Olaylar
 1587 - İskoçya Kraliçesi Mary Stuart, kafası kesilerek idam edildi. 19 yıl hapiste kaldıktan sonra idam edilen Kraliçe Mary, Kraliçe I. Elizabeth'e suikast planlamakla suçlanıyordu.
 1904 - Japonların, Çin'in Port Arthur limanına sürpriz bir atak yapıp, Rus filosunu tahrip etmesi ve geçişine engel olması üzerine Rus-Japon Savaşı başladı.
 1915 - D.W. Griffith'in Bir Ulusun Doğuşu (The Birth of a Nation) adlı tartışmalı başyapıtı Los Angeles'ta ilk kez gösterildi.
 1919 - İşgal Kuvvetleri Kumandanı olarak İstanbul'a tayin olan Fransız General Louis Franchet d'Espèrey, atıyla Türk Bayrağı'nın üzerinden geçerek yapmış olduğu sözde gövde gösterisi ile İstanbul'a girdi.
 1922 - ABD Başkanı Warren G. Harding, ilk radyoyu Beyaz Saray'da tanıttı.
 1924 - İdam cezası: ABD'de idam cezasını gaz kullanmak suretiyle gerçekleştiren ilk eyalet Nevada oldu.
 1935 - Türkiye Büyük Millet Meclisi 5. dönem seçimleri yapıldı.
 1937 - Orman Kanunu kabul edildi.
 1958 - Bobby Fischer henüz 15 yaşında ve Dünya satranç şampiyonu oldu.
 1962 - Fransa'da Gizli Ordu'nun bombalama eylemlerini protesto edenlere polis müdahale etti; 8 kişi öldü.
 1962 - Türkiye Cumhuriyeti Turizm Bankası çalışmalarına başladı.
 1963 - ABD vatandaşlarının Küba ile seyahat, finansal ve ticari amaçlı her türlü ilişkisi John F. Kennedy yönetimince yasaklandı.
 1963 - Irak'ta, Abdüsselam Arif'in önderliğindeki "Baas"çı subaylar yönetimi ele geçirdi, Başbakan Abdülkerim Kasım öldürüldü.
 1974 - Amerikan uzay istasyonu Skylab, uzayda 84 gün geçirdikten sonra dünyaya döndü.
 1974 - Yukarı Volta'da askeri darbe.
 1976 - Innsbruck'ta yapılan Kış Olimpiyatları, TRT televizyonundan naklen verildi.
 1976 - İngiltere, Strazburg'da kendini savunmak durumunda kaldı. İngiltere hakkında, IRA (İrlanda Cumhuriyet Ordusu) sanıklarına işkence ettiği iddiaları vardı.
 1980: Türkiye'de 12 Eylül 1980 Darbesi'ne Giden Süreç (1979- 12 Eylül 1980): İstanbul'da Migros'a ait yiyecek maddeleri satan 6 kamyon kaçırıldı, yiyecekler yağma edildi, kamyonlar tahrip edildi. Ankara'da 4 mağaza yağma edildi.
 1980 - Tariş olayları: Tariş işçileri işletmenin bazı bölümlerini işgal etti, Çiğli İplik Fabrikası'nda işçiler, fabrika kapılarını kapatarak barikat kurdu.
 1984 - Kış Olimpiyat Oyunları Sarayova'da başladı.
 1989 - Boeing 707 tipi bir yolcu uçağı, Portekiz açıklarındaki Azor Adaları'na düştü: 144 kişi öldü.
 1990 - Amasya Yeniçeltek'te toprak altında kalan 63 işçiden umut kesildi. Madenin hava bacaları betonlandı. Bir gün önce meydana gelen grizu patlamasında ölenlerin sayısı 66'ya ulaştı.
 1992 - Olağanüstü Hâl Bölge Valiliği'ne Ünal Erkan atandı.
 1999 - Ürdün Kralı Hüseyin, Amman'da düzenlenen bir törenle toprağa verildi.
 2000 - Danıştay 10. Dairesi, FP'den İstanbul Milletvekili seçilen Merve Kavakçı'nın, 'Türk vatandaşlığının kaybettirilmesine' ilişkin Bakanlar Kurulu Kararı'nın iptali istemini oy birliğiyle reddetti.
 2001 - Bonn Başsavcılığı'nın, Hristiyan-Demokrat Parti'ye (CDU) yapılan karanlık bağışlarla ilgili dava çerçevesinde eski Başbakan Helmut Kohl hakkında açtığı dava, 150 bin Euro tutarında cezanın ödenmesiyle kapandı.
 2001 - Cumhurbaşkanı Ahmet Necdet Sezer, Esad Coşan ile damadı Ali Yücel Uyarel'in Süleymaniye Camii haziresine definlerine imkân tanıyan kararname taslağını imzalamayarak Başbakanlık'a geri gönderdi.
 2002 - Yargıtay 6. Ceza Dairesi, "Yüksekova Çetesi" davasında 5 sanık hakkında verilen çeşitli hapis cezalarına ilişkin mahkûmiyet kararlarını bozdu.
 2002 - Kış Olimpiyatları Salt Lake City'de başladı.
 2004 - Amerikalı şarkıcı Beyoncé, beş Grammy Ödülü kazandı.
 2005 - İsrail Başbakanı Ariel Şaron ve Filistin lideri Mahmud Abbas arasında, Mısır'da imzalanan bir antlaşma ile ateşkes sağlandı.
 2023 - Türkiye'de deprem yüzünden 3 aylık OHAL ilan edildi.

Doğumlar
 412 - Proklos, Yunan filozof (ö. 485)
 882 - Muhammed bin Toğaç, kendisi Fergana'dan gelmiş İhşidi hanedanı kurucusu (ö. 946)
 1191 - II. Yaroslav, 1238 ile 1246 yılları arasında Vladimir Büyük prensi (ö. 1246)
 1591 - Guercino, İtalyan ressam (ö. 1666)
 1688 - Emanuel Swedenborg, İsveçli bilim insanı (ö. 1772)
 1700 - Daniel Bernoulli, İsviçreli matematikçi (ö. 1782)
 1720 - Sakuramachi, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 115. imparatoru (ö. 1750)
 1741 - André Ernest Modeste Grétry, Fransız opera bestecisi (ö. 1813)
 1787 - Giovanni Gussone, İtalyan akademisyen ve botanikçi (ö. 1866)
 1819 - John Ruskin, İngiliz yazar, şair, sanat ve toplum eleştirmeni (ö. 1900)
 1823 - Károly Alexy, Macar heykeltıraş (ö. 1880)
 1825 - Henry Walter Bates, İngiliz doğabilimcisi ve kâşif (ö. 1892)
 1828 - Jules Verne, Fransız yazar (ö. 1905)
 1828 - Antonio Cánovas del Castillo, İspanya Başbakanı (ö. 1897)
 1830 - Abdülaziz, Osmanlı'nın 32. Padişahı (ö. 1876)
 1834 - Dimitri Mendeleyev, Rus kimyacı (ö. 1907)
 1845 - Francis Ysidro Edgeworth, İrlandalı düşünür ve politik iktisatçı (ö. 1926)
 1845 - Anton Weichselbaum, Avusturyalı patolog ve bakteriyolog (ö. 1920)
 1851 - Kate Chopin, Amerikalı kısa öykü yazarı (ö. 1904)
 1856 - Édouard Delamare-Deboutteville, Fransız sanayici ve mühendis (ö. 1901)
 1856 - Léon Bakst, Rus sanatçı (ö. 1924)
 1859 - Gabriele Reuter, Alman kadın edebiyatçı (ö. 1941)
 1867 - Antonius Johannes Jurgens, Alman üretici (ö. 1945)
 1873 - Mehmed Reşit Bey, Osmanlı asker ve devlet adamı (ö. 1919)
 1876 - Paula Modersohn-Becker, Alman ressam (ö. 1907)
 1878 - Martin Buber, Yahudi filozof (ö. 1965)
 1880 - Franz Marc, Alman ressam (ö. 1916)
 1880 - Malik Buşati, Arnavutluk Başbakanı (ö. 1946)
 1883 - Joseph Alois Schumpeter, Avusturyalı iktisatçı ve siyaset bilimci (ö. 1950)
 1888 - Giuseppe Ungaretti, İtalyan modernist şair, gazeteci, deneme yazarı, eleştirmen ve akademisyen (ö. 1970)
 1888 - Edith Evans, İngiliz sinema ve tiyatro oyuncusu (ö. 1976)
 1894 - King Vidor, Amerikalı film yönetmeni (ö. 1982)
 1895 - Horloogiyn Çoybalsan, Moğol komünist siyasetçi ve mareşal (ö. 1952)
 1897 - Zakir Hüseyin, Hindistan'ın 3. Cumhurbaşkanı (ö. 1969)
 1903 - Tunku Abdülrahman, Malezya Başbakanı (ö. 1990)
 1906 - Chester Carlson, Amerikalı fizikçi ve fotokopinin mucidi (ö. 1968)
 1921 - Kemal Kafalı, Türk akademisyen ve İTÜ Rektörü (ö. 2008)
 1921 - Lana Turner, Amerikalı oyuncu ve aktris (ö. 1995)
 1925 - Jack Lemmon, Amerikalı sinema oyuncusu (ö. 2001)

 1926 - Diamando Kumbaki, Yunan partizan ve aktivist (II. Dünya Savaşı sırasında Mihver Devletleri'ne karşı savaşan Yunan Direnişi partizanı) (ö. 1944)
 1928 - Osian Ellis, Galli müzisyen, besteci ve eğitimci (ö. 2021)
 1931 - James Dean, Amerikalı sinema oyuncusu (ö. 1955)
 1931 - George Whitmore, Amerikalı dağcı ve çevreci (ö. 2021)
 1932 - John Williams, Amerikalı besteci
 1933 - Uno Palu, Eston dekatloncu
 1934 - Erk Yurtsever, Türk şair, yazar ve Türkolog (ö. 2017)
 1940 - Ted Koppel, Amerikalı gazeteci
 1941 - Nick Nolte, Amerikalı oyuncu
 1944 - Roger Lloyd-Pack, İngiliz oyuncu (ö. 2014)
 1946 - James Franklin Jeffrey, Amerikalı diplomat ve ABD'nin eski Ankara Büyükelçisi
 1957 - Mehmet Ali Erbil, Türk oyuncu ve şovmen
 1961 - Vince Neil, Amerikalı Rock müzisyeni ve (Mötley Crüe) grubunun vokalisti
 1962 - Mehmet Çepiç, Türk oyuncu ve seslendirme sanatçısı
 1966 - Hristo Stoiçkov, Bulgar futbolcu
 1968 - Budi Anduk, Endonezyalı oyuncu (ö. 2016)
 1969 - Andrea Orlando, İtalyan siyasetçi
 1970 - Cüneyt Özdemir, Türk gazeteci, sunucu ve yazar
 1971 - Arif Kilisli, Türk oyuncu
 1974 - Seth Green, Amerikalı oyuncu, komedyen, seslendirme sanatçısı, televizyon yapımcısı ve senaryo yazarı
 1978 - Gökhan Tepe, Türk şarkıcı, oyuncu ve besteci
 1980 - Bilge Kösebalaban, Türk müzisyen ve Direc-t grubu gitarist ve vokalisti
 1981 - Steve Gohouri, Fildişi Sahilli futbolcu (ö. 2015)
 1983 - Atiba Hutchinson, Kanadalı futbolcu
 1984 - Manon Flier, Hollandalı voleybolcu
 1987 - Carolina Kostner, İtalyan buz patenci
 1989 - Bronte Barratt, Avustralyalı yüzücü
 1990 - Zeynep Tuğçe Bayat, Türk oyuncu
 1990 - Yacine Brahimi, Cezayirli millî futbolcu
 1990 - Ozan Kozan, Türk radyo programcısı
 1995 - Jordan Todosey, Kanadalı sinema oyuncusu
 1995 - Mijat Gaćinović, Sırp futbolcu
 1996 - Kennedy, Brezilyalı futbolcu

Ölümler
 1204 - Nikolaos, Bizans imparatoru (d. ?)
 1265 - Hülagû Han, İlhanlılar Devleti'nin kurucusu Moğol Hükümdar (d. 1217)
 1296 - II. Przemysł, 1257–1279 yılları arasında Poznań dükü (d. 1257)
 1587 - Mary Stuart, İskoçya Kraliçesi (d. 1542)
 1640 - IV. Murat, Osmanlı'nın 17. Padişahı (d. 1612)
 1696 - V. İvan, Rus Çarı (d. 1666)
 1709 - Giuseppe Torelli, İtalyan besteci (d. 1658)
 1725 - I. Petro, Rus Çarı (d. 1672)
 1751 - Nicola Salvi, İtalyan mimar ve heykeltıraş (d. 1697)
 1804 - Joseph Priestley, İngiliz kimyacı ve filozof (d. 1733)
 1813 - Tadeusz Czacki, Polonyalı tarihçi, pedagog ve parabilimci (d. 1765)
 1829 - Cristóbal Mendoza, Venezuela'nın ilk başbakanı (d. 1772)
 1849 - France Prešeren, Sloven şair (d. 1800)
 1860 - Carl Edvard Rotwitt, Danimarkalı politikacı (d. 1812)
 1874 - David Strauss, Alman ilahiyatçısı ve filozofu (d. 1808)
 1885 - Nikolay Severtzov, Rus doğa tarihçisi (d. 1827)
 1886 - İvan Aksakov, Rus gazeteci ve politika yazarı (d. 1823)
 1894 - Robert Michael Ballantyne, İskoç yazar (d. 1825)
 1906 - Johanna Hiedler, Adolf Hitler'in anneannesi (d. 1830)
 1921 - George Formby Sr, İngiliz oyuncu ve şarkıcı (d. 1876)
 1921 - Peter Alexeyevich Kropotkin, Rus yazar ve anarşizm kuramcısı (d. 1842)
 1935 - Max Liebermann, Alman ressam ve grafik sanatçısı (d. 1847)
 1936 - Charles Curtis, Amerikalı avukat ve politikacı (d. 1860)
 1945 - Robert Mallet-Stevens, Fransız mimar ve tasarımcı (d. 1886)
 1946 - Felix Hoffmann, Alman kimyager, mucit ve eczacı (d. 1868)
 1954 - Abidin Daver, Türk gazeteci ve yazar (d. 1886)
 1957 - Walther Bothe, Alman matematikçi, kimyacı, fizikçi ve Nobel Fizik Ödülü sahibi (d. 1891)
 1963 - Ali Saim Ülgen, Türk yüksek mimar ve restoratör (d. 1913)
 1963 - Ernst Glaeser, Alman yazar (d. 1902)
 1974 - Fritz Zwicky, İsviçreli fizikçi ve astronom (d. 1898)
 1978 - Ahmet Kemal Atay, Türk akademisyen ve Çapa Tıp Fakültesi Cerrahi Kliniğinin kurucusu (d. 1890)
 1982 - Lauri Virtanen, Fin atlet (d. 1904)
 1990 - Del Shannon, Amerikalı şarkıcı (intihar) (d. 1934)
 1998 - Halldor Laxness, İzlandalı yazar ve Nobel Edebiyat Ödülü sahibi (d. 1902)
 1999 - Iris Murdoch, İrlandalı yazar ve filozof (d. 1919)
 2001 - Ahmet Kabaklı, Türk gazeteci ve yazar (d. 1924)
 2004 - Cem Karaca, Türk rock müziği sanatçısı, besteci, tiyatrocu ve sinema oyuncusu (d. 1945)
 2007 - Anna Nicole Smith, Amerikalı aktris (d. 1967)
 2007 - Haluk Cecan, Türk su altı belgeselcisi (d. 1946)
 2010 - John Murtha, Amerikalı politikacı (d. 1932)
 2014 - Eşref Aydın, Türk atlet (d. 1922)
 2014 - Maicon, Brezilyalı futbolcu (d. 1988)
 2015 - Rauni-Leena Luukanen-Kilde, Fin hekim, yazar ve ufolog (d. 1939)
 2015 - Müzeyyen Senar, Türk Sanat Müziği sanatçısı (d. 1918)
 2016 - Amelia Bence, Arjantinli aktris (d. 1914)
 2017 - Zeynep Işık, Türk keman sanatçısı (d. 1968)
 2017 - Peter Mansfield, Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülünü Paul Lauterbur ile birlikte kazananan İngiliz bilim insanı (d. 1933)
 2017 - Alan Simpson, İngiliz senarist (d. 1929)
 2018 - Ben Agajanian, Amerikalı Amerikan futbolu oyuncusu (d. 1919)
 2018 - Zernigar Ağakişiyeva, Azeri tiyatro ve sinema oyuncusu (d. 1945)
 2018 - Jarrod Bannister, Avustralyalı cirit atma sporcusu (d. 1984)
 2018 - Marie Gruber, Alman oyuncu (d. 1955)
 2018 - Lovebug Starski, Amerikalı rap müzisyeni (d. 1960)
 2019 - Dick Kempthorn, Eski Amerikan futbolu oyuncusu ve iş insanı (d. 1926)
 2019 - Walter Munk, Amerikalı-Avusturyalı denizbilimcisi, jeolog, akademisyen ve bilim insanı (d. 1917)
 2019 - Sergey Yurski, Sovyet-Rus oyuncu, film yönetmeni ve senarist (d. 1935)
 2020 - Robert Conrad, Amerikalı oyuncu, şarkıcı ve dublör (d. 1935)
 2020 - Paula Kelly, Amerikalı oyuncu, dansçı ve şarkıcı (d. 1942)
 2021 - Roza Akkuçukova, Rus-Sovyet pop şarkıcısı (d. 1950)
 2021 - Jean-Claude Carrière, Akademi Onur Ödülü sahibi Fransız romancı, senarist, aktör ve yönetmen (d. 1931)
 2021 - Carla Cimenti, İtalyan dağcı (d. 1975)
 2021 - Graham Day, İngiliz profesyonel futbolcu (d. 1953)
 2021 - Adam Kopczyński, Polonyalı buz hokeyi oyuncusu (d. 1948)
 2021 - Cyril Mango, Bizans İmparatorluğu'nun tarih, sanat ve mimarisi hakkında İngiliz uzman (d. 1928)
 2021 - Rynagh O'Grady, İrlandalı oyuncu (d. 1951)
 2021 - Mary Wilson, Amerikalı vokalist (d. 1944)
 2021 - Beatriz Yamamoto Cázarez, Meksikalı siyasetçi (d. 1957)
 2022 - Luc Montagnier, Fransız virolog ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (d. 1932)
 2022 - Götz Werner, Alman iş adamı ve yönetici (d. 1944)
 2023 - Burt Bacharach, Amerikalı piyanist, besteci, yapımcı ve En İyi Özgün Müzik Akademi Ödülü sahibi (d. 1928)
 2023 - Miroslav Blažević, Bosna-Hersek asıllı Hırvat teknik direktör (d. 1935)
 2023 - Elena Fanchini, İtalyan alp disiplini kayakçısı (d. 1985)
 2023 - Ignatius Paul Pinto, Hint Roma Katolik piskopos (d. 1935)
 2023 - İvan Silayev, Sovyet Rus siyasetçi (d. 1930)
 2023 - Branka Veselinović, Sırp aktris (d. 1918)

Tatiller ve özel günler

0208
08

8 Şubat


Nebeska udica, srpski film iz 1999. godine u produkciji kuće Cinema Design. Redatelj je Ljubiša Samardžić, a glavne uloge glume Nebojša Glogovac, Ana Sofrenović, Nikola Kojo, Katarina Žutić i dr.

Osnovne informacije
Redateljski je prvijenac Ljubiše Samardžića. Svjetsku je premijeru imala na Berlinaleu 1999., gdje je prikazan u službenoj konkurenciji. Inozemne ocjene filma bile su različite. Bio je vrlo zapažen, čak se našao među konkurentima za glavnu festivalsku nagradu Zlatnog medvjeda, a uglavnom je dobio i vrlo pozitivne kritike. Tek tu i tamo koji bi kritičar ili profesionalni političar kvario dojam optužbama za srpsku propagandu. One su eskalirale u Hrvatskoj, gdje su se kritičari natjecali u upinjanju dokazivanja Samardžićeve perfidnosti, tako da ste čitajući njihove tekstove bili sigurni kako je Nebeska udica neka srpska varijanta Bogorodice ili Četveroreda. Takve su kritike međutim bile čista tlapnja, jer na sreću ideološki neopterećena gledatelja Samardžićev debi vrlo je zrelo ostvarenje, koje svakako zaslužuje poštovanje.
SR Jugoslavija ga je kandidirala za Oscara ali nominacija nije prihvaćena.

Radnja
Film se usredotočio na skupinu mlađih ljudi — stanare beogradske zgrade u doba NATO-ovih napada. Samardžić, uz asistenciju vrsne glumačke postave (na čelu s odličnim Nebojšom Glogovcem, a posebno valja izdvojiti i sjajnog Ivana Jevtovića u ulozi izbjeglog Sarajlije), suvereno, po altmanovskom receptu, profilira niz zanimljivih likova, demonstrirajući za jednog 64-godišnjeg debitanta vrlo svjež redateljski iskaz. Prizori povišene erotičnosti u kojima dolazi do zbližavanja Jevtovića i atraktivne slatkice Katarine Žutić stvarno su impresivni, hladno-topli bračno-obiteljski odnos Glogovca, Ane Sofrenović, njihova filmskog sinčića Ognjena Mirkovića i majke/svekrve/bake Milene Dravić imaju potrebnu slojevitost, a odlično tempiran klimaks dolazi u snovitoj slow motion sekvenci s jugoslavenskim košarkaškim zvijezdama, koje se vjerojatno ne bi posramio ni Spike Lee.

Kritike
Inozemne ocjene filma bile su različite: njemački ministar kulture proglasio ga je nedvosmislenom prosrpskom propagandom, neki su kritičari (recimo, Staffen Jacobs u »Frankfurter Allgemeine Zeitungu«) u njemu prepoznali rafiniranu propagandu, dok su drugi (primjerice, Anna Bergman u »Moving Picturesu«) konstatirali kako je riječ o filmu koji se može odnositi na svako civilno stanovništvo pogođeno ratom. Domaći kritičari reagirali su žestoko i konsenzualno: da je riječ o gnusnoj propagandi i licemjernoj patetici slažu se recenzenti i »Večernjaka« i »Globusa« i »Ferala«. Ponajprije, većina Samardžiću zamjera što je snimio film o stradanju Beograđana, a da ni jednom riječju nije spomenuo događaje na Kosovu, odnosno da se nije zapitao koji su razlozi naveli NATO-alijansu da ispusti bombe na Beograd. Međutim, kao što je Samardžiću neupitna istina da se na Srbe sručila neka drakonska kazna, za domaće je kritičare također neupitno da su Srbi tu kaznu i zaslužili i da je to pravi i jedini smisao prošlogodišnje NATO-ove akcije. Kritičari su u žaru borbe za »istinu« estetički plan pobrkali s dnevnopolitičkim. Ovaj potonji zahtijevao bi da se prije početka dramaturške obrade filma procijeni stupanj krivnje antagonista. Moguće je, međutim, zamisliti umjetnički uspio ili neuspio film o patnjama stanovnika spaljenoga Dresdena i onih u atomskom bombom sravnjenoj Hirošimi, a da se redatelj prije toga nužno ne mora očitovati o njemačkim konc-logorima i japanskoj pacifičkoj ekspanziji (jer, etika ne priznaje kauzalitet: jedni se zločini ne mogu opravdavati drugima). Zaoštrimo stav: znači li to da sljedeći hrvatski film o Domovinskom ratu nužno mora spomenuti gospićke zločine ili hrvatsku upletenost u rat u Bosni? a) da b) ne c) ne znam. Nebeska udica NATO-savez tretira kao impersonalnu vojno-tehnološku silu (nešto poput ubilačkih strojeva u budućnosnom svijetu »Terminatora«, što i nije daleko od stvarnosti Zaljevskog rata ili dalekometnim raketama gađana Beograda). Toj se nevidljivoj visokorazornoj sili nekolicina kvartovskih momaka suprotstavlja neimarstvom. Samardžićeva reakcija na bombardiranje ponajprije je naivno-humanistička apoteoza ljudskom stvaralaštvu i duhu: pokušaj grupice momaka (rastavljeni supružnik, izbjeglica, uživalac lakih droga itd.) da obnove košarkaško igralište omogućit će im ujedno da »pokrpaju« svoje egzistencije. Homogenizacija građana, koju su kritičari također prepoznali kao propagandni sastojak Nebeske udice, obična je pak socijalno-psihološka činjenica koja se javlja uvijek u ekstremnim situacijama, a ne proizvod nekog srpsko-gebelsovskog kabineta.

U Samardžićevu se filmu, osim toga, uza sav hermeneutički trud ne može naći niti trunka mržnje prema agresoru. Tamo gdje bi mnogi hrvatski reditelj odavno već sasuo salve uvreda na račun mrskoga neprijatelja-troglodita (za razliku od našeg Sedlara, Samardžića nitko ne može teretiti za krimen širenja etničke, vjerske itd. mržnje), popularni Smoki nanjušio je najpropulzivniju stvar današnjice — predstaviti Beograđane kao žrtve. Ali avaj, u udobnu naslonjaču žrtve već se ljuljuškaju Hrvati i odguruju sve pretendente na to povlašteno mjesto.

Ovaj je film poput lakmus-papira otkrio duhovnu jednoobraznost hrvatske filmskokritičarske scene i njihovo zlurado virkanje u (razrušeno) susjedovo dvorište. U Samardžićev su film jednostavno učitali vlastite predrasude. Jer, biti protiv NATO-ova bombardiranja Beograda, snimiti film o tome, ne znači istodobno biti na strani Miloševićeva režima. Još za trajanja napada moćne vojne alijanse na ciljeve u SRJ Slavoj Žižek napisao je kako ne treba pristati na dvostruku ucjenu prema kojoj ako si protiv NATO-ovih udara, automatski podupireš Miloševićev protofašistički režim etničkog čišćenja, a ako si protiv Miloševićeve nacionalističke politike, onda podupireš globalni kapitalistički Novi svjetski poredak. Oni su, kaže Žižek, dva lica istog novčića — sam Novi svjetski poredak rađa čudovišta protiv kojih se bori.

Izvori

Srbijanski filmovi 1990-ih
Filmovi 1990-ih
Košarka

Nebeska udica (1999.)


La ciudad de San Petersburgo no toma su nombre de su fundador, el zar Pedro I, sino del apóstol Pedro. La fortaleza, origen de la ciudad, tomó por un breve periodo de tiempo el nombre de Sankt-Pieterburch, derivado del nombre neerlandés Sint Pietersburg. Después su nombre fue cambiado a Sankt-Peterburg (lengua alemana). Durante el , la ciudad fue renombrada tres veces por razones políticas.

La fundación de San Petersburgo como una nueva capital se debe, en parte, a la serie de reformas emprendidas por el zar Pedro I el Grande de Rusia para hacer un país moderno y una potencia europea. Para crear la ciudad, ingenieros y artesanos vinieron de todas partes de Europa, sobre todo de Holanda y hacer de la ciudad un importante centro de ciencias y tecnología.

Las grandes rebeliones y revoluciones de la época moderna de la historia rusa, desde el levantamiento de los decembristas en 1825 hasta los acontecimientos que llevaron a la creación de la Unión Soviética, tuvieron lugar en San Petersburgo.

Orígenes
El delta pantanoso de la región del río Neva estaba habitada por pequeños pueblos y sirvió como bastión militar desde el  en una guerra fronteriza intermitente entre Rusia y Suecia. La primera fortaleza de Suecia, Landskrona, se erigió en la desembocadura del río Ojta en 1299. En 1349 otro fuerte, Kanzi, se levantó en su lugar por el príncipe de Novgorod.

En 1611 los suecos construyeron una fortaleza nueva en Nyenskans y en el otro lado de Ojta, la ciudad de Nyen. La población creció al adquirir cierta relevancia por constituir la primera ciudad que se asienta en este territorio.

En 1703 los rusos conquistaron Nyen y quince días después, el zar Pedro I fundó oficialmente, aguas abajo del río Neva, en el delta, la ciudad de San Petersburgo.

Fundación de la nueva capital
La primera construcción fue una ciudadela de protección, la Fortaleza de San Pedro y San Pablo, en la costa norte de la isla de Neva, y otro fuerte, con patio, el Almirantazgo de 1704, en la costa sur. Alrededor de la primera creció espontáneamente el acuerdo inicial entre la casa de Pedro y el primer puesto de atraque.

Pero los planes de Pedro eran abrir Rusia a Europa, y la ciudad sería la puerta de una gran capital portuaria y base naval frente al golfo de Finlandia en el Mar Báltico. Los modelos de la época eran Ámsterdam y Venecia y los técnicos eran ingenieros y arquitectos alemanes, suizos, francés e italianos. En 1712 se produjo el nombramiento oficial de la ciudad como la capital del país en detrimento de Moscú, lo que obligó a la creación de una planificación urbana adecuada.

Pedro I imaginaba que la isla Vasilievski dividía la desembocadura del Neva en el corazón como dos brazos de la futura ciudad y decidió llevar a cabo el proyecto de Domenico Trezzini (modelo ortogonal y de acuerdo con los pólders holandeses y canales) rechazando el ampuloso plan de Le Blond. Aunque no se llevó completamente a cabo, sí se hizo en partes de la ciudad como los ejes elegidos, el Palacio de Menschikov frente al Ministerio de Marina y el camino donde su jardín da al mar, llegó a ser el futuro de la ciudad.

La capital ha producido una migración masiva de los cortesanos y el personal administrativo con 50.000 nuevos residentes. La regulación y normalización de las fachadas y sistemas de construcción para evitar los incendios y estandarizar las calles han sido relativamente exitosos. Pero todo esto fue interrumpido cuando, a la muerte de Pedro el Grande en 1725, su sucesor llevó la capital de nuevo a Moscú.

Historia de San Petersburgo


Leningrad este una dintre cele mai controversate trupe din spațiul post-sovietic. Are în componență un număr de 16 membri. Trupa este consideră ca fiind drept una scandaloasă, din cauza limbajului obscen și a cuvintelor necenzurate utilizate în cadrul concertelor susținute de aceștia. Concertele trupei au fost interzise de mai multe ori la Moscova.

Formații de muzică din anii 2010

Leningrad (formație)


Brose Arena Bamberg (numele oficial: brose ARENA) este a treia cea mai mare arenă multifuncțională din Bavaria după Olympiahalle din München și Arena Nürnberger Versicherung din Nürnberg.

Istoria

Drepturile legate de numele arenei, construite în 2001 și cunoscută anterior ca Forum Bamberg, au fost vândute lui Jako (un producător de îmbrăcăminte de sport de echipă) în martie 2006. În legătură cu acest lucru, lucrări de construcție au fost realizate pentru a extinde capacitatea de la 4.750 de locuri (6.850 pentru concerte) la 6.820 (aproape 8.000 pentru concerte). Lucrarea de modificare structurală, care a costat șase milioane de euro, a adus foaierul în față cu 20 de metri pentru a face loc pentru o nouă tribună spre nord. S-au creat, de asemenea, nouă boxe VIP pe latura de vest și o zonă de corporație învecinată. Aceasta are o suprafață de peste 600 de metri pătrați și poate aduna până la 700 de persoane.  Sub complex, există un centru comercial cu un supermarket mare și mai multe magazine și restaurante.

De la 1 octombrie 2010 până la 30 septembrie 2013, arena a fost numită după Stechert, producătorul de mobilier tubular. De la 1 octombrie 2013 a fost numită brose ARENA, după furnizor de automobile Brose. Împreună cu schimbarea numelui, orașul Bamberg a efectuat lucrări majore de întreținere și lucrări de construcții în valoare de aproximativ 2,5 milioane de euro. Acustica în interiorul arenei a fost îmbunătățită prin extinderea sistemului de difuzoare existent și instalarea pe pereți a unor placaje fonoabsorbante. Tehnologia video a fost modernizată prin achiziționarea unui cub video cu cea mai recentă tehnologie cu LED-uri și prin actualizarea rețelelor în întreaga clădire. Noile scaune și modernizarea zonei corporatiste au făcut o mare diferență la apariția brose ARENA Brose.

Evenimente

brose ARENA din Bamberg este locul unde joacă meciurile de pe teren propriu echipa de baschet din Bundesliga (liga națională de baschet din Germania), Brose Baskets, echipă care concurează și în Euroligă și Eurocup. În sezonul 2009/10, arena a fost gazda echipei de volei VC Franken. În plus, brose ARENA este folosită ca loc pentru numeroase concerte și târguri, precum și pentru divertisment și evenimente corporatiste. În 2008, acesta a fost locul ales pentru cele două meciuri de box ale IBF World Championships și a meciului de tenis din Cupa Davis dintre Germania și Argentina. Universitatea din Bamberg folosește regulat arena pentru examenele de sfârșit de semestru, din cauza capacității sale mari. În 2013, la brose ARENA au avut loc concertele artiștilor Seeed, Sportfreunde Stiller, Bülent Ceylan, Cindy aus Marzahn și Michael Mittermeier. Peste 150 de evenimente au loc la arenă în fiecare an, la care participă un total de aproximativ 400.000 de oameni.

Referințe

Legături externe

Bamberg
Clădiri și structuri din Bavaria
Săli de sport din Germania
Săli de concerte din Germania

Brose Arena


Frans, hertug af Cádiz () (13. maj 1822 – 17. april 1902) var en spansk prins, der blev prinsgemal og titulær konge af Spanien. Han var gift med den regerende dronning Isabella 2. af Spanien.

Forfædre
Frans af Cádiz blev født den 13. maj 1822 i Aranjuez (Real Sitio y Villa de Aranjuez) nær Madrid i Spanien. Han var sønnesøn af Karl 4. af Spanien og dattersøn af Frans 1. af Begge Sicilier. Han var oldesøn af Karl 3. af Spanien, Filip 1. af Parma, Louise Élisabeth af Frankrig, Ferdinand 1. af Begge Sicilier og Maria Karolina af Østrig

Familie

Frans af Cádiz blev gift med sin dobbelte kusine Isabella 2. af Spanien, der var regerende dronning.

De blev forældre til 12 børn. De fleste døde som små. Blandt de overlevende var Alfons 12. af Spanien. De spanske konger i 1875–1931 og igen fra 1975 nedstammer fra Frans og Isabella.

I eksil
Frans og Isabella blev fordrevet i 1868. Derefter var de i eksil i Frankrig. Frans døde den 17. april 1902 i Épinay-sur-Seine ved Seine-Saint-Denis, Île-de-France, Frankrig.

Kilder

Huset Bourbon
Personer fra Madrid

Frans, hertug af Cádiz


The National Association of Realtors (NAR) is an American trade association for those who work in the real estate industry. It has over 1.5 million members, making it the largest trade association in the United States including NAR's institutes, societies, and councils, involved in all aspects of the residential and commercial real estate industries. The organization holds a U.S. trademark over the term "Realtor". NAR also functions as a self-regulatory organization for real estate brokerage. The organization is headquartered in Chicago.

Overview

The National Association of Realtors was founded on May 12, 1908 as the National Association of Real Estate Exchanges in Chicago, Illinois.  In 1916, the National Association of Real Estate Exchanges changed its name to The National Association of Real Estate Boards.  The current name was adopted in 1972.

NAR's members are residential and commercial real estate brokers, real estate salespeople, immovable property managers, appraisers, counselors, and others engaged in all aspects of the real estate (immovable property) industry, where a state license to practice is required. Members belong to one or more of some 1,600 local realtor boards or associations. They are pledged to a code of ethics and standards of practice, which were adopted in 1913.

The National Association of Realtors is also a member of The Real Estate Roundtable, a lobbying group in Washington, D.C.

NAR and Multiple Listing Service (MLS) systems
The NAR governs the hundreds of local Multiple Listing Services (MLSs) which are the information exchanges used across the nation by real estate brokers. (However, many MLSs are independent of NAR, although membership is typically limited to licensed brokers and their agents; MLSPIN is an example of one of the larger independent MLSs in North America.)

Through a complicated arrangement, NAR sets the policies for most of the Multiple Listings Services, and in the late 1990s, with the growth of the Internet, NAR evolved regulations allowing Internet Data Exchanges (IDX) whereby brokers would allow a portion of their data to be seen on the Internet via brokers' or agents' websites and Virtual Office Websites (VOW) which required potential buyers to register to obtain information.

These policies allowed participants—whether they were individual one-person brokers or large regional companies—to limit access to some or all of the MLS data by individual brokers (whether they were brokers operating solely on the Internet or local competitors). In 2005, this prompted the Department of Justice to file an antitrust lawsuit against NAR alleging its MLS rules regarding these types of limitations on the display of data were the product of a conspiracy to restrain trade by excluding brokers who used the Internet to operate differently from traditional brick-and-mortar brokers. (For a description of the DOJ action, see Antitrust Case filings for U.S. vs. National Association of Realtors.) Meanwhile, various real estate trends such as expanded consumer access and the Internet are consolidating existing local MLS organizations into larger and more statewide or regional MLS systems, such as in California and Virginia/Maryland/Washington, D.C.'s Metropolitan Regional Information Systems.

In response to the case, NAR had proposed setting up a single Internet Listing Display system which would not allow participants to exclude individual brokers (whether of a bricks-and-mortar type or solely internet-based) but require a blanket opting out of display on all other brokers sites. This system became the IDX system. Although IDX allows the public to view MLS listings, it still requires the listing brokerage information to be placed on the listing every place it appears (brokers legally "own" the listings of their brokerage), to prevent misrepresentation of the listing information, and to place accountability for the information on the broker as the law dictates.

The antitrust lawsuit was settled in May 2008. The agreement mandates that all Multiple Listing Service systems allow access to Internet-based competitors. The NAR will be required to treat online brokers the same as traditional brokers and cannot exclude them from membership because they do not have a traditional business model. The NAR admitted no wrongdoing, and it paid neither fines nor damages as part of the deal. The settlement will not be official until a federal judge formally approves it, most likely in 2008. While the general counsel of the NAR believes that the settlement will not affect the commission paid by the general public, a business professor at Western Michigan University predicted that the increased competition would cause a 25 to 50 percent decrease in commissions.

Another major anti-competitive practice is supported (indirectly) by various state laws which prohibit the "sharing" of commissions with unlicensed individuals. In broad interpretations, this is deemed to prevent a buyers' agent from providing credit to his or her buyers from commissions received. Currently, there are 10 states where real estate agents and brokers are barred from offering homebuyers or sellers cash rebates or gifts of any kind with a cash value of more than $25. Various realtors in such states have successfully contested this interpretation in states which now allow the practice (notably, Patrick Lea, a realtor in Ohio, and numerous agents in Kentucky). The Kentucky case was ultimately tried with the United States Department of Justice as the plaintiff and the Kentucky Real Estate Commission as the defendant.

In 2019, The National Association of Realtors' board approved the Clear Cooperation Policy. A policy that requires brokers to submit a listing to the Multiple Listings Service within one business day of marketing a property to the public.,

Lobbying
The Realtors Political Action Committee (RPAC) is the National Association of Realtors' political action committee with the purpose of promoting the election of pro-Realtor politicians across the United States.

The NAR wields substantial power as a lobbying organization.  Since 1999, the NAR has spent more than $99,384,108, and spent $22,355,463 in 2011 alone. It has consistently ranked among the largest Political Action Committees in the United States.

In its 2016 figures, OpenSecrets ranked the National Association of Realtors as the 2nd largest top spender in lobbying after the U.S. Chamber of Commerce. The NAR spent $64,821,111 in 2016.

Enabling the subprime mortgage crisis

Some experts believe that brokers and realtors bear at least partial responsibility for the subprime mortgage crisis, purposefully inflating the perceived market values of homes, and subsequently encouraging buyers to take out larger mortgages than needed.  The theory is that collusion with mortgage lenders enabled realtors to earn high volumes of commission on borrowed money for inflated house values with no risk to the realtors.  Many victims feel that home buyers were tricked into taking out larger loans to buy more expensive homes, and the higher sales prices paid the realtors higher commissions. This practice is not considered "unethical" by the NAR which claims to be a Self-regulatory organization; however, obvious implications show extensive and substantial harm rendered to the public.  Many victims are encouraging the Securities and Exchange Commission to begin aggressively regulating agents and refunding overpayments to homebuyers.

Antitrust lawsuits
In 2005, the United States Department of Justice filed a formal complaint against the National Association of Realtors for violating Section 4 of the Sherman Antitrust Act. The complaint sought to enjoin the National Association of Realtors "from maintaining or enforcing a policy that restrains competition from brokers who use the Internet to more efficiently and cost effectively serve home sellers and buyers, and from adopting other related anticompetitive rules.

The DOJ challenged NAR's MLS rules that inhibited competition from Internet-based brokers. On November 18, 2008 the Court entered a Final Judgment approving a settlement against NAR.
Under the Final Judgment, the NAR agreed to the policies challenged by the United States and replaced those policies with rules that do not discriminate against brokers who use the Internet to provide low-priced brokerage services to consumers.

In 2012, American Home Realty Network, Inc. the operator of NeighborCity filed antitrust counterclaims in response to a pair of copyright lawsuits, alleging that the "copyright lawsuits filed against it by two multiple listing services with financial backing from the National Association of Realtors are part of a concerted effort by NAR to drive the company out of business and eliminate it as a provider of services to real estate brokers." The counter-claims also allege that the copyrights asserted were never properly registered. In the Minnesota case, which recites claims against the NAR but does not directly name the NAR as a counter-defendant, AHRN filed a second amended counterclaim adding Edina Realty and Home Services of America as Counter-Defendants in the antitrust and unfair competition claims. Edina Realty is a subsidiary of HomeServices of America, Inc., a Berkshire Hathaway company, which owns real estate brokerage firms in states across the country, including Minnesota, Maryland, North Carolina, Georgia, Washington, Oregon, Arizona, Rhode Island, Connecticut, Iowa, Nebraska, Ohio, Illinois, Kansas, South Carolina, Missouri, Pennsylvania, Indiana, Kentucky, Alabama, and California. Earlier in 2012, the mid-Atlantic multiple listing service Metropolitan Regional Information Systems, Inc. (MRIS) and St. Paul, MN-based Regional Multiple Listing Service of Minnesota Inc. (NorthstarMLS) filed copyright claims against NeighborCity. The National Association of Realtors said it would provide financial support for NorthstarMLS and MRIS legal expenses.

Another lawsuit was filed in March 2019 challenging NAR's compensation policies which require all member brokers demand blanket, non-negotiable buyer-side commission fees when listing a home on a Multiple Listing Service (MLS).

On October 31, 2023, a federal civil jury found that the NAR had conspired to inflate commissions paid to home-buyers' real estate agents, and determined that NAR and its codefendants owed damages of almost . The lawsuit, Burnett et al v. National Association of Realtors et al, was heard in the U.S. District Court for the Western District of Missouri in Kansas City, and involved allegations of violations of federal and state antitrust laws by the NAR, HomeServices of America, Keller Williams Realty, Anywhere Real Estate (parent of Coldwell Banker, Century 21 Real Estate, and Sotheby's International Realty) and Re/Max. Anywhere and Re/Max had previously settled their liability and agreed to pay lesser damages, leaving NAR, HomeServices and Keller Williams to defend the suit at trial. Upon announcement of the verdict and before final judgment was entered, NAR and HomeServices stated their intention to appeal, and Keller Williams was considering doing so.

Specializations

NAR educational requirements and recognized designations
Realtors, as members of NAR, also have the option of studying for additional certifications in a variety of specialties, several of which are backed by NAR with offerings of certification and update courses available nationwide.

Consumer outreach
The NAR launched HouseLogic.com in February 2010 in an attempt to reach consumers directly for the first time. Beyond establishing that bond with consumers, the goal of the site is to provide education—with much commercial interests—to consumers about investing in their homes.

NAR produces the radio show Real Estate Today, which is distributed by Westwood One.

Other national real estate associations
Canadian Association of Accredited Mortgage Professionals
Canadian Real Estate Association
National Association of Estate Agents
National Association of Real Estate Brokers

See also
Real estate broker
Real estate trends
Estate agent
List of real estate topics
United States housing bubble
Housing Affordability Index
Real property

References

External links

Real estate companies established in 1908
Real estate industry trade groups
Organizations based in Washington, D.C.
1908 establishments in the United States
Real estate in the United States
501(c)(6) nonprofit organizations
Lobbying organizations in the United States

National Association of Realtors


Eine Osteoradionekrose (engl. osteoradionecrosis, Abkürzung ORN) ist eine spezielle Form einer Strahlennekrose, die zu den aseptischen Knochennekrosen gezählt wird. Osteoradionekrosen sind Knochennekrosen, die durch die Einwirkung von ionisierender Strahlung in höheren Dosen entstehen können. In den meisten Fällen handelt es sich um eine schwerwiegende Komplikation nach einer Strahlentherapie.

Beschreibung

Die für den Knochenaufbau verantwortlichen Zellen, die Osteoblasten, sowie die Blutgefäße im Knochen und dessen kollagenes Gerüst, können durch ionisierende Strahlung ab einer Dosis von etwa 40 Gray so stark geschädigt werden, dass sich eine Knochennekrose bilden kann. Die Zeit zwischen der Bestrahlung und dem Auftreten einer Osteoradionekrose, die sogenannte Latenzzeit, beträgt durchschnittlich 11 bis 15 Monate. Es sind aber auch Extremfälle von wenigen Monaten bis zu mehreren Jahren in der Literatur beschrieben.

Potentiell von einer Osteoradionekrose gefährdet sind die Knochen, die in der unmittelbaren Nähe des Zielorgans der Strahlentherapie liegen. So kann beispielsweise eine Radiatio eines Nierenzellkarzinoms zu einer Osteoradionekrose der Lendenwirbel führen. Bei gynäkologischen Tumoren sind die Beckenknochen, bei Kopf-Hals-Tumoren beispielsweise der Unter- oder Oberkiefer, bei Brustkrebs die Rippen und Knochen des Schultergürtels gefährdet.

Osteoradionekrosen haben eine langsame Progression. Dabei werden sie im Laufe der Zeit immer umfangreicher und schmerzhafter. Unbehandelt können sie zu Infektionen und pathologische Frakturen führen. Die durch die Osteoradionekrosen entstandenen Schäden sind im Normalfall irreversibel.

Bei Osteoradionekrosen im Unterkiefer (Mandibula), die nach der Bestrahlung von Tumoren im Mundrachen entstehen können, ist die Infektionsgefahr durch die in diesem Bereich vorhandene Mundflora besonders hoch.

Die genaue Pathogenese der Osteoradionekrosen ist noch nicht vollständig geklärt. Eine Theorie geht davon aus, dass mikrovaskuläre Thrombosen, die durch Zerstörung des Endothels und Entzündungsprozesse hervorgerufen werden, zu einer Knochen- und Gewebenekrose führen. Das Endothel und die Entzündungsprozesse werden dabei durch Freie Radikale hervorgerufen, die durch die ionisierende Strahlung erzeugt werden. Hinzu kommen noch Risikofaktoren wie Tabak- und Alkoholmissbrauch sowie chirurgische Eingriffe. Dieser Theorie entsprechend senkt die Gabe von steroidalen Entzündungshemmern vor und nach der Strahlentherapie das Risiko einer Osteoradionekrose.

Häufigkeit
Die Inzidenz und die Wahrscheinlichkeit von Osteoradionekrosen ist von vielen Faktoren abhängig. Neben der Dosis, der Größe des bestrahlten Gewebevolumens, der Art des Knochens (Röhrenknochen, platte Knochen, spongiöse oder kompakte Knochen etc.) und der Fraktionierung spielt beispielsweise auch die Knochendichte eine wichtige Rolle. So erhöht sich beispielsweise die Wahrscheinlichkeit einer Osteoradionekrose bei Patienten mit Osteoporose signifikant.

Die Inzidenz für eine Osteoradionekrose innerhalb von fünf Jahren nach der Strahlentherapie liegt nach einer Bestrahlung im Beckenbereich (im Wesentlichen zur Radatio gynäkologischer Tumoren) bei bis zu 11 % und am Unterkiefer zwischen 5 und 10 %

In der Anfangszeit der Strahlentherapie waren Knochennekrosen relativ häufig. Mit der Verbesserung der Bestrahlungstechniken nahm die Häufigkeit ab den 1970er Jahren deutlich ab, nimmt aber seit den 1990er Jahren wieder etwas zu. Eine mögliche Ursache für diese Zunahme ist die Kombination Chemotherapie–Strahlentherapie.

Diagnose
Osteoradionekrosen lassen sich röntgenologisch als unscharf begrenzte dichte Knochentrümmer gut erkennen. Dadurch können sie von Knochenmetastasen unterschieden werden. Bei gemischt osteoplastischen/osteolytischen Knochenmetastasen ist die Differentialdiagnose deutlich schwieriger. Eine Knochenszintigraphie kann hier zur Klärung des Befundes beitragen. Maximale Diagnosesicherheit bietet eine Knochenbiopsie.

Prophylaxe und Therapie
Die akuten und chronischen Entzündungsprozesse einer Osteoradionekrose werden meist mit steroidalen Entzündungshemmern behandelt. Werden diese Entzündungshemmer vor und unmittelbar nach einer Strahlentherapie prophylaktisch verabreicht, so kann das Risiko einer Osteoradionekrose gesenkt werden. Darüber hinaus wird die Verabreichung von Pentoxifyllin und eine antioxidative Behandlung, beispielsweise mit Superoxiddismutase und Tocopherol (Vitamin E), empfohlen.

Im Kieferbereich kann das Risiko für eine Osteoradionekrose durch eine gründliche Zahnsanierung vor dem Beginn der Strahlentherapie deutlich gesenkt werden.

Der therapeutische Nutzen der Hyperbaren Oxygenierung (HBO) bei Osteoradionekrosen wird kontrovers diskutiert. Neben Studien, die eine positive Wirkung beschreiben, gibt es Studien, die dieser Behandlungsoption keinen positiven Effekt bescheinigen.

Medizingeschichte

Der US-amerikanische Pathologe James Ewing beobachtete 1926 als Erster Knochenveränderungen infolge einer Strahlentherapie, die er als radiation osteitis (dt. 'Strahlenostitis' oder Radioosteomyelitis; heute: Osteoradionekrose) bezeichnete. Lange Zeit ging man davon aus, dass durch die Bestrahlung eine bakterielle Infektion im Knochen bewirkt wird, die letztlich zur Strahlennekrose führt. Erst 1983 stellte Robert E. Marx fest, dass die Osteoradionekrose eine strahleninduzierte aseptische Knochennekrose ist.

Weiterführende Literatur
 A. S. Jacobson, D. Buchbinder u. a.: Paradigm shifts in the management of osteoradionecrosis of the mandible. In: Oral Oncology. Band 46, Nummer 11, November 2010, S. 795–801, . doi:10.1016/j.oraloncology.2010.08.007. PMID 20843728. (Review).
 D. E. Peterson, W. Doerr u. a.: Osteoradionecrosis in cancer patients: the evidence base for treatment-dependent frequency, current management strategies, and future studies. In: Supportive care in cancer. Band 18, Nummer 8, August 2010, S. 1089–1098, . doi:10.1007/s00520-010-0898-6. PMID 20526784. (Review).
 B. R. Chrcanovic, P. Reher u. a.: Osteoradionecrosis of the jaws–a current overview–part 1: Physiopathology and risk and predisposing factors. In: Oral and maxillofacial surgery. Band 14, Nummer 1, März 2010, S. 3–16, . doi:10.1007/s10006-009-0198-9. PMID 20119841. (Review).
 B. R. Chrcanovic, P. Reher u. a.: Osteoradionecrosis of the jaws–a current overview–Part 2: dental management and therapeutic options for treatment. In: Oral and maxillofacial surgery. Band 14, Nummer 2, Juni 2010, S. 81–95, . doi:10.1007/s10006-010-0205-1. PMID 20145963. (Review).
 P. Kouyoumdjian, O. Gille u. a.: Cervical vertebral osteoradionecrosis: surgical management, complications and flap coverage–a case report and brief review of the literature. In: European spine journal. Band 18 Suppl 2, Juli 2009, S. 258–264, . doi:10.1007/s00586-009-0950-8. PMID 19340464. . (Review).
 M. J. Wahl: Osteoradionecrosis prevention myths. In: International Journal of Radiation Oncology – Biology – Physics. Band 64, Nummer 3, März 2006, S. 661–669, . doi:10.1016/j.ijrobp.2005.10.021. PMID 16458773. (Review).

Einzelnachweise

Strahlenbedingte Erkrankung
Krankheitsbild in Orthopädie und Unfallchirurgie
Biologischer Prozess
Pathologie

Osteoradionekrose


Las elecciones estatales de Chihuahua de 1974 se llevaron a cabo el domingo 7 de julio de 1974, y en ellas se renovaron los siguientes cargos de elección popular en el estado mexicano de Chihuahua:

 Gobernador de Chihuahua. Titular del Poder Ejecutivo del estado, electo para un periodo de seis años no reelegibles en ningún caso, el candidato electo fue Manuel Bernardo Aguirre.
 14 diputados del Congreso del Estado. Electos por mayoría relativa en cada uno de los Distritos Electorales.
 67 ayuntamientos. Compuestos por un presidente municipal y regidores, electos para un periodo de tres años no reelegibles para el periodo inmediato.

Resultados electorales

Gobernador

Ayuntamientos

 Nota: No incluye los resultados de la elección a miembros de los ayuntamientos de los municipios de Allende, Batopilas, Coyame, Guadalupe, Juárez, Matamoros, Práxedis G. Guerrero, Santa Bárbara y El Tule.

Ayuntamiento de Chihuahua

Ayuntamiento de Juárez
 Raúl Lezama Gil

Ayuntamiento de Ojinaga

Congreso del Estado de Chihuahua

Véase también
 Elecciones estatales de México

Referencias

Notas

Chihuahua
Elecciones de Chihuahua

Elecciones estatales de Chihuahua de 1974


Psalmul 1 este primul dintre Psalmii din Biblia ebraică.
Ca majoritatea psalmilor, realizează un contrast între omul "neprihănit" (tzadik צדיק) și omul "rău" sau "nelegiuit" (rasha` רשע) sau "păcătos" (chatta'  חטא). Omul neprihănit este cel care își dorește să cunoască legile lui Dumnezeu, are o judecată bună și evită compania celor răi. Astfel, el are capacitatea de a supraviețui perioadelor dificile din viață, fiind sub protecția lui Dumnezeu. Pe de altă parte, omul păcătos este ca pleava pe care o spulberă vântul atunci când se confruntă cu probleme. Autorul Psalmului afirmă că judecata este momentul în care neprihăniții și păcătoșii vor merge pe căi diferite. Calea aleasă de cei răi duce la pierzare, iar în ziua judecății, ei se vor confrunta cu consecințele naturale ale acestei alegeri.

Beatus vir, "Binecuvântat este omul ...", în latină, sunt primele cuvinte din Biblia Vulgata din  Psalmul 1 și Psalmul 112 (111). În manuscrisele psaltice (anluminuri), începutul textelor psalmilor principali a fost marcat în mod tradițional cu litera B, de la "Beatus", iar primele două cuvinte de la început sunt mult mai mari decât restul textului. Între ele, acestea ocupă adesea o pagină întreagă. Binecuvântările inițiale au fost semnificative în dezvoltarea picturilor din manuscrise, ca locație a mai multor evoluții în utilizarea  ca accent al picturii.

Textul întreg

Istoric
Cartea Psalmilor este subdivizată în 5 părți. Psalmul 1 aparține primei părți, care cuprinde psalmii de la 1 la 41. Psalmul 1 a fost considerat de unii drept începutul primei părți, în timp ce în unele traduceri, a fost considerat  prologul întregii cărți, iar în altele Psalmul 1 este combinat cu Psalmul 2.

Patrick D. Miller sugerează că Psalmul 1 "pregătește terenul" pentru Psaltire prin "identificarea căii binelui și a celor răi, precum și soarta fiecăruia", dar prin "accentul pus pe Tora, bucuria de a studia Legile Domnului și beneficiile de care au parte cei care păstrează Legea."  sugerează că psalmul de asemenea, servește drept introducere în Kevitum, cea de-a treia secțiune a cărții Tanakh. Dempster accentuează asemănările dintre Psalmul 1:2-3 și  (primul capitol al Profeților) – în ambele pasaje, cel care meditează la legea prosperă:

 Cartea aceasta a legii să nu se depărteze de gura ta; cugetă asupra ei zi și noapte, căutând să faci tot ce este scris în ea, căci atunci vei izbândi în toate lucrările tale și atunci vei lucra cu înțelepciune.

Părți

Omul neprihănit
Un om neprihănit nu ascultă de sfatul omului rău și nu socializează cu păcătoșii. Un om neprihănit nu se oprește pe calea celor răi și nici nu își bate joc de alții. În conformitate cu Cartea Proverbe, omul batjocoritor nu caută sfaturi înțelepte, iar răspunsul lui Dumnezeu este să-și bată joc și El de ei; celor smeriți, în schimb, le dă har.

Psalmul 1 descrie câteva atribute ale omului neprihănit.Omul cinstit nici măcar nu merge pe același drum cu cei răi. În Psalmul 23, David aseamănă călăuzirea lui Dumnezeu în căile dreptății cu îndrumarea unui păstor pe care le-o dă oilor sale , iar în Psalmul 25, el se roagă pentru o mai bună înțelegere a căii lui Dumnezeu. În Psalmul 119, David scrie categoric "urăsc orice cale a minciunii," care înseamnă orice cale care se abate de la cea a lui Dumnezeu.<ref>Commentaries on Psalm 119:104, 128; Matthew Henry's Commentary on the Whole Bible, Vol. III, 1706–1721, p. 1151, 1158 read online</</ref> Un om neprihănit nu doar că  ignoră sfatul celor răi, ci studiază legea Domnului în fiecare zi pentru îndrumare și înțelegere. În Psalmul 119, David se referă la cuvântul lui Dumnezeu ca o lumină care revelează calea vieții. El este fericit să cugete la Legea lui Dumnezeu.

Omul neprihănit este comparat cu un pom sădit lângă un izvor de apă. Roadele sale sunt bogate și în orice face, el înflorește. Profetul Ieremia a scris un pasaj similar: "Binecuvântat să fie omul care se încrede în Domnul și a cărui nădejde este Domnul! Căci el este ca un pom sădit lângă ape, care-și întinde rădăcinile spre râu". Apoi a elaborat: "nu se teme de căldură, când vine, și frunzișul lui rămâne verde; în anul secetei, nu se teme și nu încetează să aducă rod." Ieremia sugera că un avantaj a încrederii în Domnul este capacitatea de a rezista perioadelor dificile. Unii comentatori au interpretat acest lucru în sensul că acțiunile omului cinstit (roadele) sunt o reprezentare coerentă a mărturisirii credinței.

Omul păcătos
Cuvântul nelegiuiți sau "răi" se referă la oamenii care încalcă poruncile Domnului. Se referă la o persoană a cărei minte este îndreptată spre fărădelegi și care cedează impulsurilor răului. "Păcătos" se referă la cei care au păcătuit în fața Domnului și care sunt necurați, alungați din rândul Israeliților. Cei răi sunt vulnerabili în vremurile grele. Aceștia sunt comparați cu pleava pe care o spulberă vântul. Cei răi nu mai trebuie să fie judecați, întrucât ei și-au ales deja calea.

Atributele lui Dumnezeu
YAHWE (cunoscut ca "Domnul" în VDC) este menționat în mod specific în această încheiere a Psalmului 1. El îi binecuvântează pe cei care sunt drepți și umblă pe căile Lui. Domnul îl face pe cel neprihănit să se bucure de legea Lui. El Îi urăște calea păcătoșilor și dorește ca poporul Său să rămână separat de ei. Dumnezeu va avea grijă de cei drepți. El se va asigura că odată ce oamenii păcătoși mor, căile rele dispar și nu sunt transmise în generațiile neprihăniților. Domnul veghează asupra celor drepți, dar nu îi protejează pe cei nelegiuiți, de sfârșitul atras de alegerile lor.

Aranjamente și spectacole
Mulți oameni au adaptat cuvintele psalmului pe muzică. Poetul englez John Milton a tradus Psalmul 1 în versuri în limba engleză în 1653. Poetul scoțian Robert Burns a parafrazat psalmul, referindu-se la "omul, oriunde se află în viață, ... care nu se duce la cei răi, nici învață căile lor vinovate!"

Muzicianul Kim Hill a compus un cântec denumit "Psalmul 1".

Versetul 1 se găsește în Pirkei Avot Capitolul 3, nr. 3.

Vezi și
Wikisource – Psalm 1

 Related Bible parts: Psalm 92, Jeremiah 17

Note

Bibliografie
 Berlin, Adele and Brettler, Marc Zvi, The Jewish Study Bible, Oxford University Press, Oxford, New York p. 1284-1285.

Legături externe

 Psalm 1:1 commentary  via byspirit.net
 Psalm 1 read aloud in Hebrew with musical accompaniment.
 Psalm 1 read aloud in German with musical accompaniment
 Psalm 1 in Hebrew and English with commentary on specific Hebrew words.
 Analysis of the Hebrew Poetry in Psalm 1
 The happy man of Psalm 1, from the Jewish Bible Quarterly

001

Psalmul 1


Brockley est un district du Borough londonien de Lewisham dans le sud de Londres, situé à  au sud-est de Charing Cross.

Personnalité
 George William Wigner (1842-1884), chimiste, y est mort.

Notes et références

Liens externes

Lewisham (borough londonien)

Brockley


Svijet

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 22. siječnja − Vladimir Jurko Glaser (Ženeva), hrvatski teorijski fizičar (* )

Izvori

Vanjske poveznice

Znanost u 1984.


peut se référer à :

Patronyme
Ueda est un patronyme japonais traditionnel. Les titulaires du nom incluent :
  (1857-1892), samouraï et révolutionnaire japonais ;
  (1926-2007), acteur et chanteur japonais ;
  (1997-), chanteuse et idole japonaise ;
  (1905-1992), photographe japonais ;
  (1999-), footballeuse internationale japonaise ;
  (1954-), footballeur international japonais.

Toponyme
 , ancien bourg de la préfecture de Kumamoto :
 , gare ferroviaire à Ueki (aujourd'hui Kumamoto).

Littérature
 La Loi d'Ueki, manga japonais sérialisé de 2002 à 2004.

Voir aussi

Patronyme japonais

Ueki


Želimir Matko (Zagreb, 23. rujna 1929. - Zagreb, 21. prosinca 1977.), idejni osnivač i direktor prvog svjetskog Festivala animiranog filma Animafest u Zagrebu 1972. i drugog festivala 1974. godine.

Izvori

Životopisi, Zagreb
Hrvatska filmska umjetnost

Želimir Matko


Arcos de Jalón es una estación ferroviaria situada en el municipio español homónimo en la provincia de Soria, comunidad autónoma de Castilla y León. Cuenta con servicios de Media Distancia.

Situación ferroviaria
La estación se encuentra en el punto kilométrico 182 de la línea férrea de ancho ibérico que une Madrid con Barcelona a 976,5 metros de altitud, entre las estaciones de Jubera y Santa María de Huerta. El tramo es de doble vía y está electrificado.

Historia

La estación fue inaugurada el 25 de mayo de 1863 con la apertura del tramo Medinaceli-Zaragoza de la línea férrea Madrid-Zaragoza por parte de la Compañía de los Ferrocarriles de Madrid a Zaragoza y Alicante (MZA). En 1941, la nacionalización del ferrocarril en España supuso la integración de MZA en la recién creada RENFE.

Desde enero de 2005 Renfe Operadora explota la línea mientras que Adif es la titular de las instalaciones ferroviarias.

Entre 1964 y 2015 efectuó parada el "Estrella Costa Brava". La madrugada del 7 de abril de 2015 efectuó por última vez este servicio, dejando sin trenes de Larga Distancia a esta estación, una de las más importantes entre Zaragoza y Guadalajara.

La estación

El edificio para viajeros es una estructura de planta baja y disposición lateral a la vía. Su fachada principal posee siete huecos repartidos entre tres puertas de acceso al recinto y cuatro ventanas. Posee dos andenes —uno lateral y otro central— y un total de cinco vías. Fruto de su Depósito de locomotoras de vapor, cerrado en la década de 1970, conserva una locomotora Mikado junto a una aguada y una placa con rotonda.

El número de viajeros en 2018 fue de 25 viajeros/día. El horario de la estación es de 9.05 h a 18.45 h

Servicios ferroviarios

Larga Distancia
La puesta en marcha de la línea de alta velocidad entre Madrid y Barcelona en 2003 supuso una drástica reducción del tráfico de grandes líneas. En la actualidad no circula ningún servicio de Larga Distancia por esta línea desde que el Estrella Costa Brava con origen en Madrid-Chamartín y destino Cerbère dejó de circular en abril de 2015.

Media Distancia
Renfe presta servicio de Media Distancia gracias a sus trenes Regionales, y Regional Exprés ofreciendo trayectos cuyos destinos principales son Madrid, Lérida y Barcelona.

Toda la información y horarios la puede descargar de la página de Amigos del Ferrocarril de Castilla-La Mancha.Servicios de Media Distancia.

Referencias

Enlaces externos

 Media Distancia Castilla y León en la web de Renfe.

Arcos
Arcos
Arcos de Jalón
Arcos de Jalón
Arcos

Estación de Arcos de Jalón


Le lac de Sarrouès est un lac pyrénéen français situé administrativement dans la commune de Tramezaigues dans le département des Hautes-Pyrénées en région Occitanie.

C'est un lac naturel qui a une superficie de  pour une altitude de .

Toponymie

Géographie
Le lac est situé en vallée d'Aure dans la vallée du Moudang, dans le sud-est du département français des Hautes-Pyrénées.

Topographie

Hydrologie
Le lac a pour émissaire le ruisseau de Lassas affluent droit de la Neste d'Aure.

Climat

Protection environnementale

Le lac fait partie d'une zone naturelle protégée, classée ZNIEFF de type 1 : Haute vallée d'Aure en rive droite, de Barroude au col d'Azet

Voies d'accès
Pour atteindre le lac depuis le Moudang (nord) il faut passer par un chemin en direction des grandes de Moudang en longeant la Neste du Moudang, puis acceder au pas du Moudang ().

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des lacs des Hautes-Pyrénées
 Liste des lacs des Pyrénées

Liens externes
 Lac de Sarrouès

 Sarrouès
Sarrouès
Massif de Suelza

Lac de Sarrouès


La región medial del tálamo constituye un grupo de núcleos cerebrales ubicados en la línea media del tálamo cerebral. Tradicionalmente se incluye solo un núcleo, el núcleo dorso medial del tálamo. El resto son núcleos de asociación dentro del territorio medial del tálamo que reciben fibras principalmente del hipotálamo, la amígdala cerebral y ciertas áreas de la corteza del lóbulo frontal.

Anatomía
El territorio medial del tálamo, además de los núcleos intralaminares, representa el segundo grupo más grande de los núcleos del tálamo cerebral. Sus funciones son en gran parte desconocidas. Sin embargo, existe una estrecha relación tanto con el olfato y el sistema límbico.

El grupo principal de núcleos es periventricular, por debajo del tercer ventrículo y se extiende desde el foramen interventricular hasta la comisura epitalámica. Los núcleos del territorio talámico medial reciben sus aferencias desde el bulbo olfatorio, la amígdala y el hipocampo. los núcleos individuales reconocidos son el núcleo parataenialis, el paramediano, commissuralis y el núcleo endymalis.

Función
El núcleo medial del tálamo y sus constituyentes tienen conexiones que median las respuestas emocionales en relación con el medio ambiente interno y externo de un individuo, por lo tanto, es una parte importante de la constitución de la personalidad. El núcleo medial también se ocupa de las respuestas autonómicas que acompañan a los estados de ánimo y los sentimientos como una expresión de las respuestas emocionales al medio ambiente interno y externo. Además, este núcleo juega un papel en el mecanismo general de la memoria y la expresión facial de sentimientos y emociones. La mayoría de la fibras que salen del núcleo medial del tálamo se dirigen a las mismas regiones que entran al territorio.

Véase también
 Anexo:Lista de núcleos del tálamo

Tálamo

Núcleos medianos del tálamo


Feldigl ist der Familienname folgender Personen:

 Ferdinand Feldigl (1861–1928), deutscher Schriftsteller und Musiker
 Hans Feldigl (1921–1990), deutscher Dirigent

Feldigl


was a town located in Minamishitara District, Aichi Prefecture, Japan.

As of May 1, 2004, the town had an estimated population of 13,565 and a density of 51.45 persons per km2. Its total area was 263.66 km2.

Geography
Hōrai was located in east-central of Aichi Prefecture. Some 90 percent of the village area was covered in mountains and forest, and most was within the borders of the Aichi Kōgen Quasi-National Park

History

Hōraiji village was created in the early Meiji period cadastral reform on 1878, but has existed since at least the Muromachi period as a monzen machi to the mountain cult temple of Hōrai-ji.

On April 1, 1956, Hōraiji and Nagashino villages merged with Nanago village and Ono Town from Yana District to form the town of Hōrai. They were joined by Ebi Town from Minamishitara District and Yamayoshida Village from Yana District on September 30 of the same year.

On October 1, 2005, Hōrai, along with the village of Tsukude (also from Minamishitara District), was merged into the expanded city of Shinshiro and has ceased to exist as an independent municipality.

Recreation
Mount Horai, Aichi is a climbing area located just north of Shinshiro.
It is an area with both bouldering and hard sport climbing, up to 5.14d, on steep volcanic rock.

Byaku-dou (V15) and Epitaph (V15) are well known boulder problems opened by Dai Koyamada.

Climbers are not allowed to leave quick-draws hanging from the routes overnight. According to the priests in charge of the many shrines on Mount Horai, this would greatly upset the numerous spirits that visit the forest.

References

Dissolved municipalities of Aichi Prefecture
Shinshiro, Aichi

Hōrai, Aichi


දේශයෙන් දේශාන්තරයට - ඉදුසර රේඩියෝ

ලාංකේය ශ්‍රාවක හා රසික ප්‍රජාවගේ ශ්‍රව්‍ය දෘශ්‍ය ආබාශය ආනන්දයෙන් ප්‍රඤ්ඥාව කරා ගෙනයන්නට,මාධ්‍යවේදී ඉන්දික කෝරාළගේ මහතාගේ සංකල්පයකට අනුව 2012 වසරේ ලාංකීය සිංහල ශ්‍රාවකයන් සඳහාම වෙන් වූ ගුවන් විදුලි නාලිකාවක් ලෙසට ආරම්භ කළේය. ඉඳුසර රේඩියෝ නාලිකාව ප්‍රවෘත්ති,සිංහල සංස්කෘතික වැඩසටහන් සහ පැරණි ගී කාලීන වැඩසටහන් වලට ප්‍රධාන තැනක් ලබාදෙනු ලබයි.මේ වනවිට ගුවන් විදුලි නාලිකාවෙහි සිය විකාශන කටයුතු ලොව පුරා සිටින ලාංකිකයන් හට අන්තර්ජාලය හරහා විකාශන කටයුතු සිදු කරණු ලැබේ.

Indusara Radio Live -  www.indusararadiotv.com

Indusara Radio Facebook Page - Indusara Radioeka

Indusara Radio Youtube - Indusararadio

Indusara Radio


23514 Schneider este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
23514 Schneider este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tautenburg de Freimut Börngen și Lutz Dieter Schmadel. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,32 ua, o excentricitate de 0,26 și o înclinație de 3,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 23001-24000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

23514 Schneider


Das Brisbane International 2011 war der Name eines Tennisturniers der WTA Tour 2011 für Damen sowie eines Tennisturniers der ATP World Tour 2011 für Herren, welche zeitgleich vom 2. bis zum 9. Januar 2011 in Brisbane stattfanden.

Herrenturnier

→ Qualifikation: Brisbane International 2011/Herren/Qualifikation

Damenturnier

→ Qualifikation: Brisbane International 2011/Damen/Qualifikation

Weblinks
 Offizielle Website

Turnier der WTA Tour 2011
Turnier der ATP World Tour 2011
Tennisturnier in Brisbane

cs:Brisbane International 2011 - muži
fr:Open de Brisbane 2011 (ATP)
nl:ATP-toernooi van Brisbane 2011
pl:Brisbane International 2011 - mężczyźni

Brisbane International 2011


Hugh Glass (The Bear Attack Survivor) ( 1783 – 1833) was an American frontiersman, fur trapper, trader, hunter and explorer. He is best known for his story of survival and forgiveness after being left for dead by companions when he was mauled by a grizzly bear.

No records exist regarding his origins but he is widely said to have been born in Pennsylvania to Scots-Irish parents. Glass became an explorer of the watershed of the Upper Missouri River, in present-day Montana, the Dakotas, and the Platte River area of Nebraska. His life story has been the basis of two feature-length films: Man in the Wilderness (1971) and The Revenant (2015). They both portray the survival struggle of Glass, who (in the best historical accounts) crawled and stumbled  to Fort Kiowa, South Dakota, after being abandoned without supplies or weapons by fellow explorers and fur traders during General Ashley's expedition of 1823. Another version of the story was told in a 1966 episode of the TV series Death Valley Days, titled "Hugh Glass Meets the Bear".

Despite the story's popularity, its accuracy has been disputed. It was first recorded in 1825 in The Port Folio, a Philadelphia literary journal, as a literary piece and later picked up by various newspapers. Although originally published anonymously, it was later revealed to be the work of James Hall, brother of The Port Folios editor. There is no writing from Hugh Glass himself to corroborate the veracity of it. Also, it is likely to have been embellished over the years as a legend.

Early life
Glass was born in Pennsylvania, to Irish parents who had emigrated from present day Northern Ireland. His life before the famous bear attack is largely unverifiable, and his frontier story contained numerous embellishments. He was reported to have been captured by pirates under the command of Gulf of Mexico chief Jean Lafitte off the coast of Texas in 1816, and was forced to become a pirate for up to two years. Glass allegedly escaped by swimming to shore near what is present-day Galveston, Texas. He was later rumored to have been captured by the Pawnee tribe, with whom he lived for several years. Glass traveled to St. Louis, Missouri in 1821, accompanying several Pawnee delegates invited to meet with U.S. authorities.

General Ashley's 1823 expedition

In 1822, many men responded to an advertisement in the Missouri Gazette and Public Advertiser placed by General William Henry Ashley, which called for a corps of 100 men to "ascend the river Missouri" as part of a fur-trading venture. Many of them, who later earned reputations as famous mountain men, joined the enterprise, including James Beckwourth, David Jackson, William Sublette, Jim Bridger, John S. Fitzgerald, James Clyman and Jedediah Smith. These men and others would later be known as "Ashley's Hundred". Glass, however, did not join Ashley's company until the next year, when he ascended the Missouri River with Ashley. In June 1823, they met up with many of the men that had joined in 1822, and were attacked by Arikara warriors. Glass was apparently shot in the leg and the survivors retreated downstream and sent for help.

Glass wrote a letter to the parents of John S. Gardner, killed on June 2, 1823:

Grizzly bear mauling

Glass and the rest of the Ashley Party eventually returned to Fort Kiowa to regroup for the trip west. Andrew Henry, Ashley's partner, had joined the group, and he along with Glass and several others set out overland to the Yellowstone River. Near the forks of the Grand River, near present-day Shadehill Reservoir, Perkins County, South Dakota, while scouting for game for the expedition larder, Glass surprised and disturbed a mother grizzly bear with two cubs. The bear charged, picked him up, bit, slashed and lacerated his flesh, severely wounded him, and forced him to the ground. Hearing Glass' screams for help, several of the party made their way to Glass and killed the bear. In words attributed to another trapper, Hiram Allen, who was at the scene: "the monster had torn the flesh from the lower part of the body, and from the lower limbs. He also had his neck shockingly torn, even to the degree that an aperture appeared to have been made into the windpipe, and his breath to exude at the side of is neck. Blood flowed freely, but fortunately no bone was broken, and his hands and arms were not disabled." The men were convinced Glass would not survive his injuries; nevertheless, they carried Glass on a litter for two days, but doing so greatly slowed the pace of the group's travel.

Henry asked for two volunteers to stay with Glass until he died and then bury him. John S. Fitzgerald and a man later identified as "Bridges" stepped forward, and as the rest of the party moved on, began digging his grave. Later, claiming that they were interrupted by attacking Arikara, the pair grabbed the rifle, knife, and other equipment belonging to Glass and took flight. Fitzgerald and "Bridges" later caught up with the party and incorrectly reported to Ashley that Glass had died. There is a debate whether Bridges was actually famed mountain man Jim Bridger.

Despite his injuries, Glass regained consciousness, but found himself abandoned without weapons or equipment. He had festering wounds, a broken leg, and deep cuts on his back that exposed his bare ribs. Glass lay mutilated and alone, more than  from the nearest American settlement at Fort Kiowa, on the Missouri River. Glass set the bone of his own leg, wrapped himself in the bear hide his companions had placed over him as a shroud, and began crawling back to Fort Kiowa. To prevent gangrene, Glass allowed maggots to eat the dead infected flesh in his wounds.

Using Thunder Butte as a navigational landmark, Glass crawled overland south toward the Cheyenne River where he fashioned a crude raft and floated downstream to Fort Kiowa. The journey took him six weeks. He survived mostly on wild berries and roots.

Pursuit of Fitzgerald and Bridges
After recovering from his wounds, Glass set out again to find Fitzgerald and "Bridges". He eventually traveled to Fort Henry on the Yellowstone River but found it deserted. A note indicated that Andrew Henry and company had relocated to a new camp at the mouth of the Bighorn River. Arriving there, Glass found "Bridges", but apparently forgave him because of his youth, and then re-enlisted with Ashley's company.

Glass later learned that Fitzgerald had joined the army and was stationed at Fort Atkinson in present-day Nebraska. Glass reportedly spared Fitzgerald's life because he would be killed by the army captain for killing a soldier of the United States Army. However, the captain asked Fitzgerald to return the stolen rifle to Glass, and before departing Glass warned Fitzgerald never to leave the army, or he would still kill him. According to Yount's story, Glass also obtained $300 as compensation.

Further explorations for General Ashley in 1824
In the period intervening, between finding "Bridges" and finding Fitzgerald, Glass and four others were dispatched in February 1824 with mail for Fort Atkinson. They traveled up the Powder River, then across to the Platte River. There they constructed bull skin boats and traveled down the Platte River to the lower end of the Black Hills. Glass and his party discovered a settlement of 38 lodges of Arikara. Their leader, who was known by Glass, declared the tribe to be friendly and invited them in so the men went ashore. While smoking with him in his lodge, Glass noticed their equipment being taken by the residents and realized it was a trap. The men quickly fled but two were killed by the pursuing war party. Glass managed to hide behind some rocks until the Arikara gave up their search but was separated from the two other survivors. He was relieved to find his knife and flint in his shot pouch and traveled to Fort Kiowa, surviving off the land.

Glass returned to the frontier as a trapper and fur trader. He was later employed as a hunter for the U.S. Army garrison at Fort Union, near Williston, North Dakota.

Death
Glass was killed along with two of his fellow trappers (Edward Rose and Hilain Menard) in early 1833 on the Yellowstone River in an attack by the Arikara.

A monument to Glass was placed near the site of his mauling on the southern shore of the present-day Shadehill Reservoir in Perkins County, South Dakota, at the forks of the Grand River. The nearby Hugh Glass Lakeside Use Area is a free state-managed campground and picnic area.

In popular culture
Glass' life has been recounted in numerous books and dramas.

 "The Song of Hugh Glass" (1915) is the second part of the sequence of epic poems, Cycle of the West, by John G. Neihardt.
 Lord Grizzly (1954) is an account of Glass' ordeal, by Frederick Manfred.
 In the 1966 episode "Hugh Glass Meets the Bear" of the syndicated television series, Death Valley Days, the British actor John Alderson played the part of Glass. Morgan Woodward was cast as trapper Thomas Fitzpatrick, Victor French as Louis Baptiste, and Tris Coffin as Major Andrew Henry.
 The film Man in the Wilderness (1971) is loosely based on Glass. It stars Richard Harris as Zachary Bass and John Huston as Captain Henry.
 Dewitt Lee played Sam Glass in a film called Apache Blood (1975), a story loosely based on that of Glass.
 Author John Myers Myers wrote The Saga of Hugh Glass: Pirate, Pawnee, and Mountain Man, a historical account published by the University of Nebraska Press in 1976.
 Roger Zelazny and Gerald Hausman meshed the stories of John Colter and Glass in the 1994 novel Wilderness.
 Hugh Glass, Jim Bridger and Thomas Fitzpatrick appear in The Wandering Hill: Volume 2 of the Berrybender Narratives by Larry McMurtry (New York, Simon & Schuster, 2003). The novel begins with the return of Glass from his bear mauling and his attempt to settle the score with Fitzpatrick and Bridger.
 The song "Six Weeks" by Of Monsters and Men is "inspired by the true tale of American frontiersman Hugh Glass, seemingly left for dead after killing a bear that attacked him."
 Michael Punke's 2002 novel, The Revenant, is a fictional retelling of Glass's encounter with the bear and search for revenge.
 A 2014 episode of podcast The Dollop features Glass as its main subject of discussion.
 The May 27, 2015, episode of the History Channel's Monument Guys, "Tesla and the Unbreakable Glass," features the construction of sculpture of Glass and a bear.
 Sculptor John Lopez unveils a life-size welded sculpture of Hugh Glass being attacked by a Grizzly at the inaugural "Hugh Glass Rendezvous" held on the site that the actual mauling took place in 1823. The sculpture is permanently on display at the Grand River Museum in Lemmon, SD.
 Leonardo DiCaprio played a largely fictionalized version of Glass in the 2015 film The Revenant, directed by Alejandro González Iñárritu. The film is based in part on Punke's novel and was met with critical acclaim. It earned 12 Academy Award nominations and won three. For his portrayal of Glass, DiCaprio won his first Academy Award for Best Actor.
 Hugh Glass appears in World of Warcraft as a deranged merchant in Grizzly Hills alongside his "pet" bear Griselda.
 The book "Cowboys, Mountain Men, & Grizzly Bears: Fifty of the Grittiest Moments in the History of the Wild West" by Matthew P. Mayo has a chapter about Hugh Glass.

References

Further reading

 Jon T. Coleman. Here Lies Hugh Glass: A Mountain Man, a Bear, and the Rise of the American Nation (2013)

 Hugh Glass, Bruce Bradley (1999)
 Lord Grizzly, Fredrick Manfred (1954)
 Saga of Hugh Glass: Pirate, Pawnee and Mountain Man, John Myers Myers (1976)
 Hugh Glass, Mountain Man, Robert M. McClung (1990)
 "The Song of Hugh Glass" (part of "A Cycle of the West"), John G. Neihardt (1915)

External links
"Hugh Glass: The Irishman who inspired the Revenant", Irish Examiner newspaper
Map covering the area of the Hugh Glass monument in Perkins County, SD. Take Forest Service Road 5622, marked by the road sign as "Hugh Glass Road."

1780s births
1833 deaths
1833 murders in the United States
18th-century American people
19th-century American people
American explorers
American fur traders
American murder victims
American people of Scotch-Irish descent
Mountain men
People from Pennsylvania
Place of birth missing
Bear attack victims
American frontier
Male murder victims
People captured by pirates

Hugh Glass


Der Orientierungslauf-Weltcup 1986 war die erste Auflage der internationalen Wettkampfserie im Orientierungslauf. Zwischen dem 1. Mai und dem 5. Oktober wurden acht Wettkämpfe in Europa und Nordamerika ausgetragen.

Insgesamt nahmen Läufer aus 25 Nationen teil. Für einen Wettkampfsieg gab es 30 Punkte. Die besten vier Resultate kamen letztlich in die Gesamtwertung. Dabei gewannen Kent Olsson aus Schweden und Ellen Sofie Olsvik aus Norwegen.

Austragungsorte

Gesamtwertung
Zur Bewertung wurden die vier besten Resultate herangezogen. Die maximal erreichbare Punktzahl betrug demnach 120.

Weblinks
 World Cup 1986 Overall IOF

Sportsaison 1986
1986

Orientierungslauf-Weltcup 1986


Jürgen Manthey (né le  à Forst et mort le  à Lübeck) est un écrivain et un érudit littéraire allemand.

Biographie
Manthey écrit d'abord écrit pour le Studentenkurier, qui s'est ensuite transformé en Konkret. Il dirige ensuite l'équipe éditoriale littéraire de Hessischer Rundfunk. À partir de 1970, il est rédacteur en chef de Rowohlt, dirige le magazine littéraire Rowohlt et la série das neue buch, et travaille également comme traducteur.

De 1986 à 1998, il est professeur de littérature générale et comparée à l'Université d'Essen. Il vit  comme auteur indépendant et critique littéraire à Lübeck. Il devient largement connu pour son livre sur Königsberg. Au cours des dix dernières années de sa vie, il travaille sur un projet inachevé sur la mer Baltique, pour lequel il laisse 2 000 pages manuscrites.

Manthey est membre du . Il décède en décembre 2018 à l'âge de 86 ans à Lübeck.

Œuvres (sélection)
 Literaturmagazin 10 Vorbilder, Reinbek, 1979 .
 Hans Fallada. Mit Selbstzeugnissen und Bilddokumenten,  éd., Reinbek, 1998 .
 Wenn Blicke zeugen könnten. Eine psychohistorische Studie über das Sehen in Literatur und Philosophie, München, 1991 .
 In Deutschland und um Deutschland herum. Ein Glossar, Frankfurt am Main, 1995, Reihe  .
 Die Unsterblichkeit Achills. Vom Ursprung des Erzählens, München, 1997.
 Königsberg. Geschichte einer Weltbürgerrepublik, München, 2005 .

Liens externes

 Livres de Manthey (book-info.com)

Références

Écrivain allemand du XXe siècle
Écrivain allemand du XXIe siècle
Traducteur vers l'allemand
Traducteur depuis l'anglais
Critique littéraire allemand
Naissance en octobre 1932
Naissance à Forst (Lusace)
Décès en décembre 2018
Décès à Lübeck
Décès à 86 ans

Jürgen Manthey


Wögerbauer ist der Familienname folgender Personen:

 Harald Wögerbauer (* 1953), österreichischer Politiker (ÖVP)
 Stephan Wögerbauer (* 1959), österreichischer Leichtathlet

Wögerbauer


B & W Alpha er en dokumentarfilm instrueret af Søren Melson efter manuskript af Theodor Christensen.

Handling

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1956

Film instrueret af Theodor Christensen
Dokumentarfilm fra Danmark

B & W Alpha


Carasul auriu sau carasul roșu, carasul chinezesc, peștișorul de aur (Carassius auratus) este un pește dulcicol din familia ciprinide, originar din China, cultivat și în parte introdus în apele naturale din Europa, America de Nord, Australia etc. În România și Republica Moldova este crescut ca pește ornamental de amatori în bazine și acvarii; cultivat în bazine, în parcuri, grădini botanice etc.; se întâlnește ocazional, scăpat din cultură și în ape naturale.

În Europa se cultivă o formă de cultură, caracterizată prin culoarea roșie-aurie; există și variante albe-rozacee și brune-închis. Se aseamănă mult cu carasul argintiu, principala deosebire constând în coloritul corpului care poate să fie roșu-auriu, alb-rozaceu sau brun închis. Carasul argintiu (Carassius gibelio) are un colorit galben-argintiu și trăiește în   ape naturale, iazuri și  heleșteie. Prin selecție (metisare) s-au obținut o serie de varietăți ale acestei frumoase specii. Astfel sunt varietățile: cu fondul roșu și pete rozacee, "coadă de cometă" (cu coada adânc scobită), "voal de mireasă" (cu înotătoarele foarte lungi, în formă de văl simplu, dublu sau chiar triplu),  "cu ochi telescopici", cu caudale trifurcate.

Corpul acestui pește poate fi turtit, lunguieț sau globulos. Ajunge la dimensiuni de până la 20 cm. Poate trăi până la 20-30 de ani. Este un pește omnivor care consumă zooplancton, vegetație (mai ales alge). În acvariu consumă pe lângă hrana artificială, musculițe și pâine (în special fidea). Se cresc într-un acvariu mare la temperatura camerei, dar pot rezista chiar atunci când apa prinde deasupra o pojghiță de gheață; temperatura optimă a apei din acvariu este de 20°C. În acvariu poate fi asociat cu alți pești ca peștele paradis (Macropodus opercularis), barbul roșu (Puntius conchonius), peștele jandarm (Danio malabaricus).

În clasificările mai vechi carasul auriu (Carassius auratus) era inclus ca o subspecie, Carassius auratus auratus în specia Carassius auratus, care includea și subspecia Carassius auratus gibelio, în prezent ridicată în rang de specie Carassius gibelio (carasul argintiu).

Note

Legături externe

 Cyprinidae
 Pești din România
Pești din Republica Moldova
Pești descriși în 1758
Taxoni clasificați de Carl Linnaeus
  Carassius auratus  (Linnaeus, 1758). FishBase
 Carassius auratus. The IUCN Red List of Threatened Species
  Il pesce rosso, Carassius auratus (Linnaeus, 1758). Associazione Ichthyos Italia
 Il pesce rosso, Carassius auratus (Linnaeus, 1758). Associazione Ichthyos Italia
 Carassin commun, carassin argenté et carassin doré. Carassius spp. DORIS
  C. auratus (Linnaeus, 1758) - серебряный карась. Institute of ecology and evolution of the Russian Academy of Sciences

Caras auriu


Bergeijk (; Brabants: Bérgààjk) er en kommune og en by i den sydlige provins Noord-Brabant i Nederlandene. Indtil 25. september 1998 hed kommunen officielt Bergeyk.

Dorpskernen

Indbyggere per 1 januari 2014: :

 Bergeijk-dorp (inklusive Hof-bij-Bergeijk): 8.881 indbyggere.
 Loo: 1.234 indbyggere.
 Luyksgestel: 2.986 indbyggere.
 Riethoven og Walik: 2.371 indbyggere.
 Weebosch: 710 indbyggere.
 Westerhoven: 2.073 indbyggere.

Total for hele kommunen: 18.255 indbyggere.

Eksterne henvisninger

Kilder

Byer i Nord-Brabant
Kommuner i Nord-Brabant

Bergeijk


Hosekræmmeren kan henvise til:

 Hosekræmmeren – novelle af Steen Steensen Blicher fra 1829
 Hosekræmmeren (film fra 1963) – dansk kortfilm fra 1963 instrueret af Johannes Våbensted og Max Hellner
 Hosekræmmeren (film fra 1971) – dansk film fra 1971 skrevet og instrueret af Knud Leif Thomsen

Hosekræmmeren (flertydig)


An Eriocaulon anshiense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Punekar, Malpure ngan Pakshirajan Lakshminarasimhan. An Eriocaulon anshiense in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon anshiense


Velika nagrada Australije (Formula 1 2019 Rolex Australian Grand Prix) je bila prva utrka prvenstva Formule 1 2019. Trkači vikend vožen je od 23. ožujka do 25. ožujka na stazi Melbourne u Australiji, a pobijedio je Valtteri Bottas u Mercedesu.

Sudionici utrke

Rezultati kvalifikacija

Rezultati utrke

Zanimljivosti

Vozači
 4. pobjeda za Valtterija Bottasa.
 84. najbolja startna pozicija i 135. postolje za Lewisa Hamiltona.
 23. postolje za Maxa Verstappena.
 1. utrka za Landa Norrisa.
 1. utrka za Georgea Russella.
 1. utrka za Alexandera Albona.

Konstruktori
 88. pobjeda i 101. najbolja startna pozicija za Mercedes.

Poredak nakon 1 od 21 utrke

Izvori

Vanjske poveznice
 2019 Australian Grand Prix StatsF1

Australija-2019
2019

Velika nagrada Australije 2019.


Constantin Crăiniceanu (n. 1875   d. 31 martie/13 aprilie 1917) a fost un ofițer român, comandant al Regimentului 25 Infanterie în timpul Primului Război Mondial, executat pentru trădare în calitate de complice al colonelului dezertor Alexandru D. Sturdza.

Biografie
Era fiul generalului Grigore Crăiniceanu (1852-1935), șeful Marelui Stat Major al Armatei Române (1 aprilie 1907 – 1 noiembrie 1909), ministrul apărării naționale (1 noiembrie 1909 – 28 decembrie 1910) și comandant al Armatei a 2-a (26 august - 26 septembrie 1916), și nepotul generalului Constantin Prezan, șeful Marelui Cartier General (5 decembrie 1916 - 1 aprilie 1918, 28 octombrie 1918 - 20 martie 1920).

În anii 1914-1916 maiorul Crăiniceanu a fost atașat militar la Atena, fiind racolat în acea perioadă de serviciile secrete germane. A fost înaintat apoi, în 1916, la gradul de locotenent-colonel și numit comandant al Regimentului 25 Infanterie. Coloneii Alexandru D. Sturdza (fost comandant al Diviziei 8 Infanterie) și Constantin Crăiniceanu erau considerați "podoaba Armatei" de către generalul Eremia Grigorescu (comandantul Corpului IV Armată și superiorul lor ierarhic), care cerea menținerea lor pe front "în interesul aparărei naționale".

Trădarea
Crăiniceanu a cunoscut intenția de dezertare la inamic a colonelului Alexandru D. Sturdza (fost comandant al Diviziei 8 Infanterie) în noaptea de 23-24 ianuarie/5-6 februarie 1917 și a convenit să se întâlnească cu el în ziua de 28 ianuarie/10 februarie 1917. Conform planului, după întâlnire, Crăiniceanu trebuia să distrugă liniile telefonice, să-i aresteze pe ofițerii ruși atașați pe lângă regimentul său și să treacă cu trupele sale în liniile germane.

Întrevederea a avut loc între linii, în pădurea de pe dealul Cârlan, iar colonelul Sturdza i-a cerut să pună în aplicare planul prestabilit în seara aceleiași zile. Colonelul Crăiniceanu a primit un sul de manifeste prin care militarii români erau îndemnați să treacă la inamic; spera să-și convingă trupele din subordine să treacă la germani pentru ca exemplul său să fie urmat și de alte unități români. Întorcându-se de la întâlnirea cu Sturdza, el a fost surprins de o patrulă românească în zona punctului Paltin, la cota 779, și a fost apoi arestat. Generalul Alexandru Averescu, comandantul Armatei a 2-a, îl considera un ofițer "cu calități incontestabile, dar de sigur cu mințile turburate de zguduirile războiului", al cărui act de trădare era "o pagină urâtă" pentru Armata Română.

Ancheta
Generalul Averescu i-a interogat în zilele de 30 și 31 ianuarie (12 și 13 februarie s.n.) 1917 pe soldații și ofițerii care avuseseră relații cu colonelul Sturdza, după dezertarea acestuia, inclusiv pe colonelul Crăiniceanu. Potrivit comandantului Armatei a 2-a, colonelul Crăiniceanu s-a încurcat în răspunsuri și, neputând să-și justifice gestul, a susținut că actul său de trădare era "o copilărie necugetată" și a încercat să-l convingă pe Averescu să nu dea curs cercetării penale. Concluzionând, generalul l-a catalogat drept "un adevărat inconștient".

Dornic să evite scandalul, Averescu i-a scris generalului Crăiniceanu, rugându-l să vină la Bacău pentru a vorbi cu fiul său și a-l convinge să se sinucidă pentru a nu fi condamnat la pedeapsa capitală. Generalul Crăiniceanu a refuzat să vină și a răspuns pe 5/18 februarie 1917 că între datoria față de patrie și fiul său el nu ezită a alege să-și facă datoria. Procesul s-a judecat pe 25 februarie 1917, iar Consiliul de război al Armatei a 2-a i-a condamnat pe colonelul Sturdza și pe lt. Constantin Wachmann la moarte (în contumacie) și la degradare militară, iar pe colonelul Crăiniceanu la 15 ani muncă silnică, ceea ce l-a determinat pe Averescu să considere sentința ca fiind "monstruoasă" prin faptul că pentru aceeași vină un soldat simplu era condamnat la pedeapsa cu moartea.

Procesul a fost revizuit ulterior, la insistența lui Averescu, de către Consiliul de război al Armatei 1, care l-a condamnat pe colonelul Crăiniceanu la pedeapsa cu moartea. Crăiniceanu a fost executat în fața foștilor subordonați în ziua de 31 martie/13 aprilie 1917, în Vinerea Mare. Înainte de execuție, a sărutat drapelul României și a refuzat să fie legat la ochi.

Reprezentare în film
Trădarea coloneilor Sturdza și Crăiniceanu, inclusiv procesul și executarea ultimului, a fost reprezentată în filmul Triunghiul morții (1999) al lui Sergiu Nicolaescu, în care rolurile lor au fost interpretate de actorii Ștefan Velniciuc și Cristian Șofron.

Note

Nașteri în 1875
Decese în 1917
Ofițeri români
Militari români în Primul Război Mondial
Decese prin împușcare în România
Români executați
Oameni executați pentru trădare
Dezertori

Constantin Crăiniceanu


إنيغو جونز (15 يوليو 1573 في لندن - 21 يونيو 1652 في لندن) مهندساً معمارياً إنجليزياً يعتبر أول معماري هام في العصر الكلاسيكي في إنجلترا. يُعرف القليل فقط عن طفولته وشبابه. درس الفن المعماري الباليدي في إيطاليا. أدخل جونز أسلوباً معمارياً عُرف باسم الباليدي إلى المعمار الإنجليزي، الذي كان عندها سائدًا في إيطاليا، خاصة في شماله. هذا الأسلوب الذي استخدمه في الكثير من أعماله المعمارية.

بداية حياته
ما وراء حقيقة أن إنيغو جونز ولد في سميثفيلد, لندن, ابن إنيغو جونز, عامل قماش ويلزي, ومعمد في كنيسة بارثولوميو.

لا يعرف إلا القليل عن بداية حياة جونز.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص فترة ستيوارت
أشخاص في عهد أسرة تيودور
أشخاص من مدينة لندن
إنجليز من أصل ويلزي
مسرح إنجليزي
معماريون إنجليز في القرن 16
معماريون إنجليز في القرن 17
معماريون بريطانيون
معماريون من لندن
مواليد 1573
مواليد في لندن
وفيات 1652
وفيات في إنجلترا
وفيات في لندن

إنيغو جونز


Gallenberg heißen folgende geographische Objekte:

 Gallenberg (Gemeinde Altheim), Ortschaft der Stadt Altheim, Oberösterreich
 Šmarna gora (Ljubljana), Stadtteil von Ljubljana, Slowenien
 Zabrdje (ehemals deutsch: Gallenberg), Ortsteil der Gemeinde Mirna (deutsch: Neudegg)
 Burg Gallenberg, heute slowenisch Gamberk, Burgruine in der Nähe von Zagorje ob Savi (Seger an der Sau) in Zentralslowenien (ehemals Herzogtum Krain)
 der Ostausläufer am Hasenberg, 460 m, bei Wildemann im Harz, Landkreis Goslar, Niedersachsen
 ein Bergrücken, 373 m, westlich von Gisingen (Wallerfangen), Ostausläufer des Pariser Beckens im Landkreis Saarlouis, Saarland

Gallenberg ist der Name folgender Personen:
 Gallenberg (Adelsgeschlecht), ein 1893 ausgestorbenes Krainer Adelsgeschlecht
 Wenzel Robert von Gallenberg (1783–1839), österreichischer Komponist, Intendant und Schöpfer von Balletten

Siehe auch:
 Galenberg
 Gallenberger

Gallenberg


{{Infobox Station de métro
| nom                  = Laan van NOI
| image                = Den Haag station Laan NOI.jpg
| légende              = Entrée de la gare partagée par la station du métro.
| alt                  =
| pays                 = Pays-Bas
| ville                = La Haye
| titre subdivision    =
| subdivision          =
| titre quartier       =
| quartier             =
| adresse              = Laan van NOI 393, 2593BS Den Haag
| latitude             = 52.079144
| longitude            = 4.343053
| géolocalisation      = La Haye
| position             = aérienne
| voies                = 2
| quais                = 2
| bouches              =
| accessibilité        = oui
| zone                 =
| transit              =
| construction         =
| mise en service      =
| nom inaugural        =
| fermeture            =
| architecte           =
| artiste              =
| propriétaire         = RET
| exploitant           = RET
| code                 =
| ligne                =
| titre corresp 1      = Trains
| corresp 1            = gare de La Haye-Laan van NOI
| titre corresp 2      = Bus
| corresp 2            =
| ligne 1              =
| station précédente 1 = La Haye-Laan van NOIvers La Haye-Centrale
| station suivante 1   = Leidschendam-Voorburg<small>'vers Slinge</small>
}}
Laan van NOI est une station de la ligne E du métro de Rotterdam. Elle est située sur la Laan van Nieuw Oost-Indië, à La Haye, en limite avec Voorburg, au Pays-Bas.

Mise en service en 2006, dans le cadre du projet RandstadRail, elle est, depuis 2010, desservie par la ligne E du métro de Rotterdam. Elle est en correspondance directe avec la gare de La Haye-Laan van NOI des Nederlandse Spoorwegen (NS).

 Situation sur le réseau

Établie sur un viaduc, la station Laan van NOI, est située sur la ligne E du métro de Rotterdam, entre la station La Haye-Laan van NOI, en direction du terminus nord La Haye-Centrale, et la station Leidschendam-Voorburg, en direction du terminus sud Slinge''.

Elle dispose des deux voies de la ligne, encadrées par deux quais latéraux.

Histoire

Services aux voyageurs

Accès et accueil

Desserte

Intermodalité

À proximité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Métro de Rotterdam
 Ligne E du métro de Rotterdam
 Liste des stations du métro de Rotterdam
 Tramway de Rotterdam
 RandstadRail
 RET (entreprise)

Liens externes
 .
 .
 .

Station de la ligne E du métro de Rotterdam
Station de métro mise en service en 2006

Laan van NOI (métro de Rotterdam)


Glenea heikichii é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae.

Referências

heikichii

Glenea heikichii


133892 Benkhaldoun este un asteroid din centura principală.

Descoperirea asteroidului
Asteroidul a fost descoperit la 7 septembrie 2004, de astronoma amatoare franceză Claudine Rinner, la observatorul său din localitatea Ottmarsheim, în Alsacia.

Caracteristici
Asteroidul 133892 Benkhaldoun prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă majoră egală cu 2,6661765 u.a. și de o excentricitate de 0,1779360, înclinată cu 17,57430° în raport cu ecliptica.

Denumirea asteroidului
Asteroidul 133892 Benkhaldoun a primit numele în onoarea lui Zouhair Benkhaldoun (n. 1959), cercetător la Universitatea Cadi Ayyad (departamentul de fizică), la Marrakech și, începând din 2007, director al Observatorului Oukaimeden creat de Claudine Rinner, în Maroc.

Note

Legături externe
  Uniunea Astronomică Internațională, Minor Planet Center, (133892) Benkhaldoun = 2004 RN8 = 2000 XH46
 NASA, JPL, Small-Body Database Browser, 133892 Benkhaldoun (2004 RN8

Centura de asteroizi
Obiecte astronomice descoperite în 2004
Asteroizi cu nume de oameni

133892 Benkhaldoun