Revolutionens børn er en dokumentarfilm fra 1981 instrueret af Helle Toft Jensen, Michael Mogensen, Henrik Jørgensen, Ulla Boje Rasmussen efter manuskript af Helle Toft Jensen, Michael Mogensen, Henrik Jørgensen, Ulla Boje Rasmussen.

Handling
I 1979 væltede et folkeligt oprør det amerikansk støttede diktatur (under ledelse af Samoza) i Nicaragua. Filmen er optaget året efter med det formål at vise unges situation i et 3. verdens land, hvor der er sket en radikal samfundsomvæltning. 75% af befolkningen er under 25 år. Ungdommen betalte kampens pris, 40.000 blev dræbt, og de unge har nu en meget vigtig rolle i opbygningen af et nyt samfund. I filmen kommer de unge selv til orde. Den følger tre piger og en dreng i alderen 12 til 19 år. De fortæller deres lands historie, om deres oplevelser under oprøret og om deres fremtidsønsker. Filmen følger blandt andet deres aktive deltagelse i en stor alfabetiseringskampagne. 70.000 unge tog ud i landet i 5 måneder for at lære befolkningen at læse og skrive. En befolkning, som diktaturet i 45 år havde fastholdt i en umenneskelig tilværelse.

Referencer

Eksterne henvisninger

Nicaragua
Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1981

Revolutionens børn


Dobro ugođeni klavir (njem. Das wohltemperierte Klavier), BWV 846–893, naziv je dviju zbirki skladbi njemačkog skladatelja Johanna Sebastiana Bacha. Obje su sastavljene od 24 preludija i fuge napisanih u sva 24 tonaliteta. Općenito se smatraju jednim od najvažnijih djela u povijesti klasične glazbe.

Povijest
U Bachovo vrijeme su se žice glazbala ugađale po danas zastarjelim sustavima ugađanja, što je značilo da enharmonija nije bila praktički izvediva; tonovi Cis i Des zvučali su drugačije, dok po današnjem ugađanju zvuče isto. Potaknut time, Bach je napisao prvu zbirku za dobro ugođeni klavir (iako je tada pojam "clavier" označavao sve instrumente s tipkama), želeći glazbalo na kojem je oktava podijeljena na 12 ravnomjernih intervala i u kojem svaki ton zvuči skladno.

Bitno je spomenuti kako je J. S. Bach djelovao i skladao u prijelazu između modalnog i tonalnog sustava, što se često vidi u njegovim koralima skladanim prije Dobro ugođenog klavira. Pisanje prve zbirke bilo je umnogome značajno za razvoj tonaliteta i sustava kojeg koristimo sve do danas.

Sadržaj

Nakon svakog preludija slijedi fuga u istom tonalitetu. U obje zbirke prvi preludij i fuga su u C-duru, nakon čega slijede preludij i fuga u svom paralelnom molskom tonalitetu (c-mol). Zatim se prate sve tipke; svaki durski preludij i fuga praćeni su paralelnim molskim, svaki put se pomičući za pola tona: C → C♯ → D → E♭ → E → F → F♯ → ... završavajući sa... → B → H.

Može se reći da su široj, a i užoj publici najpoznatiji preludij i fuga u C-duru i u c-molu.

Izvori

Njemačke klasične skladbe

Dobro ugođeni klavir


Hildenbrandiaceae é uma família de algas vermelhas crustosas da ordem Hildenbrandiales caracterizadas por formarem conceptáculos e apresentarem conexões por fossas secundárias. Embora a maioria das espécies deta família sejam algas marinhas, alguns membros ocorrem em água doce, especielmente em rios.

Descrição
As espécies pertencentes a esta família reproduzem-se por gemas vegetativas e por tetrasporângios, que são produzidos dentro dos conceptáculos. A maneira como os tetrásporos são produzidos é incomum o suficiente para justificar a formação de uma ordem distinta.

As Hildenbradiaceae são difíceis de discriminar com base apenas na morfologia. A morfologia do tetrasporângio é o único caráter vagamente confiável, mas as técnicas moleculares indicaram a presença de um género monofilético Apophlaea dentro do género parafilético Hildenbrandia, com muitos espécies de Hildenbrandia reconhecidas como não monofiléticas.

Referências

Florideophyceae
Algas vermelhas

Hildenbrandiaceae


El jardín botánico de Causses (en francés : Jardin botanique des Causses) es un jardín botánico de 6000 m² de extensión en Millau, Francia. Reúne la flora característica de los causses, unas mesetas calcáreas del sur del Macizo Central francés.

Localización
Jardin botanique des Causses 17 Avenue Charles de Gaulle, Millau, Département de Aveyron, Midi-Pyrénées, France-Francia.

Planos y vistas satelitales,

Está abierto todos los días del año y la entrada es gratuita.

Historia
El jardín botánico fue creado en 1996 en el interior del parque de la Victoire. Espacio destinado al conocimiento botánico de la flora que se puede encontrar en los causses, incluido el Parque natural regional de las Grands Causses.

Colecciones
Este jardín botánico alberga :

 Colección de flora nativa representativa de los bosques y los céspedes secos de Grands Causses, con 130 especies. Con plantas de porte herbáceo y robles, hayas, madroños, que componen las partes enselvadas mientras que el boj y ginebro confinan los caminos de la landa esteparia.
 Rosaleda, con una colección de rosas antiguas y modernas.
 Colección de orquídeas silvestres del Aveyron.
 Flores ornamentales con un despliegue de plantaciones de unas 10.000 plantas de flor dos veces al año.
 Plantas de interés Cedrus libani, Liquidambar, Sequoia sempervirens.

En el mes de mayo el jardin des Causses se colorea con las adonis y se pueden admirar sus numerosas orquídeas silvestres.

Referencias

Enlaces externos
 Descripción en 1001 Fleurs (Francés)
 Descripción en Aveyron.com (Francés)
 Descripción en Futura Sciences (Francés)

Causses
Causses
Causses
Causses
Francia en 1996
Organizaciones fundadas en 1996

Jardín botánico de Causses


دوري أبطال أوروبا 1987-1988 هو الموسم الثالث والثلاثون من بطولة دوري أبطال أوروبا التي كانت تُعرف في ذلك الوقت باسم كاس أوروبا. فاز نادي بي إس في آيندهوفن الهولندي بهذه البطولة لأول مرة في تاريخه بعد أن تغلب على نادي بنفيكا البرتغالي. انتهى الوقت الأصلي والإضافي للمبارة بالتعادل السلبي بين الفريقين 0-0. حسمت الركلات الترجيحية المبارة، أحرز فريق بي إس في آيندهوفن 6 ركلات ترجيحية من أصل 6، فيما لم يحرز فريق بنفيكا سوى 5 ركلات ترجيحية من أصل 6. أقيمت المبارة النهائية بين الفريقين في مدينة شتوتغارت بتاريخ 25 مايو من عام 1988. كان هذا الموسم هو الموسم الثاني الذي تتم فيه استمرار عقوبة منع المشاركة على الأندية الإنجليزية بسبب كارثة ملعب هيسل في عام 1985 لذلك لم يُشارك بطل الدوري الإنجليزي نادي إيفرتون بهذه النسخة. يُعد هذا الموسم هو ثالث موسم أقل تسجيلاً في الأهداف بعد موسمي 1955-56 و1994-95. كما سجل هدافو الموسم أقل نتيجة في تاريخ البطولة برصيد 4 أهداف فقط. وهو الرقم الأقل للمركز الأول في الهدافين في جميع المواسم. كما يُعتبر هذا الموسم هو الأكثر في عدد الهدافين، إذ احتل 7 لاعبون المركز الأول في قائمة الهدافين.

الدور الأول

|}
1 تم استبعاد نادي بارتيزاني تيرانا من المنافسة بسبب طرد 4 لاعبين في مباراة الذهاب.

مباريات الذهاب

لُعبت المباراة بمدرجات خالية من الجماهير بسبب قرار الاتحاد الأوروبي بإغلاق أبواب الملعب بسبب مشاكل حادثة مباراة ريال مدريد وبايرن ميونخ في الموسم الذي سبقه.

مباريات الإياب

نوشاتل زاماكس فاز 6–2 في المجموع.

بايرن ميونخ فاز 5–0 في المجموع.

ريال مدريد فاز 3–1 في المجموع.

بورتو فاز 6–0 في المجموع.

ليلستروم فاز 5–3 في المجموع.

بوردو فاز 4–0 في المجموع.

رابيد فيينا فاز 7–0 في المجموع.

آيندهوفن فاز 3–2 في المجموع.

ستيوا بوخارست فاز 4–2 في المجموع.

أمونيا فاز 1–0 في المجموع.

رينجرز فاز 2–1 في المجموع.

غورنيك زابجه فاز 3–2 في المجموع.

آرهوس جمناستيك فورينينغ فاز 4–2 في المجموع.

بنفيكا فاز 4–0 في المجموع.

سبارتا براغ فاز 10–0 في المجموع.

أندرلخت فاز 2–1 في المجموع.

الدور الثاني

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

بايرن ميونخ فاز 3–2 في المجموع.

ريال مدريد فاز 4–2 في المجموع.

بوردو فاز 1–0 في المجموع.

آيندهوفن فاز 4–1 في المجموع.

ستيوا بوخارست فاز 5–1 في المجموع.

رينجرز فاز 4–2 في المجموع.

بنفيكا فاز 1–0 في المجموع.

أندرلخت فاز 3–1 في المجموع.

ربع النهائي

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

ريال مدريد فاز 4–3 في المجموع.

تعادل الفريقان 1-1 في المجموع. آيندهوفن فاز عن طريق قانون أهداف خارج الديار.

ستيوا بوخارست فاز 3–2 في المجموع.

بنفيكا فاز 2–1 في المجموع.

نصف النهائي

|}

مباريات الذهاب

مباريات الإياب

تعادل الفريقان 1-1 في المجموع. آيندهوفن فاز عن طريق قانون أهداف خارج الديار.

بنفيكا فاز 2–0 في المجموع.

النهائي

قائمة الهدافين

مصادر

كرة القدم الأوروبية في 1987–88
مواسم كأس أوروبا

كأس أوروبا 1987–88


Mercury – Act 1 é o quinto álbum de estúdio da banda americana de pop rock Imagine Dragons, lançado em 3 de setembro de 2021, pelas gravadoras Kidinakorner e Interscope Records. É o primeiro álbum da banda desde Origins, de 2018. O álbum foi produzido por Rick Rubin.

Antecedentes
Após a conclusão de sua Evolve World Tour em 2018, o quarto álbum de estúdio do Imagine Dragons Origins foi lançado em novembro daquele ano. Ao contrário de seus álbuns anteriores, a banda não fez turnê para promover "Origins", em vez disso, optou por tirar uma folga para relaxar e passar o tempo com a família.

O álbum foi anunciado em 30 de junho de 2021, revelando a arte da capa e a data de lançamento.

Conceito
O vocalista Dan Reynolds descreveu o álbum como dividido em dois lados: um orgânico e voltado para dentro, o outro mais agressivo e voltado para fora. O álbum aborda temas de perda, solidão e luto, enquanto celebra a vida:"Vi meus amigos morrerem devido ao vício em drogas. [...] O objetivo da arte é compartilhar nossos momentos mais sombrios e também os mais leves. Acredito que, cantando sobre minha própria luta com isso, espero que traga alguém ou algum tipo de paz ou resolução. Este disco lida com muita busca e solidão, lutando com o estado finito da realidade. No entanto, eu realmente queria que terminasse com uma nota comemorativa. Estabelecendo as bases para um futuro mais estável. Eu queria terminar o álbum focando em todas as coisas que me fazem feliz. As coisas simples que me fazem continuar todos os dias. Olhando para o futuro. Apontando para mim mesmo toda a beleza que me cerca."O nome do álbum é derivado da palavra "mercurial", com base nas lutas de saúde mental de Reynolds e na falta de classificação de gênero específica da banda. A banda recrutou Rick Rubin como produtor executivo do álbum, a quem Reynolds creditou por pressioná-lo a ser menos metafórico nas letras e abraçar os aspectos mais "desconfortáveis" das músicas:"Rick me lembrou que na última década meus fãs cresceram comigo. Eles não só querem crescer comigo, mas esperavam isso. Ele me disse para nunca me preocupar em empurrá-los de maneiras desconfortáveis. E que eu realmente estaria fazendo um desserviço a eles se tentasse recriar o passado ou adoçar o presente. Devo-lhes apenas vulnerabilidade e honestidade."

Lançamento
O álbum foi precedido por três singles. Os dois primeiros singles "Follow You" e "Cutthroat" foram lançados em 12 de março de 2021. O terceiro single "Wrecked", inspirado na morte da cunhada de Reynolds, foi lançado em 2 de julho de 2021. "Monday" se tornou o quarto single logo depois do lançamento do álbum.

Recepção
O álbum recebeu críticas mistas. Neil Z. Yeung, do AllMusic, declarou: "Embora o tom geral e a narrativa possam precisar de um pouco de polimento, Mercury: Act 1 é um grande passo à frente em seu processo de amadurecimento."

Faixas

Álbuns de 2021
Álbuns de Imagine Dragons
Álbuns lançados pela Interscope Records
Álbuns produzidos por Rick Rubin

Mercury – Act 1


Kejser Wilhelms Ankomst til København er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1905, der er instrueret af Peter Elfelt.

Handling
Kejser Wilhelm 2. af Tyskland var en mindre velkommen gæst i Danmark. Både af personlige og politiske grunde ønskede kongehuset ikke nogen tæt forbindelse til ham. Men kejseren inviterede gerne sig selv. I denne optagelse ankommer han til Toldboden 31. juli 1905. Blandt de medvirkende ses Kong Christian 9. i kareten, Kronprinsen hilser på kajen (senere Frederik 8.) og Prins Christian (senere Christian 10.), der giver honnør i baggrunden iført lys militæruniform.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1905

Begivenheder i 1905
Stumfilm fra Danmark
Kejsere fra Tyskland
Danske film omhandlende København i 1900-tallet

Kejser Wilhelms Ankomst til København


Tunelul de la capătul tunelului este un film românesc documentar din 1998 regizat de Gheorghe Preda.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1998 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1998
Filme documentare românești
Filme regizate de Gheorghe Preda

Tunelul de la capătul tunelului


Un sistem flexibil de fabricație, SFF, (, , ) este un ansamblu integrat de mașini-unelte cu comandă numerică, comandat prin calculator, deservit de roboți și de un  sistem automat de transport, manipulare și depozitare a pieselor de prelucrat, pieselor finite și sculelor, prevăzut cu echipamente automatizate de măsurare și testare și care, cu un minimum de intervenții manuale ale operatorului uman și cu timpi de reglare reduși poate realiza prelucrarea simultană sau succesivă a unor piese diferite, aparținând unei familii specifice de piese, cu asemănări morfologice și/sau tehnologice, în limitele unei capacități și după un program de fabricație prestabilit.Sistemul flexibil de fabricație are capacitatea de a permite readaptarea/reglarea din nou, automatizată, pentru producția pieselor dintr-o nomenclatură variată, în limite stabilite ale caracteristicilor acestora. SFF sunt destinate unor "familii" de produse care trebuie fabricate în volume de producție mărite, ce justifică investiția.

Biroul Național de Standarde din Statele Unite a formulat următoarea definiție: SFF este un "ansamblu de mașini (în general, centre de prelucrare cu comandă numerică precum și schimbătoare de scule), legate între ele printr-un sistem de transport. Transportorul dirijează piesele de prelucrat spre mașini, pe palete sau alte unități de interfață în așa fel încât înregistrarea funcționării mașinii este precisă, rapidă și automată."Nu există totuși o definiție general acceptată a SFF.

O definiție alternativă, deseori citată, a fost formulată de P. G. Ranky (1986): SFF este un sistem care se ocupă cu procesarea de înalt nivel a datelor distribuite și cu fluxul automat al materialelor, utilizând mașini controlate de calculator, celule de asamblare, roboți industriali, mașini de inspecție/control etc., împreună cu manipularea materialelor și sisteme de stocare, integrate cu calculator.

Componente și caracteristici ale SFF
Au fost descrise de diferiți autori și cercetători diferite structuri ale sistemelor flexibile de fabricație, însă în esență  acestea sunt formate din următoarele componente:
 mașini-unelte cu comandă numerică, potențial independente;
 sistem automat de manipulare a materialelor;
 o metodă generală de control/comandă care coordonează funcțiunile atât ale mașinilor-unelte cât și ale sistemului de manipulare a materialelor astfel încât să se realizeze flexibilitatea.
Într-un sistem flexibil de fabricație mașinile cu comandă numerică sunt controlate/comandate de calculatoare electronice; piesele de prelucrat sunt manipulate de roboți; produsele finite sunt transportate la destinațiile specifice cu ajutorul unor vehicule ghidate automat (denumite robocare).  Sunt utilizate magazine de scule și sisteme de schimbare automată a sculelor pentru prelucrarea semifabricatelor, iar când apar schimbări în proiectele produselor, acestea sunt încorporate în programele de calculator sau în baza de date.

În conformitate cu formularea enunțată de T. H. Klahorst (1981), SFF este un grup de mașini și echipamente asociate, reunite pentru a prelucra complet un grup sau o familie de piese și include următoarele componente primare și secundare:

Componente primare:
 mașini-unelte
 sistem de manipulare a materialelor
 o rețea de comandă și control cu calculator electronic.
Componente secundare:
 tehnologie de proces cu comandă numerică
 sistem de scule pentru arborele principal al mașinii
 dispozitive de fixare a pieselor de prelucrat
 managementul operațiilor.
Semantica precisă a acestor componente depinde de tipul de aplicație pentru care va fi destinat sistemul flexibil.

Criterii de flexibilitate

Principala caracteristică a SFF este flexibilitatea, obținută prin automatizare. În sens general, flexibilitatea este aptitudinea de a fi modificat ușor.

Profesorul Ioan Abrudan consideră că flexibilitatea este (Ioan Abrudan, op. cit., p. 22) "Capacitatea sistemului de fabricație de a se adapta rapid și economic la schimbări provenite din mediul exterior sau din interiorul [sistemului], schimbări care pot fi predeterminate sau accidentale, previzibile sau imprevizibile și pot avea un caracter de durată sau temporar."

Noțiunea de flexibilitate a SFF este multicriterială și neunivocă. Se pot deosebi diferite criterii de flexibilitate pentru evaluarea SFF, dintre care unele sunt interdependente. Aceste criterii sunt următoarele.

 Flexibilitatea mașinilor este caracterizată de rapiditatea adaptării (modificării reglajului) utilajelor tehnologice ale SFF, în ceea ce privește sistemul de scule, sistemul de poziționare și fixare a pieselor de prelucrat, programul de comandă numerică (CN) etc. pentru prelucrarea pieselor dintr-o familie dată.

 Flexibilitatea tehnologică ( sau a proceselor) reprezintă capacitatea SFF  de a produce un grup dat de tipuri de piese diferite, prin procedee tehnologice variate.

 Flexibilitatea structurală este posibilitatea de lărgire a funcțiilor generale ale SFF prin introducerea unor noi module  tehnologice flexibile.

 Flexibilitatea itinerariului este caracterizată de capacitatea SFF de a continua prelucrarea mulțimii date de piese în cazul unor defectări ale unor componente tehnologice ale SFF.  Aceasta implică faptul ca funcțiunile mașinilor care s-au defectat să poată fi preluate de alte mașini din sistemul flexibil, în care scop sunt operate modificări în dirijarea pieselor, care efectuează itinerarii alternative.

 Flexibilitatea operațională () este capacitatea de modificare a succesiunii  operațiilor pentru fiecare tip de piesă.

 Flexibilitatea de schimbare a produselor este capacitatea de adaptare rapidă și economică pentru producerea unui nou produs sau grup de produse.

 Flexibilitatea sarcinii de fabricație are semnificația unei capacități a SFF de a funcționa eficient la diferite volume de producție.

 Flexibilitatea sortimentală este caracterizată de capacitatea SFF de a produce tipuri sau variante de produse cât mai diferite, cu consumuri minime de timp pentru adaptarea/reglarea din nou, necesară la un nou produs.
Îndeplinirea simultană a tuturor criteriilor de flexibilitate enumerate constituie însă un deziderat imposibil sau foarte dificil de realizat, datorită costurilor prohibitive.

Flexibilitatea unui sistem de fabricație

A fost propusă cuantificarea flexibilității sistemelor de fabricație printr-un așa-numit grad de flexibilitate. Fiecare sistem este atât de flexibil cât permite gradul de încărcare ηA al domeniilor de aplicare i ale sistemelor sale de fluxuri și elementelor sale structurale (mașini de prelucrare, instalații de stocare, de transport, de transfer etc.). Prin încărcare se va înțelege aici, în sens larg, încărcarea parametrilor tehnici și temporali.

Flexibilitatea unui sistem se va putea cuantifica prin gradul de flexibilitate ηF, exprimat în funcție de acest grad de încărcare ηA:

ηF = 1 - ηA

Structuri de organizare a SFF

Sistemele flexibile de fabricație existente în industrie diferă foarte mult în privința configurației mașinilor, numărului de mașini componente ale sistemului și costurilor de investiție. În funcție de structura lor de organizare și de extinderea lor se deosebesc următoarele tipuri de SFF:

Unitatea flexibilă de fabricație este un sistem cu o singură mașină, de exemplu un centru de prelucrare sau un centru de strunjire, echipat cu un magazin multi-palete, un schimbător automat de palete sau robot și un dispozitiv de schimbare automată a sculelor. Această unitate flexibilă poate funcționa parțial fără supraveghere.

Celula flexibilă de fabricație (sau modulul flexibil de fabricație) este un sistem flexibil de fabricație care constă dintr-o singură mașină-unealtă (de exemplu un centru de prelucrare) sau două mașini-unelte cu comandă numerică, echipate cu dispozitive de schimbare automată a sculelor și cu mijloace automate de alimentare cu semifabricate (piese de prelucrat) și de evacuare a pieselor prelucrate (cu roboți industriali), utilajele funcționând autonom (fără intervenție umană) pe durata prelucrării unui lot de piese omogene și având posibilitatea de restabilire automatizată a reglajului (reglare din nou) pentru piese diferite din aceeași familie.  Celula flexibilă de fabricație are posibilitatea de a fi integrată într-un sistem flexibil de nivel ierarhic superior.  În imediata apropiere a mașinii-unelte cu comandă numerică pot fi amplasate posturi ajutătoare de prelucrare, de control, de marcare și eventual, chiar de asamblare și de ambalare a produsului.

În cazul general, în componența celulei flexibile pot intra un magazin multi-palete port-piese, un schimbător automat de palete sau robot, un schimbător automat de scule și dispozitive, mecanisme de evacuare a așchiilor, de control automat al pieselor și sculelor, de restabilire a reglajului etc.

Linia automată flexibilă (LAF) constă din mai multe celule flexibile reunite printr-un sistem de comandă și supraveghere automatizat (prin calculator) și printr-un sistem de transport automat care deplasează paletele sau piesele de prelucrat între posturile de lucru, amplasate în succesiunea adoptată a operațiilor tehnologice.

Linia automată flexibilă se caracterizează prin faptul că funcționează cu tact impus și are un flux unidirecțional determinat al pieselor, dar se poate adapta rapid pentru prelucrarea pieselor dintr-o nomenclatură prestabilită, aceste piese având asemănări geometrice și tehnologice. Flexibilitatea de adaptare la prelucrarea diferitelor piese pe linia flexibilă se obține fie prin modificarea programelor de comandă a mașinilor-unelte cu comandă numerică, fie prin reglaje automate efectuate asupra componentelor individuale ale liniei, la trecerea de la un tip de piesă la altul (din aceeași familie).

Atelierul flexibil de fabricație (AF) este un SFF care constă din totalitatea liniilor automate flexibile, destinate pentru executarea produselor dintr-o nomenclatură dată. Este definit și  ca o reuniune de celule flexibile de fabricație, interconectate prin sisteme automate de transport pentru piese și scule.

Uzina automată flexibilă reprezintă totalitatea atelierelor (sau secțiilor) automatizate flexibile destinate pentru fabricarea produselor finite în conformitate cu programul producției de bază.  Uzina automată flexibilă rezultă prin integrarea mai multor SFF, procesul de fabricație fiind complet automatizat. Uzina automată flexibilă, cu integrare totală constituie așa-numitul concept CIM - Computer Integrated Manufacturing. Sistemul CIM presupune integrarea, prin intermediul calculatoarelor electronice, într-o structură unitară, preponderent informatică, a activităților de proiectare constructivă și tehnologică, de planificare și de producție, precum și interconectarea informațională a tuturor sectoarelor de activitate ale uzinei, prin intermediul rețelelor locale de comunicații.

CIM constituie o prelucrare integrată a informațiilor pentru sarcinile tehnice și economice ale unei întreprinderi industriale.

Structura CIM se organizează în concepție modulară, în care modulele corespund funcțiilor integrate în sistem. Sistemele CIM, fiind sisteme complexe, se organizează în structură ierarhizată, prin repartizarea modulelor pe niveluri ierarhice complet delimitate, dar cu posibilitatea schimbului de informații între niveluri.

Există și alte scheme de clasificare a SFF, de exemplu:
 SFF secvențial care tratează o serie simultan și poate fi reconvertit rapid pentru a trata alte serii de produse;
 SFF aleatoriu în interiorul căruia se pot trata într-o ordine aleatorie diferite tipuri de piese pentru fabricarea cărora  sistemul a fost conceput;
 SFF specializat, conceput pentru un număr relativ mic de piese. Acesta este totuși mai puțin rigid decât o linie de transfer;
 SFF la comandă specială. Este conceput  și instalat de  vânzătorul unui SFF în funcție de specificațiile utilizatorului;
 SFF modular. Este o celulă flexibilă de fabricație care a fost extinsă prin etape succesive, prin completarea sau multiplicarea unui modul de bază, până ce a devenit un SFF, utilizând materiale mai mult sau mai puțin standardizate, furnizate de diferiți producători.
In funcție de forma geometrică a pieselor care se prelucrează pe SFF, acestea se pot clasifica în:

- SFF pentru prelucrarea pieselor de revoluție: de tip arbore sau de tip disc;

- SFF pentru prelucrarea pieselor prismatice : de tip carcasă, de tip placă sau cu configurație oarecare.

Celulele flexibile sau sistemele flexibile de fabricație pot fi concepute pentru diferite tipuri de procese de fabricație: așchierea metalelor sau deformarea plastică a metalelor (matrițare, ambutisare, ștanțare), asamblare, sudare etc. Alte sectoare de aplicații sunt tratamentul suprafețelor (de exemplu, linii robotizate pentru vopsire prin pulverizare în industria automobilelor), control și testare, precum și operații de fabricație a unor piese din materiale nemetalice: mase plastice, lemn sau materiale compozite. Aplicația majoră a SFF se referă la prelucrările prin așchiere. În funcție de operațiile tehnologice efectuate,  se pot deosebi următoarele tipuri de celule flexibile:

- celule flexibile pentru debitare și centruire (execuție găuri de centrare);

- celule flexibile pentru strunjire, găurire axială, alezare și frezare;

- celule flexibile pentru rectificare (abrazare);

- celule flexibile pentru danturare;  acestea pot fi dotate cu mașini de frezat danturi și mașini de rectificat danturi.

Pentru prelucrările prin așchiere , un SFF propriu-zis poate fi descris ca fiind:

-un sistem de producție automatizat pentru fabricarea produselor (sau pieselor componente ale acestora) în serie mijlocie și într-o varietate mijlocie, cu timpi de reglare minimi;

- un sistem de mașini compus din mai multe mașini cu comandă numerică (dintre care cel puțin un centru de prelucrare prin frezare-alezare sau un centru de strunjire) integrate cu sisteme automate de transfer și de manipulare a pieselor de  prelucrat și a sculelor, care sunt conectate cu un subsistem automatizat de magazine pentru semifabricate () și piese prelucrate, precum și magazine pentru scule;

- toate subsistemele menționate mai înainte sunt comandate de un calculator central (denumit și calculator de proces sau unitate centrală de calcul) care încarcă programele CN la mașinile-unelte individuale, comandă fluxul pieselor de prelucrat și generează rapoarte asupra performanțelor sistemului;

- în SFF sunt îndeplinite în mod automat și următoarele funcțiuni: programarea (), selectarea programelor-piesă, detectarea anomaliilor în procesele de așchiere, detectarea ruperii sculelor, compensarea uzurii sculelor, funcția de retragere a paletelor, măsurarea automată a pieselor, unele funcțiuni de autodiagnosticare.

Funcțiile celulei flexibile de fabricație

Pentru funcționarea unei celule flexibile fără personal de servire, componentele celulei trebuie să îndeplinească anumite funcții care pot fi clasificate în următoarele cinci grupe.
 Grupa A: funcții pentru automatizarea schimbării sculelor în vederea alimentării cu scule a mașinilor-unelte, inclusiv funcții de schimbare a pieselor și programelor de comandă numerică pentru mașini și roboți;
 Grupa B: funcții pentru automatizarea controlului procesului de prelucrare (control scule, control piese prelucrate, control al funcționării mașinii);
 Grupa C: funcții pentru restabilire automată și calibrare automată (înlocuirea sculelor uzate cu scule de rezervă din magazin, selectarea capetelor multiax din magazin, alinierea automată a piesei de prelucrat pe mașină etc.);
 Grupa D: funcția pentru diagnosticare automată (vizualizarea anomaliilor în procesul de așchiere etc.);
 Grupa E: funcții pentru prelucrare de mare eficiență (comandă adaptivă, conectare la echipamentul de comandă ierarhic superior).

Software pentru celule flexibile și sisteme flexibile

Au fost elaborate module software pentru celule și sisteme flexibile de fabricație. . Dintre acestea fac parte:

Software specializat pentru controlul duratei de viață a sculei. Pentru evitarea rebutării pieselor prelucrate din cauza uzurii exagerate a sculei sau a ruperii acesteia este necesar să se urmărească durata de viață disponibilă pentru fiecare sculă. Programul specializat care controlează timpul efectiv de așchiere al fiecărei scule sau lungimea drumului de așchiere ține evidența rezervei de durabilitate pentru fiecare sculă.

- modul-program pentru palpatorul de măsurare a sculei pe mașină. Măsurarea sculei pe mașină se face automat cu palpatorul electronic montat pe masa mașinii-unelte. Scula fixată pe arborele principal este adusă în contact cu palpatorul, deplasările fiind comandate prin program special. Rezultatele măsurării sunt transmise echipamentului CNC (=Computerized numerical control) al mașinii, pentru compensarea erorilor datorate uzurii sculei.

- software specializat pentru palpatorul de măsurare a piesei ce se prelucrează pe mașină. Măsurarea piesei pe mașină se face automat cu ajutorul unui palpator electronic selectat din magazinul de scule, pentru a fi montat în arborele principal al mașinii. În vederea măsurării piesei se apelează programe specializate, care conțin cicluri automate de control. Rezultatele măsurării sunt transmise echipamentului CNC (Comandă numerică cu calculator) al mașinii,care comandă compensarea erorilor.

Pregătirea tehnologică a fabricației pentru SFF

Alegerea unui proces tehnologic optim pentru fabricarea pieselor din familia stabilită este un factor important care influențează eficiența în exploatare a SFF.  Pregătirea tehnologică a fabricației -factor esențial în structurarea unui SFF este denumită în literatura de specialitate în l. engleză CAPP: Computer Aided Process Planning  (Planificarea proceselor asistată de calculator).

Particularitățile caracteristice ale procesului tehnologic de prelucrare, desfășurat într-un SFF sunt următoarele.

- asigură itinerarul (traseul) tehnologic comun pentru prelucrarea oricărei piese din nomenclatura aleasă;

- asigură baze tehnologice unice pentru piesele din întreaga nomenclatură;

- procesul tehnologic trebuie să faciliteze încărcarea optimă a mașinilor-unelte, cu consumuri minime de timpi la trecerea de la prelucrarea unui tip de piese (unei grupe de piese) la alta;

- să necesite cheltuieli minime pentru echipamente tehnologice (scule, dispozitive, verificatoare - SDV);

- să asigure continuitatea funcționării întregului sistem flexibil.

Pregătirea tehnologică a fabricației în sisteme flexibile constă în realizarea următoarelor sarcini:

- elaborarea planurilor de prelucrare a pieselor din nomenclatura aleasă;

- elaborarea programelor pentru mașinile cu comandă numerică (programe CN);

- gestionarea programelor CN (off-line);

- gestionarea fișierelor tehnologice.

Cerințele menționate pentru procesul tehnologic de prelucrare pot fi îndeplinite în condițiile organizării procesului de prelucrare automatizat, flexibil, prin utilizarea tehnologiei de grup, respectiv a operațiilor tehnologice de grup. Fabricația flexibilă are ca precursor tehnologia de grup.

Prima etapă în pregătirea tehnologică a fabricației pe baza tehnologiei de grup constă în stabilirea familiei de piese ce vor fi prelucrate în cadrul SFF. Gruparea pieselor în familii trebuie realizată astfel încât toate componentele/piesele familiei să poată fi prelucrate pe mașinile componente ale SFF, folosind echipamentele tehnologice și mijloacele de manipulare și transport incluse în structura SFF. Piesele sunt clasate în familii (grupe) în funcție de analogiile morfologice și dimensionale pe care le prezintă. În mod ideal, fiecare familie de piese are similitudine suficientă între piese, astfel încât piesele individuale pot fi prelucrate  printr-un subgrup particular dintre procesele de fabricație generale din cadrul planului. De asemenea, se are în vedere că folosirea roboților industriali în SFF impune gruparea pieselor și după criteriul asemănării dimensiunilor de gabarit și similitudinii configurației bazelor pieselor cu suprafețele dispozitivului de apucare al robotului industrial. În scopul alcătuirii familiilor/grupelor de piese se folosesc diferite sisteme de clasificare și codificare (clasificatoare) a pieselor. Metoda clasificării și codificării pieselor constă în repartizarea pieselor în clase sau grupe și apoi alocarea de identități acestora prin codificare numerică. Existența mașinilor-unelte cu comandă numerică în SFF reduce cerințele de maximă asemănare constructivă, dimensională și de itinerariu tehnologic, ceea ce amplifică posibilitățile de alegere a pieselor adecvate pentru prelucrare în SFF, însă pe de altă parte, este necesară o calificare mai ridicată a personalului de proiectare.

Altă posibilitate de pregătire a fabricației în cadrul SFF constă în sinteza procesului tehnologic pe baza descrierii formalizate a suprafețelor elementare ale piesei (suprafețe cilindrice, conice, plane etc.) și a generării automate a succesiunii operațiilor și fazelor tehnologice. În această variantă de abordare generativă sunt necesari algoritmi și programe de formare a structurii procesului tehnologic. Se parcurg următorii pași succesivi:

- împărțirea procesului tehnologic într-o serie de etape generale (sau principiale) succesive de prelucrare: pregătirea semifabricatului, etapa de degroșare, etapa de finisare, etapa de netezire (honuire, lepuire etc.); dacă piesa necesită precizii de prelucrare ridicate și/sau tratamente termice ori termochimice (recoacere, călire, revenire, cementare etc.) atunci succesiunea etapelor generale se obține prin modificarea itinerarului general. Tehnologia generală conține următoarele module ale sistemului de generare automată: alegerea semifabricatului, determinarea oportunității execuției etapei de degroșare ca etapă independentă sau reunită cu etapa de finisare, alegerea procedeelor de prelucrare a diferitelor suprafețe , corespunzătoare etapelor de degroșare și de finisare.

- determinarea celor mai raționale planuri de prelucrare a suprafețelor elementare ale pieselor (suprafețe de revoluție, suprafețe plane etc.;

- formarea  (sau structurarea) operațiilor tehnologice: stabilirea conținutului operațiilor de prelucrare adică a fazelor tehnologice componente;

- determinarea succesiunii operațiilor tehnologice și selectarea tipurilor de utilaje tehnologice, de scule și de dispozitive de prindere/fixare; la determinarea succesiunii operațiilor se ține seama de nivelul de descompunere a piesei în entități (forme geometrice și specificații) care implică asocieri de scule și cinematică a mașinilor și de asemenea, se au în vedere pozițiile relative ale suprafețelor de prelucrat și bazele tehnologice selectate;

- în pasul următor al abordării generative se detaliază tehnologia operațiilor: se stabilesc dimensiunile suprafețelor pe operații, se determină componența și ordinea de execuție a trecerilor de așchiere, caracteristicile mașinilor-unelte, sculelor, dispozitivelor de prindere/fixare, se calculează regimurile de așchiere și normele de timp pe operații;

- informațiile tehnologice rezultate în urma parcurgerii pașilor precedenți sunt memorate în baza de date
] tehnologică;

- se editează întregul ansamblu de informații tehnologice sub forma documentației tehnologice tipărite  la imprimantă.

Utilizarea rețelelor Petri în proiectarea SFF
Proiectarea și funcționarea sistemelor flexibile de fabricație necesită modelarea și analiza în vederea selectării alternativei optime de proiectare și a politicii operaționale optime. Rețelele Petri reprezintă un instrument grafic și matematic integrat care asigură un mediu uniform pentru modelarea, analiza formală și proiectarea sistemelor cu evenimente discrete. Este posibilă utilizarea rețelelor Petri în diferite domenii de proiectare a SFF, cum sunt: modelarea, analiza, evaluarea performanțelor sistemului, simularea evenimentelor discrete, controlul evenimentelor discrete, planificarea și programarea SFF. Unul dintre avantajele importante ale utilizării modelelor rețelelor Petri este faptul că același model este utilizat pentru analiza proprietăților de comportare și a evaluării performanțelor, precum și pentru construirea sistematică a simulatoarelor și controllerelor evenimentelor discrete. Ca instrument matematic, rețelele Petri permit să se efectueze o verificare formală a proprietăților referitoare la comportarea sistemului de bază, de exemplu, relațiile de precedență dintre evenimente, operațiile simultane, sincronizarea adecvată, lipsa și evitarea opririlor totale (), activități repetitive etc.

Elemente de bază pentru rețele Petri

Orice rețea fizică conține două elemente de bază: noduri și legături. O rețea Petri are două categorii de noduri: locuri și tranziții. Locurile sunt utilizate pentru a reprezenta, condiția, starea unei componente, sau o operație în sistem. Sunt simbolizate prin cercuri. Tranzițiile reprezintă/modelează evenimente și/sau operații; acestea sunt simbolizate prin dreptunghiuri. În loc de legături bi-direcționale din unele rețele fizice, rețelele Petri utilizează arce orientate pentru a lega locurile (numite locuri de intrare pentru o tranziție) cu tranziții, sau pentru a lega tranzițiile de locuri (denumite locuri de ieșire). Cu alte cuvinte, transferul de informații de la un loc la o tranziție este uni-direcțional.
Locurile, tranzițiile și arcele orientate formează graful orientat al rețelei Petri, denumit structură a rețelei Petri. Dinamica este introdusă permițând ca un loc să posede un număr pozitiv de jetoane (), simbolizate prin puncte. Aceste puncte/jetoane din un loc ar putea reprezenta numărul de resurse disponibile, indică dacă o condiție este adevărată sau semnifică dacă o operație este în curs de desfășurare, în funcție de ceea ce modelează acel loc. Atunci când toate locurile de intrare la o tranziție posedă un număr suficient de jetoane, evenimentul modelat de tranziție se poate produce, denumit marcajul tranziției. Acest marcaj modifică distribuția jetoanelor în locuri, semnificând modificarea stărilor sistemului. Marcajul inițial modelează starea inițială a sistemului, de la care încep să se desfășoare evenimente.
Introducerea jetoanelor într-o rețea Petri și fluxul lor regulat prin tranziții permite să se vizualizeze în mod clar fluxul materialelor, al controlului și al informațiilor.

Avantajele rețelelor Petri la proiectarea SFF

Rețelele Petri constituie un instrument cu perspective favorabile în implementarea proiectelor de sisteme flexibile, datorită următoarelor avantaje (MengChu Zhou, 1999, ref.  4):
 Ușurința modelării caracteristicilor sistemelor industriale complexe:  caracteristici de procese simultane, asincrone și sincrone, conflicte, relații de precedență, non-determinism și opriri automate ale sistemului.
 Abilitatea de a genera cod de control supervizor, direct din reprezentarea grafică a rețelei Petri.
 Abilitatea de a verifica sistemul în privința unor proprietăți nedorite, ca de exemplu opriri automate și supraîncărcarea capacității și de a valida codul prin analiză matematică cu computerul.
 Analiza performanțelor sistemului fără simulare, în multe cazuri. Pot fi evaluate productivitatea, timpii pe ciclu, utilizarea resurselor, fiabilitatea. Pot fi identificate mașinile care produc "locuri înguste" în proces ().
 Din model poate fi condusă simularea evenimentelor discrete.
 Utilitate pentru programare, deoarece modelul rețelei Petri conține relațiile de precedență între evenimentele din sistem, operațiile simultane, sincronizarea adecvată, activitățile repetitive, excluderea reciprocă a resurselor partajate, precum și alte restricții asupra performanțelor sistemului.

Planificarea, instalarea și exploatarea SFF

Procesul de implementare a unui SFF este foarte îndelungat și poate fi compus din următoarele cinci faze:

- faza de conștientizare: se culeg informații asupra noii tehnologii, se materializează o idee de proiect pentru o anumită aplicație, se elaborează un studiu de fezabilitate care conține o propunere de proiect ce se înaintează decidenților întreprinderii.

- faza de planificare: se identifică un mare număr de probleme tehnice, economice, de organizare și manageriale, pentru a fi analizate și tratate. În această fază sunt definite obiectivele tehnice și economice ale proiectului particular și se analizează relația acestora cu o strategie SFF pe termen lung, globală, a întreprinderii. Totodată, se identifică piesele și procesele care se pretează cel mai bine la proiectul curent pentru SFF. În ceea ce privește familiile de piese, identificate, se analizează procesele de fabricație în raport cu un număr mare de variabile: mașini și echipamente necesare, timpi pe ciclu, timpii totali consumați de la concepție până la îndeplinirea comenzii, traseele pieselor prin sistem, scule și dispozitive, succesiunea operațiilor tehnologice, numărul de scule și dispozitive de schimbare automată a sculelor, necesare.

- dezvoltarea, în cooperare cu un furnizor, a variantelor referitoare la configurația mașinilor ce vor fi integrate în SFF, fluxul de materiale, dispozitive, scule și informații, structura controlului și necesarul de software.

- simularea SFF cu modele informatice care imită pe calculator procesul de funcționare a sistemului.

- analiza proiectului SFF, pentru a realiza integrarea optimă în sistemul de producție existent.

Faza de instalare a SFF Sarcinile de rezolvat în această fază pot fi sintetizate astfel:

- reconstruirea uzinei pentru a putea adopta SFF.

- reconfigurarea mașinilor, a manipulării materialelor și a fluxului de informații, în alte departamente ale uzinei, eventual o schimbare a întregii organizări a producției.

- concepția și dezvoltarea unor periferice ale sistemului.

- achiziția de scule și utilități pentru sistem.

- pregătirea unui plan pentru stoparea producției după  sistemul precedent, oprire care este inevitabilă în timpul instalării fizice a SFF.

- pregătirea unui protocol de testări și de acceptare a sistemului.

- pregătirea programelor de exploatare care vor fi aplicate atunci când sistemul va intra în funcțiune.

- implementarea programelor de formare, care trebuie să fie adaptate la diferitele categorii de personal.

- pregătirea pentru a înfrunta situații neprevăzute.

Faza de exploatare începe după ce sistemul a fost testat și acceptat. În această fază pot fi necesare ajustări ale sistemului:

- în această fază este necesară aplicarea unui plan de supraveghere și de evaluare tehnico-economică continuă a sistemului.

Note

Vezi și

Strategie de fabricație
 FabricațieMașini unelte

Sistem flexibil de fabricație


Nahija Al-Arishah je nahija u okrugu Al-Hasakah, u sirijskoj pokrajini Al-Hasakah. Po popisu iz 2004. (prije rata), nahija je imala 30.544 stanovnika. Administrativno sjedište je u naselju Al-Arishah.

Izvori

Sirijske nahije
Pokrajina Al-Hasakah

Al-Arishah (nahija)


Macrocoma djurdjurensis é uma espécie de escaravelho de folha da Argélia, descrito por em  2001.

Referências

djurdjurensis
Coleópteros da África Setentrional
Coleópteros descritos em 2001

Macrocoma djurdjurensis


Bohuslav Cambel (* 29. November 1919 in Slovenská Ľupča, Tschechoslowakei; † 9. Juni 2006 in Bratislava, Slowakei) war ein slowakischer Geologe und Hochschullehrer.

Bohuslav Cambel besuchte in seinem Geburtsort Slovenská Ľupča die Grundschule und in Banská Bystrica bis 1939 das Gymnasium.

Im Jahr 1939 begann er sein naturwissenschaftliches Studium. Ab 1943 war er nach der ersten Staatsprüfung Assistent am mineralogischen Institut und schloss das Studium mit dem Doktorat im Jahr 1949 ab.

Nach der Gründung der geologisch-geografischen Fakultät wurde er 1952 Assistent des Dekans. In den Jahren 1958 bis 1964 war er Direktor des Forschungsinstituts für Geologie und Geographie. Von 1953 bis 1957 war er auch stellvertretender Rektor der Comenius-Universität Bratislava.

Während seiner universitären Laufbahn hatte er auch verschiedene Positionen des Unterrichtsministerium inne.

Im Jahr 1963 reorganisierte er im Auftrag der Slowakischen Akademie der Wissenschaften (SAV) deren Geologisches Institut und erweiterte es in den Sachgebieten Mineralogie, Erdöl und Metallurgie. Ab 1964 war er korrespondierendes Mitglied der Tschechoslowakischen Akademie der Wissenschaften (ČSAV).

In den Jahren 1966 bis 1969 war er Rektor an der Comenius-Universität, wo er auch die Zusammenarbeit der Akademie und der Universität intensivierte. Im Jahr 1969 installierte er eine neue Abteilung für Geochemie, deren Leitung er bis 1980 innehatte. Er leitete auch lange die Sparte Geochemie der Geologischen Vereinigung der Karpathen und Balkan (CBGA). Als Autor schrieb er in den geologischen Zeitschriften, wie Acta geologica, Minierlia slovaca.

Auch international war Cambel tätig. So organisierte er die internationalen Konferenzen in Japan und Frankreich und organisierte mit der Österreichischen Geologischen Gesellschaft gemeinsame Exkursionen in die Alpen und Karpathen.

Auszeichnungen
 Medaille der Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg (1967)
 Ehrendoktorat der Universität Kiew (1968)
 Rad práce 1968
 Klement-Gottwald-Staatspreis (1979)
 zahlreiche Auszeichnungen in- und ausländischer Universitäten
 Im Jahr 1998 wurde Cambel im Buch der 2000 wichtigsten Wissenschaftler des 20. Jahrhunderts der University of Cambridge erwähnt.

Einzelnachweise

Weblinks
 M. Háber:  (engl.; PDF; 134 kB)

Geologe (20. Jahrhundert)
Geochemiker
Mitglied der Slowakischen Akademie der Wissenschaften
Ehrendoktor der Nationalen Taras-Schewtschenko-Universität Kiew
Rektor einer Universität
Slowake
Geboren 1919
Gestorben 2006
Mann

Bohuslav Cambel


Nahomi Kawasumi (født 23. september 1985) er en japansk fodboldspiller. Hun har spillet for Japans kvindefodboldlandshold.

Japans fodboldlandshold

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Japan

Nahomi Kawasumi


Palatul Prezidențial din Vientiane este reședința oficială a președintelui Laosului care deține și poziția de Secretar General al Partidului Revoluționar Popoular Lao. Este situat pe partea vestică a râului Mekong din capitala Vientiane.

Situat în apropierea Templului Sisaket  la intersecția dintre Bulevardul Lane Xang și Strada Settathirath, clădirea a fost începuta în 1973 de către Guvernul Regal Lao, pe locul unde s-a aflat reședința regală. Acesta a fost proiectat de arhitectul local, Khamphoung Phonekeo, dar din cauza schimbărilor politice prilejuite de preluarea puterii de către partidul comunist Pathet Lao în 1975, clădirea nu a fost finalizată decât mult mai târziu. Palatul Prezidențial a fost deschis în 1986 și chiar și atunci doar ca loc unde lucrează funcționari guvernamentali și unde se desfășoara diverse ceremonii. Clădirea este închisă pentru public. Este un punct de reper bine-cunoscut pentru impozanta, dar eleganta arhitectură Beaux-Arts completată cu colonade înalte și balcoane umbrite. Clădirea este înconjurată de peluze bine îngrijite și grădini, îngrădite de ziduri înalte și de o poartă de fier forjat. Palatul Prezidential nu trebuie confundat cu reședința oficială a președintelui Lao, care se află în suburbia Vientiane Ban Phonthan. Palatul este luminat seara și oferă o mare oportunitate pentru fotografia de noapte.

Note

Laos
Clădiri și structuri din Vientiane
Reședințe prezidențiale
Atracții turistice din Vientiane
Vientiane
Vientiane

Palatul Prezidențial din Vientiane


Sabetta je luka na poluotoku Jamal, u sjevernoj Rusiji, koja je sagrađena u sklopu Jamal LNG projekta. Nalazi se na zapadnoj obali estuarija rijeke Ob. U blizini je Južno-Tambejsko nalazište prirodnog plina, za čiju svrhu je i izgrađena.

Jamal LNG projekt

Jamal LNG projekt je projekt koji se izvodi u mjestu Sabetta, na poluotoku Jamal, u Rusiji. Rusija i francuska naftna tvrtka Total zajedno će uložiti 38 milijardi američkih dolara u projekt ukapljenog prirodnog plina na Arktiku, objavio je 2011. ruski premijer Vladimir Putin. Projekt obuhvaća izgradnju terminala za ukapljivanje plina na poluotoku Jamal do 2018. nakon čega će Francuska s njega moći dobivati 15,5 milijuna tona godišnje ukapljenog prirodnog plina ili LNG-a, koji se vadi iz Južno-Tambejskog nalazišta prirodnog plina. Prije objave informacije o zajedničkom ulaganju, ruska vlada je odobrila da Total kupi 20,5% udjela u tvrtki Yamal SPG koja razvija projekt. Očekuje se da će prvo postrojenje za ukapljivanje plinova početi s radom krajem 2017., a puni rad postrojenja se očekuje 2021.

Planirano je da se na Jamalu u 4 godine sagradi postrojenje za ukapljivanje plina. Ukupne rezerve plina na Jamalu i priobalnim vodama procjenjuju se na 1 250 milijardi m3. Isto tako, procjenjuje se da će Rusija u idućih 25 godina investirati do 250 milijardi američkih dolara za puni razvoj proizvodnje na Jamalu i oko njega.

Najveća kineska naftna i plinska tvrtka CNPC preuzima ključnu ulogu u razvoju ruskog arktičkog plinskog projekta na Jamalu od 2014. CNPC je od ranije imao 20% udjela u projektu, a sada je, nakon potpisivanja 30-godišnjeg plinskog ugovora s ruskim plinskim divom Gazpromom, isti ugovor potpisan i s drugom ruskom plinskom tvrtkom Novatek o povećanju uloge u projektu na Jamalu. Kineska se tvrtka obavezala i godišnje uvoziti 3 milijuna tona ukapljenog prirodnog plina (LNG) s Jamala. Novatek je također potpisao i sporazum s Kineskom razvojnom bankom (CDB) za financiranje tog projekta. U sklopu Jamal LNG projekta gradi se luka Sabetta, kao i aerodrom Sabetta. U gradnji je i termoelektrana koja će imati snagu 282 MW, a očekuje se da će početi raditi 2018. Najveći uvoznik prirodnog plina bit će Kina, a prijevoz će se obavljati Sjevernim morskim putem. Dogovorena je gradnja 16 tankera ledolomaca za te potrebe.

Projekt se nalazi u zajedničom vlasništvu Rusije, Francuske i Kine. Ruska tvrtka Novatek upravlja s 50,1% dionica, francuska tvrtka Total S.A. 20%, kineska naftna i plinska tvrtka China National Petroleum Corporation 20% i kineski Fond Puta svile 9,9%. Prema izvješćima, neke kineske banke još uvijek pregovaraju o uključivanju u projekt kao financijeri.

Izvori

Jamalskonenečki autonomni okrug

Sabetta


لميس، اسم عربي للإناث، ومعناه المرأة ناعمة الملمس. وهو اسم عربي قديم، حيث نجد الصحابية الجليلة لميس بنت عمرو بن حرام.

مراجع

أسماء إناث عربية

لميس (اسم)


An Encyclia bipapularis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Julián Baldomero Acuña Galé. An Encyclia bipapularis in nahilalakip ha genus nga Encyclia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Cuba. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Encyclia

Encyclia bipapularis


Masoandro este un gen de molii din familia Lymantriinae.

Note
  Baza de date a genului Lepidoptera la Muzeul de istorie naturală

Lymantriidae
Molii
Genuri de insecte

Masoandro


Rudolf Höll ist der Name folgender Personen:

* Rudolf Höll (Bobfahrer) (* 1911), österreichischer Bobfahrer
 Rudolf Höll (Geologe) (* 1936), deutscher Geologe

Rudolf Höll


Oronzo Reale (* 24. Oktober 1902 in Lecce, Provinz Lecce; † 14. Juli 1988 in Rom) war ein italienischer Jurist, Publizist und Politiker der Partito Repubblicano Italiano (PRI), der unter anderem Mitglied der Abgeordnetenkammer (Camera dei deputati), mehrfach Justizminister Italiens sowie Richter am Verfassungsgericht (Corte Costituzionale) war.

Leben

Rechtsanwalt und Abgeordneter
Nach dem Schulbesuch absolvierte Reale ein Studium der Rechtswissenschaften und engagierte sich bereits während des Studiums 1920 als Vorsitzender des republikanischen Jugendverbandes (Federazione giovanile repubblicana). Nach Abschluss des Studiums war er als Rechtsanwalt tätig und war während des Zweiten Weltkrieges aktiv in der Resistenza, der Widerstandsbewegung gegen den italienischen Faschismus. 1943 wurde er Mitglied des Exekutivkomitees der Partito d'Azione.

Nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges wurde Reale am 5. April 1945 zunächst Mitglied des Nationalrates (Consulta Nazionale) wurde und war danach vom 25. Juni 1946 bis zum 26. April 1948 Mitglied der Verfassunggebenden Versammlung (Assemblea Costituente della Repubblica Italiana). Während dieser Zeit wechselte er 1947 von Partito d'Azione zur 1895 gegründeten PRI und war danach wieder als Rechtsanwalt tätig.

Am 2. Juni 1958 wurde er zum Mitglied der Abgeordnetenkammer gewählt und vertrat in dieser den Wahlkreis Ancona bis zu seinem Ausscheiden aus dem Parlament am 4. Juli 1976. Während seiner langjährigen Parlamentszugehörigkeit war er zunächst zwischen Dezember 1962 und Mai 1963 Vorsitzender der Fraktion des Wahlbündnisses Misto, zu dem unter anderem die PRI gehörte.

Minister und Verfassungsrichter
Reale wurde am 4. Dezember 1963 von Ministerpräsident Aldo Moro zum Justizminister (Ministro della Giustizia) in dessen erstes Kabinett berufen und bekleidete dieses Amt auch im zweiten und dritten Kabinett Moro bis zum 24. Juni 1968.

Nachdem er von Juli bis Dezember 1968 Vorsitzender des Justizausschusses der Abgeordnetenkammer war, bekleidete er abermals vom 27. März 1970 bis zum 6. März 1971 im dritten Kabinett von Mariano Rumor sowie in der Regierung von Ministerpräsident Emilio Colombo.

Zwischen Juli 1972 und November 1974 war Reale wiederum Vorsitzender des Justizausschusses der Abgeordnetenkammer sowie zugleich von Juli 1973 bis November 1974 Vorsitzender der PRI-Fraktion. Im Anschluss war er im vierten Kabinett Moro vom 23. November 1974 bis zum 12. Februar 1976 abermals Justizminister. Nach seinem Ausscheiden aus der Regierung war er zwischen Februar und Juli 1976 erneut Vorsitzender der PRI-Fraktion in der Camera dei deputati.

Am 31. Januar 1977 wurde Reale schließlich für eine neunjährige Amtszeit zum Richter am italienischen Verfassungsgericht berufen und bekleidete dieses Richteramt am Corte Costituzionale bis zum 31. Januar 1986.

Weblinks
 Eintrag (III. Legislaturperiode) auf der Homepage der Camera dei deputati
 Eintrag (IV. Legislaturperiode) auf der Homepage der Camera dei deputati
 Eintrag (V. Legislaturperiode) auf der Homepage der Camera dei deputati
 (VI. Legislaturperiode) auf der Homepage der Camera dei deputati

Mitglied der Abgeordnetenkammer (Italien)
Justizminister (Italien)
Finanzminister (Italien)
Rechtsanwalt (Italien)
Richter (Italienisches Verfassungsgericht)
Träger des Verdienstordens der Italienischen Republik (Großkreuz)
Italiener
Geboren 1902
Gestorben 1988
Mann
Mitglied der Assemblea Costituente

Oronzo Reale


În geometrie, ovoidul este o suprafață de   delimitând un domeniu convex și compact din spațiul euclidian . Numele acestei suprafețe provine de la asemănarea ei cu un ou. Corpul geometric delimitat de o astfel de suprafață se numește tot ovoid.

Ovoidul este o suprafață de rotație care are o singură axă de simetrie. Curba plană care prin rotație generează suprafața ovoidului ("generatoarea") poate fi definită prin următoarea ecuație carteziană:

Valoarea parametrului k influențează rotunjirea observată la extremitățile ovoidului.

Exemplu
Ovoidul Kepler este o suprafață de rotație în jurul axei Oz, având ecuația generatoarei:

Volumul unui ovoid poate fi calculat cu formula:

unde f(x) este funcția care descrie forma în plan a curbei care generează, prin rotație, ovoidul respectiv.

Note

Suprafețe

Ovoid


أمبير تامبلين  ممثلة أمريكية من مواليد 14 مايو 1983.

حياتها
كانت طفلة ذات نشاط زائد جدا وأنها  لا تهدأ ولا تركن إلى الراحة وأنها كانت كريشة في مهب الريح في هذا العالم قبل أن تصبح ممثلة. قالت إن التمثيل حل مشاكلي المتعلقة بالاضطراب و النشاط المفرط لقد كنت طفلة مدللة و طائشة فحسب. و أؤلف مسرحيات صغيرة جدا يمكن تمثيلها في المدرسة تكون في فصل اللغة الإنجليزية. كنت جامحة النشاط ولا اتقيد بقيود، حتى ظهرت في العمل الفني الذي انتجته مدرستها بعنوان (بيبي لونغستوكينغ). وكان والدها الممثل السابق روس تامبلين  قد دعا وكيله (كصديق للعائلة) ليرى المسرحية. وظهرت  بمستوى جيد فيها من بين التلاميذ. وقال الوكيل لوالدها إن أمبير لابد أن تصبح ممثلة ولكن والدها لم يكن يريدها كذلك لعدة أسباب. و لكنه ترك التمثيل وأصبح مدير أعمالها.

مشوارها الفني
قدمت العديد من المسلسلات الكوميدية والتي تالت شهرة كبيرة وأهمها What I Like About You من 2002 وحتى 2006. حاولت الإبتعاد عن عالم التمثيل حيث أعلنت إعتزالها وهي لا تزال في الثالثة والعشرين من عمرها و اتجهت لتصميم الملابس، غير أن شركتها تعرضت للإفلاس.  ولم تتوقف تامبلين ـ وهي في الثالثة والعشرين من العمر عن العمل. وقد فازت بجائزة (إيمي) عن دورها في مسلسل شبكة (سي بي إس) بعنوان (جوان أوف آركاديا). وقد ظهرت في أفلام عديدة بما فيها فيلم (الخاتم) وفيلم (أخوة نبضات السفر) وفيلم (الضغينة ـ2). وقد مُنحت تامبلين جائزة الروح المستقلة للأفلام عن فئة أفضل ممثلة مساعدة عن أحدث أفلامها (ستيفاني دالي).

أعمالها

بعض أعمال

مواقع خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مقاطعة لوس أنجلوس (كاليفورنيا)
شاعرات أمريكيات
شعراء أمريكيون في القرن 21
شعراء من كاليفورنيا
كاتبات أمريكيات في القرن 21
كاتبات سيناريو أمريكيات
كتاب سيناريو من كاليفورنيا
كتاب من سانتا مونيكا (كاليفورنيا)
كتاب نسويون أمريكيون
لاأدريون أمريكيون
مخرجات أفلام أمريكيات
ممثلات أطفال أمريكيات
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات سوب أوبرا أمريكيات
ممثلات من سانتا مونيكا (كاليفورنيا)
ممثلون أمريكيون ظهروا في مسلسلات تلفازية طويلة
مواليد 1983
مواليد في سانتا مونيكا (كاليفورنيا)
كتاب سيناريو أمريكيون في القرن 21

أمبير تامبلين


Charles Immanuel Forsyth Major (15 de agosto de 1843, Glasgow - 25 de março de 1923, Munique) foi um médico suíço, zoólogo e paleontólogo de vertebrados nascido na Escócia.

Major nasceu em Glasgow e estudou nas universidades de Basileia e Zurique na Suíça e mais tarde em Göttingen na Alemanha. Graduou-se em medicina na Basileia em 1868 e tornou-se médico em Florença, Itália.

Como muitos dos primeiros naturalistas, ele passava seu tempo livre estudando mamíferos fósseis. Sua primeira publicação foi sobre primatas fósseis em 1872. O governo italiano o apoiou em 1877 e ele coletou fósseis da Calábria, Córsega, Sardenha e Sicília . Em 1886, ele parou de praticar como médico e começou a estudar fósseis no arquipélago grego com suas coleções indo para o College Galliard em Lausanne e para o Museu Britânico (História Natural). Nas coleções do Museu Britânico, ele se interessou pelo material de Madagascar. Ele estudou a fauna de lêmures, tanto existente quanto extinta, descobriu a nova família Megaladapidae (Major 1893), gênero e espécie do extinto lêmure gigante Megaladapis madagascariensis (Major 1893), e cinco novas espécies nos gêneros Lepilemur e Cheirogaleus . Isso levou a um grande interesse em Madagascar e iniciou uma expedição a ele . Sua viagem de campo foi financiada pela Royal Society juntamente com fundos de Lionel Walter Rothschild, F. DuCane Godman, Sir Henry Peek e ele próprio. A expedição partiu da Grã-Bretanha em 15 de julho de 1894 e retornou em 30 de agosto de 1896. Nos dois anos eles acumularam grandes coleções que chegaram em 73 caixotes.

Ver também

Lista de abreviaturas do nome de zoólogos

Referências

Membros da Royal Society
Zoólogos da Suíça

Charles Immanuel Forsyth Major


An Elegia nuda in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christen Friis Rottbøll, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Sigismund Kunth. An Elegia nuda in nahilalakip ha genus nga Elegia, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elegia (Restionaceae)

Elegia nuda


La Interestatal 70 (abreviada I-70) es una autopista interestatal ubicada en el estado de Illinois. La autopista inicia en el sur desde la  en East St. Louis hacia el norte en la  en Marshall. La autopista tiene una longitud de 257,5 km (160 mi).

Mantenimiento
Al igual que las carreteras estatales, las carreteras federales, la Interestatal 70 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Illinois por sus siglas en inglés IDOT.

Cruces
La Interestatal 70 es atravesada principalmente por la .

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial  de IDOT
 Lista de ciudades servidas por autopistas interestatales
 Lista de Autopistas por estado

Carreteras interestatales de Illinois

Interestatal 70 (Illinois)


أسلوب الرواية اليابانية للشباب
  تُعرف أختصارًا لدى الاتحاد الدولي للنقل الجوي (IATA) بـ «LN»

Ln


Papua Ny Guineas fodboldlandshold repræsenterer Papua Ny Guinea i fodboldturneringer og kontrolleres af Papua Ny Guineas fodboldforbund.

Referencer

Fodboldlandshold i Oceanien

Papua Ny Guineas fodboldlandshold


INTRODUÇÃO

A QUADRANTE agrega um grupo de empresas de projeto e consultoria de engenharia e de arquitetura  com Escritórios em Lisboa, no Porto e em mais 11 países na Europa, África e América Latina.

Fundado em 1998 por Nuno Alexandre Paiva Pais Costa, Nuno Miguel Martins, João Silveira Costa e Tiago Paiva Pais Costa, para além da QUADRANTE – Engenharia e Consultoria, S.A., o Grupo de engenharia e arquitetura conta hoje com um portfolio de empresas de relevância no sector: a PROCESL – Engenharia Hidráulica e Ambiental, S.A., consultora de engenharia de infraestruturas de abastecimento de água e saneamento, resíduos sólidos, produção de energia hídrica e de hidráulica agrícola; a VIAPONTE – Projetos e Consultoria de Engenharia, S.A., dedicada a infraestruturas de transporte como infraestruturas rodoviárias e ferrovia, metros e portos; a ECOPROGRESSO, nas áreas da eficiência enérgica, gestão de carbono e alterações climáticas; e a AMBCONSULT, Consultora de Engenharia de Sistemas de Tratamento e Depósito de Resíduos Sólidos.

Os serviços oferecidos pelo Grupo QUADRANTE incluem Arquitetura, Estruturas, Estruturas Especiais e Industriais, AVAC, Infraestruturas para energia elétrica e sistemas de telecomunicações, Hidráulica Predial e Urbana, Infraestruturas de Transporte, Ambiente e Alterações Climáticas, Segurança Contra Incêndios, Gestão e Coordenação de Projetos, Gestão e Supervisão de Obras de Construção e IMS – Infraestruture Management System.

SERVIÇOS E PROJETOS

A QUADRANTE abrange serviços nas Áreas de Edifícios, Infraestruturas de Transporte, Industria e Energia, Ambiente, Infraestruturas Hidráulicas, Aeroportos, Infraestruturas para novas Cidades e Gestão e Supervisão de Obras.

Edifícios

Na área de Edifícios o Grupo Quadrante desenvolve projetos de Habitação, Hospitais, Escritórios, Hotelaria, Centros Comerciais, entre outros. Entre os projetos mais relevantes desenvolvidos pela empresa de Engenharia e Arquitetura destacam-se o Empreendimento Imobiliário de habitação Antas Atrium no Porto com 1100 apartamentos, o "Estádio de la Paix" de Futebol em Bouaké, na Costa do Marfim, com capacidade para 40.000 lugares, o Hospital Universitário de Luanda com cerca de 18.500 m2, o maior mercado retalhista do Gana, em Kumasi, o Centro Comercial Fourways Mall com 235 mil m2 na África do Sul e um empreendimento turístico em Tipasa na Argélia, constituído por 3 conjuntos hoteleiros com 2400 camas.

Transportes

Na área de Transportes a empresa de Engenharia e Arquitetura desenvolve projeto e consultoria em obras lineares, destacando estradas e autoestradas, ferrovias, infraestruturas portuárias, pontes e viadutos, entre outros. Entre os projetos mais relevantes desenvolvidos pela consultora destacam-se o novo terminal portuário de Alcântara, no Brasil, a eletrificação da linha do Algarve no troço Tunes-Lagos com 40km , ou o Projeto de Sistema BRT - Bus Rapid Transit de Mobilidade Urbana de Maputo em Moçambique. De realçar ainda a relação com a Network Rail, entidade proprietária e gestora da rede de caminhos-de-ferro em Inglaterra, País de Gales e Escócia, através da qual a Quadrante assinou um contrato quadro para a prestação de serviços de engenharia de edifícios e infraestruturas associadas no País de Gales.

Indústria e energia

Na área de Industria e Energia a empresa de Engenharia e Arquitetura desenvolve projetos nos setores de Energia, Minas, Indústria de Oil&Gas e Instalações Industriais . Entre os projetos mais relevantes desenvolvidos pela consultora destacam-se as infraestruturas gerais de um dos maiores depósitos de platinoides do mundo, Darwendale, em consórcio com a Construtora Mota Engil e para a
Great Dyke Investments, o edifício técnico do novo telescópio da ESO – Extremely Large Telescope, Subestações Elétricas na América do Sul para a ABB, em Moçambique com a SIEMENS para a EDM e em Portugal para a REN e GALP.

Ambiente e Alterações Climáticas

Na área de Ambiente e Alterações Climáticas a empresa de Engenharia e Arquitetura desenvolve estudos ambientais, que incluem Estudos, Avaliações, Licenciamento, Acompanhamento e Monitorização Ambiental. Entre os projetos mais relevantes destaca-se a due diligence ambiental em 10 aeroportos no Brasil para VINCI Airports, o Plano de Adaptação às Alterações Climáticas da Lezíria do Tejo ou os Estudos de Avaliação do Impacto Ambiental (AIA) dos Projetos do Corredor de Nacala em Moçambique.

Infraestruturas hidráulicas

Na área de Hidráulica, a empresa de Engenharia e Arquitetura presta serviços de projeto e consultoria em Abastecimento e saneamento de água, Águas Pluviais e residuais, recursos hídricos, hidráulica fluvial, barragens e aproveitamentos hidroagrícolas, entre outros. Entre os projetos mais relevantes destacam-se os projetos de reabilitação e expansão dos sistemas de saneamento de 4 cidades no Quénia, Sistema de abastecimento de água, drenagem e ETAR da cidade de Sumbe em Angola e a Assistência Técnica Estratégica ao Projeto Nacional de Desenvolvimento de Recursos Hídricos de Moçambique.

Aeroportos

Na área de Aeroportos os serviços da empresa de Engenharia e Arquitetura abrangem projetos para novos aeroportos, expansão ou reformulação de aeroportos existentes, abrangendo Masterplans, estudos de viabilidade, estudo prévio, anteprojeto e Projeto de Execução de infraestruturas aeroportuárias, desde Terminais, Lado Terra, Lado Ar, entre outras. Dos projetos mais emblemáticos
destaca-se o novo aeroporto do Montijo, a expansão do Aeroporto de Lisboa, o novo Aeroporto internacional de Tamale no Gana ou o Masterplan e Estudo de Viabilidade de Certificação para o Aeroporto de Cascais.

Gestão e Fiscalização de Obras

Do portfolio de Gestão e Fiscalização de Obras da empresa de Engenharia e Arquitetura incluem-se projetos como a aquisição de serviços de gestão, coordenação, fiscalização e coordenação de segurança em obra da Empreitada Conclusão de Estabilização de Taludes no troço Régua - Ferrão, da Linha do Douro (Lote 3), a fiscalização da modernização da Linha do Leste entre Elvas e fronteira espanhola em Caia em consórcio , Campanha Extraordinária de Realização de Inspeções Principais a Obras de Arte das Infraestruturas de Portugal ou os estudos para a eliminação de constrangimentos nas estações de Praias-Sado e Porto de Setúbal, na Linha do Sul, em consórcio.

PRÉMIOS

Em 2021 a QUADRANTE foi distinguida com o Prémio Internacionalização em Engenharia nos Prémios do Jornal Construir. A distinção relativamente à Internacionalização da empresa de Engenharia e Arquitetura foi também atribuída em 2022 juntamente com o Prémio de Melhor Gabinete.
Em 2019 a empresa portuguesa foi reconhecida com o Prémio Excelência em Engenharia nos Prémios do Jornal Construir, tendo recebido igualmente o prémio Internacionalização. A distinção relativamente à Internacionalização da empresa de Engenharia e Arquitetura foi também atribuída no ano 2020.
A QUADRANTE foi também reconhecida com o Prémio de melhor Gabinete de Engenharia em 2018 e com a marca PME Lider e PME Excelência três anos consecutivos desde 2018.
Os fundadores ganharam ainda o primeiro Prémio Inovação Jovem Engenheiro, em 1997, com o trabalho "Estudo Sísmico de condutas de gás enterradas"

Engenharia de Portugal

Grupo Quadrante


Ruslands natur, der strækker sig over 11 tidszoner, er domineret af 4 primære naturtyper
 Tundra længst mod nord, hvor der også er permafrost
 Skovområder, kaldet tajga, som udgøres af tempereret nåleskov iblandet en del pionerarter af løvtræer
 Steppe i de sydligste regioner
Og iblandet de to nordligste naturtyper er omfattende vådområder hvor tørvemos er den dominerende faktor.

Ifølge dataene i Den Russiske Føderations rødliste fra 1997 var 266 pattedyrarter og 780 fuglearter beskyttet. Nogle af de truede plantearter er den sibirisk fyr (pinus sibirica) og længst mod øst, koreanske fyr samt vild kastanje i Kaukasus. I det russiske fjernøsten er de rapporterede pattedyr brune bjørne, europæisk los og kronhjorte, amurtigre, amurleoparder og kravebjørne. Der findes også ca. 350 fuglearter, og 30 procent af alle truede arter i Rusland findes her, som omfatter 48 endemiske truede arter. Kødædere, der er truet, omfatter amurtigeren, hvor bestanden anslås til at være på 400 individer, og amurleoparden, hvoraf der i 2003 anslås kun at være 30 individer.

Tundraen

Tundra findes nord for den 50. breddegrad på den nordlige halvkugle. Frostperioden varer mellem 9 og 10 måneder, men selv i den frostfrie periode forbliver råjorden i permafrost tilstand. Tundraen er kendetegnet ved fravær af træer og stort set fravær af buske, undtagen visse pionerarter af løvtræer i de sydligste tundraområder. Desuden er tundraen uegnet til landbrug, og den sparsomme befolkning måtte tidligere leve af fiskeri og rensdyrhold samt indsamling af bær. Også i dag er der landsbyer hvor man stort set lever på den måde, og der er meget få større byer. Transport i tundraen er også vanskelig og foregår oftest af de store floder eller med fly.

Tundraen kan groft sagt deles i tørre og våde områder. De tørre områder kan sammenlignes med danske hedestrækninger med uhyre næringsfattig, sur og tør jord der tillige er frossen det meste af året. De vådere områder er domineret af tørvemose som også udgør et uhyre næringsfattigt, surt miljø. Man finder her de samme planter som kendes fra lignende områder i Norge og Sverige - mosser, laver og dværgbuske som f.eks. revling og tranebær.

Nord-Syd kan tundraen deles i 3 områder
 Den nordligste arktiske eller subarktiske tundra hvor selv de øverste jordlag stort set ikke tør op. Her har selv dværgbuske det svært og vegetationen er stort set reduceret til mosser og laver. Der er dog et pænt dyreliv, specielt fisk og fugle, om sommeren.
 Den mellemste tundra hvor den øverste ½ til 1 meter tør nogle måneder hvert år. Her er et rigt dyreliv, bl.a. rensdyr, men også fugle og forskellige rovdyr der jager rensdyret.
 Den sydligste tundra, også kaldet skovtundra eller parktundra, hvor man tillige kan finde pionerarter af løvtræer som f.eks. birk, pil og røn. Også her er der et rigt dyreliv der tillige omfatter strejfende bjørne.

Tajgaen

Tajgaen er verdens største skov, en omfattende tempereret nåleskov iblandet en del pionerarter af løvtræer, der dækker 70% af landet. Ruslands skove udgør 22% af skove i verden samt 33% af alle tempererede skove i verden..

Den russiske tajga er domineret af relativt få arter af nåletræer, mens der heriblandet forekommer et pænt antal forskellige arter af løvtræer, herunder forskellige pionerarter af løvtræer som f.eks. birk, pil og røn, men også f.eks. forskellige arter af eg. Tajgaen opdeles ofte i 2 zoner: Den nordlige (nordboreal skov) med spredt skov der lukker meget lys igennem, domineret af fyr og birk, og den sydlige (sydboreal skov) med tæt skov domineret af gran men iblandet fyr, birk og andre løvtræer.

Mange trækfugle søger hertil i sommerperioden for at udnytte midnatssolen og de lange dage og det myldrende insektliv. Nogle frøædende fugle (f.eks. korsnæb, mejser og spætter) og de store, altædende fugle (som f.eks. ørne og kragefugle) kan overvintre i nåleskovene, fordi de kan udnytte både levende bytte og ådsler. Der er forholdsvis få pattedyr, som kan klare de hårde vintre. Blandt de hårdføre arter er elg, los, bæver, snehare, lemming, ren og mange forskellige mårer, som f.eks. jærv og lækat.

Stepperne
Steppe fremstilles ofte som det typiske russiske landskab, men udgør arealmæssigt den mindste af de 3 dominerende naturtyper. De russiske stepper ligger som et bredt bånd i Ruslands sydligste områder, syd for Tajgaen, kun afbrudt af bjergkæder og de store floder. Nogle gange går vegetationen direkte fra tajga over i steppe, andre gange er der et smalt bånd af tempereret løvskov eller blandingsskov mellem tajgaen og steppen. Stepperne strækker sig hele vejen fra Ukraine nord om Kazakhstan ca. indtil Altajbjergene. Vest for Altaj, nord om Mongoliet, udgør den russiske del af steppen kun et ganske smalt bånd der flere steder er afbrudt af skovklædte bjerge.

Hele det russiske steppeområde er en del af den større Eurasiske steppe der også omfatter steppeområderne i Ungarn, Ukraine, Kazakhstan, Mongoliet og Manchuriet. I den nordligste del, op til tajgaen, finder man såkaldt skovsteppe som er en overgangs-naturtype mellem skoven og steppen. Skovsteppen er kendetegnet ved at der ligger "øer" af (primært) løvtræer i steppen.

De russiske steppeområderne er den del af Rusland, der har været dyrket i længst tid, og senere industrialiseret. Det er derfor her der over tid er sket størst tab af biodiversitet.

Vådområder

Rusland rummer omfattende vådområder, herunder søer og floder som er blandt de største i verden! Til trods for dette udgøres hovedparten af de russiske vådområder af sure moser, enten fattigkær eller egentlige højmoser der optræder som en mosaik af store og små vådområder i både tundraen og tajgaen.

Floder og søer
Det Kaspiske Hav ved Ruslands sydgrænse er verdens største sø - både regnet i areal og volumen. Her findes bl.a. 6 arter af stør, herunder belugaen (Acipenser huso) der giver den berømte kaviar. Af andre arter kan nævnes den kaspiske sæl (Pusa caspica), den kaspiske skildpadde (Mauremys caspica) og vandremusling (Dreissena polymorpha).

Bajkalsøen er verdens dybeste sø, og verdens største ferskvandssø målt i volumen.. Her lever bl.a. Bajkalsælen (Pusa sibirica).

Blandt floderne finder man også nogle af verdens største, f.eks. Lena, Jenisej, Ob der alle flyder fra de sydlige steppeområder ud i Ishavet, og Amur der flyder ud i Det Okhotske Hav.

Moser
Moserne i Rusland optræder som en mosaik af små og store moser fra vandhul-størrelse til gigantiske moseområder. Der er i de fleste tilfælde tale om sure miljøer, fattigkær, højmoser eller andre miljøer hvor de trives forskellige arter af tørvemos. Dette omfatter bl.a. verdens største system af tørvemoser, Vasjugansumpene, der dækker mere end 53.000 km². Vasjugansumpene ligger i det sydvestlige Sibirien i området mellem Novosibirsk, Omsk og Tomsk. Området indeholder også mere end 800.000 større og mindre søer.

Det samlede areal af vådområder med tørvemos skønnes til ca. 1,8 millioner km², der er mere end 120.000 floder med en samlet længde på over 2,3 millioner km og der er mere end 2 millioner søer.

Bjergkæder

Rusland omfatter en lang række større og mindre bjergkæder, hvoraf skal nævnes nedenstående fire.

Kaukasus
Kaukasusbjergene er beliggende mellem Sortehavet og Det Kaspiske Hav. De danner Ruslands sydgrænse i dette område mellem Europæisk Rusland og Asien. Her findes Ruslands (og Europas) højeste bjerg, med en højde på 5.642 moh. Vores foretrukne juletræ Nordmannsgran stammer fra Kaukasus, ligeledes landskabsukrudtet Kæmpebjørneklo. Her finder man også bezoargeden (Capra hircus).  Kaukasus' topografi omfatter mere end 1.000 gletsjere. Mod vest er bjergene dækket af tæt skov (op til 1500 m over havet er det løvskov, mens det er nåleskov og sætere oven over denne højde). Mod øst er bjergene skovløse eller dækket af en meget åben skovsteppe. De blandede løvskove i Kaukasus er en enestående økoregion på grund af nogle helt specielle forhold i forhistorien. De otte økoregioner, som mødes her, er meget forskelligartede med hensyn til klimaforhold og artssammensætning. Dertil kommer, at området er delvis sammenfaldende med det pontiske refugium for tertiærfloraen.

Ural
Uralbjergene er en 2.500 km lang bjergkæde, der løber fra de kazakhiske stepper langs Kasakhstans nordlige grænse til kysten af Ishavet. Øen Novaya Zemlya danner en yderligere fortsættelse af bjergkæden. Bjergkædens højeste top er Narodnaja (1895 moh); der er således tale om en umådelig lang (dobbelt så lang som Alperne, og også noget længere end de Skandinaviske bjerge), men relativt lav bjergkæde. Komis urskove er et 32 800 km² stor område med urskov i Uralbjergenes nordlige del. Urskoven blev optaget på UNESCOs verdensarvsliste i 1995 i henhold til kriterierne (vii) og (ix), og var dermed det første naturområde i Rusland, der kom på verdensarvslisten.. I urskovens floder og søer findes bl.a. glaciale relikter som fjeldrødding (Salvelinus alpinus) og arktisk stalling (Thymallus Arcticus)..

Verkhojansk
Verkhojanskbjergene er en bjergkæde i det østlige Sibirien, der har en længde på omkring 1.000 km, og danner en stor bue mellem floderne Lena og Aldan i vest og Jana i øst. Den højeste top er beliggende i den sydlige ende af kæden og er 2.959 moh. Den laveste temperatur målt i et beboet område er registreret i dette område, som også er den laveste temperatur målt nogensinde på den nordlige halvkugle, som har dybt snedække det meste af året. Under den sidste istids maksimum havde bjergkæden store gletsjere, der har givet bjergene en alpin karakter.

Altaj
Altaj er en bjergkæde i Sibirien på grænsen mellem Rusland, Mongoliet og Kina. Den højeste top er 4.653 m. I 1998 blev dele af bjergkædens russiske del, De Gyldne Bjerge, optaget på UNESCO's Verdensarvsliste. I skove og floddale finder man desuden mange vildformer af de vækster, som vi i dag har i vore haver, som solbær, stikkelsbær og pæon. I omkring 2.000 meters højde vokser vilde hvidløg og purløg frodigt på sæterne.

Referencer

Ruslands natur

Naturen i Rusland


Jan Vytlačil (Havličkov Brod, Češka, 1896. - ?), češki i bosanskohercegovački ljekarnik, kulturni i športski djelatnik.

Životopis
Rodio se u Havličkovom Brodu u Češkoj. Dugo je godina službovao u Stocu. Po Vytlačilu je stolački Dom zdravlja nosio ime sve do početka 90-ih godina 20. stoljeća.

Bio je poznati i važni kulturni i športski aktivist, sudjelovao je na osnivačkoj sjednici FK Iskra Stolac odmah nakon oslobođenja Stoca 25. listopada 1944. godine. Vytlačil je izabran za predsjednika.

Izvori

Životopisi, Stolac

Jan Vytlačil


Yesenia María Restrepo Muñoz, née le  à Medellín, est une athlète handisport colombienne concourant en lancer du disque et sprint F11 pour les athlètes ayant une déficience visuelle.

Carrière
Elle perd la vue en 2005 après que les nerfs optiques de ses deux yeux ait été endommagé.

Aux Jeux paralympiques d'été de 2020, Yesenia Restrepo remporte la médaille de bronze du lancer du disque F11 avec un lancer à 30,95 m juste derrière la Chinoise Zhang Liangmin (40,83 m) et l'Italienne Assunta Legnante (40,25 m). Elle avait déjà remporté le bronze au 4 x 100 m T11-13 avec ses compatriotes Maritza Arango Buitrago, Sonia Rodriguez et Marcela Gonzalez.

Palmarès

Jeux paralympiques

 Jeux paralympiques d'été de 2016 à Rio de Janeiro :
  4 x 100 m T11-13
 Jeux paralympiques d'été de 2020 à Tokyo :
  lancer du disque T11

Championnats du monde

 Championnats du monde 2019 à Dubaï :
  lancer du poids

Références

Liens externes

Athlète handisport colombienne
Lanceuse de disque colombienne
Lanceuse de poids colombienne
Sprinteuse colombienne
Relayeuse (athlétisme)
Coureuse de 100 mètres
Médaillée de bronze paralympique colombienne
Athlète (femme) aux Jeux paralympiques d'été de 2016
Athlète (femme) aux Jeux paralympiques d'été de 2020
Naissance en juin 1982
Naissance à Medellín

Yesenia Restrepo


Radar kestirmesi, Radar ekranında görülen ışıklı lekelerin görüntüsü daha önce pilota fotoğraf olarak verilir. Pilot buna göre hedefi radar görüntüsü ile değerlendirerek bombalar. Bu fotoğraf, hedef bölgesinin özel yapılmış kabartma modeli üzerine karanlık odada uçağın bulunacağı yer olarak kabul edilen noktadan arazi modeli aydınlatılarak, yamaçlara vuran ışıkla aydınlanan kısımların düşey olarak fotoğrafının çekilmesiyle elde edilir.

Radar

Radar kestirmesi


Puukko-ul (din , copac, lemn) este un tip tradițional de cuțit finlandez. Este caracterizat de o lamă scurtă, cu un singur tăiș și un spate plat. În mod tradițional, mânerul nu include nici o gardă de protecție și plăsea este făcută din lemn sau din scoarță de mesteacăn. Se poartă la centură într-o teacă din piele.

Puukko-ul se folosește pentru diverse activitate în aer liber – îndepărtarea pielii la vânătoare, eviscerarea peștelui la pescuit, tăierea unor ramuri de copac, șamd –, pentru cioplirea în lemn, precum și ca topor de gheață când purtătorul cade prin gheață. Este considerat o parte integrantă din patrimoniul cultural finlandez.

Referințe

Legături externe
  Nordiska knivar, despre cuțite tradiționale nordice

Cultura Finlandei
Arme albe

Puukko


Georges Groussard (* 22. März 1937 in La Chapelle-Janson) ist ein ehemaliger französischer Radrennfahrer.

Georges Groussard war Profi-Rennfahrer von 1960 bis 1967. Er gewann diverse kleinere Rennen, hauptsächlich in Frankreich, so 1960 den Circuit du Morbihan. 1961 wurde er Dritter der Luxemburg-Rundfahrt und 1964 Zweiter der französischen Straßenmeisterschaft. Siebenmal startete er bei der Tour de France; 1964 trug er zehn Tage lang das Gelbe Trikot und wurde Fünfter der Gesamtwertung. Die Vuelta a España fuhr er 1967 und schied aus.

Georges Groussard ist ein jüngerer Bruder des Radrennfahrers Joseph Groussard. In Frankreich ist ein Jedermann-Rennen nach ihm La Georges Groussard benannt, das seit 1996 jährlich in Fougères, unweit seines Geburtsortes, ausgetragen wird.

Einzelnachweise

Weblinks

Radsportler (Frankreich)
Französischer Meister (Radsport)
Franzose
Geboren 1937
Mann

Georges Groussard (Radsportler)


Turm A (A Turm) steht für
A-Turm Sendetürme in der DDR
Aufklärungsturm A (Bundeswehr)
Bonifazius-Turm A, Hochhaus in Mainz

Turm A


El MSC Splendida es un crucero de la clase Fantasia propiedad de la Costa Cruceros. Fue construido por STX Europe en Chantiers de l'Atlantique, en Saint-Nazaire, Francia.
Entró en servicio en marzo de 2009. Su buque gemelo es el MSC Fantasia.

Su nombre original era MSC Serenata, pero fue cambiado en mayo de 2007 por MSC Splendida. Su viaje inaugural se realizó el 4 de julio de 2009, en el Mediterráneo, y terminó el 11 de julio para al día siguiente ser bautizado oficialmente por Sophia Loren en Barcelona, España.

Véase también
 Costa Crociere

Referencias

Enlaces externos
 Sitio oficial - MSC Splendida
 msccruises.co.uk Splendida
 Fotografías de ShipParade
 Cruise Critic Review

Buques de pasajeros
Barcos de MSC Cruceros
Barcos de 2008

MSC Splendida


Denis Šmigalj (ukr. Денис Шмигаль; Krivij Rih, Ukrajina; 15. listopada 1975.) ukrajinski je političar i izabrani premijer Ukrajine.

Životopis
Godine 1997. diplomirao je na Lviv Polytechnic. Ima titulu doktora ekonomskih znanosti. Od diplomiranja 1997. do rujna 2005. radio je kao računovođa u raznim tvrtkama. Od rujna 2005. do lipnja 2006. bio je zamjenik generalnog direktora tvrtke "LA DIS". Od lipnja 2006. do kolovoza 2008. bio je direktor za investicijsku tvrtku "Comfort-Invest". Od rujna 2008. do rujna 2009. Šmigalj je bio direktor tvrtke "Rosan-Invest LLC". Od 1. kolovoza 2019. godine, pa do svog ministarskog imenovanja, bio je guverner Ivano-Frankovske oblasti. Dana 4. veljače 2020. imenovan je ministrom regionalnog razvoja. Šmigalj je zamijenio Oleksija Hončaruka na mjestu premijera Ukrajine u ožujku 2020.

Izvori

Vanjske poveznice

 Članak na službenoj stranici ukrajinskog predsjednika, president.gov.ua

Životopisi, Ukrajina
Predsjednici ukrajinske vlade

Denis Šmigalj


සිංහල සටන් ශාස්ත්‍රය වන අංගම්පොර සටන් කලාවේදී භාවිතා වන ඈත අතීතයේ සිටම යුද්ධායුධයක් ලෙස භාවිතා වූ කුන්තායුධ ගණයට අයත් ආයුධයකි. මේවායේද වර්ග කිහිපයක් ඇති අතර පටිස්ථානය ඉන් සුවිශේෂ වේ.

බාහිර සබැඳුම්

අංගම්පොර

හෙල්ල


Acacia Johnson, née le  à Anchorage, est une photographe, écrivaine et artiste américaine dont le travail est consacré aux régions polaires et l'exploration des relations humaines avec ces lieux. En 2021, elle est récompensée par la bourse Canon de la femme photojournaliste.

Biographie

Jeunesse et études
Acacia Johnson naît à Anchorage, en Alaska, le 8 mai 1990. En 2008, elle étudie en échange à l'école secondaire supérieure de Narvik à Narvik, au nord du cercle polaire arctique, en Norvège. Cette expérience l'encourage à se lancer dans une carrière de photographe, quand elle tombe amoureuse de la lumière magique du cercle polaire. Après quelques années en Norvège, elle étudie la photographie à l'École de design de Rhode Island.

Carrière de photographe
En 2014, Acacia Johnson reçoit une bourse Fulbright qui lui permet de passer un hiver dans un village inuit sur l'île de Baffin.

Entre 20 et 30 ans, Acacia Johnson travaille comme guide de photographie sur des navires dans l'Arctique et l'Antarctique et participe à de nombreuses expéditions dans les régions polaires - Groenland, Svalbard, l'Arctique canadien et l'Antarctique - donnant fréquemment des conférences sur la photographie, la culture indigène de l'Arctique et les représentations visuelles de ces régions uniques.

Son travail est édité dans de nombreuses publications, notamment dans The New York Times ou le National Geographic, sur la communauté inuite de l'île de Baffin, les algues des neiges et la glace de mer dans les environnements polaires, la faune de la caldeira de l'île Deception en Antarctique ou les ours bruns côtiers de l'Alaska. Il est conservé dans les collections du musée d'Anchorage et le Smithsonian Museum of American History.

Expositions
Liste non exhaustive

 « Pilotes de brousse en Alaska », Hôtel Pams, Visa pour l'Image, Perpignan

Prix et distinctions
 2014 : Bourse Fulbright
 2021 : Bourse Canon de la femme photojournaliste

Références

Liens externes

Photographe américaine
Bourse Canon de la femme photojournaliste
Naissance en mai 1990
Naissance en Alaska

Acacia Johnson


University of Sheffield (uformelt Sheffield University) er et universitet, der ligger i Sheffield i South Yorkshire, England. Det modtog royal charter som universitet i 1905, efter at været University College of Sheffield siden 1897, da Sheffield Medical School (grundlagt i 1828), Firth College (1879) og Sheffield Technical School (1884) blev slået sammen.

Sheffield har flere campus, men de ligger hovedsageligt på to områder; Western Bank og St George's. Universitet er organiseret i fem akademiske fakulteter, der hver har flere afdelinger. I 2014/2015 gik der 18.975 bachelorstuderende og 8.220 kandidatstuderende.

Universitet er vidt anerkendt for at være blandt de ledende forsknings- og læringsuniversiteter i både Storbritannien og i verden. På QS World University Rankings 2015-16 var Sheffield placeret som det 80. bedste på verdensplan og det 16. bedste i Storbritannien. I 2011 blev University of Sheffield udnævnt som "University of the Year" ved Times Higher Education prisuddeling. The Times Higher Education Student Experience Survey 2014 rangerede University of Sheffield på førstepladsen for de studerendes oplevelse, socialt liv og faciliteter blandt flere kategorier.

Det er et af de oprindelige red brick universities, medlem af Russell Groups forskningsintensive universiteter, Worldwide Universities Network, N8 Group af de otte mest forskningintensive universiteter i Nordengland og White Rose University Consortium. der er seks nobelpristagere blandt Sheffields alumni og ansatte.

Referencer

Sheffield
Etableret i 1897

University of Sheffield


Pinguet est un hameau compris dans le territoire de Saint-Damase-de-L'Islet, au Québec (Canada).

Le hameau abrite une communauté protestante francophone à partir du début du .

Toponymie
Le hameau reprend le nom du rang le long duquel est constitué le hameau. Le rang lui-même est nommé d'après Louis-Basile Pinguet, officier des milices lors de la guerre anglo-américaine de 1812 et premier chef de police de Québec. Pinguet est concessionnaire de lots dans le canton d'Ashford peu après sa proclamation dans les années 1820.

Le nom est en usage à partir du milieu du .

Géographie
Le hameau est situé à une quinzaine de kilomètres à l'est de Saint-Jean-Port-Joli, à flanc de la montagne Pinguet.

Histoire

Une chapelle de mission catholique est établie en 1880 dans le cinquième rang, dans la maison de Pierre et Damase Ouellet. Le cardinal Taschereau décrète ensuite la construction d'une église à plusieurs kilomètres à l'ouest de la chapelle, au centre du territoire de la future paroisse.

Une querelle éclate entre les habitants du cinquième rang et le clergé. Les habitants barrent l'accès de la maison-chapelle aux représentants de l'Église, et Taschereau les menace d'excommunication. Une chapelle est construite sur le site de l'actuel village de Saint-Damase en 1889. Le curé en résidence note qu'une dizaine de familles de la paroisse refusent de fréquenter cette nouvelle chapelle.

En 1902, les habitants de l'est de la paroisse font valoir au délégué apostolique d'Ottawa que l'église de Saint-Damase devrait être construite dans leur secteur, alignée avec les églises des paroisses-mères, Sainte-Louise et Saint-Roch-des-Aulnaies. Ils menacent alors d'abjurer ; la Société missionnaire franco-canadienne, une institution protestante déjà installée en Côte-du-Sud  le long de la route Elgin depuis le milieu du , n'est pas étrangère à cette menace. Charles Chiniquy, pasteur opposé au catholicisme, possède d'ailleurs depuis 1896 une résidence d'été à Pinguet.

Devant le refus du délégué apostolique d'entendre leur requête, les habitants de Pinguet signifient leur abjuration au curé de Saint-Damase-de-L'Islet en 1902, appuyés par Joseph-Luther Morin, pasteur presbytérien et gendre de Chiniquy, et William Chodat, professeur à l'Institut méthodiste français de Montréal. Un cimetière est autorisé en 1903 et une église est construite en 1904, sur le sommet d'une colline, dans l'axe des églises de Sainte-Louise et Saint-Roch. L'architecture de l'église protestante, construite par Cléophas Ouellet, un charpentier du sixième rang, réplique celle de l'église de Sainte-Louise.

Une école protestante accueille les élèves de 1906 à 1936. Un bureau de poste sera en opération de 1913 à 1939.

En 1922, Saint-Damase, Sainte-Louise et Sainte-Perpétue comptent une centaine de protestants, soit environ 3 % de la population. En 1940, les protestants ne sont plus qu'une quarantaine, soit environ 1 % de la population.

Si la communauté protestante est victime de harcèlement dans la première moitié du , notamment dans les écoles catholiques, le schisme s'effrite au fil du temps. Ainsi, le conseil municipal de Saint-Damase-de-L'Islet appuie financièrement la rénovation de l'église protestante en 1982.

Notes et références

Notes

Références

Annexes

Articles connexes

 Duclos (Québec)

 Émileville

Bibliographie

Liens externes

Localité au Québec
L'Islet (municipalité régionale de comté)

Pinguet (Québec)


Frédéric de Falloux du Coudray ( 15 de agosto de 1815 em Le Bourg-d'Iré , Maine-et-Loire ; † 22 de junho de 1884 em Tivoli , Lácio ) foi um cardeal francês da Igreja Romana .

vida
Ele era filho do Conde Guillaume de Falloux du Coudray e sua esposa Louise Félicité de Fitte de Soucy, filha de uma governanta dos filhos de Carlos X da França, que havia feito cavaleiro o pai de Falloux du Coudray. Juntamente com seu irmão Alfred (1811-1886), que se tornou Ministro da Educação da França durante o Segundo Império e um conhecido representante do catolicismo liberal, estudou em Paris com Abbé Dupanloup, mais tarde Bispo de Orléans. Mais tarde, por recomendação do abade Dupanloup, mudou-se para Roma, onde frequentou a Academia para a Nobreza EclesiásticaFoi gravado. Frédéric de Falloux du Coudray foi ordenado sacerdote em 1837 pelo Cardeal Carlo Odescalchi. Papa Gregório XVI nomeou- o camareiro secreto de Sua Santidade e o nomeou pároco da comunidade francesa em Roma. Em maio de 1838 tornou-se prelado da casa papal e em 12 de julho do mesmo ano entrou ao serviço da Cúria como escriturário . Depois de vários cargos na Cúria, tornou-se secretário das Congregações para a Visita Apostólica e para a Disciplina dos Regulares, que permaneceu até sua elevação a Cardeal. Em 18 de novembro de 1849 ele também se tornou um cônego da Basílica do Vaticano. A partir de 1851 foi anexado à Congregação do Conselho. Em 30 de setembro de 1861, foi nomeado Regente da Chancelaria Apostólica.

No consistório de 12 de março de 1877, o Papa Pio IX. Frédéric de Falloux du Coudray entrou no Colégio dos Cardeais e concedeu-lhe o Red Hat em 15 de março, bem como Sant'Agata em Suburra em 20 de março como diaconia titular . O cardeal de Falloux du Coudray participou do conclave de 1878 do qual Leão XIII emergiu como papa. Ele optou pelo diaconato titular de Sant'Angelo em Pescheria em 12 de maio de 1879 .

Frédéric de Falloux du Coudray morreu de derrame em Tivoli, onde costumava passar os verões, e foi enterrado no cemitério de lá. Ele legou sua extensa coleção de pinturas ao Papa Leão XIII.

Link externo
 Sylwetka w słowniku biograficznym kardynałów Salvadora Mirandy
 Handbuch der Kardinäle: 1846-2012
 Sylwetka na stronie Davida M. Cheneya
 GCatholic.org

Cardeais nomeados pelo papa Pio IX

Frédéric de Falloux du Coudray