler : Jeanne Bellanger, l'infirmière du lycée
Gaspard Gevin-Hié : Daniel Applebaum

Recorrente
Arthur Legrand : Jean Dupin
François Rollin : Proviseur Jacquet
Gérald Laroche : Louis Douillard
Anne Le Ny : Hélène Giraud
Vassili Schneider : Joseph Descamps
Antoine Werner : Didier Felbec
Dimitri Fouque : Charles Vergoux
Enzo Monchauzou : Yves Lamaziere
Adil Mekki : Ahmed Belkacem

Episódios

Primeira temporada (2021)
A primeira temporada, de oito episódios e o primeiro foi ao ar em 14 de junho de 2021.

Crítica

O site francês AlloCiné	deu 4 estrelas e meia de 5 para a produção, já o Cine Séries deu 3 estrelas de 5. No IMDb a série foi avaliada por 665 usúarios e recebeu média de 8 estrelas de 10.

Ligações externas

Voltaire High


Ibrahim Sadeh (en ), né le  à Zarka, est un footballeur international jordanien. Il joue au poste de milieu défensif au Al-Khor SC.

Biographie

En club

En sélection
En , il participe au championnat d'Asie des moins de 23 ans organisé en Thaïlande. Lors de cette compétition, il ne joue qu'une seule rencontre, le quart de finale perdu face à la Corée du Sud.

Il fait ses débuts avec la Jordanie le  contre le Tadjikistan en match amical (défaite 0-1).

En , il participe à la Coupe arabe de la FIFA qui se déroule au Qatar. Lors de ce tournoi, il joue quatre matchs. La Jordanie s'incline en quart de finale face à l'Égypte, après prolongation.

Références

Liens externes

Footballeur international jordanien
Joueur de l'Al-Khor SC
Naissance en avril 2000
Naissance à Zarka

Ibrahim Sadeh


Hiroshi Ichihara (født 24. april 1987) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Oita Trinita og Sagan Tosu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hiroshi Ichihara


Deployment may refer to:
 Military deployment, the movement of armed forces and their logistical support
 Software deployment, all of the activities that make a software system  available for use
 System deployment, transforming a mechanical, electrical, or computer system from a packaged to an operational state

Deployment


Aconitum lasiostomum er fjölært jurt af sóleyjaætt sem er upprunnin frá austur Evrópu. Stundum er hann talinn undirtegund týshjálms: Aconitum lycoctonum subsp. lasiostomum.

Hann er eitraður og skal gæta varúðar við meðhöndlun hans, sérstaklega rætur.

Tilvísanir

Eiturplöntur
Sóleyjaætt

Aconitum lasiostomum


Bild, (njem. Slika), njemački je tabloid, najtiražnije tablidne novine u Europi. Bild am Sonntag (njem. Slika nedjeljom) uređuje se neovisno od Bilda i predstavlja nedjeljno izdanje novina.

Novine imaju veliki utjecaj na njemačku politiku i društvo, a poznate su i po parodiranju i ismijavanju političara. Između 1984. i 2012. Bild je na naslovnoj stranici tijekom 28 godina objavio 5 000 slika gologrudih djevojaka, također jednog od simbola novina.

Osim u devet tiskara u Njemačkoj (najpoznatije Hannover, Berlin, München), tiskaju se i u Španjolskoj, Italiji, Ateni i Turskoj.

Izvori

Vanjske poveznice
 Službene stranice

Njemačke dnevne novine

Bild


Mjøndalen Station (Mjøndalen stasjon) er en jernbanestation på Randsfjordbanen, der ligger i byen Mjøndalen i Nedre Eiker kommune i Norge. Den ligger på strækningen mellem Drammen og Hokksund, der trafikeres som en del af Sørlandsbanen, her i form af lokaltogene mellem Kongsberg og Eidsvoll.

Stationen åbnede 15. november 1866, da banen stod færdig. Den blev fjernstyret 1. december 1966 og gjort ubemandet 1. november 1986. Fra 30. maj 1994 til 5. maj 2000 var den bemandet igen.

Den første stationsbygning blev opført i 1865 efter tegninger af Georg Andreas Bull. Den brændte 13. august 1899, og efterfølgende opførtes den nuværende stationsbygning i mursten efter tegninger af Paul Due i 1902. Stationen er nu bemandet gennem en aftale mellem Jernbaneverket og kommunen i form af projektet "Levende stasjoner", der indebærer adgang til ventesal og toiletter samt opsyn med stationen.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Randsfjordbanen
Etableret i 1866
Jernbanestationer i Viken

Mjøndalen Station


An Microstegium eucnemis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck ngan Ernst Gottlieb von Steudel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Aimée Antoinette Camus. An Microstegium eucnemis in nahilalakip ha genus nga Microstegium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microstegium

Microstegium eucnemis


Olaylar
 837 - Halley kuyruklu yıldızı, Dünya'nın yakınından geçti.
 1809 - Beşinci Koalisyon Savaşı başladı.
 1815 - Endonezya'da Sumbawa adasında Tambora volkanik dağı püskürdü. Dağdan çıkan lavlar, küller ve dumanların doğrudan etkilerinin yanı sıra, açlık ve salgın yaratarak 100 bin kişinin ölümüne sebep oldu.
 1845 - Türk Polis Teşkilatı kuruldu.
 1912 - RMS Titanic ilk seferine çıktı.
 1919 - Meksikalı devrimci lider Emiliano Zapata, Hükûmet güçlerince öldürüldü.
 1928 - TBMM, Anayasa'nın ikinci maddesini değiştirdi. Söz konusu maddeden, "Türkiye Devleti'nin dini İslam'dır" bölümü çıkarıldı. Milletvekilleri ve Cumhurbaşkanı, yemin ederken "Vallahi" yerine "Namusum üzerine söz veririm" diyecek.
 1941 - Zagreb'de Hırvatistan Bağımsız Devleti'nin kuruluşu ilân edildi. Ante Paveliç önderliğindeki Ustaşa rejimi, Ortodoks Sırplara karşı soykırım kampanyası başlattı.
 1950 - Bursa Cezaevi'nde açlık grevine başlayan Nâzım Hikmet, sağlık durumu bozulunca gizlice İstanbul'a getirildi. Şair, açlık grevini erteledi.
 1956 - Arjantin'de -38.4 dereceyle dünyanın en düşük 5. sıcaklığı seçildi.
 1972 - İran'da, 7 şiddetinde deprem meydana geldi. Yaklaşık 5000 kişinin öldüğü depremde, Firuzabad ve Cehrom kentlerinde binalar yerle bir oldu.
 1998 - Kuzey İrlanda'da 29 yıllık savaşı bitiren antlaşma Belfast'ta imzalandı. Antlaşma, 22 Mayıs'ta referandumla kabul edildi.
 2010 - Polonya'nın başkenti Varşova'dan Rusya'nın Smolensk kentine giden Rus yapımı Tupolev Tu-154 tipi uçak, havaalanına 1.5 kilometre kala düştü. Uçaktaki 94 kişiden kurtulan olmadı. Uçakta, Polonya Devlet Başkanı Lech Kaczynski ve eşi de bulunuyordu.
 2019 - Event Horizon Telescope projesi araştırmacıları, M87 galaksisinin ortasındaki kara deliğin fotoğrafını çekerek dünyada ilk defa bir kara delik görüntüsünü elde etmeyi başardıklarını duyurdu.

Doğumlar
 401 - II. Theodosius, Doğu Roma İmparatoru (ö. 450)
 1018 - Nizam-ül Mülk, Büyük Selçuklu Devleti'nin Farsi veziri (ö. 1092)
 1583 - Hugo Grotius, Hollandalı filozof ve yazar (ö. 1645)
 1739 - Domenico Cirillo, İtalyan doktor, böcek bilimci ve botanikçi (ö. 1799)
 1740 - José Basilio da Gama, Brezilyalı yazar (ö. 1795)
 1755 - Samuel Hahnemann, Alman hekim (ö. 1843)
 1762 - Giovanni Aldini, İtalyan fizikçi (ö. 1834)
 1769 - Jean Lannes, Fransız mareşal (ö. 1809)
 1794 - Matthew C. Perry, Amerikalı deniz subayı (ö. 1858)
 1826 - Mustafa Celâleddin Paşa, Leh asıllı Osmanlı Paşası (ö. 1876)
 1827 - Lewis Wallace, Amerikalı asker, devlet adamı ve yazar (Amerikan İç Savaşı'nda Birlik Kuvvetleri generali) (ö. 1905)
 1844 - Jules de Burlet, Belçikalı siyasetçi (ö. 1897)
 1847 - Joseph Pulitzer, Amerikalı gazeteci ve yayıncı (ö. 1911)
 1856 - Abdullah Quilliam, İngiltere'deki ilk İslam merkezinin ve caminin kurucusu (ö. 1932)
 1859 - Jules Payot, Fransız eğitimci ve pedagog (ö. 1940)
 1863 - Paul Héroult, Fransız bilim insanı (ö. 1914)
 1864 - Eugen d'Albert, Alman besteci (ö. 1932)
 1864 - Michael Mayr, Avusturyalı tarihçi (ö. 1922)
 1868 - George Arliss, İngiliz aktör (ö. 1946)
 1873 - Kyösti Kallio, Finlandiya Cumhurbaşkanı (ö. 1940)
 1876 - Şabtay Levi, Hayfa'nın ilk Yahudi belediye başkanı (ö. 1956)
 1883 - Bogdan Filov, Bulgar arkeolog, sanat tarihçisi ve politikacı (ö. 1945)
 1887 - Bernardo Houssay, Arjantinli fizyolog (ö. 1971)
 1894 - Ben Nicholson, İngiliz soyut ressam (ö. 1982)
 1908 - Miguel de Molina, İspanyol flamenko şarkıcısı ve aktör (ö. 1993)
 1910 - Helenio Herrera, Arjantin kökenli Fransız futbolcu ve teknik direktör (ö. 1997)
 1910 - Hüsamettin Böke, Türk millî futbolcu ve futbol hakemi (ö. 1994)
 1912 - Boris Kidrič, Sloven partizan, Slovenya Sosyalist Cumhuriyeti'nin ilk başbakanı (ö. 1953)
 1917 - Robert Burns Woodward, Amerikalı kimyacı ve Nobel Kimya Ödülü sahibi (ö. 1979)
 1929 - Max von Sydow, İsveçli sinema oyuncusu (ö. 2020)
 1929 - Sermet Çağan, Türk tiyatro sanatçısı ve gazeteci (ö. 1970)
 1930 - Semih Sezerli, Türk sinema oyuncusu (ö. 1980)
 1930 - Spede Pasanen, Fin yazar (ö. 2001)
 1932 - Ömer Şerif, Lübnan asıllı Mısırlı aktör (ö. 2015)
 1937 - Bella Ahmadulina, Tatar ve İtalyan kökenli şair (ö. 2010)
 1940 - Algan Hacaloğlu, Türk siyasetçi
 1941 - II. Hrisostomos, Kıbrıs Ortodoks Kilisesi Başpiskoposu
 1942 - Ian Callaghan, İngiliz eski millî futbolcudur
 1942 - Erden Kıral, Türk yönetmen ve senarist
 1944 - Tuncer Cücenoğlu, Türk oyun yazarı ve çevirmen (ö. 2019)
 1947 - Bunny Wailer, Jamaikalı şarkıcı ve söz yazarı (ö. 2021)
 1951 - Cemil Usta, Türk milli futbolcu (ö. 2003)
 1952 - Steven Seagal, Amerikalı aktör
 1953 - Mehmet Gedik, Türk inşaat mühendisi ve siyasetçi (ö. 2011)
 1954 - Paul Bearer, Amerikalı profesyonel güreş menajeri (ö. 2013)
 1954 - Atilla Kart, Türk hukukçu ve siyasetçi
 1954 - Peter MacNicol, Emmy Ödüllü Amerikalı oyuncudur
 1956 - Carol V. Robinson, İngiliz kimyager ve Kraliyet Kimya Derneği Başkanı
 1957 - Türker Ertürk, Türk asker, Deniz Harp Okulu eski Komutanı, yazar ve siyasetçi
 1958 - Bob Bell, Renault Formula 1 takımının eski takım direktörü
 1958 - Babyface, Amerikalı yapımcı, söz yazarı ve şarkıcı
 1959 - Mona Juul, Birleşmiş milletler ESCOSOC başkanı
 1960 - Steve Bisciotti, Amerikalı iş insanı ve spor yöneticisi
 1963 - Doris Leuthard, İsviçreli siyasetçi ve avukat
 1967 - Mete Yarar, Türk asker, güvenlik danışmanı ve yazar
 1968 - Metin Göktepe, Türk gazeteci ve Evrensel gazetesi yazarı (ö. 1996)
 1968 - Orlando Jones, Amerikalı oyuncu
 1970 - Q-Tip, Amerikalı rapçi, prodüktör ve oyuncu
 1973 - Guillaume Canet, Fransız oyuncu ve yönetmen
 1973 - Roberto Carlos, Brezilyalı futbolcu
 1973 - Selahattin Demirtaş, Türk Siyasetçi
 1974 - Helen Jane Long, İngiliz besteci, müzisyen ve piyanist
 1975 - David Harbour, Amerikalı oyuncu
 1976 - Yasuaki Kato, Japon eski futbolcu
 1979 - Rachel Corrie, Amerikalı barış gönüllüsü (ö. 2003)
 1979 - Sophie Ellis-Bextor, İngiliz şarkıcı, besteci ve model
 1980 - John Baker, Amerikalı sinema oyuncusu
 1980 - Charlie Hunnam, İngiliz oyuncu
 1981 - Başak Daşman, Türk oyuncu
 1981 - Michael Pitt, Amerikalı oyuncu, model ve müzisyen
 1981 - Fábio Luís Ramim, Brezilya asıllı Azeri futbolcu
 1982 - Ceyhun Fersoy, Türk oyuncu
 1983 - Jamie Chung, Kore asıllı Amerikalı oyuncu
 1983 - Bobby Dixon, Amerikalı basketbolcu
 1984 - Jeremy Barrett, Amerikalı buz patenci
 1984 - Mandy Moore, Amerikalı şarkıcı ve sinema oyuncusu
 1984 - Damien Perquis, Fransa doğumlu Polonyalı eski futbolcu
 1984 - Gonzalo Javier Rodríguez, Arjantinli millî futbolcu
 1985 - Barkhad Abdi, 86. Akademi Ödülleri'nde En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu Akademi Ödülü'ne aday gösterilen Somalili oyuncu
 1985 - Jesús Gámez, İspanyol eski futbolcudur
 1986 - Fernando Gago, Arjantinli eski millî futbolcudur
 1986 - Vincent Kompany, Belçikalı eski millî futbolcudur
 1987 - Shay Mitchell, Kanadalı oyuncu
 1987 - Hayley Westenra, Yeni Zelandalı soprano, söz yazarı
 1988 - Haley Joel Osment, Amerikalı oyuncu
 1989 - Thomas Heurtel, Fransız profesyonel basketbolcu
 1990 - Andile Jali, Güney Afrikalı futbolcu
 1990 - Alex Pettyfer, İngiliz oyuncu
 1991 - Amanda Michalka, Amerikalı oyuncu, bestekâr, müzisyen, piyanist ve şarkıcı
 1992 - Sadio Mané, Senegalli futbolcu
 1992 - Daisy Jazz Isobel Ridley, İngiliz aktris
 1993 - Rune Dahmke, Alman hentbolcu
 1994 - Emre Uğur Uruç, Türk futbolcu
 1995 - Sory Kaba, Gineli futbolcu
 1995 - Shunya Mori, Japon futbolcu
 1996 - Leonardo Kalil Abdala, Brezilyalı futbolcu
 1997 - Claire Wineland, Amerikalı aktivist, hayırsever ve yazar (ö. 2018)
 2007 - Hollanda Prensesi Ariane, Orange-Nassau Prensesi, Hollanda kralı Willem-Alexander ve Kraliçe Máxima'nın üçüncü ve en küçük kızı

Ölümler
 1553 - I. Friedrich, Danimarka ve Norveç Kralı (d. 1471)
 1585 - XIII. Gregorius, Katolik Kilisesi'nin 226. Papası (d. 1502)
 1813 - Joseph-Louis Lagrange, İtalyan Aydınlanma Dönemi matematikçisi ve astronomu (d. 1736)
 1861 - Édouard Ménétries, Fransız entomolojist (d. 1802)
 1911 - Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Litvan ressam, besteci ve yazar (d. 1875)
 1919 - Mehmed Kemal, Osmanlı bürokratı (d. 1884)
 1919 - Emiliano Zapata, Meksikalı devrimci (d. 1879)
 1920 - Moritz Benedikt Cantor, Alman matematik tarihçisi (d. 1829)
 1931 - Halil Cibran, Lübnan asıllı Amerikalı ressam, şair ve filozof (d. 1883)
 1938 - King Oliver, Amerikalı caz kornet çalıcısı ve grup lideri (d. 1881)
 1950 - Fevzi Çakmak, Türk asker ve Türk Kurtuluş Savaşı komutanlarından (d. 1876)
 1954 - Auguste Lumière, Fransız sinema öncüsü (d. 1862)
 1959 - Jan Černý, Çekoslovakya başbakanı (d. 1874)
 1962 - Michael Curtiz, Macar asıllı Amerikalı film yönetmeni (d. 1886)
 1962 - Stuart Sutcliffe, İskoç müzisyen ve sanatçı (d. 1940)
 1966 - Evelyn Waugh, İngiliz yazar (d. 1903)
 1979 - Nino Rota, İtalyan film müziği bestecisi ve En İyi Özgün Müzik Akademi Ödülü sahibi (d. 1911)
 1983 - Şevket Aziz Kansu, Türk akademisyen ve Türk Tarih Kurumu Başkanı (d. 1903)
 1992 - Peter Dennis Mitchell, İngiliz biyokimyacı ve Nobel Kimya Ödülü sahibi (d. 1920)
 1995 - Morarji Desai, Hindistan'ın 6. Başbakanı (d. 1896)
 2004 - Sakıp Sabancı, Türk iş insanı (d. 1933)
 2010 - Dixie Carter, Amerikalı oyuncu ve seslendirme sanatçısı (d. 1939)
 2010 - Lech Kaczyński, Polonya cumhurbaşkanı (d. 1949)
 2010 - Maria Kaczyńska, Eski Polonya Devlet başkanlarından Lech Kaczyński'nin eşi ve eski Polonya first ladysi (d. 1942)
 2012 - Erdoğan Arıca, Türk futbolcu ve teknik direktör (d. 1954)
 2012 - Halim Solmaz, Beklenen yaşam süresinden çok fazla yaşamış Türk (d. 1884)
 2013 - Raymond Boudon, Fransız sosyoloji uzmanı (d. 1934)
 2013 - Robert G. Edwards, Büyük Britanyalı fizyolog ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (d. 1925)
 2014 - Dominique Baudis, Fransız siyasetçi (d. 1947)
 2014 - Gül Gülgün, Türk sinema dizi ve tiyatro oyuncusu (d. 1933)
 2014 - Phyllis Frelich, Amerikalı aktris (d. 1944)
 2015 - Rose Francine Rogombé, Gabonlu siyasetçi (d. 1942)
 2017 - Givi Berikaşvili, Sovyet Gürcü sinema ve tiyatro oyuncusu (d. 1933)
 2017 - Bab Christensen, Norveçli aktris (d. 1928)
 2017 - Arnold Clark, İskoç bilyoner iş insanı (d. 1927)
 2017 - Linda Hopkins, Afro-Amerikalı tiyatro oyuncusu, blues ve gospel müziği şarkıcısı (d. 1924)
 2017 - Larry Willoughby, Amerikalı tanınmış profesyonel eski güreşçi, antrenör ve menajer (d. 1950)
 2018 - F'Murr, Fransız çizgi roman sanatçısı ve yazar (d. 1946)
 2018 - Viliam Karmažin, Slovak besteci ve orkestra şefi (d. 1922)
 2019 - Werner Bardenhewer, Alman Katolik din adamı ve hayırsever (d. 1929)
 2019 - Randall C. Berg Jr., Amerikalı hukukçu ve avukat (d. 1949)
 2019 - Earl Thomas Conley, Amerikalı country müzisyeni ve şarkıcısı (d. 1941)
 2019 - Barbara Marx Hubbard, Amerikalı fütürist, yazar, filozof ve yorumcu (d. 1929)
 2020 - Bruce Baillie, Amerikalı avangart sinema sanatçısı, film yapımcısı ve yönetmeni (d. 1931)
 2020 - Rıfat Chadirji, Iraklı mimar, fotoğrafçı, yazar ve aktivist (d. 1926)
 2020 - David Cohen, II. Dünya Savaşı'nda Amerikalı asker (d. 1917)
 2020 - Frits Flinkevleugel, Hollandalı millî futbolcu (d. 1939)
 2020 - Enrique Múgica, İspanyol avukat ve politikacı, eski bakan (d. 1932)
 2020 - Ceybil Jefferies, Amerikalı şarkıcı (d. 1962)
 2020 - Marianne Lundquist, İsveçli serbest stil kadın yüzücü (d. 1931)
 2020 - Bas Mulder, Hollandalı-Surinamlı Katolik rahip ve spor organizatörü (d. 1931)
 2020 - Jacob Plange-Rhule, Ganalı doktor, akademisyen ve rektör (d. 1957)
 2020 - Diane Rodriguez, Amerikalı aktris, oyun yazarı ve tiyatro yönetmeni (d. 1951)
 2020 - Ing Yoe Tan, Hollandalı politikacı (d. 1948)
 2020 - Iris M. Zavala, Porto Rikolu yazar, şair ve eğitimci (d. 1936)
 2021 - Mehtap Ar, Türk sinema ve dizi oyuncusu ve tiyatro sanatçısı (d. 1957)
 2021 - Rossana Di Bello, İtalyan kadın siyasetçi (d. 1956)
 2021 - Lee Dunne, İrlandalı romancı ve oyun yazarı (d. 1934)
 2021 - Vito Fabris, İtalyan profesyonel basketbol oyuncusu (d. 1954)
 2021 - Sindisiwe van Zyl, Zimbabve doğumlu Güney Afrikalı hekim, radyocu, köşe yazarı, sağlık aktivisti ve araştırmacı (d. 1976)
 2022 - Philippe Boesmans, Belçikalı klasik müzik bestecisi (d. 1936)
 2022 - Estela Rodríguez, Kübalı judocu (d. 1967)

Tatiller ve özel günler
 Türk Polis Teşkilatı'nın kuruluşu (1845)

0410
10

10 Nisan


بلدية فالديكاسا (بالإسبانية: Valdecasa) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية فالديكاسا 75 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية فالديكاسا

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

فالديكاسا


Bladlus er en dansk dokumentarfilm fra 1952 efter manuskript af Erik R. Knudsen.

Handling
Foruden en almindelig beskrivelse af bladlusen viser filmen dennes vandringer fra benved-planten til frøroer, skræpper og tidsler tilbage til benved. Endvidere skildres bladlusenes ejendommelige forplantningsformer med skiftende vingede og vingeløse kuld.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1952

Bladlus (dokumentarfilm)


Carlos Desiderio Peucelle (f. 13. september 1908 - d. 1. apríl 1990) var knattspyrnumaður frá Argentínu. Hann var í landsliði þjóðar sinnar sem lék til úrslita á HM 1930 auk þess að vera leikmaður og síðar þjálfari sigursæls meistaraliðs River Plate á fjórða og fimmta áratugnum.

Ævi og ferill
 Carlos Peucelle fæddist í Buenos Aires og lék fyrir nokkur minni borgarlið áður en hann gekk til liðs við River Plate árið 1931 og lék undir þeirra merkjum næsta áratuginn. Á þeim tíma varð hann fjórum sinnum landsmeistari.

Hann lék 59 landsleiki fyrir argentínska landsliðið á árunum 1928 til 1940 og skoraði í þeim tólf mörk. Hann varð tvívegis Suður-Ameríkumeistari, árin 1929 og 1937. Hann var í leikmannahópi Argentínu á HM 1930 og lék þar fjóra leiki. Hann sat á varamannabeknum í fyrsta leiknum, gegn Frökkum en tók svo þátt í leikjunum á móti Mexíkó og Síle í riðlakeppninni. Hann skoraði tvö síðustu mörkin í 6:1 stórsigri á Bandaríkjunum í undanúrslitum og jafnaði metin í 1:1 í úrslitunum á móti Úrúgvæ.

Þjálfaraferill
Peucelle tók við þjálfun River Plate leiktíðina 1945-46 og er meðal þeirra sem taldir eru eiga hvað stærstan þátt í að skapa gullaldarlið félagsins, Vélina (spænska: La Máquina). Næstu árin ferðaðist hann um Suður-Ameríku og starfaði hjá fjölda liða sem knattspyrnuráðgjafi fremur en eiginlegur knattspyrnustjóri. Meðal landa þar sem hann drap niður fæti voru Kosta Ríka, Perú, Paragvæ og Kólumbía þar sem hann stofnaði knattspyrnuskóla sem átti eftir að hafa mikil áhrif.

Heimildir

Argentínskir knattspyrnumenn

Carlos Peucelle


Cette page concerne les évènements survenus en 2022 en Finlande :

Évènement
 Pandémie de Covid-19 en Finlande
  : Élections régionales
15 mai 2022 : Officialisation de la demande d'adhésion à l'OTAN

Sport
 Championnat de Finlande de hockey sur glace 2021-2022
 9- : Participation de la Finlande aux Jeux olympiques d'hiver de Pékin.
 20- : Festival olympique d'hiver de la jeunesse européenne (prévision)
  : Supercoupe de l'UEFA 2022 à Helsinki. (prévision)

Culture

Sortie de film

 Egō
 Dual (prévision)

Décès
 , journaliste.
 , juriste.
 , musicien.

Notes et références

2022 en Finlande
Finlande

2022 en Finlande


Giovanni Costanzo Caracciolo (Cartagena das Índias, 19 de dezembro de 1715 - Roma, 22 de setembro de 1780) foi um cardeal do século XVIII

Nascimento
Nasceu em Cartagena das Índias em 19 de dezembro de 1715, no mar, enquanto seus pais viajavam para Cartagena das Índias; sua mãe morreu ao dar à luz. De família nobre. Pertenceu ao ramo Santobono da família. Décimo quarto filho de Carmine Niccolò Caracciolo , príncipe de Santobono, vice-rei do Peru, e Costanza Ruffo, dos duques de Bagnara. Pelos casamentos de seus irmãos, ele se tornou parente das casas de Boncompagni-Ludovisi, Colonna di Stigliano e Piccolomini d'Aragona. Sobrinho do cardeal Antonio Maria Ruffo (1743), por parte de mãe. Tio do cardeal Nicola Colonna di Stigliano (1785), por parte de mãe. Outros cardeais da família foram Marino Ascanio Caracciolo (1535); Innico Caracciolo,sênior (1666); Innico Caracciolo, Jr (1715); Nicolò Caracciolo (1715); Diego Innico Caracciolo (1800); e Filippo Giudice Caracciolo, Orat. (1833).

Educação
Estudou em Nápoles.

Início da vida
Retornou com seu pai para a Espanha e lá viveu até a morte deste último em 1726. Capacete papal em 1736 para trazer o barrete vermelho ao cardeal Luis Antonio Jaime de Borbón y Farnesio. Prelado doméstico de Sua Santidade, 1736. Prelado da Consistorial de SC. Secretário da Congregação da Fábrica da basílica de São Pedro, dezembro de 1740. Referendário dos Tribunais da Assinatura Apostólica da Justiça e da Graça, 26 de janeiro de 1741. Vigário de S. Lorenzo em Damaso, 1741. Clérigo da Câmara Apostólica , 1742-1753. Presidente delle Acque , setembro de 1743-1747; e delle Ripe , dezembro de 1743-1747. Comissário geral Marittimae , abril de 1747; tomou posse em maio de 1748; ocupou o cargo até 1753. Governador deCastel Sant'Angelo , Roma, 1752. Auditor geral da Câmara Apostólica, 26 de novembro de 1753, substituindo monsenhor Flavio Chigi, promovido a cardinalato.

Ordens sagradas
(Nenhuma informação encontrada).

Cardinalado
Criado cardeal diácono no consistório de 24 de setembro de 1759; recebeu o chapéu vermelho em 27 de setembro de 1759; e a diaconia de S. Cesareo em Palatio, 19 de novembro de 1759. Recebeu as ordens menores em 20 de abril de 1760; o subdiaconado em 27 de abril de 1760; e o diaconato em 25 de maio de 1760. Prefeito do Tribunal da Assinatura Apostólica da Graça de maio de 1765 até sua morte. Participou do conclave de 1769 , que elegeu o Papa Clemente XIV. Optou pela diaconia de S. Eustáquio, em 12 de dezembro de 1770. Membro da SS. CC. da Sagrada Consulta , Bispos e Regulares, Conselho Tridentino, Bom Governo, Imunidade Eclesiástica, Reverendo Fabrico da basílica de São Pedro, Avignon e Lauretana. Protetor da Ordem da Santíssima Trindade, 23 de julho de 1760; da Ordem dos Pregadores (Dominicanos), 22 de dezembro de 1770; da Pontifícia Academia dos Nobres Eclesiásticos; das Congregações Urbana de S. Ivo; de várias arquiconfaternidades; da cidade de Ascoli; e de vários lugares nos Estados Pontifícios. Participou do conclave de 1774-1775 , que elegeu o Papa Pio VI. Ele substituiu, temporariamente, o cardeal Francesco Carafa della Spina di Traetto como prefeito da SC de Bispos e Regulares quando este foi nomeado legado em Ferrara em 1778.

Morte
Morreu em Roma em 22 de setembro de 1780. Exposto na igreja de S. Lorenzo em Lucina, Roma, onde se realizou o funeral; e transferido em particular para e enterrado em sua diaconia, S. Eustachio.

Cardeais nomeados pelo papa Clemente XIII

Giovanni Costanzo Caracciolo


Türkiye Ulusal Güvenlik Stratejileri Araştırma Merkezi (TUSAM), 2004 Ocak ayında Ankara'da kurulmuştur. Türk Metal Sendikası tarafından finanse edilmektedir.

Türkiye'nin bağımsız bir dış politika izlemesi ve çok yönlü bağımsız bir strateji geliştirmesi gerektiğini savunmaktadır. TUSAM Cumhuriyet gazetesi ile işbirliği yaparak Pazartesi günleri yayınlanan Cumhuriyet Strateji ekini çıkarmaktadır. Özellikle Türk Dünyası ve Avrasyacılık konularıyla yakından ilgilenen TUSAM'ın Avrupa, Amerika, Balkan, Kafkasya, Türkistan, Türkiye, Rusya-Ukrayna, Orta Doğu, Yakın Doğu, Uzak Doğu bölgesel araştırma masaları ve bir dizi işlevsel araştırma masası bulunmaktadır.

Türkiye'yi ilgilendiren ulusal ve uluslararası bütün olaylar, savunma ve ulusal güvenlik, bölgesel-küresel siyasal, ekonomik, sosyal, demografik, teknolojik, hukuki ve tarihi altyapıları, TUSAM'ın başlıca araştırma konularını oluşturur. TUSAM'ın Yönetim Kurulu Başkanı Ahmet Oğuz ÖZBEK, Başkanvekili-Genel Koordinatör Ali KÜLEBİ'dir.

TUSAM 2009 yılı Mart ayında Metal İş Sendikası'ndaki yönetim değişikliğinden sonra kapanmıştır.

Dış bağlantılar
 Türkiye Ulusal Güvenlik Stratejileri Araştırma Merkezi resmî sitesi

Türkiye merkezli düşünce kuruluşları
Ankara merkezli kuruluşlar
2004'te kurulan oluşumlar


Mary Eileen McDonnell (født 28. april 1952) er en amerikansk teater-, tv- og filmskuespiller. Hun voksede op i Ithaca, New York.

Hun er berømt for sin Oscar-nominerede rolle Stands with a Fist i filmen Danser med ulve fra 1990 og for sin rolle som Laura Roslin i Battlestar Galactica.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Pennsylvania
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet

Mary McDonnell


The Metro-North Railroad (MNCR) is a commuter railroad system serving two of the five boroughs of New York City (Manhattan and the Bronx), Westchester, Putnam, Dutchess, Rockland, and Orange Counties in New York, as well Fairfield and New Haven Counties in Connecticut. It was established by the Metropolitan Transportation Authority in 1983 to acquire operation of all commuter rail service in New York and Connecticut from Conrail, which itself had been formed in 1976 through the merging of a number of financially troubled railroads, and previously operated commuter railroad service under contract from the MTA.

Station origins

As with many commuter railroad systems of the late-20th Century in the United States, the stations exist along lines that were inherited from other railroads of the 19th and early 20th Centuries. Stations on the east side of the Hudson River were originally part of either New York Central Railroad or New York, New Haven and Hartford Railroad, both of which became part of Penn Central Railroad in 1968 and 1969 respectively. Stations on lines on the west side of the Hudson River were originally part of Erie Railroad which was merged into the Erie Lackawanna Railroad in 1960.

Historical preservation of stations
Dozens of active stations that serve Metro-North are listed on the National Register of Historic Places, the most notable of which is Grand Central Terminal which is also a National Historic Landmark and a New York City Landmark. The majority of protected stations are on the New Haven Line, including two of the three branches. Four of the northern termini of each line contains stations that are on NRHP, but the only one that serves Metro-North trains is Poughkeepsie station. The New Haven Line has been terminating northeast of the historic New Haven Union Station at State Street station since 2002. The Danbury Branch, Waterbury Branch, and Port Jervis Lines stop at platforms just short of former stations that are listed on NRHP.

Some stations, such as  are contributing properties to historic districts on NRHP. Other structures related to the railroad are listed on NRHP, but are not stations, such as the Housatonic River, Norwalk River, and Saugatuck River Railroad Bridges.

Station list
This is a list of train stations served by Metro-North Railroad. This includes stations shared with NJTransit, but only those within New York State. Stations are listed in alphabetical order. Stations along the Pascack Valley Line from Hoboken, NJ to Montvale, NJ and along the Main Line and Bergen County Line from Hoboken, NJ to Mahwah, NJ are operated solely by New Jersey Transit.

Former stations
This list only includes stations that were closed by Metro-North after the railroad's formation in 1983. It does not include stations closed by the New York Central Railroad, Penn Central Railroad, New York, New Haven and Hartford Railroad, Erie Railroad, Erie-Lackawanna Railroad, or Conrail, or the MTA pre-1983.

Proposed stations

Divisions no longer in service
 Putnam Division (New York and Putnam Railroad)
 Beacon Division (Beacon Line)
 Upper Harlem Division (New York Central Railroad)

References

Metro-North Railroad
Metro-North Railroad
Metro-North Railroad

List of Metro-North Railroad stations


රෝදය, පෙම්මල් මාලා සහ ලෙෆ් රයිට් සර් යන චිත්‍රපට අධ්‍යක්ෂණයෙන් අනතුරුව වසර අටකට පසු බන්දු සමරසිංහ අධ්‍යක්ෂණය කළ 'පීටර් වන්' බන්දු සහ රොඩ්නි වර්ණකුල ප්‍රථම වතාවට එකට රඟන පීටර් වන් සමඟින් බන්දුගේ දියණිය රසෝඝා සහ පුතු කුමර සිනමාවට හඳුන්වාදීම විශේෂත්වයක්.

රංගනය
බන්දු සමරසිංහ
නිලන්ති ඩයස්
කාංචන සමරසිංහ
ලක්ෂ්මන් මෙන්ඩිස්
වීණා ජයකොඩි
රසෝඝා සමරසිංහ
මානෙල් වාණගුරු
සරත් කුලාංග
රංජිත් සිල්වා
ටිරෝන් මයිකල්
සුසිල් පෙරේරා
විපුල වන්නිආරච්චි
ඉන්දික ජයසිංහ
ශ්‍රී ලියනගේ
මිල්ටන් සෙබස්තියන්
බුද්ධිමා මධුෂානී
ලක්ෂිත රක්මාල්
සුනිල් පෙරේරා (ජිප්සීස්)

අමතර රංගනය
මහින්ද කරුණාතිලක, ක්‍රිස් හෙන්රි, ප්‍රේමලාල් හැන්සේ, ගාමිණී යසනායක, ජනක කුමාර, සදුනි කුමාරි, ෂෙරින් සාරංගි, දමයන්ති රත්නායක, තාරුකා මනෝහාරි, ලක්ෂිලා කුමාරි, වරුණ සෝලංග ආරච්චි, දිමුතු ඔගස්ටස්, ශ්‍රියාණි සිල්වා. ජිවන් සේනාරත්න, නෙළුම් මධුෂානි, චතුරංග බුද්ධික, නියෝමාල් රණවීර, ප්‍රියංකා රුද්‍රිගෝ, ප්‍රසන්න ජයතිලක, සමීර විරාජ්, ශොනාල් දිසානායක, රමණී පණාගොඩ, රේණු කැන්ජින්, ශ්‍යාමා සප්නා, පුෂ්පා ජෙනට්, ගිහාන් මධුසංඛ, සුගත් නාමලී, ගීතාංජන රත්නපාල, ප්‍රසන්න ඉහලගෙදර, ජනිත් ඉරෝෂන්, අරුණ දීපාල්, නාලිනි ද සිල්වා, පුෂ්පා කුමාරි, සංජු විතානගේ, රිද්මා මෙන්ඩිස්, රූපා ශාන්ති, චාන්දනී පෙරේරා, බුද්ධික තිලාන්, ශ්‍රියාණි වසන්තා, ලක්මාල් විජේවීර, කුමාර සේනාරත්න, සුවිනා සංජනා, සුජීවා ද සිල්වා

නිෂ්පාදනය

හේමන්ත ගමගේ අංග රචනයෙන්, මංජුල අයගම කලා අධ්‍යක්ෂණයෙන් දායක වෙති. සිසිර එස්. සේනාරත්නගේ නිෂ්පාදන විධායකයකි. සහාය අධ්‍යක්ෂණය රංජිත් ජයසිංහගෙනි. නිෂ්පාදන කළමනාකරණය ස්වර්ණා සමරසිංහ (බන්දුගේ බිරිඳ) විසින් සිදු කොට ඇත. ශෂික රුවන් මාරසිංහගේ ශබ්ද පරිපාලනයකි.
ටෙඩී විද්‍යාලංකාර සටන් අධ්‍යක්ෂවරයාය. හිරණ්‍යා සමරසිංහ සහ කුමර සමරසිංහ ඇඳුම් නිර්මාණය කර තිබේ. තුෂාර විධානගමගේ කොණ්ඩා සැකසුම් කොට ඇත.ජනක් මායාදුන්නගේ ගේ නිශ්චල ඡායාරූපකරණයකි.බන්දු සමරසිංහ, උරේෂා රවිහාරි, කුමරි සමරසිංහගේ ගායනාවලින් සමන්විත පීටර් වන් හි ගීත සෝමපාල ලීලානන්ද, සමන් චන්ද්‍රනාත් වීරසිංහ, චන්ද්‍රමනී මුතුගල සහ සංජය නුවන් සේනාධීර විසින් ගීත රචනා කරන ලදී

ගීතයන්
සංගීත අධ්‍යක්ෂණය - ජයන්ත රත්නායක
ගීත ප්‍රබන්ධය - සෝමපාල ලීලානන්ද, සමන් චන්ද්‍රනාත් වීරසිංහ, චන්ද්‍රමණි මුතුගල, සංජය නුවන් සේනාධීර ගීත හා ගායන ශිල්පීන් -
සුළඟේ හෙමින් එන්නකෝ - කුමර සමරසිංහ, බන්දු සමරසිංහ
ලස්සන මලකට නොවසා - උරේෂා රවිහාරි, කුමර සමරසිංහ
සඳ සේ හිරු සේ පායා ඇවිදින් - උරේෂා රවිහාරි
ටොමියා කළුවර - බන්දු සමරසිංහ

බාහිර ලිපි

මූලාශ්‍ර

පීටර් වන්


අලිංගික ප්‍රජනනය විජන්මාණු  සංයෝජනයක් හෝ වර්ණදේහ සංඛ්‍යාවෙහි වෙනසක් හෝ සිදු නොවන ප්‍රජනන වර්ගයකි. තනි සෛලයකින් හෝ  බහුසෛලීය ජීවියෙකුගෙන් හෝ අලිංගික ප්‍රජනනය නිසා ඇතිවන  ජනිතයා විසින් ජනකයාගේ ජාන උරුම කර ගනියි. ආකියා සහ බැක්ටීරියා වැනි ඒක සෛලීය ජීවින්ගේ ප්‍රාථමික ප්‍රජනන ක්‍රමය වන්‌නේ අලිංගික ප්‍රජනනයයි. බොහෝ බහු සෛලීය සත්ත්වයන්, ශාක සහ දිලීර විසින්ද අලිංගික ලෙසින් ප්‍රජනනය සිදු කල හැක.

අලිංගික ප්‍රජනනය


වාස්තු විද්‍යාඥ ආචාර්ය ජස්ටින් සමරසේකර  (ඉංග්‍රීසි: Justin Samarasekera) යනු ලංකාවේ සිටියාවු ප්‍රවීන වාස්තු විද්‍යාඥයකි.

ජස්ටින් සමරසේකර කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසුවෙකි.

ආශ්‍රිත
 ජස්ටින් සමරසේකරයානන්ගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

 කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසු වාස්තු විද්‍යාඥයන්

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ

ජස්ටින් සමරසේකර


Dixit er et kortspil skabt af Jean-Louis Roubira og udgivet af Libellud. Ved hjælp af et sæt kort med drømmeagtige billeder skal spillerne vælge et kort, der matcher en beskrivelse eller overskrift, valgt af rundens "fortæller" og desuden forsøge at gætte, hvilket kort "fortælleren" selv lagde. Spillet kom på markedet i 2008 og vandt i 2010 Spiel des Jahres.

Spillets navn er latin for "han/hun sagde".

Spilforløb

Hver spiller begynder spillet med seks tilfældige kort. Spillerne skiftes til at være "fortæller". "Fortælleren" vælger et af sine seks kort, fremsiger en sætning eller et udtryk, der beskriver kortet og lægger kortet frem med bagsiden opad.

Hver af de andre spillere vælger nu et kort fra deres egen hånd, som (forhåbentlig) også kan passe til den givne beskrivelse, og giver dette skjult til "fortælleren". "Fortælleren" blander nu de valgte kort (inklusive "fortællerens" eget) og afslører dem. De andre spillere gætter nu hemmeligt på hvilket kort, der er "fortællerens".

Hvis ingen eller alle vælger det korrekte kort, får "fortælleren" 0 point og de andre spillere får hver 2. Ellers får "fortælleren" og de spillere, der svarede korrekt, hver 3 point. De spillere, hvis kort fik stemmer (bortset fra "fortælleren") får 1 point for hver modtaget stemme.

Kernen i spillet er at "fortælleren" skal kunne komme med en beskrivelse, der hverken er for åbenlys eller for kryptisk.

Spillet slutter, når bunken er tom eller når en spiller når 30 point.

Referencer

Eksterne links

 Spillets webside

Kortspil

Dixit


مدينة الرياح، مسلسل كويتي أنتج وعرض بعام 1988، كتبه طارق عثمان وأخرجه عبد الرحمن الشايجي.

قصة المسلسل
تدور قصة المسلسل حول «عجاج» الذي لا يعرف من هم أهله ولا يعرف سوى إن الشخص الذي قام بتربيته قد أخبره بأنه ابن رجل عظيم وأوصاه بالذهاب إلى ‹مدينة الرياح› للبحث عنه، وفي ذات الوقت يكون هناك شخص يعرف سرّ عجاح وهو «الحيزبون الأكبر» الشرير الذي يريد نشر الدمار في كل مكان، فيكلف أبنائه «علقم» و«حيزبونة» لمحاولة تغيير عجاج ليتحول إلى شخص كاذب ومخادع ويزرعون الحقد بداخله وذلك لأن الحيزبون الأكبر لديه نبؤه بأنه يستطيع أن ينشر الدمار بالعالم عن طريق حاكم ‹مدينة الرياح›، وكون عجاج هو بالأساس ابن الحاكم من زوجته الأولى وبسبب جريمة كبرى قام بها الحيزبون الأكبر مع زوجة حاكم المدينة الثانية «كهرمانة» استطاعا أن يضران والدة عجاج ويجعلان الحاكم يخرجها من المدينة خوفًا عليها وعلى ابنها. وكون علقم وحيزبونة قاما بإغلاق كل السبل أمام عجاج كي يستطيع أن يستمر على الخير الذي بداخله، فقرر بعد أن وجد أن صدقه وأمامنته دومًا ما ترجع إليه بأمور عكسية هي بالأساس من تدبير علقم وحيزبونة فقرر أن يتغير، وفعلًا يكشف له الحيزبون الأكبر سرّ أنه ابن حاكم مدينة الرياح، وبل وأن الحاكم قبل وفاته قد كشف السر أمام عجاج وأخبره بأنه ابنه واسمه «سليمان». وبعد هجوم قام به عجاج وجماعة الحيزبون الأكبر يستطيعون السيطرة على مدينة الرياح وتنصيب عجاج حاكمًا لها، ووقتها يأتي دور الحيزبون الذي أراد من مساعدة عجاج بتولي حكم مدينة الرياح أن ينشر الدمار بالعالم، إلا أن الخير بداخل عجاج يأبي ذلك ويجعله يؤجل هذه الأمور. وفي النهاية ينكشف لعجاج السر الحقيقي والذي أخبرته به «أم بهلول» التي ربته وتعرف الحقيقة كامله، حيث أخبرته إن من الحيزبون الأكبر من أسباب وفاه أمه، فيتعاون عجاج مع أخيه من أبيه «نعمان» والخيرين من أهل المدينة من أجل الخلاص من الحيزبون الأكبر وأبنائه، ويستطيعون ذلك.

الفنانون المشاركون
 خالد العبيد .. في دور علقم.
 أحمد الصالح .. في دور شاه بندر التجار.
 عبد الرحمن العقل .. في دور عجاج.
 هدى حسين .. في دور ياسمين.
 محمد جابر .. في دور بهلول.
 جاسم النبهان .. في دور قائد الشرطة سالم بن عبد الله.
 زهرة الخرجي .. في دور حيزبونة.
 محمد حسن .. في دور القاضي.
 طارق العلي .. في دور نعمان.
 عبد الناصر درويش .. في دور المجنون.
 محمد العجيمي .. في دور الطبيب.
 ماجد سلطان .. في دور الحيزبون الأكبر.
 محمد السريع .. في دور قائد العسس.
 أسمهان توفيق .. في دور كهرمانة.
 عبد الحميد الرفاعي .. في دور حاكم مدينة الرياح.
 أمل عباس .. في دور أم بهلول.

المراجع

وصلات خارجية

مسلسلات تلفزيونية كويتية بدأ عرضها في 1988

مدينة الرياح (مسلسل)


Kulp se formó en 2007 es una banda de rock turca . En 2011, el Kulp lanzó un álbum debut titulado "Kulp". En 2013, el Kulp lanzó un álbum segundo titulado "Para Gani".

Miembros

 Kerem Olgaç - Bajo eléctrico, corista
 Çağdaş Turan - Vocalista, Guitarra eléctrica
 Murat Altun - batería, percusión
 Ömer Cem Harnak - Guitarra eléctrica
 Onat Artun - órgano

Discografía

Álbumes

 "Anlatamam"
 "Tül Perde"
 "Yancı"
 "Ayvalık Otogarı"
 "Seni Aramam İçin"
 "Beyoğlu"
 "Gün Akşam Olduğunda"
 "Sarı Sıcak Şehirlere Yolculuk"
 "Yoruldum"
 "Gecenin Karası"
 "Beyoğlu (acústico)"

 "Para Gani"
 "Yalan Dünya"
 "Yasak Aşk"
 "Yine Geldim Bu Dünyaya"
 "Tül Perde"
 "Yine de"
 "Sokak Çocuğu"
 "Sorma"
 "Bar Kuşu"
 "Hacı"

Clips de vídeo

Ayvalık Otogarı

Referencias

Enlaces externos

 Sitio oficial de Kulp
 Facebook oficial

Grupos de música de Turquía
Grupos de rock de Turquía
Grupos de música de los años 2000
Grupos de música de los años 2010
Grupos de música formados en 2007
Grupos de música formados en los años 2000

Kulp


Carly Rae Jepsen (* 21. November 1985 in Mission, British Columbia), auch bekannt unter ihrem Akronym CRJ, ist eine kanadische Singer-Songwriterin. Im Sommer 2007 erreichte sie den dritten Platz in der fünften Staffel von Canadian Idol und startete im Anschluss eine Solokarriere. Internationale Bekanntheit erlangte sie im Jahr 2012 mit der Singleauskopplung Call Me Maybe.

Leben und Karriere
Jepsen besuchte vor der Teilnahme an Canadian Idol das Canadian College of Performing Arts in Victoria BC. Nach der Canadian-Idol-Tour kehrte sie nach British Columbia zurück, wo sie sich auf das Songwriting und die Aufnahmen konzentrierte. Aufgrund ihrer veröffentlichten Demoaufnahmen schloss Jepsen einen Vertrag bei Simkin Artist Management und Dexter Entertainment ab. Anschließend unterschrieb sie einen Plattenvertrag beim Musiklabel Fontana / MapleMusic und arbeitet mit dem Produzenten und Songwriter Ryan Stewart zusammen. Momentan ist sie bei Scooter Braun unter Vertrag, der auch Manager von Justin Bieber ist.

Jepsen war von August 2012 bis März 2015 in einer festen Beziehung mit dem Singer-Songwriter Matthew Koma.

Tug of War (2008–2011)
Am 16. Juni 2008 erschien Jepsens Debütsingle Sunshine on My Shoulders, eine Coverversion des Songs von John Denver. Am 18. Juni 2008 veröffentlichte sie dann mit Bucket und Heavy Lifting zwei Lieder auf Myspace. Am 30. September 2008 erschien ihr Debütalbum Tug of War, aus dem vier Songs als Singles ausgekoppelt wurden. Im Frühjahr 2009 ging Jepsen mit der kanadischen Popgruppe Marianas Trench sowie der kanadischen Popsängerin Shiloh in Kanada auf Tournee.

Curiosity und Kiss (2012–2013)
Am 14. Februar 2012 erschien Jepsens erste EP Curiosity, die in den kanadischen Albumcharts Platz sechs erreichte. Die erste Singleauskopplung Call Me Maybe erschien am 19. September 2011, erreichte jedoch erst im Januar 2012 Platz 1 der kanadischen Singlecharts. Mit über 320.000 verkauften Exemplaren in Kanada erreichte die Single vierfach Platin. In den Niederlanden erreichte das Lied Platz zwei in den Singlecharts. In den dänischen, britischen, finnischen, irischen, australischen, neuseeländischen, polnischen, schottischen und in den US-amerikanischen Singlecharts erreichte Call Me Maybe Platz eins der Hitparaden. In den deutschen Charts erreichte der Song Platz drei. Im Februar 2012 unterschrieb Jepsen in Los Angeles Verträge mit Interscope und Schoolboy Records. Am 20. Juni 2012 veröffentlichte sie zusammen mit Owl City den Song Good Time.

Am 14. September 2012 erschien in Deutschland mit Kiss ihr zweites Studioalbum. Die erste Single aus dem Album war This Kiss und wurde bereits am 10. September ausgekoppelt. Am 25. November 2012 konnte das Musikvideo zur Singleauskopplung Curiosity auf einigen Internet-Videoportalen angesehen werden. Allerdings wurde das Video nicht offiziell veröffentlicht, da dieses für Jepsens Zielgruppe zu "sexy" sei. Tonight I'm Getting Over You ist die vierte Single aus Kiss und ist am 21. Januar 2013 erschienen. Außerdem wirkte Jepsen bei einer Single von A Friend in London mit.

Am 23. Mai 2013 erschien ihre Single Take a Picture, die sie erstmals live bei American Idol sang. Über Specials zu dem Song und dem Auftritt konnten zuvor ihre Fans abstimmen.

Emotion (2015)
Jepsen brachte 2015 ihr drittes Studioalbum Emotion auf den Markt, das unter anderem die Chart-Hits I Really Like You und Run Away with Me enthält.

Fuller House
Mit Everywhere You Look sang sie das Titellied für die Netflix-Serie Fuller House (2016), dem Spin-off zu Full House (1987–1995).

Auftritte bei Canadian Idol

Diskografie

Studioalben

Remixalben
 2013: Kiss: The Remix
 2016: Emotion Remixed +

EPs

Weitere EPs
 2004: Dear You (selbstständige Veröffentlichung)
 2019: Spotify Singles

Singles als Leadsängerin

Weitere Singles
 2008: Sunshine on My Shoulders
 2009: Sour Candy (feat. Josh Ramsay)
 2012: Almost Said It
 2013: Take a Picture
 2015: Your Type
 2015: Last Christmas
 2017: It Takes Two (mit Mike Will Made It & Lil Yachty)
 2019: Now That I Found You
 2019: No Drug Like Me
 2019: Julien
 2019: Too Much
 2019: OMG
 2019: Lalala (Remix) (mit Y2K, bbno$ & Enrique Iglesias)
 2020: Let's Be Friends
 2020: It's Not Christmas Till Somebody Cries
 2022: Western Wind
 2022: Move me
 2022: Beach House
 2022: Talking to Yourself
 2022: The Loneliest Time (feat. Rufus Wainwright)

Singles als Gastmusikerin
 2013: Rest from the Streets (A Friend in London feat. Carly Rae Jepsen)
 2016: Super Natural (Danny L Harle feat. Carly Rae Jepsen)
 2020: Ok on Your Own (Mxmtoon feat. Carly Rae Jepsen)

Auszeichnungen für Musikverkäufe

Künstlerauszeichnungen und Nominierungen

Achtung: * Geteilt mit Ryan Stewart / ** Geteilt mit Owl City.

Weblinks

 Offizielle Website
 Carly Rae Jepsen bei MusicBrainz

 Carly Rae Jepsen auf www.universal-music.de
 Chartquellen: DE AT CH UK US BB BB2 BB3

Einzelnachweise

Singer-Songwriter
Teilnehmer einer Pop-Idol-Version
Kanadier
Geboren 1985
Frau

Carly Rae Jepsen


Sophie Thompson (Paddington, 20 de enero de 1962) es una actriz británica. Es hermana menor de la actriz Emma Thompson e hija de la actriz escocesa Phyllida Law y del actor inglés Eric Thompson.

Carrera actoral
Actuó en la película Emma (adaptación de la novela homónima de Jane Austen) en el papel de la señorita Bates, así como en la película Cuatro bodas y un funeral, y en Relative Values como Moxie, papel por el que obtuvo una nominación. Además, interpretó el pequeño papel de Mafalda Hopkirk en Harry Potter y las Reliquias de la Muerte: parte 1.

Vida personal
Estuvo casada desde 1995 hasta el 2015 con el actor Richard Lumsden, con quien tuvo dos hijos. Actualmente vive en Londres.

Enlaces externos

Actrices de cine de Inglaterra
Actrices infantiles de Inglaterra
Actrices de teatro de Inglaterra
Actrices de televisión de Inglaterra
Actrices de Inglaterra
Nacidos en Londres

Sophie Thompson


'Gheorghe M. Grigoriu (n. 12 ianuarie 1928 – d. 29 decembrie 2021) a fost medic hematolog și cercetător în Clinica de Hematologie a Institutului Clinic Fundeni din București.

Biografie
Gheorghe M. Grigoriu s-a născut la 12 ianuarie 1928, în orașul Râmnicu-Vâlcea, într-o familie cu mai mulți copii. Toți cei șase frați au fost crescuți în respect fațǎ de semeni și au avut dorința de a învǎța. Dupǎ absolvirea liceului "Dinicu Golescu", din Câmpulung Muscel (1947), între anii 1947-1953 a urmat cursurile Facultǎții de Medicină din Cluj (UMF Cluj), pe care a absolvit-o cu calificativul foarte bine la examenul de stat.

Între anii 1950-1953 a lucrat ca extern în clinicile Medicală II și Ftiziologie din Cluj, iar în intervalul 1954-1959, ca medic secundar în secția de boli contagioase a Spitalului din Abrud, jud. Alba.
La Spitalul din Abrud, pe lângă asigurarea asistenței medicale - și de urgență, pentru afecțiunile nechirurgicale - și în comunele fără medic, limitrofe, a trebuit să organizeze și activitatea laboratorului care, de asemenea, nu avea medic. A introdus și executat investigații de rutină, dar anumite aspecte neclare, întâlnite în practica medicalǎ, l-au îndreptat și înspre căutări proprii. A contribuit la depistarea precoce a cazurilor de silico-tuberculoză, frecvente în bazinul minier Băița-Bihor. La Abrud, a depistat unul dintre primele cazuri de boală de iradiere (profesională) din România, un tânăr inginer care lucra la minele de uraniu (confirmat ulterior în clinicile de boli profesionale din Cluj, București și în Cehoslovacia).

În anul 1959 a fost angajat, prin concurs, la Centrul de Hematologie din București, condus de profesorul Constantin T. Nicolau (din școala lui N. Gh. Lupu).

Începând din 1976, doctorul G. Grigoriu a lucrat în Clinica de Hematologie a Spitalului Fundeni, nou înființată, condusǎ de profesorul Ștefan Berceanu. Pe lângǎ îndatorirea principalǎ de îngrijire a unui numǎr de bolnavi din clinicǎ, a creat Laboratorul de Cercetǎri Hematopoietice și a coordonat o vreme activitatea acestuia și dupǎ pensionare (1993).
Împreunǎ cu colectivul sǎu de cercetare, pe care l-a alcǎtuit și îndrumat cu priceperea cercetǎtorului înnǎscut, a introdus metode noi de lucru, ținând seama de anumite cerințe ale patologiei specifice hematologiei. A contribuit astfel, în numeroase cazuri, la aflarea cauzelor bolii și la obținerea unor indicații valoroase în scop prognostic și terapeutic. O parte din tehnicile noi introduse au folosit în experimentele premergǎtoare transplantului medular - aprecierea capacitǎții proliferative a celulelor grefonului înainte și dupǎ crioconservare cu aplicare, ulterior, și în programul de (auto)transplant de mǎduvǎ osoasǎ/sânge periferic în secția de transplant medular a Spitalului Fundeni.

Contribuțiile medicului G. Grigoriu la cercetarea hematologicǎ româneascǎ sunt confirmate de numǎrul comunicǎrilor la simpozioane și congrese, de valoarea lucrǎrilor apǎrute în revistele de specialitate, precum și de alte publicații (un numǎr de peste 300 de comunicǎri, dintre care aproape jumǎtate au fost publicate). Și dupǎ retragerea din clinicǎ, prin pensionare, doctorul Gheorghe M. Grigoriu rǎmâne în sufletul celor care l-au cunoscut și îl prețuiesc (bolnavi, colaboratori, cursanți etc.) un senior al profesiei prin pregătirea deosebită, știința mǎsurii și finețea spiritului.

Activitate profesionalǎ
La Centrul de Hematologie
Între 1959-1976, cât a lucrat acolo în calitate de medic specialist hematolog, dar și de cercetător, a acordat asistență medicală prin serviciul de consultații al Centrului și a contribuit la standardizarea metodelor de investigație (sideremie, hemosiderină medulară  și urinară, citologie medulo-sanguină etc.).
În anul 1965, a fost numit redactor șef al revistei "Documenta Haematologica" (editată din acel an), avându-l președinte pe profesorul Nicolau.
A făcut parte din grupul de cercetare care a efectuat, între anii 1959-1966, primele lucrări în România, clinice și experimentale, privitoare la transplantul de măduvă osoasă (V. Apăteanu, G. Grigoriu, S. Nicoară, C.T. Nicolau). Strădaniile lor apar și în filmul documentar Transplantarea de măduvă osoasă: experiment și clinică, produs în 1964 de Centrul de Documentare Medicală (regizor J. Vâlcu; scenariu: G. Grigoriu, V. Apăteanu - https://www.youtube.com/watch?v=r99gEZDmyNo). Filmul a fost premiat la Palermo în 1965, la Festivalul Filmului de Știință.
Începând din 1963, G. Grigoriu a pus la punct metoda autoradiografiei cu emulsie nucleară, pentru studierea cineticii celulelor hematopoietice normale și patologice.
Din 1971 a fost introdusă și metoda scintigrafiei extractelor de ADN marcate cu timidină tritiată (Anneliese Jost, G. Grigoriu), care a devenit un test clinic de apreciere a nivelului de proliferare a celulelor leucemice (capacitatea de proliferare a ADN celular poate fi măsurată prin marcarea cu tritiu a timidinei, precursor al ADN).
Din 1966, prin metoda camerelor de difuziune in vivo, doctorul Grigoriu a observat evoluția celulelor hematopoietice sub influența unor factori stimulatori; de exemplu, a evidențiat transformarea eritroblastică a unor leucocite din sângele periferic de iepure, după sângerare masivă° (vezi Publicații). Rezultatele obținute au fost de referință în studiile altor cercetători.
În anul 1969 a obținut titlul de doctor în medicină cu teza "Studiul autoradiografic al proliferării celulelor sângelui și măduvei osoase în stare normală și în leucemii".
În timpul primului stagiu în SUA (1970), a lucrat efectiv în secțiile de hematologie, oncologie și structuri biologice de la Universitatea Statului Washington, în Seattle, în echipa condusă de profesorul E. Donnall Thomas.
Al doilea stagiu în SUA (1984) l-a efectuat în secția clinică a profesorului Donnall Thomas  și în departamentul de hematologie al Spitalului din Houston, Texas, la profesorul
E. Freireich și dr. K. Dicke, pentru informare temeinică privind progresele în transplantul medular.

La Clinica de Hematologie, Spitalul Fundeni
Începând cu anul 1976, ca medic primar și cercetător principal în Clinica de Hematologie a Spitalului Fundeni, a îngrijit un număr important de bolnavi, cu toată patologia hematologică și de graniță.
A avut o contribuție importantă la organizarea Secției de Hematologie și a serviciului ambulator aferent, iar conducerea Centrului de Hematologie l-a desemnat să organizeze noua sa unitate de transfuzie din Spitalul Fundeni.
În Laboratorul de Cercetare a Hematopoiezei, pe care l-a creat în anul 1976, a continuat cercetările, în special de interes clinic, asupra celulelor precursoare/progenitoare hematopoietice și a factorilor stimulatori de creștere (aceștia reglează proliferarea, diferențierea celulelor progenitoare hematopoietice și buna funcționare a celulelor sanguine mature).Cercetările aplicative introduse de doctorul G. Grigoriu în Laboratorul de Cercetare a Hematopoiezei:- Dozarea eritropoietinei serice, începând din anul 1978, prin metoda biologică de încorporare a timidinei tritiate în celule de ficat embrionar de șoarece, incubate în serul uman de cercetat, urmată de extracția ADN prin tehnica scintilației lichide. Această metodă semicantitativă, dar fidelă și cu utilitate clinică, a fost adaptată și aplicată la un an de la apariție în literatura de specialitate.
Din anul 1996, când posibilitățile materiale s-au mai ameliorat într-o măsură, a fost înlocuită cu metoda imunologică de dozare cu anticorpi monoclonali (ELISA), care este folosită în acest laborator pentru dozarea eritropoietinei și a altor factori de creștere hematopoietici și citokine.

Este de menționat că, în România, o contribuție de seamă în studierea eritropoietinei a adus-o, începând cu anii '60, profesorul Ion Baciu, de prestigiu european în fiziologie, împreună cu colaboratorii - colectivul de cercetare de la Catedra de Fiziologie a UMF din Cluj (La régulation nerveuse et humorale de l'érythropoïèse. Baciu I., J. Physiol. Paris, 1962, 54, 441).
Doctorul G. Grigoriu, provenind din școala medicală a Clujului (cu profesori precum Iuliu Hațieganu și Ion Baciu), a reușit așadar să împlinească un proiect al său mai vechi, "de suflet", cu aplicații multiple în clinică: determinarea nivelului seric al eritropoietinei. - Testul coloniilor granulo-monocitare (CFC-GM) (între 1980-1982; din 1984, reluat, readaptat și aplicat în mod curent ca metodă de studiu); acest test a avut la bază o metodă descrisă în literatură. Din anul 1996, a fost introdus și testul de clonare a coloniilor eritroide (CFC-E) și a coloniilor eritroide "burst"/"explodate" (CFC-EB) în monostrat de metilceluloză.Trebuie precizat, cu această ocazie, ajutorul valoros - îndrumări tehnice - primit din partea Dr. Beverly Torok-Storb, de la "Fred Hutchinson Cancer Research Center", Seattle, Wa, USA, precum și al specialiștilor de la "Centre Léon-Bérard, Laboratoire de thérapie cellulaire et greffes hématopoïètiques", Lyon, France.Transplantarea de măduvă osoasăLa Centrul de Hematologie, în colectivul de studiu al transplantului medular condus de profesorul C. T. Nicolau, doctorul G. Grigoriu a început să efectueze din 1959 experimente pe șobolani, șoarece și câine.
Același colectiv a realizat transplantarea de măduvă osoasă la om, punând la punct tehnica de recoltare a măduvei de la donator prin puncții multiple și administrarea acesteia prin venă. Rezultatele au fost contradictorii, deoarece nu se practica imunosupresia primitorului, cu unele rezultate pozitive în sindroamele hemoragice prin trombocitopenie de origine medulară și aplazii medulare.
Această linie de cercetare a fost continuată de doctorul G. Grigoriu în Clinica de Hematologie a Spitalului Fundeni, în echipa condusă de profesorul Șt. Berceanu. Colectivul clinic al Departamentului de Hematopoieză a încercat sub conducerea  profesorului Berceanu, la începutul anilor 1980,  transplantarea de celule hematopoietice alogeneice. Doi pacienți tineri, cu anemie aplastică severă fără răspuns la terapia obișnuită, au fost supuși unei condiționări chimioterapice cu scop imunosupresor și li s-a administrat o cantitate de celule medulare prelevate de la donatori înrudiți.
Strădaniile echipei de lucru, condițiile din clinică și suportul tehnic oferit, în parte, de laboratoarele de cercetare ale clinicii în înfăptuirea transplantului medular se desprind și din documentarul realizat de Sahia Film în acea perioadă - https://www.youtube.com/watch?v=noJeNq4mv-U
De asemenea, colectivul Departamentului de Hematopoieză-Fundeni a sprijinit sub aspect tehnic un grup de medici ai Centrului de Cercetare al Armatei, care a funcționat în perimetrul Spitalului Fundeni, pentru efectuarea de transplanturi autologe de celule hematopoietice medulare crioconservate la pacienți neoplazici, ajunși în citopenie severă după chimioterapie intensă și/sau iradiere (în transplantul autolog, masa celulară care urmează să fie introdusă/transplantată provine din sângele propriu sau măduva proprie).

Existând un nucleu de cadre (medici, asistente, infirmiere) instruite în tehnica transplantării de măduvă osoasă și a îngrijirii unui pacient cu probleme complexe, se spera în abordarea cu succes a acestei metode terapeutice de excepție. Dar, costul ridicat al procedurii și reducerea treptată a fondurilor alocate pentru ocrotirea sănătății nu au mai permis, pentru multă vreme, continuarea acestui proiect pe cât de necesar, pe atât de ambițios în anii 1980.

Activitate didactică
În intervalul 1960-1968 a lucrat ca asistent la disciplina de hematologie (lucrări practice cu prezentări de cazuri clinice, demonstrații de morfologie sanguină), continuând la Spitalul Fundeni această activitate prin cursuri, lucrări practice de clinică și laborator.
A participat la activitatea de îndrumare și control a centrelor de recoltare din rețeaua de transfuzie, precum și la elaborarea îndrumarelor și a regulamentelor de funcționare a centrelor de transfuzie.
A avut în permanență în grijă tineri în curs de formare (medici stagiari, secundari).

Publicații (selectiv)
 Tehnica transfuziei de măduvă osoasă. Nicolau C.T., Grigoriu G., Apăteanu V., Nicoară S., Med. Int. București, 1960, 11, 1737.
 contribuții în Lucrări practice de hematologie. Nicolau C.T. și colab., Ed. I.M.F., București, 1963.
 Evidence for a Circulating Stem Cell: Peripheral Blood Cells Cultivated in Diffusion Chambers. Grigoriu G., Antonescu M., Iercan E., Blood, 1971, 37, 187.
 contribuții în Hematologie clinică. Berceanu Șt. și colab., Ed. Med., București, 1977/Capitolele: "Hematopoieza embriofetală" (Grigoriu G.); "Celule stem hematopoietice" (Grigoriu G., Jost A.); "Metode de studiu ale cineticii celulelor sanguine umane" (Jost A., Grigoriu G., Teodosiu T., Berceanu Șt.); "Celulele seriei granulocitare" (Grigoriu G.); "Anemii hipocrome" (Grigoriu G., Antonescu M.); "Reanimare hematologică" (Iercan E., Cioba G., Grigoriu G.).
 contribuții în Recoltarea, conservarea și transfuzia de sânge. Apăteanu V., Ed. Med., București, 1977.
 Granulocitul neutrofil-Actualități în diagnostic și tratament. Apăteanu V., Dragomorescu T., Grigoriu G., Ed. Med., București, 1983.
 contribuții în Actualități în medicina internă. Șuțeanu Șt., Ed. Med., București, 1985.
 Valoarea metodei coloniilor granulo-monocitare in vitro în prognosticul stărilor preleucemice. Grigoriu G., Pușcariu T., Ursea C., Munteanu N., Med. Int., 1988, XL, 1, 61.
 Splenectomia-indicații medico-chirurgicale. Popovici A., Grigoriu G., Babei C., Ed. Militară, București, 1995.
 contribuții în Tratatul de medicină internă. Hematologie I. Coliță D. și colab., Ed. Med., București, 1997/Capitolele: "Hematopoieza" (Grigoriu G., Pușcariu T.); "Seriile granulocitare" (Grigoriu G.); "Anemiile aplastice" (Grigoriu G., Popp A.).
 The Influence of Multiple Bleedings Used in Polycythemia Vera on Erythropoietin Serum Level. (Pușcariu T., Grigoriu G., Nicoară S., Moicean A., Docum. Haematol., 1997, 1 (1), 156.
 contribuții în Tratatul de medicină internă. Hematologie II. Coliță D. și colab., Ed. Med., București, 1999/Capitolele: "Tehnici de diagnostic" (Pușcariu T., Grigoriu G.); "Transplantarea de măduvă osoasă" (Grigoriu G., Popp A.); "Transfuzia de sânge" (Grigoriu G., Posea C., Stănescu G.).

 Note

Bibliografie
 The Interaction of Erythropoietin  with Fetal Liver Cells. I. Measurement of Proliferation by T3H Incorporation. Fredrickson T. N., Smith K. A., Cornell C. J., Jasmin C., McIntyre O. R., Exp. Hematol., 1977, 5, 254.
 Human Bone Marrow Colony Growth in Agar Gel.'' Pike B. L., Robinson W. A., J. Cell Physiol., 1970, 76, 77.

Medici români
Nașteri în 1928

Gheorghe M. Grigoriu