Michael Anthony Woods es un DJ y productor discográfico británico que abarca varios géneros como el trance, house y house progresivo. También es conocido por pseudónimos como Accadia y Warrior. También produce bajo el alias Out Of Office junto a su hermana Marcella Woods.

Biografía
De padres de ascendencia argentina y guyanesa, nació y se crio en Hackney, Londres.
Su formación musical clásica desde la infancia, le posibilitó adoptar habilidades creativas para los instrumentos de vientos, guitarra, batería y trompeta.
Cuando no está produciendo se lo puede encontrar en la Trinity Music College de Pimlico y con frecuencia utiliza su tiempo libre orquestando con el sector de percusión de la Orquesta Sinfónica de Londres.

En el año 2000, empieza a lanzar sus primeras producciones bajo el alias Warrior y el reconocimiento mundial le llegaría ese mismo año con su remix aclamado por la crítica de "Café del Mar" para Energy 52, los cuales aún son considerados como clásicos entre los DJs y para el género electrónico.

En 2003 lanzaría "If U Want Me" junto con la modelo australiana Imogen Bailey, y "Solex (Close To The Edge)" con la voz de Juliette Jaimes, conocida por su composición de la canción de Stella Soleil, "Kiss Kiss" en 2001. Ambos de estos singles también tuvo su video musical correspondiente. y lograron alcanzar su mejor posición en las charts del Reino Unido en el #46 y #52 respectivamente.<ref name="British Hit Singles & Albums"

Su hermana Marcella Woods, es una vocalista reconocida en la escena electrónica conocida por sus colaboraciones con Matt Darey en "Beautiful", "Liberation" y "U Shine On". Su voz también aparecen en "So Special" (2005), que fue el resultado de la colaboración entre Michael Woods y Judge Jules. Ella también se ha unido a Michael en el proyecto musical denominado "Out of Office", lanzando sencillos como "Break of Dawn" y "Hands Up", editado en 2007. En 2008, también bajo el alias Out of Office, vuelve a reversionar el clásico del trance "Café Del Mar", de gran aceptación y a su vez, su sonido progressive, fue influyente en varias producciones de esa época.

A partir del año 2008, relanzó su antiguo sello discográfico "Diffussed Music" con su nueva producción "No Access", canción que fue respaldada por varios Djs importantes como Laidback Luke y Tiësto. "No Access" alcanzó la posición #13 en el Top 100 Electro House de Beatport.

Colaboraciones con artistas como Chris Lake, Funkagenda y Mark Knight son un acto de prueba de sus capacidades como productor.

Junto con un impresionante catálogo de producciones lanzado en reconocidas discográficas como Mau5trap, y "Toolroom Records", y remezclar a varios artistas consagrados como Underworld, Martin Solveig, Moguai, Michael Woods empleó una renovación de su sonido en un estilo que emula su visión musical.

Otros de sus logros a la fecha, cuenta con la residencia en la discoteca Amnesia en Ibiza, y en  Ministry Of Sound (Londres), dos de los clubes más prestigiosos del mundo, también fue invitado por Deadmau5 en su gira por Reino Unido en 2010.

En 2011, fue nominado como "Mejor Remixer" en la 26.ª edición de los premios IDMA (International Music Awards Dance). En ese mismo año, colaboró en la producción de Playing in the Shadows, el tercer álbum del cantante británico Example, precisamente en el sencillo "Changed the Way You Kiss Me", de gran éxito en el Reino Unido.

Discografía

Sencillos

2016: "Gold"
2016: "Take My Love"
2015: "Slice of Life"
2015: "Tequila Nites"
2014: "Brain Went Ping"
2014: "In Your Arms" (con Lauren Dyson)
2014: "Flash Hands"
2013: "Ctrl + Alt + Delete"
2013: "The Pit"
2013: "Clanga"
2013: "Platinum Chains"
2012: "Black Thong" (con Chris Lake)
2012: "We've Only Just Begun" (con Ester Dean)
2012: "Nightfall" (con AN21 & Max Vangeli) (incluido en el álbum "People of the Night")
2012: "IndepenDANCE"
2012: "Goodbye" (Michael Woods & Nick Sheldon Ft. Polina)
2012: "Warrior" (como Michael Woods)
2012: "Airborne"
2011: "Full Access / Let The Games Begin"
2011: "Last Day on Earth"
2011: "Bullet"
2011: "Fruitcake"
2011: "VMS"
2011: "Burned You Away"
2011: "What's What"
2011: "Front Line"
2011: "First Aid"
2011: "Banger" (con Mark Knight)
2010: "No Access"
2010: "Midnight Run"
2010: "Nitro"
2010: "Alchemy" (con Funkagenda)
2010: "Dynamik" (mau5trap)
2010: "Dropzone (2010 Remix)"
2010: "Domino's" (con Chris Lake)
2009: "Envolver / Black Strip"
2009: "Yemba / Wobble" (con Ant Brooks)
2009: "No More Waiting"
2009: "Drop Zone / Made In South America"
2009: "I Luv U Baby" como Out of Office con The Original
2008: "Natural High"
2008: "Dancing In The Dark" como Schwarzkopf (Cayenne)
2008: "Insatiable" como Out of Office (Frenetic)
2008: "Break Of Dawn 2008" como Out of Office con Marcella Woods (Frenetic)
2007: "Hands Up" como Out of Office con Marcella Woods (Frenetic)
2006: "Hit the Bricks" como Mike Hunt (Data Records)
2005: "So Special" (con Judge Jules & Marcella Woods) (Three8)
2003: "Solex (Close To The Edge)" como Michael Woods (Free2air Recordings)
2003: "X" como Warrior (Incentive)
2003: "If You Want Me" como Michael Woods con Imogen Bailey (Incentive)
2002: "Released" como Praetorian (Manifesto)
2002: "Heaven Sent" como M1 (Inferno)
2002: "Blind Visions" como Accadia (Lost Language)
2001: "Into the Dawn" como Accadia (Lost Language)
2000: "Voodoo" como Warrior (Incentive)
2000: "Warrior" como Warrior (Incentive Records)
1999: "Bailamos" como M3, con Marcella Woods & Matt Darey (Inferno)

Remixes

Referencias

Enlaces externos

Disc jockeys de música electrónica
Disc jockeys de Reino Unido

Músicos de Londres
Productores discográficos del Reino Unido
Remixers

Michael Woods (DJ)


În lumina lunii (engleză: Moonlight) este un film dramă american din 2016 scris și regizat de Barry Jenkins după piesa In Moonlight Black Boys Look Blue de Tarell Alvin McCrane. Filmul îi are în rolurile principale pe Trevante Rhodes, André Holland, Janelle Monáe, Ashton Sanders, Jharrel Jerome, Naomie Harris și Mahershala Ali.

Filmată în Miami începând cu anul 2015, pelicula a avut premiera la Festivalul de Film Telluride pe 2 septembrie 2016. Distribuit de A24, filmul a fost lansat în Statele Unite pe 21 octombrie 2016 și a avut încasări de peste 17 milioane de dolari în întreaga lume.

Moonlight s-a bucurat de un succes senzațional în rândul criticilor, fiind considerat unul dintre cele mai bune filme ale anului 2016, dar și unul dintre cele mai bune filme cu tematică LGBT din toate timpurile. La cea de-a 74-a ediție a Globurilor de Aur, filmul a câștigat premiul pentru cel mai bun film – dramă, fiind nominalizat la alte cinci categorii. De asemenea, filmul a primit impresionantul număr de opt nominalizări la Premiile Oscar, inclusiv pentru cel mai bun film, cel mai bun regizor și cel mai bun scenariu adaptat.

Sinopsis

Chiron (Alex Hibbert) este un copil timid și retras care e poreclit "Piticul" din cauza personalității și staturii sale reduse. Acesta este găsit de Juan (Mahershala Ali), un vânzător de droguri, ascunzându-se de o gașcă de agresori. Acesta îl ia pe micuț la el acasă unde locuiește cu prietena sa Teresa (Janelle Monáe). După ce i se oferă de mâncare și i se permite să stea cu ei peste noapte, Chiron începe să devină ceva mai prietenos și sociabil. A doua zi, Juan îl duce pe Chiron la mama lui abuzivă emoțional, Paula (Naomie Harris).

În adolescență, Chiron (interpretat acum de Ashton Sanders) continuă să fie agresat frecvent de unul dintre colegii lui, Terrel (Patrick Decile), chiar dacă păstrează în continuare o prietenie cu Kevin (interpretat acum de Jharrel Jerome). Paula a devenit între timp o dependentă de droguri care face orice pentru a obține bani de heroină și chiar îl obligă pe Chiron să-i dea banii pe care îi primește de la Teresa.

Devenit acum un adult călit de viață, Chiron (interpretat de Trevante Rhodes) a luat-o pe drumul infracționalității și a ajuns la rândul său un traficant de droguri ce locuiește în afara statului Alabama, fiind cunoscut sub supranumele de "Negrul". Chiron a ajuns acum să ducă o viață asemănătoare cu cea pe care a trăit-o și Juan, mentorul său. El este sunat insistent de Paula care-i cere să vină în vizită la ea. Într-o noapte, el este sunat și de Kevin (interpretat de André Holland), care-i cere să-l viziteze în Miami.

Distribuție
 Chiron, protagonistul filmului
 Trevante Rhodes – adultul Chiron/"Negrul"
 Ashton Sanders – adolescentul Chiron
 Alex Hibbert – copilul Chiron/"Piticul"
 Kevin, cel mai apropiat prieten al lui Chiron
 André Holland – adultul Kevin
 Jharrel Jerome – adolescentul Kevin
 Jaden Piner – copilul Kevin
 Janelle Monáe – Teresa
 Naomie Harris – Paula
 Mahershala Ali – Juan
 Patrick Decile – Terrel

Note

Legături externe

Filme dramatice americane
Filme dramatice din anii 2010
Filme cu teme LGBT
Filme premiate cu Premiul Societății Naționale a Criticilor de Film pentru cel mai bun film
Filme premiate cu Oscar

În lumina lunii (film)


Der Bocks-Gänsefuß (Chenopodium hircinum) ist eine Pflanzenart in der Familie der Fuchsschwanzgewächse (Amaranthaceae). Er stammt aus Südamerika und kommt unbeständig auch in Mitteleuropa vor.

Beschreibung
Der Bocks-Gänsefuß ist eine einjährige krautige Pflanze mit einer Wuchshöhe von 20 bis 100 cm. Er ist stark bemehlt und riecht intensiv unangenehm nach verderbendem Fisch. Die wechselständigen Laubblätter sind (zumindest anfangs) beidseitig bemehlt und matt. Die Spreite der unteren Blätter ist deutlich dreilappig mit einem fast rechteckigen Mittellappen und nach vorne gerichteten Seitenlappen, die etwa bis zur Mitte der Spreitenlänge reichen. Der Spreitengrund verschmälert sich keilförmig. Der Blattrand ist mehr oder weniger gezähnt.

Der langästige Blütenstand besitzt im oberen Teil keine Tragblätter. Blütenstandsachsen und die grüne Blütenhülle sind mehlig bestäubt. Die reife Frucht bleibt in der Blütenhülle eingeschlossen. Der horizontale, längs abgeflachte Same ist glänzend und stumpfrandig. Die Samenschale ist mit wabenartigen Gruben und radialen Rillen bedeckt.

Die Blütezeit reicht von August bis Oktober.

Chromosomenzahl
Die Chromosomenzahl beträgt 2n=36.

Vorkommen und Gefährdung
Der Bocks-Gänsefuß ist in Südamerika heimisch. Seine Bestände gelten als global gefährdet. Als eingeführte Art kommt er auch in Südafrika sowie in Nordwesteuropa, Mitteleuropa und Teilen von Osteuropa vor.

In Deutschland ist der Bocks-Gänsefuß ein Neophyt, der selten und unbeständig in kurzlebiger Ruderalvegetation (Chenopodietea-Gesellschaften), besonders an Umschlagplätzen wie Bahnhöfen oder Hafenanlagen oder auf Wollabfällen auftaucht. Er bevorzugt trockene, nährstoffreiche, oft rohe Kies- oder Sandböden. Die wärmeliebende Art ist auf Tieflagen in Süd- und Mitteldeutschland beschränkt.

Systematik
Die Erstveröffentlichung von Chenopodium hircinum erfolgte 1833 durch Heinrich Adolph Schrader in Index Seminum (Göttingen), S. 2.

Synonyme von Chenopodium hircinum  sind Chenopodium hircinum fo. genuinum , Chenopodium bonariense , Chenopodium ficifolium f. angustifolium , Chenopodium ficifolium f. deminutum  und Chenopodium ficifolium f. multidentatum .

Belege
 Werner Rothmaler: Exkursionsflora, Band 4, Berlin, Volk und Wissen, 1982, S. 169 (Abschnitt Beschreibung)

Einzelnachweise

Weblinks

 Verbreitungskarte für Europa
 Herbarbeleg bei Fieldmuseum.org

Bocks-Gansefuss

Bocks-Gänsefuß


11927 Mount Kent este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
11927 Mount Kent este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Geisei de Tsutomu Seki. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,57 ua, o excentricitate de 0,06 și o înclinație de 14,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 11001-12000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1993
Centura de asteroizi

11927 Mount Kent


Umberto Mozzoni (Buenos Aires, 29. lipnja 1904. – Rim, 7. studenog 1983.), je bio argentinski rimokatolički kardinal, nadbiskup i apostolski nuncij.

Životopis

Umberto Mozzoni je rođen u Buenos Airesu, ali se njegova obitelj kasnije preselila u Maceratu u Italiji. Prije odlaska u Rim, pohađao je sjemenište u Macerati. U Rimu je studirao na Papinskom rimskom sjemeništu te na Sveučilištu u Rimu. Zaređen je za svećenika 14. kolovoza 1927. godine te je pastoralno djelovao u biskupiji Macerata i podučavao u sjemeništu do 1935. Sukcesivno je služio kao tajnik i revizora apostolskih delegacija u Kanadi i Velikoj Britaniji i nuncijature u Portugalu.

13. studenog 1954. godine, Mozzoni je imenovan nuncijem u Boliviji i naslovnim nadbiskupom Side. Biskupsku posvetu je primio iste godine 5. prosinca. Mozzoni je kasnije postao nuncij u Argentini, 20. rujna 1958. godine. Sudjelovao je na Drugom vatikanskom saboru od 1962. do 1965. godine. Nuncijem u Brazilu je postao 19. travnja 1969. godine.

Papa Pavao VI. ga je uzvisio na razinu kardinala đakona crkve Sant'Eugenio na konzistoriju 5. ožujka 1973. Bio je jedan od kardinala birača koji su sudjelovali na konklavama u kolovozu i listopadu 1978. godine na kojoj je izabran papa Ivan Pavao I., odnosno Ivan Pavao II. Mozzoni je obnašao dužnost kardinala protođakona od 15. lipnja 1980. dok nije postao kardinal svećenik iste naslovne crkve, 2. veljače 1983. godine.

Dok je slavio svetu misu, kardinal Mozzoni se srušio, a kasnije i umro u rimskoj klinici u dobi od 79 godina, 7. studenog 1983. Pokopan je u katedrali u Macerati. Dana 10. studenog 1983. njegov sprovod je predvodio papa. Za svoje geslo je imao Izvezi na pučinu (lat. Duc in altum).

Izvori

Umberto Mozzoni na stranici Catholic-Hierarchy

Argentinski kardinali
Argentinski nadbiskupi
Talijanski kardinali
Biskupi u Turskoj

Umberto Mozzoni


Simics is a full-system simulator or virtual platform used to run unchanged production binaries of the target hardware. Simics was originally developed by the Swedish Institute of Computer Science (SICS), and then spun off to Virtutech for commercial development in 1998. Virtutech was acquired by Intel in 2010. Currently, Simics is provided by Intel in a public release and sold commercially by Wind River Systems, which was in the past a subsidiary of Intel.

Simics contains both instruction set simulators and hardware models, and is or has been used to simulate systems such as Alpha, ARM (32- and 64-bit), IA-64, MIPS (32- and 64-bit), MSP430, PowerPC (32- and 64-bit), RISC-V (32- and 64-bit), SPARC-V8 and V9, and x86 and x86-64 CPUs.

Many different operating systems have been run on various simulated virtual platforms, including Linux, MS-DOS, Windows, VxWorks, OSE, Solaris, FreeBSD, QNX, RTEMS, UEFI, and Zephyr.

The NetBSD AMD64 port was initially developed using Simics before the public release of the chip. The purpose of simulation in Simics is often to develop software for a particular type of hardware without requiring access to that precise hardware, using Simics as a virtual platform.  This can applied both to pre-release and pre-silicon software development for future hardware, as well as for existing hardware.  Intel uses Simics to provide its ecosystem with access to future platform months or years ahead of the hardware launch.

The current version of Simics is 6 which was released publicly in 2019. Simics runs on 64-bit x86-64 machines running Microsoft Windows and Linux (32-bit support was dropped with the release of Simics 5, since 64-bit provides significant performance advantages and is universally available on current hardware). The previous version, Simics 5, was released in 2015.

Simics has the ability to execute a system in forward and reverse direction. Reverse debugging can illuminate how an exceptional condition or bug occurred. When executing an OS such as Linux in reverse using Simics, previously deleted files reappear when the deletion point is passed in reverse and scrolling and other graphical display and console updates occur backwards as well.

Simics is built for high performance execution of full-system models, and uses both binary translation and hardware-assisted virtualization to increase simulation speed.  It is natively multithreaded and can simulate multiple target (or guest) processors and boards using multiple host threads.  It has been used to run simulations containing hundreds of target processors.

See also
 ARM Fastsim, an instruction-set simulator and set of system models for ARM IP.
 Gem5, an open source full-system and ISA simulator and framework.
 OVPsim, a full-system simulation framework which is free for non-commercial use, and which comes with over 100 open source models and platforms that run Linux, Android, and many other operating systems.
 Qemu, open-source program that can do full-system simulation in the same way as Simics, including using hardware virtualization to accelerate the execution of X86 or X86.
 SPIM, MIPS processor simulator designed to run R2000, R3000 etc.
 Instruction set simulator

References

External links
Simics public release from Intel
Simics product page at Wind River

Virtualization software
Virtual machines
Debuggers
Simulation software
Emulation software
Companies based in Silicon Valley

Simics


جون مافي  (1877 - 1969) كان الحاكم العام للسودان بعد مقتل السير لي ستاك سردار الجيش المصري والحاكم العام للسودان الذي كان قبله.

مراجع

حكام عموم السودان المصري الإنجليزي
سفراء المملكة المتحدة لدى أيرلندا
مواليد 1877
وفيات 1969

جون مفي


Jens Schwedler (* 8. Februar 1968 in Neumünster) ist ein ehemaliger deutscher Querfeldein- und Straßenradrennfahrer und heutiger Sportlicher Leiter und Trainer.

Sportliche Laufbahn
Jens Schwedler begann 1977 mit dem Radsport und startete für den Harvestehuder RV. 1986 wurde er Neunter bei den Junioren-Weltmeisterschaften im Querfeldein. Für vier Jahre von 1995 bis 1999 fuhr er für das Giant Mountainbike-Team und nahm an Weltcup-Rennen teil. 1997 belegte er bei den Mountainbike-Weltmeisterschaften den 13. Platz. 2002 und 2005 wurde er deutscher Meister der Elite im Querfeldeinrennen.

Ende 2005 beendete Schwedler seine Karriere als aktiver Leistungssportler der Elite, trat jedoch ab 2008 erneut bei deutschen und Weltmeisterschaften im Querfeldein an, auch in der Masters-Klasse. 2009 und 2010 wurde er Masters-Weltmeister (Altersklasse 40–44) im Querfeldeinrennen, 2011 Vize-Weltmeister. 2021 gewann er in Ipswich/Großbritannien erneut die Goldmedaille bei der Mastersweltmeisterschaft in der Altersklasse 50–54.

Berufliches
Seit Ende der 1990er Jahre trainiert Schwedler als Sportlicher Leiter des Stevens Racing Team Radsport-Nachwuchs bis hin zu Weltmeisterschaften, darunter Fahrer wie Johannes Sickmüller, Ole Quast und Malte Urban. Außerdem brachte er gemeinsam mit dem Textilunternehmen Jeantex eine eigene Bikewear-Kollektionen unter dem Namen "JS Pro" auf den Markt und agierte als Berater und Ideengeber für Radsport-Bekleidung. Er setzt sich öffentlich aktiv für die Förderung des Cyclocross in Deutschland ein und tritt als Radsport-Experte in Magazinen wie Focus oder Roadbike auf. Schwedler hat ursprünglich eine Ausbildung zum Groß- und Außenhandelskaufmann absolviert und ist auch heute noch für Stevens Bikes tätig.

Doping-Vorwürfe
Am 6. Oktober 2006 wurde bekannt, dass der langjährige Arzt des Hamburger Cross-Teams Stevens-Racing Tilman Steinmeier drei Fahrer des Teams (Schwedler, Fabian Brzezinski und Johannes Sickmüller) mit EPO, Andriol und Synacthen versorgt haben soll. Im Januar 2012 wurde bekannt, dass die Antidoping-Kommission des Bundes Deutscher Radfahrer (BDR) zwar eine Bestrafung der drei Sportler gefordert hatte, aber das Bundessportschiedsgericht des BDR die drei Verfahren im Januar eingestellt hatte.

Erfolge

Querfeldein
1993
GP Jean Bausch/Pierre Kellner

2002
 Deutscher Meister

2005
 Deutscher Meister

Sieger Jeantex Tour Transalp

2009
 Deutscher Meister

Weltmeister Masters

2010
 Deutscher Meister

Weltmeister Masters

2011
Vize-Weltmeister Masters

2012
 Deutscher Meister

2019
 Deutscher Meister

Vize-Europameister Masters

2020
 Deutscher Meister

2021
Weltmeister Masters

Weblinks

 Jens Schwedler bei der WM 2009 auf YouTube

Einzelnachweise

Radsportler (Deutschland)
Deutscher Meister (Radsport)
Weltmeister (Radsport)
Cyclocrossfahrer
Radsporttrainer (Deutschland)
Sportlicher Leiter
Deutscher
Geboren 1968
Mann

Jens Schwedler


Charlbury () is a town and civil parish in the Evenlode valley, about  north of Witney in the West Oxfordshire district of Oxfordshire, England. It is on the edge of Wychwood Forest and the Cotswolds. The 2011 Census recorded the parish's population as 2,830.

Place name
Toponymic evidence suggests that Charlbury was an Anglo-Saxon settlement from an early date, and may be associated with 'Faerpinga in Middelenglum' listed in the Tribal Hidage of the 7th to 9th centuries. The name is a compound of two Old English elements. Burh is a fortified place. Ceorl (probably pronounced ) is a "freeman of the lowest class", but other sources suggest it was also a personal name. For this reason some hold the latter two pronunciations more valid than the former, and the current spelling not phonetic, preferring "Chorlbury". The similarity between "Ceorl" and the personal name "Charles" is no accident: "Charles", "ceorl" and "churl", along with the modern German name "Karl" derive from the same Proto-Germanic word *karlaz.

Notable buildings
Lee Place (Grade II* listed), the former dower house of Ditchley is the home of Rosita Spencer-Churchill, Duchess of Marlborough.
About one mile to the southwest, lies Cornbury Park (Grade I listed), owned by Lord Rotherwick, is a 17th-century country house designed partly by the architect Hugh May.

Parish church
The Church of England parish church of St Mary the Virgin is by tradition associated with Saint Diuma, the 7th-century first Bishop of Mercia. By 1197 or 1198 the church belonged to Eynsham Abbey, which held the advowson of the parish until the Dissolution of the Monasteries in the 16th century.  The arcade between the nave and north aisle is Norman. In the 13th century the building was greatly enlarged: the chancel was extended eastwards and the south aisle, west tower and north and south chapels were added. In the 14th century the present Decorated Gothic east windows of the chancel and south chapel were added. During or before the 15th century the north aisle was widened. In the 15th century Perpendicular Gothic additions were made to the building: the tower was extended higher and a west door was inserted in its base, a clerestory was added to the nave and new windows were inserted in both aisles.

In the 16th century the Perpendicular Gothic south porch was added. Two wooden galleries were added, possibly in the 18th century.   In the 18th or early in the 19th century most of the windows lost their tracery. The church includes memorials to Elizabeth Norborne, Dowager Viscountess Hereford (d.1742).   In 1856 the Gothic Revival architect G.E. Street had the galleries removed and the church refitted with new pews, and in 1874 the chancel was rebuilt to the designs of another Gothic Revival architect, Charles Buckeridge. Early in the 1990s an extensive reordering saw the pews removed and the main altar moved to the west end.  The organ is a two-manual Wyvern digital instrument, installed in 2010 to replace a Makin digital in place since 1990. The bell tower has a ring of six bells, all cast in 1716 by Abraham I Rudhall of Gloucester plus a Sanctus bell cast by an unknown founder in about 1599.

Religious Society of Friends

Quakerism reached Charlbury in the Commonwealth that followed the English Civil War. Anne Downer, the daughter of a former Vicar of Charlbury, joined the Religious Society of Friends in 1654. In 1655 she became the first Quaker woman preacher and the following year she preached in Chadlington. She preached at Charlbury, where Quaker meetings were held in the homes of two converts, William Cole and Alexander Harris.  Many Quakers in Charlbury were distrained for refusing to pay the Church Rate. In 1660 a Chadlington Quaker who attended the Charlbury meetings was jailed for refusing to swear the Oath of Allegiance and in 1663 Henry Shad, a Quaker schoolmaster, was barred from teaching.

In 1669 about 30 members were meeting in Harris' house. In 1680 a meeting at Cole's house to hear Thomas Taylor, a preacher from the north of England, was so crowded that the local Quakers decided to build a meeting house. Quakers including Thomas Gilkes of Sibford Gower gave land on which a meeting house was built in 1681. By 1689 the meeting house had a burial ground, but early in the next century membership declined and for a time meetings were discontinued.  In 1779 a new meeting house was built on the same site and the burial ground was enlarged. It is a square Georgian building with a hipped roof and arched windows. The number of members attending Quaker meetings was 35 in 1826 and 39 in 1851. After the First World War attendance declined rapidly and in the 1920s the meeting house was closed and turned into a preparatory school.

The Thomas Gilkes who helped to provide the land for the meeting house had a son of the same name who became a clockmaker in Sibford Gower. He trained his son – a third Thomas Gilkes (1704–57) – in the same trade. This Gilkes established his own clockmaking business in Charlbury, and was reputed also to be an eminent Quaker minister. He was succeeded by his son, a fourth Thomas Gilkes (1740–75). A number of longcase clocks made by the two men still exist.  William Harrison was a later Quaker clockmaker at Charlbury. A longcase clock that he made in about 1770 is known to survive. Another longcase clock by Harrison is in the Charlbury Society Museum. In 1792 Harrison installed the turret clock at University College, Oxford.  Quakers had to be apprenticed to fellow Quakers, and those at Charlbury were part of a network of Quaker clockmakers in north Oxfordshire who were all linked by either family, former apprenticeship or both. As well as Sibford and Charlbury, Adderbury and Deddington were also centres of Quaker clockmaking.

Transport

Charlbury railway station is on the Cotswold Line. It is served by Great Western Railway trains between London Paddington, Oxford, Great Malvern, Worcester and Hereford. Bus services include a branch of Stagecoach in Oxfordshire route S3 between Charlbury and Oxford via Woodstock. Services on the Charlbury branch of route S3 run hourly, Monday – Saturday. Route S3 Sunday services do not serve Charlbury. Pulhams route X9 between Chipping Norton and Witney runs hourly via Charlbury, Monday – Saturday. There are other local bus services to and from Charlbury that run less than hourly.

Amenities

Charlbury Town Football Club play in Witney and District Football League Premier Division. Charlbury Cricket Club play in Oxfordshire Cricket Association League Division 1. Charlbury Bowls Club play in Oxfordshire Bowls League Division Two and the West Oxfordshire division of the Oxfordshire Short Mat Bowling Association. Charlbury has a Women's Institute.  Charlbury Museum, opened in 1962, is a local museum run by the Charlbury Society.  Charlbury hosts a number of public events each year: the Riverside Music Festival in July which is free to enter, the Wilderness Festival in August, the Charlbury Street Fair in September, which dates back to 1955, and the Charlbury Beer Festival in late June or July, which hosts the Aunt Sally Singles World Championship.

Walcot

Walcot is a hamlet consisting of one farm in the civil parish of Charlbury. It is near the town of Charlbury, and in the Church of England parish of Charlbury with Shorthampton.  The settlement comprises Walcot Farmhouse, a Grade II Listed manor house dating from the sixteenth-seventeenth centuries with latter additions. The Charlbury and Walcot (Oxon) estate survey of 1761, is held by the Bodleian Library Special Collections department.  Walcot is close to Charlbury station, and is on a bridleway. It is near the River Evenlode, and is served by small turning off the B4437.

See also
 Charlbury Road, Oxford

References

Sources

External links

Charlbury.info
Open Directory Project page for Charlbury
 Town on 1947 Ordnance Survey Map

Towns in Oxfordshire
Civil parishes in Oxfordshire
Cotswolds
West Oxfordshire District

Charlbury


පසුබිම - බ්‍රිතාන්‍යයන් හා උඩරැටියන්

නෙදර්ලන්තයේ බලය ප්‍රංශයට නතු වීමෙන් කලබලයට පත්වු බ්‍රිතාන්‍ය , යුධමය වශයෙන් ඉතා වැදගත් වරායක් වුද , ලන්දේසීන්ට අයත්ව තිබු ත්‍රිකුණාමලය වරාය අත්පත් කරගත් හ.   එමෙන්ම මඩකලපුව , ගාල්ල හා යාපනය මෙන්ම ලංකවේ මුහුදුබඩ  පහත් බිම්ද එසේ අත්පත් කර ගත්හ. මුලු ශ්‍රී ලංකවේම පාලනය තමන් නතු කර ගැනීම දක්වා බලය ව්‍යාප්ත කළ යුතු යයි කල්පනා කළ ඔවුහු රාජකාරිය සහ කුල ක්‍රමය වැනි සමාජයේ ස්ථාපිතව තිබු අංගද වෙනස් කළහ. මෙම ක්‍රියාවලිය මහනුවර රාජධානිය හා ඔවුන් අතර තිබු අවුල් තත්වය තවදුරටත් වර්ධනය වීමට බලපෑවේය.

ශ්‍රී ලංකාවේ මධ්‍ය කදුකරය නායක්කාර් රජුන් ගේ පාලනය යටතේ ස්වාධීනව පැවතියේය. කන්ද උඩරට රාජධානිය සමග ගිවිසුමක් අත්සන් කිරීමට ඉන් පෙර ගන්නා ලද උත්සාහයන් ප්‍රතික්ෂේප විය. සිංහල රදළවරු  නිරන්තයෙන් රජුට එරෙහිව කුමන්ත්‍රණය කිරීමත් , යටි උගුල් ඇටවීමත් හේතුවෙන් උඩරට රාජධානියේ සුරක්ෂිතභාවය අස්ථාවර විය. ඒ වන විට බ්‍රිතාන්‍ය පාලන ප්‍රදේශයට පලා ගොස් සිටි රාජාධිරාජසිංහ රජුගේ මස්සිනා වු මුත්තුසාමි රාජ්‍ය බලය උදුරා ගැනීමට කරන උත්සාහයට මුහුණ පෑමටද රජුට සිදුවිය. මෙම මුත්තුසාමි 1800 වර්ෂයේ මුල බ්‍රිතාන්‍ය ය‍ටත් ප්‍රදේශයට ගොස් උඩරට රජුට එරෙහිව කටයුතු කරමින් සිටියේය.

අලුතෙන් බදවා ගත් ඉන්දියානු භටයන්ද සමග 6000ක් පමණ බ්‍රිතාන්‍ය හමුදා ඇණියද , අධිරාජ්‍ය හමුදාව තව දුරටත් මුහුදු බලයේ තනි අයිතිය භුක්ති වින්දාහ.

එම කරුණ  එසේ සිදුවන විට මහනුවර රාජධානිය දුෂ්කර ගිරි දුර්ග මධ්‍යයේ පිහිටා තිබීමේ වාසිය එම රාජධානියට හිමි විය. එසේම ශත වර්ෂ හතරම මුළුල්ලේ යටත් විජිත වාදීන්ට යටත් නොවී සිටීමේ අත්දැකීම්ද තිබුණේය.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Kandian_Wars#Background_-_the_British_and_the_Kandyans

බ්‍රිතාන්‍යයන් හා උඩරැටියන්-පසුබිම


Aceasta este o listă de filme britanice din 1928:

Lista

Note

Legături externe
 Filme britanice din 1928 la Internet Movie Database

Vezi și
1928 în Marea Britanie
1928 în film
1928 în televiziune

 *Listă
britanice
Liste de filme britanice

Listă de filme britanice din 1928


Hermippe , or , is a natural satellite of Jupiter. It was discovered concurrently with Eurydome by a team of astronomers from the Institute for Astronomy of the University of Hawaii led by David Jewitt and Scott S. Sheppard and Jan Kleyna in 2001, and given the temporary designation .

Hermippe is about 4 kilometres in diameter, and orbits Jupiter at an average distance of 21,500,000 kilometers in about 630 days, at an inclination of 151° to the ecliptic (149° to Jupiter's equator), in a retrograde direction and with an eccentricity of 0.2290.

It was named in August 2003 by the IAU, after Hermippe, a lover of Zeus (Jupiter).

Hermippe belongs to the Ananke group, retrograde irregular moons which orbit Jupiter between 19.3 and , at inclinations of roughly 150°.

References

External links
Jupiter's Known Satellites (by Scott S. Sheppard)
New Jupiter Satellite Movie Images (image)
 Astronomers Discover 11 More Small Moons of Jupiter (JPL, 2002)

Ananke group
Irregular satellites
Moons of Jupiter
Discoveries by Scott S. Sheppard
Discoveries by David C. Jewitt
Discoveries by Jan Kleyna
20011209
Moons with a retrograde orbit

Hermippe (moon)


Vuélveme loca fue un programa magacín producido por Mandarina y emitido en Telecinco.  Vuélveme Loca se emitió en la sobremesa de los sábados y domingos y analizaba la actualidad, la vida de los famosos y se comentaba de los distintos realitys de la cadena.

Historia
El programa Vuélveme Loca se estrenó el 12 de diciembre de 2009 de 13:00 hasta las 15:00. Sin embargo, desde el 25 de junio de 2011, sufrió cambios y fue emitido en las sobremesas del fin de semana después de los informativos y compartiendo tarde con el programa de María Teresa Campos, ¡Qué tiempo tan feliz!. El programa de Mandarina, a pesar de incorporar cambios en el formato, acumuló unas discretas audiencias en el fin de semana, con una media aproximada de 1,2 millones de espectadores y el 9,0% de share. Tras más de dos años en emisión, la cadena decidió cancelar este espacio. El 25 de enero de 2012 se confirmó la noticia de su cancelación, y se anunció que el programa despediría su emisión en la tarde del domingo 29 de enero del mismo año.

Versiones
Existieron otras dos versiones del programa principal:

 Vuélveme loca esta noche: Fue un programa vespertino que se emitía en el access prime time de los miércoles de Telecinco, en competencia directa con El hormiguero de Antena 3. Fue estrenado el 29 de septiembre de 2010 con un formato más polémico que la versión original y su última emisión tuvo lugar el 1 de febrero de 2012.
 Vuélveme loca, por favor: Fue un programa diario que combinaba lo más destacado de la edición del fin de semana con los contenidos que marcaron la actualidad diaria y repasaba los mejores momentos de otros espacios de la cadena. Se emitía de lunes a viernes a las 15:00 horas en La Siete, el canal temático de Mediaset España. Se estrenó el 1 de febrero de 2010 y su última emisión tuvo lugar el 3 de febrero de 2012.

Equipo técnico
 Producción: Mandarina
 Dirección: Sandra Fernández, Idoia Bilbao

Presentadores

Titulares:
 (2009-2011)  Celia Montalbán
 (2009-2011)  Patricia Pérez
 (2011-2012)  Tania Llasera
 (2012)  Jaime Bores

Sustituciones

 (2011)  Beatriz Trapote
 (2012)  Tamara Gorro

Colaboradores
 (2012)  Isabel Rábago
 (2012)  Makoke
 (2012)  Tamara Gorro
 (2012)  Jaime Peñafiel
 (2012)  Irma Soriano
 (2012)  Luis García Temprano
 (2012)  Antonio Montero
 (2012)  Sandra Aladro

Reporteros
 (2009-2011)  Luis García Temprano
 (2009-2012)  David López del Moral
 (2009-2012)  Mar Torres
 (2009-2012)  Luis Vegas
 (2009-2012)  Nacho Durán
 (2009-2012)  Pablo de Miguel
 (2010-2012)  Ares Teixidó
 (2010-2011)  Torito

Audiencias

Primera temporada (2009-2010)

Segunda temporada (2010-2011)

Tercera temporada (2011-2012)

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial > Telecinco.es
 Facebook oficial del programa
 Twitter oficial del programa

Programas de televisión de Telecinco
Programas de televisión de La Siete
Mandarina Producciones
Programas de televisión iniciados en 2009
Programas de televisión finalizados en 2012
Programas de televisión de noticias del corazón de España

Vuélveme loca


O tiroteio em Monterey Park em 2023 ocorreu em 21 de janeiro de 2023, quando houve um tiroteio em massa em Monterey Park, Califórnia, Estados Unidos. Onze pessoas foram mortas e outras nove ficaram feridas. O tiroteio aconteceu após uma celebração do Ano-Novo Lunar no estúdio e salão de dança Star, perto do bloco 100 da Avenida West Garvey e do cruzamento da Avenida Garfield, por volta das 22h22, horário local (UTC−8). O atirador, que morreu com um tiro autoinfligido durante um confronto com a polícia de Torrance no dia seguinte, foi identificado como Huu Can Tran, de 72 anos, que era um imigrante chinês.

Antecedentes
Monterey Park, no Vale de San Gabriel, no condado de Los Angeles, fica a cerca de 11 km a leste do centro de Los Angeles. Devido a um enclave chinês, tornou-se a primeira cidade no continente dos Estados Unidos com uma maioria de residentes de ascendência asiática (atualmente em 65%). Dezenas de milhares de pessoas se reuniram em 21 de janeiro de 2023, véspera do Ano-Novo Lunar, para o início do festival de dois dias, uma das maiores celebrações do Sul da Califórnia. O festival estava programado para terminar às 21h, horário local, daquele dia e continuar no dia seguinte. O estúdio de dança, que realizou sua própria celebração do Ano-Novo Lunar, não fazia parte do festival.

Acontecimentos

Tiroteio em Monterey Park
O tiroteio foi relatado no estúdio e salão de dança Star, um estúdio de propriedade chinesa perto do quarteirão 100 da Avenida West Garvey e do cruzamento da Avenida Garfield às 22h22, horário local, de 21 de janeiro de 2023. O atirador fugiu do local. Os policiais que responderam encontraram "indivíduos saindo do local" quando chegaram. Dez pessoas foram levadas para hospitais locais. A polícia não especificou que tipo de arma foi usada, mas de acordo com um repórter, o atirador usou uma "pistola semiautomática". O xerife Robert Luna descreveu o atirador como um homem asiático vestindo uma jaqueta de couro preta, um gorro preto e branco e óculos.

Uma testemunha não identificada do tiroteio disse à mídia que o atirador "encontrou sua esposa lá" no estúdio de dança e então começou a "atirar em todos" no salão de dança, atirando em algumas vítimas novamente enquanto caminhava.

Incidente em Alhambra
Após o tiroteio, um incidente ocorreu aproximadamente 18 minutos após o tiroteio em Monterey Park, a 4,8 km de distância, em Alhambra. Um atirador entrou no estúdio e salão de dança Lai Lai na Avenida South Garfield. De acordo com o xerife Robert Luna, do condado de Los Angeles, "dois membros da comunidade" no salão de dança lutaram com a arma de fogo, que foi posteriormente descrita como uma pistola de assalto semiautomática Cobray M11 9mm com um carregador de alta capacidade anexado a ela, sendo que não houve nenhuma vítima. De acordo com relatórios posteriores, Brandon Tsay, um programador de computador de 26 anos e funcionário do salão de dança, afastou o atirador sozinho.

Depois disso, ele fugiu em uma van de carga Chevrolet Express branca. O atirador naquele incidente foi posteriormente identificado como o mesmo responsável pelo tiroteio em Monterey Park. O suspeito foi identificado pela arma na cena da tentativa de tiroteio em Alhambra, que forneceu às autoridades seu nome e descrição.

Suicídio do atirador
Em 22 de janeiro, quase 35 km de distância do local da segunda tentativa de tiroteio em Alhambra, a polícia cercou uma van com a descrição da dor atirador em um estacionamento em Torrance, perto dos cruzamentos dos bulevares Sepulveda e Hawthorne. As placas da van pareciam ter sido roubadas. Quando os policiais se aproximaram da van, eles ouviram um único tiro vindo de dentro, fazendo com que as unidades táticas respondessem. Durante o impasse, oficiais da SWAT, tanto visualmente de seus veículos blindados quanto por meio de uma câmera montada em um drone, observaram o motorista caído sobre o volante da van, tendo morrido com um tiro autoinfligido na cabeça. Ao se aproximarem da van, os policiais confirmaram que o indivíduo que estava dentro havia falecido. Ele foi identificado como o atirador responsável pelo tiroteio em Monterey Park e pelo incidente em Alhambra.

Vítimas
Até 22 de janeiro, dez pessoas, cinco homens e cinco mulheres, tinham sido confirmadas como mortas no tiroteio, e outras dez pessoas ficaram feridas, com sete delas permaneceram hospitalizadas, sendo que algumas estavam em estado crítico. No dia seguinte, o número de mortos subiu para 11, depois que uma pessoa ferida no tiroteio morreu no hospital.

Perpetrador
O atirador foi identificado como Huu Can Tran (1950 – 22 de janeiro de 2023), de 72 anos, que era um imigrante da China. Tran era originalmente residente de Fremont, que mais tarde morou em outras partes do condado de Los Angeles. Em 2002, Tran havia registrado uma empresa de caminhões de curta distância chamada Tran's Trucking Incorporated, mas que havia sido dissolvida dois anos depois, em 2004, depois de escrever em um documento corporativo dizendo que nunca adquiriu a empresa ou conhecia quaisquer ativos conhecidos ou passivos de dívida. Há cerca de duas décadas, Tran conheceu sua ex-esposa no estúdio e salão de dança Star, onde dava aulas informais e era um patrono regular. Ele pediu o divórcio da sua esposa em 2005, que foi aprovado no ano seguinte em 2006. Sua ex-esposa afirmou que ele nunca foi violento com ela, mas que ele era "rápido em ficar com raiva". Em 2013, Tran vendeu sua casa em San Garbiel, que ficava a cinco minutos de carro do salão de dança. No momento do tiroteio, ele era residente de uma comunidade de idosos em um parque de trailers em Hemet, um subúrbio a cerca de 137 km a leste de Los Angeles. Ele havia comprado a casa em 2020.

Reações
Durante a caçada ao atirador, o presidente Joe Biden instruiu o Federal Bureau of Investigation a fornecer total apoio às autoridades locais. Mais tarde, ele ofereceu suas condolências e ordenou que as bandeiras na Casa Branca fossem hasteadas a meia-haste. A prefeita de Los Angeles, Karen Bass, chamou o tiroteio de "absolutamente devastador", e o governador Gavin Newsom disse que estava "monitorando a situação de perto".

O segundo dia do festival do Ano-Novo Lunar de Monterey Park foi cancelado "por muita cautela e reverência pelas vítimas", de acordo com as autoridades. Em outras grandes cidades, como Nova Iorque, Miami e Los Angeles, os preparativos de segurança foram intensificados antes de suas próprias celebrações do Ano-Novo Lunar.

2023 na Califórnia
Assassinatos-suicídio
Condado de Los Angeles
Monterey Park
Eventos de janeiro de 2023
Massacres em 2023
Mortes por armas de fogo nos Estados Unidos
Suicídios por armas de fogo nos Estados Unidos

Tiroteio em Monterey Park em 2023


Honda 1948 yılında Soichiro Honda tarafından Japonya'da kurulmuş Japon otomotiv firması. Başlangıçta motosiklet üretimi yapan firma zamanla otomobil, su motoru, (gemi, tekne, yat vb.) robot, güç ekipmanları (jeneratör, çim biçme aleti vs.) motor (herhangi bir işte kullanılacak akaryakıtlı motorlar) ve uçak üreten bir firma haline gelmiştir. Dünyanın bir numaralı motor üreticisi olan Honda Japon otomotiv sektörünün gelişmesinde ciddi katkılar sağlamıştır. Üretimi ile geniş kitlelere hitap eden firmanın dünyada çok sayıda alıcı kitlesi vardır. Özellikle Amerika, Kanada, Hong Kong, Güney Amerika ve Asya ülkelerinin genelinde Japonya'nın ilk temsilcisi olarak dayanıklılık ve teknolojisi ile satış rekorları kırmıştır.

Merkezi Tokyo'da olan Honda, dünya çapında pek çok ülkede üretim ve satış yapmaktadır. Geçmişten günümüze motor sporlarındaki başarılarıylada ön plana çıkan Honda, başlarda Amerika ve Kanada'da üretimine başladığı Acura markası ile de ciddi başarılar  yakalamıştır.

Motosiklet sektöründede yine geniş bir ürün yelpazesine sahip olan firma 1959'dan bu yana dünyanın en büyük motosiklet üreticisidir.

Ayrıca dünyada ilk kez Hava yastıklı (Airbag) motosikleti üreten firmadır.

Honda tarihçesi
 1946 --- Soichiro Honda tarafından Hamamatsu'da kuruldu
 1947 ---  İlk motosiklet motorunu üretti
 1948 --- Honda Motor Co. adını aldı
 1949 --- Dream D-type adlı 2 silindirli 98 cc'lik motosikleti üretti
 1952 --- Merkez ofisini Tokyo'ya taşıdı
 1959 --- Motosiklet yarışlarındaki ilk önemli başarısını İngilterede elde etti. Isle Of Man Tourist Trophy GP yarışlarında 6., 7., ve 8. sıraları alarak 125 cc markalar şampiyonu oldu.
 1959 --- American Honda Motor Co. Kuruldu
 1960 --- Motosiklet üretimi için Suzuka fabrikası kuruldu
 1946-1963 --- Yılları arasında değişik motosikletler üretmiş ve motor sporlarında önemli başarılar elde etmiştir
 1963 --- İlk spor otomobili S500'ü ve küçük pikap T360'ı üretti
 1963 --- Belçika'da motosiklet üretimine başladı
 1964 --- İlk kez girdiği Formula 1 yarışlarında 9. oldu
 1965 --- Mexico GP'sinde ilk zaferini kazandı
 1965 --- Portatif jeneratör üretimine başladı
 1966 --- S800 modeliyle ihracat atağına başladı
 1967 --- Suzuka fabrikasında küçük araçların üretimine başlandı
 1972 --- Civic modelinin üretimine başlandı
 1976 --- Brezilya'da motosiklet üretimine başlandı
 1976 --- Civic modelinin üretimi 1.000.000 adete ulaştı
 1976 --- Accord modeli üretilmeye başlandı
 1982 --- Amerika'da Civic üretilmeye başlandı . ABD'de üretim yapan ilk Japon firması oldu
 1985 --- Integra, Today, Legend modelleri üretime başlandı
 1986 --- Kanada'da Accord üretimine başlandı
 1988 --- McLaren takımı F1'de şampiyonluk kazandı
 1988 --- Daha düşük atık gaz ve daha yüksek performans sunan VTEC motor geliştirildi
 1988 --- Yeni Zelanda'da otomobil üretimine başlandı
 1989 --- ABD Ohio ' da ikinci fabrika üretime başladı
 1989 --- Accord Inspire üretimine başlandı
 1990 --- Formula 1 teknolojisiyle üretilen NSX ve iki kişilik üstü açık Beat modelleri tanıtıldı
 1991 --- VTEC-E motoru Civic'e uygulandı
 1992 --- İngiltere ve Filipinlerde otomobil üretimine başlandı
 1994 --- Pakistan'da otomobil üretimine başlandı
 1994 --- Minivan Shuttle (Odyssey) tanıtıldı
 1994 --- 2. nesil NSX tanıtıldı
 1995 --- Türkiye Çayırova Şekerpınarda fabrika temeli atıldı
 1995 --- Hafif arazi aracı CR-V ve 6. nesil Civic tanıtıldı
 1997 --- 3. nesil NSX tanıtıldı
 1997 --- 5. nesil Prelude tanıtıldı
 1997 --- Türkiye fabrikası Gebze Şekerpınar'da açıldı
 2007 --- Türkiye fabrikasında 8. nesil Civic (Sedan) ve City modelinin üretimi başladı
 2016 --- Türkiye fabrikasında 10. nesil Civic (Sedan) modelinin üretimi başladı

Honda Modelleri

 Jazz
 City
 Civic
 S2000
 Legend
 Accord
 CR-V
 Shuttle
 Honda CR-X
 Integra
 Prelude
 HR-V
 CR-Z
 Odyssey
 NSX
 Prelude
 S500
 S600
 S800
 Z ACT
 N360

Motosiklet Modelleri

 CB125 ACE
 CBF 150
 CB125 E
 NF 100 WING-go
 CRF 250 L
 CRF 1000 L Africa Twin
 NC 750 X
 VFR 800X Crossrunner
 Honda VFR 1200 X Crosstourer
 MSX 125
 CB 250 R
 CB 500 F
 NC 750 S
 CB 650 F
 FIZY 125
 Spacy 110
 PCX 125
 PCX 150
 PS 150
 NC 750 D Integra
 Activa S 125sw t600
 CBR 125 R
 CBR 150 R
 CBR 250 R
 CBR 300 R
 CBR 500 R
 CBR 650 F
 CBR 650 F Sport
 CBR 600 RR
 CBR 1000 RR SP
 CBR 1000 RR Fireblade
 CTX 1300
 Valkyrie F6C
 Gold wing F6B
 Gold wing ABS

Ayrıca bakınız
Honda araba modelleri listesi
Honda motosiklet modelleri listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Honda Resmi Sitesi

1948'de kurulan şirketler
Japonya merkezli otomotiv şirketleri
Japonya merkezli motosiklet üreticileri
Japon uçak üretici firmaları
Tarım makineleri üreticileri
Nikkei 225
1948'de Asya'da kurulan oluşumlar
Çim ve bahçe traktörleri
Deniz motoru üreticileri

Honda


, ou Le temps n'est rien au Québec, est une série télévisée Américano-britannique en six épisodes d'environ  créée et écrite par Steven Moffat, basée sur le roman Le temps n'est rien d'Audrey Niffenegger paru en 2003; dont une adaptation cinématographique intitulée Hors du temps a déjà été réalisée en 2009. La série a été diffusée entre le  et le  sur HBO.

En France, elle a été diffusée depuis le  sur OCS. Elle reste inédite dans les autres pays francophones.

Synopsis
À l'age de 6 ans, Clare rencontre Henry, le futur amour de sa vie - et qui, en tant que voyageur temporel, vient en fait du futur.

Quatorze ans plus tard, lorsqu'une belle rousse se promène dans la bibliothèque où Henry travaille en prétendant non seulement l'avoir connu toute sa vie mais être sa future épouse, une romance magique s'ensuit, aussi tentaculaire et compliquée que les tentatives d'Henry d'expliquer son "état"…

Distribution

Acteurs principaux
 Rose Leslie  : Clare Abshire
 Everleigh McDonell  : Clare jeune
 Caitlin Shorey  : Clare petite
 Theo James  : Henry DeTamble
 Jason David  : Henry jeune
 Brian Altemus  : Henry petit

Acteurs récurrents
   : Gomez
 Natasha Lopez  : Charisse
   : Philip Abshire
 Jaime Ray Newman  : Lucille Abshire
 Taylor Richardson : Alicia Abshire
 Peter Graham : Mark Abshire
 Finn Brown : Mark Abshire jeune
 Kate Siegel  :  Annette DeTamble
 Josh Stamberg  : Richard DeTamble
   : Ingrid
 Marcia DeBonis  : Nell
  : Ben
 Spencer House  : Jason

 Version française
 Société de doublage française : Dubbing Brothers
 Direction artistique : Marie-Laure Beneston
 Adaptation : Adèle Masquelier

Production
Le , il a été annoncé que HBO commande la production de la série. La série devrait être écrite par Steven Moffat, basée sur le roman du même nom d'Audrey Niffenegger, qui devrait également être productrice exécutive aux côtés de Sue Vertue et Brian Minchin. Les sociétés de production impliquées dans la série incluent Hartswood Films et Warner Bros. Television.

En , Rose Leslie et Theo James ont été choisis pour diriger la série. En , Desmin Borges et Natasha Lopez ont rejoint la distribution principale. En , Caitlin Shorey, Everleigh McDonnell, Michael Park, Jaime Ray Newman, Taylor Richardson, Peter Graham, Brian Altemus, Jason David, Kate Siegel, Josh Stamberg, Chelsea Frei, Marcia DeBonis, Will Brill et Spencer House ont rejoint la distribution de la série. Le tournage de la série a commencé en mai à New York et s'est terminé en octobre avec un tournage également à Chicago. David Nutter a réalisé les six épisodes.

Le , la série est annulée.

Épisodes
Les épisodes, sans titre, sont numéroté de un à six.

Accueil

Réception critique
La série est notée 3,9 sur 5 par les téléspectateurs sur le site d'allociné.

Sources

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Série télévisée créée en 2022
Série télévisée britannique des années 2020
Série télévisée américaine des années 2020
Série télévisée de HBO
Série télévisée de Warner Bros. Television
Voyage dans le temps à la télévision
Adaptation d'une œuvre littéraire à la télévision

The Time Traveler's Wife


Lezbiyen feminizm lezbiyenliğin feminizmin mantıksal sonucu olduğu görüşünü savunan feminist bir ideolojidir. Feminizme kara çalmak isteyen kimseler aynı iddiayı feminizmi gözden düşürmekte kullansalar da lezbiyen feministler feminizmin bu türünü lezbiyenliğin yayılmasının bir yolu olarak ortaya atmaktadırlar.

Feminist olan tüm lezbiyenleri lezbiyen feminizm ile karıştırmamak gerekir. Lezbiyen feminist olmak tüm feminist olan lezbiyenlerin üzerinde fikir birliği etmediği özel bir ideolojiye bağlı olmaktır.

Lezbiyen feminizmin en önemli iddiası ve temeli, tüm kadınların enerjilerinin büyük bir kısmını kadın hareketine destek vermek ve sevgi duymakta kullanmaları için lezbiyen olmaları ve olabilecekleridir. Lezbiyen feministler, erkeklerle cinsel ilişki kurmaya devam etmenin, ayrımcı yasaların kadınları erkek partnerleri kadar kazanmalarına engel olmasına veya hatta iyi nitelikleri için gereken yeterli ödemeyi alamamalarına, evli kadına baskı uygulamakta kullanılan ve onun kariyer yapmasını engelleyen tam gün bebek bakıcılığı yaptırılmalarına ve ev hanımlarını erkeğe ekonomik bakımdan bağımlı kılmaya sebep olan baskıcı heteroseksüel modele yakalanmak anlamına geldiğini iddia etmektedirler. Hatta erkeklerle cinsel ilişkiye giren  biseksüel kadınlar dahi erkek partnerlerini terk etmeleri için lezbiyen feminizm tarafından tamamen kadınlarla cinsel ilişki kurmaya teşvik edilmektedirler.

Dış bağlantılar
  Lesbian feminism:History
  Lesbian feminism

!Lezbiyen
Feminizm ve cinsel yönelim
Feminizm

Lezbiyen feminizm


Le Freedom Park est un parc extérieur et un musée maritime situé dans la marina du Grand Omaha, sur la rive du fleuve Missouri, dans la section East Omaha d'Omaha, dans le Nebraska.

Description
Il présente de nombreux avions militaires et pièces d'artillerie ainsi que ses deux principales expositions, le dragueur de mines de la Seconde Guerre mondiale  et le sous-marin d'entraînement de l'époque de la guerre froide . Le parc a fermé à la suite d'inondations le long du fleuve Missouri en 2011, mais a rouvert le 7 octobre 2015 après quatre ans de travaux de restauration et de nettoyage.

Exposition
  (Classe Admirable)
  (T-1-class submarine)
  (Gig)
 Douglas A-4C Skyhawk (numéro de série US Navy BuNo 149618)
 LTV A-7D Corsair II (AF serial no. 69-6191)
 Sikorsky HH-52A Seaguard (USCG 1370)

Plaques signalétiques

Ancres

Auparavant, le Landing Ship Medium  était ancré dans le parc, mais il a été déplacé en Caroline du Nord au printemps 2004.[6]

Galerie

Voir aussi

Notes et références

Liens externes

Liens internes

 Liste de musées aux États-Unis

Musée maritime dans le Nebraska
Fondation en 1944
Registre national des lieux historiques à Omaha (Nebraska)
National Historic Landmark dans le Nebraska
Culture à Omaha (Nebraska)
Musée militaire aux États-Unis

Freedom Park (Omaha, Nebraska)


Jehotang es un té coreano que se sirve frío hecho con miel y varios ingredientes utilizados en la medicina tradicional coreana. Los ingredientes incluyen omaeyuk (乌梅肉 frutos, secos y ahumados de Prunus mume), Sain (砂仁, Amomum), baekdanhyang (白檀香, Santalum album), y chogwa (草果, Amomum subulatum). Los ingredientes en polvo se mezclan con la miel y el agua y luego se hierve. Después de que el líquido se enfría, se diluye en agua fría. Se considera la mejor bebida de verano en la cocina de la corte real coreana.

Véase también
 Té coreano
 Hwachae
 Gastronomía de la corte real coreana

Referencias

Bebidas de Corea
Gastronomía de la corte real coreana

Jehotang


Gordonton est une petite localité et une communauté rurale située dans la région de Waikato dans l'île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
C'est un village du  district de Waikato, localisé au sud-est de la ville de Taupiri sur le trajet de la route State Highway 1 B/S H 1B .

Toponymie
La zone était initialement appelée « Hukanui », ce qui signifie  "heavy frost" en langue Māori.
Elle fut renommée « Gordonton » d'après 'John Gordon', qui était un dirigeant de la  New Zealand Land Association  exerçant dans la région de  Waikato à partir de 1886 .

Population
Gordonton avait une population de  selon le recensement de 2013 en Nouvelle-Zélande, en augmentation de  depuis le recensement de 2006.
Il y avait  et  .
84,6 %  étaient européens/Pākehā, 14,6 % étaient Māori, 1,6 %  étaient des personnes originaires des îles du Pacifique et 6,8 %  étaient d'origine asiatique .

installations
Le marae local nommé « Hukanui »  est un Marae c'est-à-dire un lieu de rassemblement  de l'iwi local des Waikato Tainui de l' hapū des  et des .
Il comprend une  (maison de rencontre) nommée «Te Tuturu-a-Papa Kamutu » .

Éducation
L'école de « Gordonton School » est une école mixte , publique, assurant le primaire , couvrant les années 1 à 8   avec un effectif de  en 2019 . L'école fut ouverte en 1891  et fut appelée  Hukanui, et transférée sur son site actuel en 1961.

Domaine de Woodlands Estate
Woodlands est une demeure et un jardin de signification nationale, fondé en 1870.
Le jardin occupe  et est ouvert au public.

Voir aussi

 Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Ville en Nouvelle-Zélande
Waikato

Gordonton


Keith Anderson Benson Jr. (Farmington Hills, Míchigan; ) es un jugador de baloncesto estadounidense  que pertenece a la plantilla del BC Levski Sofia de la Liga de Baloncesto de Bulgaria. Con 2,11 metros de estatura, juega en la posición de pívot.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Golden Grizzlies de la Universidad de Oakland, en las que promedió 14,1 puntos, 8,2 rebotes y 2,7 tapones por partido. En su segunda temporada acabó en cuarta posición de todo el país en porcentaje de tiros de campo, con un 62,2%, además de liderar The Summit League en tapones, con 2,4 por partido.

Al año siguiente lideró la liga en rebotes, tapones y doble-dobles, siendo elegido Jugador del Año de la Summit League, además de lograr el Lou Henson Award, galardón que se otorga al mejor jugador procedente de una conferencia que no se encuentre entre las 6 más fuertes del país.

En su última temporada como universitario volvió a ganar el premio al mejor jugador de la liga, y también al mejor defensor, primera vez en la historia que ambos premios recaen en el mismo jugador. Promedió 17,9 puntos, 10,1 rebores y 3,6 tapones, cifra esta última que le situó en la segunda posición de todo el país. Obtuvo el récord de más tapones en una carrera de la liga, con 371, siendo el segundo jugador de la historia en lograr más de 1500 puntos y 1000 rebotes. En sus tres últimas temporadas fue además incluido en el mejor quinteto de The Summit League.

Estadísticas

Profesional
Fue elegido en la cuadragésimo octava posición del Draft de la NBA de 2011 por Atlanta Hawks. siendo el primer jugador de la historia de su universidad en ser elegido en un draft. Durante el lockout de la NBA fichó por el Dinamo Basket Sassari de la liga italiana, con una cláusula que le permitiera volver cuando acabara la huelga de jugadores. Sólo jugó 4 partidos, en los que promedió 5,5 puntos y 5,8 rebotes.

Al regresar a su país, jugó dos partidos de pretemporada con los Hawks, pero fue posteriormente descartado.

En enero de 2012 ficha por los Sioux Falls Skyforce de la NBA D-League.

En marzo de 2012 firma un contrato de diez días con los Golden State Warriors de la NBA.

En agosto de 2015 regresa a su país fichando por los Miami Heat.

El 17 de diciembre de 2020, firma por el Lietuvos rytas de la Lietuvos Krepšinio Lyga.

El 8 de febrero de 2021, firma por el BC Levski Sofia de la Liga de Baloncesto de Bulgaria.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

 Estadísticas en la NCAA

Baloncestistas de Míchigan
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas estadounidenses de la Lega Basket Serie A
Baloncestistas de los Oakland Golden Grizzlies
Baloncestistas del Dinamo Sassari
Baloncestistas de los Sioux Falls Skyforce
Baloncestistas de los Golden State Warriors
Baloncestistas de los Erie BayHawks
Baloncestistas del BC Tsmoki-Minsk
Baloncestistas del Bandırma Banvit
Baloncestistas del BC Neptūnas Klaipėda
Baloncestistas del BC Kalev/Cramo
Baloncestistas del Aris Salónica
Baloncestistas del Osaka Evessa
Baloncestistas del Eisbären Bremerhaven
Baloncestistas de los South East Melbourne Phoenix
Baloncestistas del Lietuvos Rytas
Baloncestistas del BK Levski Sofia

Keith Benson


Super Bowl III je bio utakmica između pobjednika NFL lige Baltimore Coltsa i pobjednika AFL lige New York Jetsa na kraju sezone 1968. godine, a završila je pobjedom Jetsa rezultatom 16:7, koji su tako postali prva AFL momčad koja je osvojila Super Bowl.
Utakmica je po drugi put zaredom odigrana na stadionu Miami Orange Bowl u Miamiju, u Floridi.

Tijek utakmice

Statistika utakmice

Statistika po momčadima

Statistika po igračima

Najviše jardi dodavanja

Najviše jardi probijanja

Najviše uhvaćenih jardi dodavanja

Napomena: * - broj kompletiranih dodavanja/ukupno dodavanja, ** - ukupno jardi dodavanja, *** - broj touchdownova (polaganja), **** - broj izgubljenih lopti

Izvori

1968

Super Bowl III


Fieldiana, Botany, (abreviado Fieldiana, Bot.), es una revista ilustrada con descripciones botánicas qu es editada por el Museo Field de Historia Natural. Comenzó su publicación en el año 1946, fue precedido por ''Publications of the Field Museum of Natural History. Botanical series.

Publicaciones
 Volúmenes n.º 24–41, 1946–78;
 n.s., vol. 1+, 1979+

Referencias

Enlaces externos
en IPNI

Revistas de botánica

Fieldiana, Botany


Meloidogyne acronea er tegund af þráðormum af ættinni Heteroderidae. Hann sníkir á baunategundinni Cajanus cajan og veldur miklum skaða.

Tilvísanir

Tenglar
 Nemaplex, University of California - Meloidogyne acronea
  American Society of Nematologists - Meloidogyne acronea
 Coetzee, V. Meloidogyne acronea, a new species of root-knot nematode. Nature. 1956 May 12;177(4515):899-900.

Sníkjudýr
Þráðormar

Meloidogyne acronea


Trajno vegetativno stanje dugotrajno je stanje poremećaja svijesti s očuvanom budnošću bez svijesti o okolini. Nastaje kao posljedica teške disfunkcije polutki velikog mozga uz očuvanost diencefalona, moždanog debla, autonomnog živčanog sustava, te očuvanih motoričkih refleksa i ritma budnost – spavanje. Bolesnici mogu imati očuvane složene reflekse, koji uključuju pokrete očiju, zijevanje, nevoljne pokrete na bolni podražaj, ali ne pokazuju nikakvu svijest o sebi ili svojoj okolini. Dijagnoza se postavlja na temelju kliničke slike, a ovisi o trajanju takvog stanja. Prognoza je loša, a liječenje potporno.

Za razliku od komatoznih bolesnika, bolesnici u vegetativnom stanju mogu otvoriti oči i imaju očuvan ciklus budnost-spavanje, ali kao i oni u komi, nemaju osjećaj svijesti o svojoj okolini. Funkcija hipotalamusa i moždanog debla dovoljna je za preživljavanje, ako je potrebna odgovarajuća medicinska njega.

Vegetativno stanje je kronično ili dugotrajno stanje. Ovo se stanje razlikuje od kome: koma je stanje u kojem postoji nedostatak svijesti i budnosti. Bolesnici u vegetativnom stanju mogu se probuditi iz kome, ali još nisu došli svijesti. U vegetativnom stanju pacijenti mogu povremeno otvoriti kapke i pokazivati cikluse spavanja i budnosti, ali potpuno im nedostaje kognitivna funkcija. Vegetativno stanje naziva se i "komatozna budnost". Šanse za vraćanje svijesti značajno se smanjuju kako se produžava vrijeme provedeno u vegetativnom stanju.

Trajno vegetativno stanje je u standardnoj uporabi medicinska dijagnoza, postavljena nakon brojnih neuroloških i drugih testova, da zbog opsežnog i ireverzibilnog oštećenja mozga, pacijent vjerojatno nikada neće postići višu funkciju od vegetativnog stanja. Ova dijagnoza ne znači da je liječnik dijagnosticirao poboljšanje kao nemoguće. Neslužbene smjernice sugeriraju da se ova dijagnoza može postaviti nakon četiri tjedna u vegetativnom stanju.

Oporavak iz vegetativnog stanja rijedak je nakon 3 mjeseca ako oštećenje mozga nije traumatsko, ili nakon 12 mjeseci ako je oštećenje mozga traumatsko. U najboljem slučaju, oporavak uključuje umjerenu do tešku onesposobljenost. Rijetko, poboljšanje nastupa kasno; nakon 5 godina oko 3% pacijenata može ponovno steći sposobnost komunikacije i razumijevanja, ali je povratak samostalnosti u svakodnevnom funkcioniranju još rjeđi.

Mnogi pacijenti u postojanom vegetativnom stanju umiru unutar 6 mjeseci od upale pluća, infekcije mokraćnog sustava, općeg zatajenja sustava ili iznenadne smrti nepoznatog uzroka. Za druge je očekivano vrijeme preživljavanja oko 2 do 5 godina, iako neki pacijenti mogu živjeti nekoliko desetljeća.

Liječenjem se nastoje spriječiti sustavni poremećaji (npr. upala pluća, infekcije mokraćnog sustava), osigurati dobra prehrana, spriječiti ozljede kože (dekubitus) te provesti fizikalna terapija za sprječavanje kontraktura. Bolesnici ne mogu osjetiti bol, ali mogu refleksno motoričkim odgovorom reagirati na bolni podražaj.

Izvori

Neurologija

Trajno vegetativno stanje


Ryan Dungey, né le  à Belle Plaine dans le Minnesota, États-Unis, est un pilote de motocross et de supercross, professionnel de 2006 à 2017. Il a été 4 fois champion AMA de supercross et 4 fois champion AMA de motocross.

Ryan Dungey a aussi remporté à trois reprises le Motocross des Nations. Il détient le record de 31 podiums consécutifs en Supercross. Il est le deuxième pilote avec le plus de victoires en AMA motocross derrière Ricky Carmichael.

Carrière

Amateur
En tant qu'amateur, Dungey a remporté la course amateur de Loretta Lynn en 2005 et 2006.

Débuts en 250cm3
Ryan Dungey a démarré l'année 2006 dans le rang des amateurs en 250cm3. Bien qu'étant un pilote non titré régulièrement vers des 10èmes places, il a attiré l'attention du team manager de Suzuki, Roger De Coster.

Dungey a participé à sa première course professionnelle sur sa piste natale de Spring Creek à Millville. Avec le numéro 142, il a terminé 7ème du général lors du championnats AMA de motocross. Il termine la saison à la 28ème place au classement général 250 MX 2006.

En 2007 Ryan Dungey participe a sa première saison complète dans la catégorie 250cm3 East coast. Il remporte sa toute première course professionnelle de Supercross dès la première course et fini 5ème du classement général en fin de saison. Ryan est nommé rookie de l'année en Supercross en 2007.

Lors de sa première saison complète d'AMA Motocross 250, Dungey finit la saison sur blessure mais finit tout de même à la  place.

En 2008, lors de sa seconde saison professionnelle, Dungey finit deuxième du championnat AMA 250 de supercross West coast derrière Jason Lawrence de seulement 2 points.

Au cours de sa dernière année dans la catégorie 250cm3, il a dominé le championnat AMA de supercross West coast en battant Christophe Pourcel . Puis Ryan Dungey participe au Motocross des Nations 2009 et roule pour la première fois en compétition avec une 450cm3. Il fut malgré tout nommé capitaine d'équipe. Ryan remporte sa seconde manche et les États-Unis remporte leur  MX des Nations.

Passage et sacre en 450cm3
En 2010, Lors de sa première saison en 450cm3 de Supercross. Ryan Dungey remporte le championnat face à James Stewart, alors grand favori et vainqueur l'an passé. Dungey a remporté 6 courses cette saison-là et est devenu le premier pilote depuis Jeremy McGrath à remporter le championnat de Supercross en tant que rookie.

Lors de la saison AMA de motocross, Ryan Dungey remporte 12 manches et accomplit le doublé en remportant le championnat AMA Motocross 450cm3 de 2010. Il est devenu le seul pilote à remporter les titres de Supercross et de Motocross dès sa première saison en catégorie reine. À la suite de cette saison, Dungey a mené l'équipe américaine à sa  victoire au MX des nations en 2010.

En 2011, le mentor de Ryan, Roger De Coster quitte l'équipe Suzuki, cela semble avoir un impact sur la saison de Supercross de Ryan Dungey où il finit à la  place derrière Ryan Villopoto et Chad Reed.

Ryan est arrivé à la saison AMA de motocross de 2011 avec la plaque numéro un. Il finit la saison à la  place à seulement 12 points de Villopoto.
À la suite de cette saison, Dungey a mené l'équipe américaine à sa  victoire au MX des nations en 2010.

Changement de marque
Pour la saison 2012, Ryan Dungey rejoint De Coster chez KTM. Dungey remporte les 4 premières épreuves de Supercross. Il se fissure la clavicule et rate 5 courses mais termine tout de même  de la saison.

Après son retour de blessure Dungey a réalisé une importante performance au championnat AMA de motocross en 2012. Il remporte 19 des 22 avec 10 victoires au classement général. Il remporte son deuxième titre en motocross dans la catégorie 450cm3. C'est le premier titre de KTM aux États-Unis.

La saison 2013 n'est pas la meilleure saison de Ryan Dungey mais celui-ci monte sur le podium de 23 des 29 courses de la saison amenant son surnom de "Diesel" pour son extrême régularité en course. Il a terminé  derrière Ryan Villopoto et Davi Millsaps en Supercross puis  derrière Villopoto en outdoor.

Poursuivant en 2014 en tant que pilote extrêmement régulier de la catégorie, Dungey s'est retrouvé sur le podium 21 fois sur 29 et finirait en dehors du top 5 pour la dernière fois de sa carrière. Il a terminé  derrière Ryan Villopoto en Supercross puis  derrière Ken Roczen en Motocross.

Mise en marche de la "machine" Dungey
La saison 2015 était l'une des plus belles saisons de Dungey, avec une grande constance couplée à une très bonne vitesse et un retour de la motivation. Dungey remporte 15 victoires sur 17 en AMA Supercross puis ses résultats en Motocross ont fait qu'il remporte de nouveau le doublé supercross/motocross.

Dungey a décroche 31 podiums consécutifs entre la saison 2015 et 2016.

En 2016 puis 2017, il a remporté le championnat AMA de Supercross face à Eli Tomac et Marvin Musquin.

En 2017, Eli Tomac remporte 9 courses contre seulement 3 pour Ryan Dungey mais la régularité du diesel le fait emporter le championnat. Il annonce sa retraite le jour où il remporte le championnat 2017.

Palmarès
 Champion AMA Supercross 250 côte ouest en 2009
 Champion AMA Motocross 250 en 2009
 Champion AMA Supercross 450 en 2010
 Champion AMA Motocross 450 en 2010
 Champion AMA Motocross 450 en 2012
 Champion AMA Supercross 450 en 2015
 Champion AMA Motocross 450 en 2015
 Champion AMA Supercross 450 en 2016
 Champion AMA Supercross 450 en 2017
 Champion Motocross de nations 2009 à 2011

Record
 Record de podiums: 31 podiums consécutifs en Supercross entre 2015 et 2016

Autres
 Prix ESPY 2015 du meilleur athlète masculin de sports d'action
 2016 Premier pilote de motocross sur Wheaties Box
 Prix ESPY 2016 du meilleur athlète masculin de sports d'action

Vie privée
Ryan Dungey est né en 1989 de Troy et Michelle Dungey à Belle Plaine, Minnesota. Il a un frère aîné, Jade et un frère cadet, Blake. Les frères et le père de Dungey étaient également des pilotes de motocross amateurs. Dungey, a fréquenté l'école catholique Guardian Angels à Chaska, Minnesota, et est fervent pratiquant de la foi chrétienne.

Références

Liens externes

Pilote de moto américain
Pilote de moto-cross
Naissance en décembre 1989
Naissance dans le comté de Scott (Minnesota)

Ryan Dungey


Korrespondenten er en dansk dokumentarfilm fra 2004 skrevet og instrueret af Katrine Borre.

Handling
Korrespondenten er Lasse Ellegaard. En veteran i dansk journalistik og seniorkorrespondent for Morgenavisen Jyllands-Posten. I efteråret 2003 kørte han i bil gennem fem lande i Mellemøsten for at beskrive de kristne mindretals situation efter terrorangrebet 11. september. Instruktøren Katrine Borre fulgte med og lavede en personlig beskrivelse af rejsen. En rejse ind i journalistikken og Mellemøsten; igennem Tyrkiet, Syrien, Libanon, Jordan, Israel og det palæstinensiske selvstyreområde. »Korrespondenten« er en dokumentarisk roadmovie om Mellemøstens dybt komplicerede problemstillinger, og det er historien om en journalist, der rejser ud med en præmis og undervejs finder ud af, at den må ændres.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2004
Dokumentarfilm fra Danmark

Korrespondenten


Introduction to Denmark er en dansk dokumentarfilm fra 1961 instrueret af Henning Nystad efter eget manuskript.

Handling
Danmark som natur, idyl, industri, nøjsomhed og kvalitet. Kort og "uhøjtidelig" præsentation af Danmark og danskerne.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1961

Introduction to Denmark


The Nittany Lion is the eastern mountain lion mascot of the athletic teams of the Pennsylvania State University: Penn State Nittany Lions. Created in 1907, the "Nittany" forename refers to the local Mount Nittany, which overlooks the university.

History

The mascot was the creation of Penn State senior H. D. "Joe" Mason in 1904. While on a trip to Princeton University, Mason had been embarrassed that Penn State did not have a mascot. Mason did not let that deter him: he fabricated the Nittany Lion on the spot and proclaimed that it would easily defeat the Princeton Bengal tiger. The Lion's primary means of attack against the Tiger would be its strong right arm, capable of slaying any foes (this is now traditionally exemplified through cumulative one-armed push-ups after the team scores a touchdown). Upon returning to campus, he set about making his invention a reality. In 1907, he wrote in the student publication The Lemon:

Historicity
Eastern mountain lions had roamed on nearby Mount Nittany until the 1880s. The origin of the name "Mount Nittany" is obscure, the most commonly accepted explanation being that it is derived of Native American words (loosely pronounced as "neet-a-nee"), named after the subspecies of cougars that roamed the mountain, or "single mountain"—a protective barrier against the elements. The "original" Nittany Lion can be seen in the Penn State All-Sports Museum. It was killed in Susquehanna County by Samuel Brush in 1856. According to a July 1992 article in National Geographic by Maurice Hornocker titled "Learning to Live with Mountain Lions", "Courthouse records from Centre County, Pennsylvania, show that one local hunter killed 64 lions between 1820 and 1845. During those 25 years an estimated 600 cats were killed in that county alone."

Theme song

In the early 1920s, a song was created to honor the mascot. It is played during sporting events on campus entitled "The Nittany Lion". Many fans know this song as "Hail to the Lion," even though that is not technically the name of the song.

See also
 Sports mascots
 Nittany Lion Shrine
 Penn State Nittany Lions
 The Pennsylvania State University

References

External links
 Nittany Lion Mascots
 Esposito, Jackie R. and Steven L. Herb. The Nittany Lion, Penn State Press, 2001

Big Ten Conference mascots
Penn State Nittany Lions
Pennsylvania State University
Fictional mountain lions

Nittany Lion


Buchanan er et efternavn, der henviser til blandt andre:

 Andrew Buchanan, 1. baronet - britisk diplomat
 Bill Buchanan - fiktiv person fra TV-serien "24 timer"
 Claudius Buchanan - skotsk teolog og missionær
 Franklin Buchanan - amerikansk flådeofficer
 George Buchanan (humanist) - skotsk humanist
 Henry Buchanan - -amerikansk bokser
 James Buchanan - USA's 15. præsident
 James M. Buchanan - amerikansk økonom og Nobelprismodtager
 Kadeisha Buchanan - canadisk fodboldspiller

Se også

 Buchanan (by) - by i Liberia

Efternavne

Buchanan