Sheikh Zayed Stadium () er et idrætsanlæg i Abu Dhabi. Det kostede $22 millioner at bygge og er et af verdens nyeste cricketbaner. Den første kamp, som blev spillet i november 2004, var en first-class kamp mellem Skotland og Kenya.

Kilder

Idrætsanlæg i Abu Dhabi
Etableret i 2004
Cricket

Sheikh Zayed Cricket Stadium


Almudena Rodríguez (født 9. november 1993 i Las Palmas) er en spansk håndboldspiller, som spiller for CSM Bistrita i Rumænien og Spaniens håndboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Spanien
Deltagere for Spanien ved sommer-OL 2020
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020

Almudena Rodríguez


Ernane Galvêas (Cachoeiro de Itapemirim; 1 de octubre de 1922-Río de Janeiro; 23 de junio de 2022), fue un economista brasileño.

Biografía
Hijo de José Cardoso Galvêas y Maria de Oliveira Galvêas. Bachiller en Ciencias y Letras (1940), Contabilidad (1945), Economía (1956) y Derecho (1964). En 1959 obtiene su Maestría en Economía en la Universidad Yale.

Trayectoria
Se desempeñó como presidente del Banco Central de Brasil durante los gobiernos de Costa e Silva y de Emílio Garrastazu Medici. Posteriormente fue nombrado ministro de Hacienda del gobierno de João Baptista Figueiredo.

Fallecimiento
Murió en la tarde del 23 de junio de 2022, a los 99 años. Fue internado en el Hospital Samaritano, en el barrio de Botafogo, zona sur de Río de Janeiro, donde fue intervenido quirúrgicamente de la garganta.

Referencias

Enlaces externos

 Ministro Ernane Gâlveas

Nacidos en Espírito Santo
Economistas de Brasil
Ministros de Hacienda de Brasil
Fallecidos en Río de Janeiro

Ernane Galvêas


Christian Benedetti () este un regizor și actor de film, scenă, televiziune și voce francez. Benedetti este directorul teatrului Théâtre-Studio din Alfortville din 1997.

Biografie

Educație
 a absolvit Conservatorul din Marseille
 (1977-1980) Conservatoire national supérieur d'art dramatique din Paris, sub îndrumarea profesorului Antoine Vitez

A făcut mai multe vizite de studiu la Moscova, unde a studiat cu Oleg Tabakov și Anatoly Vassiliev, în Ungaria la Teatrul Katona din Budapesta și la Praga, unde a studiat cu Otomar Krejca. În Franța, a colaborat printre alții cu Marcel Maréchal, Jean-Pierre Bisson, Marcel Bluwal, Antoine Vitez, Otomar Krejca, Aurélien Recoing, Sylvain Creuzevault.

Teatru

Comediant
 1976 — Falstafe de Valère Novarina după Henri IV de William Shakespeare, regia Marcel Maréchal, Théâtre du Gymnase
 1976 — Ton nom dans le feu des nuées, Elisabeth de Jean Vauthier, regia Bernard Ballet, Marcel Maréchal, Jean Vauthier, Théâtre du Gymnase (Marseille)
 1977 — Ton nom dans le feu des nuées, Elisabeth de Jean Vauthier, regia Bernard Ballet, Marcel Maréchal, Jean Vauthier, Théâtre national de l'Odéon
 1977 — Falstafe de Valère Novarina  după Henri al IV-lea de William Shakespeare, regie Marcel Maréchal, Théâtre national de l'Odéon, Théâtre Gérard Philipe
 1980 — La Mouette de Anton Cehov, regia Christian Benedetti
 1980 — Waiting for Lefty de Clifford Odets, regia Marcel Bluwal
 1980 — Le Petit Mahagonny de Bertolt Brecht, regia Marcel Bluwal
 1980 — Kean, după Alexandre Dumas, regia Jean-Pierre Bisson, Festival d'Avignon
 1981 — Othello de William Shakespeare, regia Vincent Colin
 1982 — La Mort en ce théâtre de Christian Benedetti, regia Christian Benedetti, Festival d'Avignon
 1982 — Père de August Strindberg, regia Otomar Krejca
 1994 — Macbeth, de William Shakespeare, regia Véronique Vellard, Festival off, Avignon

Filmografie

Marele ecran
 1979 : Profession : comédien de Catherine Barma
 1981 : Asphalte de Denis Amar
 1981 : Eaux profondes de Michel Deville
 1982 : Les Misérables de Robert Hossein
 1992 : La Crise de Coline Serreau
 1994 : La Machine de François Dupeyron
 1994 : La Séparation de Christian Vincent
 1997 : La Divine Poursuite de Michel Deville

 2005 : Caché de Michael Haneke
 2012 : Peluche de Célia Kirche
 2012 : La morale m'habite de Alban Ravassard (scurt metraj)
 2013 : Avant que de tout perdre de Xavier Legrand
 2013 : La Place du mort de Lucas Bernard (scurt metraj)
 2014 : L'Appel d'Alban Ravassard (scurt metraj)
 2018 : Un beau voyou de Lucas Bernard
 2019 : Mon inconnue de Hugo Gélin

Televiziune
 1978 : Histoire et fiction (Istoria ficțiunii) de Edouard Logereau
 1978 : Le jeune homme en vert (Tânărul în verde) de Roger Pigaut
 1980 : Van Gogh de Charles Brabant
 1981 : Ursule Mirouet de Charles Brabant
 1983 : Les Capricieux (Capricioșii) de Michel Deville
 1984 : Le jardin d'Eponine (Grădina lui Eponime) de Michel Boisrond
 1984 : Irène et Fred (Irène și Fred), telefilm de Roger Kahane
 1987 : Enquête sur l'évolution litteraire en 1891 de Jules Huret Gustave Kahn (Anchetă asupra evoluției literare în 1891 a lui Jules Huret Gustave Kahn) de Bernard Dubois
 1988 : Les nuits révolutionnaires (Nopțile revoluționare) de Charles Brabant
 1989 : La peau du gorille (Pielea gorilei) de Édouard Molinaro
 1998 : Petit Ben (Micul Ben) de Ismaël Ferroukhi
 1999 : Julie Lescaut de Alain Wermus (un episod)
 2000 : Un flic nommé Lecœur (Un polițai numit Lecœur) de Jean-Yves le Pitoun (un episod)
 2007 : Paris (Paris, anchete criminalistice) de Dick Wolf (un episod)
 2009 : Julie Lescaut, episodul Les Intouchables (Cei de neatins)

Teatru interzis
 2007 - Benedetti montează în Belarus piesa 11 cămăși de Edward Bond. La premieră, un oarecare Zmitser Baraba, comandant de poliție, "a arestat teatrul liber" prin întreruperea brutală a piesei și trimiterea a 60 de spectatori la o secție de poliție.

Structuri
Christian Benedetti este fondatorul a două entități, un teatru și o companie de teatru:
 Théâtre-Studio in 1997, dintr-un vechi antrepozit din Alfortville
 Théâtre-Studio reprezintă "brațul creativ" al companiei teatrale Compagnie Christian Benedetti, fiind un loc de experimentări teatrale. Edward Bond și Gianina Cărbunariu, ambii dramaturgi, sunt autori asociați ai proiectului. Sylvain Creuzevault este regizorul de scenă invitat permanent, precum și Nina D. Villanova și comania teatrală a acesteia Les pierres d'attente.

Note și referințe

Legături externe

 Interviu cu regizorul Christian Benedetti
 Christian Benedetti la Vocile lumii
 Christian Benedetti pe Google Search

Nașteri în 1958
Actori francezi din secolul al XX-lea
Actori francezi din secolul al XXI-lea
Actori de film francezi
Actori de teatru francezi
Actori de televiziune francezi
Actori de voce francezi
Francezi în viață
Regizori francezi

Christian Benedetti


El Campeonato de Fútbol de Nueva Zelanda 2008/09 (New Zealand Football Championship 2008/09 en inglés) fue la quinta edición del máximo torneo futbolístico del país insular Nueva Zelanda.

Como en la edición anterior, fueron 8 los participantes de las regiones más pobladas del país. El Auckland City FC consiguió su cuarto título en la competición, tras vencer en la final a su clásico rival, el Waitakere United.

Equipos participantes

Tabla de posiciones

J: partidos jugados; G: partidos ganados; E: partidos empatados; P: partidos perdidos; GF: goles a favor; GC: goles en contra; DG: diferencia de goles; Pts: puntos

{|
|- style="vertical-align: top;"
|

</center>
</center>

</td>

|}

Playoffs

Semifinales

Final

Referencias

1. https://web.archive.org/web/20060419061045/http://www.nzfc.co.nz/: página oficial del Campeonato de Fútbol de Nueva Zelanda.

2. http://www.nzfc.co.nz/index.php?id=11: resultados oficiales.

3. https://web.archive.org/web/20140502212050/http://es.fifa.com/associations/association%3Dnzl/nationalleague/topscorers.html: goleadores en la página de la FIFA.

4. https://web.archive.org/web/20160306223653/http://es.fifa.com/associations/association%3Dnzl/nationalleague/standings.html: tabla de posiciones en la página de la FIFA.

Fútbol en 2008
Fútbol en 2009
Nueva Zelanda en 2008
Nueva Zelanda en 2009
2008/09

Campeonato de Fútbol de Nueva Zelanda 2008-09


Robert Griess (* 1966) ist ein deutscher Kabarettist und Autor aus Köln.

Leben und Wirken
Nach dem Abitur studierte Robert Griess Theater-, Film- und Fernsehwissenschaften an der Ruhr-Universität Bochum, bildete mit mehreren Gleichgesinnten eine Kabarettgruppe und arbeitete schließlich als Solist weiter. Er schrieb für das Kinderfernsehprogramm Käptn Blaubär und Texte für Kabarettisten wie Dieter Hallervorden und Simone Solga. 2006 etablierte er die Schlachtplatte-Endabrechnung, einen Jahresrückblick.

Seit 2010 ist er künstlerischer Leiter des Kölner Festivals für politisches Kabarett. Griess tourt deutschlandweit mit seinem Programm Geht's noch. Er stellt dabei die Figur des Kölner Proleten Stapper und des linken Geisteswissenschaftlers Schober dar. Angesichts der Auswirkungen der COVID-19-Pandemie kündigte Griess 2022 an, ein entsprechendes Kabarettprogramm verfasst zu haben. Außerdem betreibt er Aktionen, die pandemiebedingte Probleme im Kulturbereich zeigen sollen.

Griess hat zwei Kinder.

Texte
 Stappers Revolte. Verlag Tag & Nacht, München 2012, ISBN 978-3-442-83006-0.

Auszeichnungen
 1988: St. Ingberter Pfanne
 1997: Scharfe Barte
 2008: Kenzinger-Original-Kleinkunstpreis
 2021: Morenhovener Lupe

Weblinks
 Offizielle Internetseite
 Robert Griess bei KÜVE Deutsche Künstlervermittlung

Einzelnachweise

Kabarettist (Deutschland)
Deutscher
Geboren 1966
Mann

Robert Griess (Kabarettist)


الحرام فيلم دراما مصري من إنتاج سنة 1965، قصه يوسف إدريس، وإخراج هنري بركات وبطولة فاتن حمامة وعبد الله غيث وزكي رستم.

تم ترشيح الفيلم لنيل جائزة السعفة الذهبية لمهرجان كان السينمائي عام 1965، كما تم تصنيفه في المركز الخامس ضمن أفضل 100 فيلم في تاريخ السينما المصرية في استفتاء النقاد.

قصة الفيلم
تعمل عزيزة وزوجها عبد الله ضمن عمال التراحيل، يصاب الزوج بالمرض الذي يقعده عن العمل، يشتاق الزوج ذات يوم إلى البطاطا فتذهب عزيزة لتقتلعها من الأرض، يفاجئها أحد شباب القرية فيعتدي عليها وتحمل وتنجح في إخفاء حملها عن الأعين، فمعروف أن علاقتها الزوجية معدومة بسبب مرض زوجها، وعندما تلد مولودها تخاف أن يفضحها صراخه فتقتله دون وعي وهي تحاول أن تسكته، تعود إلى العمل متحملة آلام جسدها ولكنها تصاب بحمى النفاس وتموت.

بطولة
 فاتن حمامة: (عزيزة)
 عبد الله غيث: (عبد الله)
 زكي رستم: (الناظر)
 حسن البارودي: (المعلم مسيحة الباشكاتب)
 عبد العليم خطاب: (الريس عرفه)
 كوثر العسال: (أم حسن)
 حسن مصطفى: (عبد المطلب)
 عبد السلام محمد: (دميان)
 محمد شوقي
 كوثر شفيق
 لطفي عبد الحميد
 محمد إدريس
 فادية عكاشة
 سامي سرحان: (صفوت)

فريق العمل
 إخراج: هنري بركات
 قصة: يوسف إدريس
 سيناريو وحوار: سعد الدين وهبة
 إنتاج: منير رفلة
 توزيع: الشركة العامة لتوزيع وعرض الأفلام السينمائية
 مونتاج: رشيدة عبد السلام
 موسيقى تصويرية: سليمان جميل
 مدير التصوير: ضياء المهدي
 تم تصوير جميع مناظر الفيلم بأماكنها الطبيعية
 تم إعداد الفيلم بالشركة العامة لاستوديوهات السينما

الجوائز
تم ترشيح الفيلم لنيل جائزة السعفة الذهبية لمهرجان كان السينمائي عام 1965، وبعد عرضه بالمهرجان أثار إعجاب النقاد والمشاهدين وتحدثت عنه أغلب الصحف.

رأي النقاد

قال الناقد السينمائي حسن الحداد:
فيلم (الحرام ـ 1965) يعد نموذجاً بارزاً من بين أفضل نماذج السينما العربية، إنه حقاً فيلماً هاماً، استحق الترتيب الرابع في قائمة أفضل عشرة أفلام في تاريخ السينما المصرية، وذلك في إستفتاء مجلة «الفنون» المصرية عام 1984. وقد أتاح لبطلته «فاتن حمامة» بأن تقدم دوراً كبيراً وخالداً، وصلت به إلى مرتبة النجوم العالميين، تحت قيادة المخرج «هنري بركات»، ومن خلال دراما ملحمية كتب السيناريو والحوار لها «سعد الدين وهبة» عن قصة للأديب «يوسف إدريس».. دراما صادقة تعبر عن الواقع في الريف المصري، وتتحدث ـ ولأول مرة ـ عن شريحة اجتماعية معدمة من قاع السلم الاجتماعي، ألا وهي شريحة عمال التراحيل.

يحكي الفيلم عن عزيزة (فاتن حمامة)، تلك الفلاحة الفقيرة والتي تتحمل قدراً كبيراً من الضغوطات النفسية والاجتماعية والمعيشية، في سبيل إعاشة عائلتها.. إنه يحكي عن ذلك السقوط الأخلاقي.. سقوط «عزيزة».. سقوط يقع في إطار العلاقات السائدة في الريف، اقتصادية كانت أم اجتماعية.

إننا في هذا الفيلم أمام تراجيديا لذلك السقوط الأخلاقي.. تراجيديا لمأساة فردية، ولكنها ـ في نفس الوقت ـ وسيلة تعرض الواقع المحيط بهذه الشخصية وفرادتها، فالفيلم يتخذ منهجاً موضوعياً شاملاً عندما يضع مأساة بطلته في إطار ظروف مجتمعها المحيط بها، وذلك باعتبار أن الفن والأدب بشكل عام يتناول مصائر الأفراد كظواهر اجتماعية وليست حكايات ذاتية منعزلة عن الواقع.

أما بالنسبة للنواحي الفنية والجمالية في الفيلم، فقد وصل «بركات» إلى درجة عالية من الإتقان والقدرة على نقل الأحاسيس والتحكم في كل التفاصيل، كذلك اهتم كثيراً بالإيحاء والتعبير عن الواقعية كصوت وصورة، إلى حد إصراره على أن يتم التنفيذ على الطبيعة، من حيث التصوير وتسجيل الصوت أيضاً.. كما أنه في سبيل ذلك، زار عدة مناطق في الريف وأتاح لـ«فاتن حمامة» أن تختلط بالفلاحات للتعرف على أسلوب حياتهم ونوعية لباسهم ودراسة اللهجة الريفية وإجادتها.

ثم أن قيادة «بركات» لهذا الحشد الكبير من الممثلين والكومبارس، إضافة إلى فريقه الفني، قد أكد قدراته وإمكانياته في السيطرة التامة على مجمل العمل الفني.. فبالتسبة للتمثيل، فقد كان يمتاز بالطبيعية والتلقائية والبساطة، سواء كان بالنسبة للأدوار الرئيسية أو الثانوية أو حتى على مستوى المجاميع.. فقد كان في الفيلم، إضافة إلى «فاتن»، ممثلين كبار، أمثال: زكي رستم، عبد الله غيث، حسن البارودي، عبد العليم خطاب، عبد السلام محمد، حسن مصطفى، وغيرهم من عمالقة التمثيل المصري.

وهناك أيضاً التصوير، والذي ـ كما أشرنا ـ تم بأكمله في المواقع الطبيعية بعيداً عن أي ديكور مصطنع.. وقد نجح مدير التصوير «ضياء المهدي» في تقديم كادرات معبرة وتكوينات جمالية قوية، ساعده في ذلك اختياره الموفق لزوايا التصوير وحجم الكادرات. كما ساهمت الموسيقى التصويرية، إلى حد كبير، في التعبير الدرامي عن الأحداث وذلك باستخدام أنغام ريفية مناسبة، تعزفها آلات ريفية صميمة كالناي والأرغول والطبول، حيث أقنعنا مؤلف الموسيقى «سليمان جميل» فعلاً بملائمة هذه الآلات للتعبير عن أدق الأحاسيس والمشاعر.

رأي النقاد الغربيين
كتب جورج سادول في جريدة «الآداب الفرنسية» بعد أن شاهد الفيلم في المهرجان: فيلم الحرام مفاجأة طيبة بعد ما اعتدنا أن نراه من الأفلام في المهرجانات السابقة... وقد كتبت عن الحرام قبل ذلك بعد أن عدت من رحلتي إلى مصر ولكني خشيت أن يكون إعجابي بالفيلم نتيجة لتأثري الشديد بما شاهدته هناك، وللقائي بالمخرج هنري بركات... إلا أنني بعد أن شاهدت الفيلم ثانية في المهرجان تأكدت من صحة رأيي، وأعتقد أنه يشاركني في ذلك نقاد كثيرون أعجبوا جميعا بالواقعية التي عرض بها الفيلم الحياة اليومية في القرية المصرية. وإن كان الفيلم طويلا بعض الشئ. إلا أني أعجبت بالتفاصيل التي تجعلنا نعيش مع أولئك الفلاحين في حياتهم الفعلية... الحرام قصة بدون مبالغة أو أنفعال... نقد اجتماعي بدون دعاية... مثل هذا الفيلم يجب أن ينال جوائز المهرجان... وأنا لا يهمني أن يكون الفيلم سكوب أو بالالوان وإنما يهمني الإحساس بالواقع.

جريدة لوموند
كتبت جريدة لوموند الفرنسية عن الفيلم، وقالت:لقد أثار فيلم الحرام للمخرج بركات اهتماماً خاصاً.. كان من الممكن لهذا الفيلم أن يكون مجرد فيلم ميلودرامي، إلا أن المخرج لم يقع في هذا الخطأ، لماذا؟ لأنه حافظ على الواقعية في الفيلم.. إنه يعطينا سجلاً للحياة اليومية في قرية صغيرة.. وتصوير البطلة يعكس باستمرار ما يعانيه هذا المجتمع، فهي رمز للمجموعة وهذا هو ما أعجبنا في الحرام.

مراجع

وصلات خارجية

 صفحة الفيلم في قاعدة بيانات الأفلام العربية

أفلام إنتاج كولومبيا بيكتشرز
أفلام دراما إنتاج عقد 1960
أفلام دراما مصرية
أفلام زكي رستم
أفلام عن الاغتصاب
أفلام فاتن حمامة
أفلام مبنية على روايات مصرية
أفلام مصرية إنتاج 1965
أفلام مصرية بالأبيض والأسود
أفلام هنري بركات
أفلام عبد الله غيث
أفلام حسن البارودي
أفلام كوثر العسال

الحرام (فيلم)


Blacks Corner ist der Name folgender Orte in den Vereinigten Staaten:

 Blacks Corner (Maryland), im Carroll County
 Blacks Corner (Pennsylvania), im Crawford County
 Blacks Corner (Washington), im Yakima County

Siehe auch:
 Black Corners

Blacks Corner


නවීන තාරකා විද්යව අහස ප්‍රදේශ 88කට බෙදා ඇත. සාමාන්යයෙන් ග්‍රීක හා රෝම මිත්යා කතා මත පදමනම්ව, තරකා මණ්ඩල හමුවිය.ක්‍රාන්තිවලයෙන් ද පෙන්නුම් කරන්නේ එකී තාරකා මණ්ඩල 88න් 12කි. එම තාරකා මණ්ඩල 12 "රශි චක්‍රය" ලෙස ද හඳුන්වයි.

ඉපැරණි සුමේරියන්වරුන්, පසුව ග්‍රීකයින් විසින් ස්ථාපිත කරන ලද උතුරු තාරකා මණ්ඩල ජාත්යන්තර වශයෙන් අද භාවිත වේ. ගවේෂකයන් දකුණු අහස තරු සිතියම් ගත කරන විට, යුරෝපීය සහ ඇමරිකානු තාරකා විද්යාඥයින් ප්රදේශය සඳහා නව තාරකා මණ්ඩල මෙන්ම, සාම්ප්රදායික තාරකා මණ්ඩල අතර හිඩැස් පිරවීමට අය යෝජනා කරන ලදී. මෙම යෝජනා මත ජාත්යන්තර තාරකා විද්යා සංගමය (IAU) 1922 දී තාරකා මණ්ඩල 88ක් සහිත නවීන ලැයිස්තුව සම්මත කළේය. ඉන්පසු Eugène Joseph විසින් එම තාරකා මණ්ඩල සඳහා නිශ්චිත සීමා මායිම් එක් කළේය.

ඉතිහාසය

නූතන තාරකා මණ්ඩල
 මෙම තාරකා මණ්ඩල 88,  සතුන් 42 ක්, සජීවී වස්තූන් 29 ක් සහ මිනිසුන් හෝ මිත්යා චරිත 17 ක් නිරූපණය වේ.

කෙටි යෙදුම්
මෙම ජනමාධ්ය තාරකා මණ්ඩල එක් එක් නිල 3 ලිපිය පලාෙත් ෙකටි ඇත. ඔවුන් ඇත්තටම තාරකා නාම genitive ආකෘති කෙටි යෙදුම් වේ, ඒ නිසා එම පදනම නමින් පෙනී සිටි තොරව පලාෙත් ෙකටි පෙනී සමහර ලිපි genitive ආකාරයක පැමිණිය හැකියි ( සැජිටේරියස් සමග සංකූලතා ඇතිවීම වලක්වනු වස්, Sagitta / Sagittae සඳහා Sge දී මෙන්, Sgr සංක්ෂිප්ත ) .

ඔරියන් සඳහා Ori , ආර / Arae සඳහා ආර , කොමර්ෂල් කෝමා සඳහා Berenices : පළමු අක්ෂරය වාසි සමග කෙටි යෙදුම් බහුතරය , තාරකා පමණක් පළමු ලිපි තුනක් වේ. මෙම මැනවින් තාරකා හඳුනා ගැනීමට නොහැකි කරනු ඇත, හෝ නම සහ එහි genitive පළමු ලිපි තුනක් තුල වෙනස් අවස්ථා , මුලික තුනක් ඔබ්බෙන් තවත් ලිපි භාවිතා වේ: Corona විකිණීමට Borealis සඳහා Apus / Apodis සඳහා Aps , Corona විකිණීමට Australis සඳහා ඔප්පුහිමියන් , CrB , Corvus සඳහා Crv . ( ආගාධය ඔප්පුහිමියන් සමග ව්යාකූලත්වය වැළැක්වීම සඳහා CRT සංක්ෂිප්ත කර ඇත. )

 ලිපි දෙකක වචනය නම දෙවන වචනයක් සිට ගෙන සිටින විට , දෙවන වචනය පළමු ලිපිය වාසි වේ: Canis මේජර්, Canis සුළු සඳහා CMi සඳහා CMA .

මෙම කෙටි යෙදුම් ව්යතිරේකයන් දෙකක් සමග , හෙලීමේ වේ. ලියෝ තාරකා සඳහා ලියෝ ලියෝ සුළු වරදවා විය හැකි ( සංක්ෂිප්ත ශ්රම වෙළෙදපොල තොරතුරු ), සහ Triangulum සඳහා ත්රිවිධ Triangulum Australe ( සංක්ෂිප්ත TRA ) වරදවා කළ හැකිය.

ලැයිස්තුව
 සාහිත්ය ඉංග්රීසි pronunciations උදව් සඳහා, උච්චාරණය ප්රධාන බලන්න. ඉංග්රීසි උච්චාරණය කරන්නේ Latinate නම් කොහොමද සැලකිය යුතු විවිධත්වය තිබෙනවා. සමීප මුල් කිරීමට සම්ප්රදායන් සඳහා , ලතින් අක්ෂර වින්යාසය සහ උච්චාරණය බලන්න.

 "පවුල් " තීරුව 1975 දී ඩොනල්ඩ් Menzel විසින් හඳුන්වා තාරකා පවුල් සඳහන් කරයි. තරකා මණ්ඩල ලැයිස්තුව බලන්න

Asterisms
 විවිධ නිල නොවන රටා තාරකා මණ්ඩල සමඟ එක්ව පැවතී තිබේ. මෙම ලෙස දැන සිටින " asterisms ." බිග් Dipper / ප්ලව් සහ උතුරු කුරුස උදාහරණ වලට ඇතුලත් වේ. උදාහරණයක් කෝමා සඳහා යම් යම් පුරාණ asterisms , Berenices , Serpens , සහ කෘෂි Navis කොටස් , දැන් නිල තාරකා මණ්ඩල වේ.

බලන්න
 ලැයිස්තුව තාරකා මණ්ඩල මගින් ප්රදේශයේ
 ලැයිස්තුව තාරකා මණ්ඩල, විවිධ භාෂා වලින්
 බයිබලානුකුල නම් තරු
 ලැයිස්තු තරු විසින් තාරකා
 තාරකා පවුලේ
 මන්දාකිණි quadrant
 රාශි

බාහිර සබැඳි
 http://www.ianridpath.com/constellations1.htm
 http://www.ianridpath.com/startales/contents.htm

88 modern constalletions


Hollywood and Highland Center este un complex comercial și de divertisment situat la intersecția străzilor Hollywood Boulevard și Highland Avenue din cartierul Hollywood din Los Angeles. Centrul are o suprafață de 36.000 de metri pătrați și curpinde TCL Chinese Theatere (fostul Mann's Chinese Theatre) și Teatrul Dolby (cunoscut anterior ca Teatrul Kodak), unde se decernează Premiile Oscar. Complexul este situat pe locul unde a existat renumitului Hotel Hollywood. Situat în inima cartierului Hollywood, de-a lungul Hollywood Walk of Fame, este una dintre cele mai vizitate destinații turistice din Los Angeles.

Note

Legături externe
 Hollywood and Highland (în engleză)
 Loews Hollywood Hotel (în engleză)
 El Capitan Theatre (în engleză)
 Grauman's Chinese Theatre (în engleză)
 CIM Group (în engleză)

Hollywood

Hollywood and Highland Center


Leon Tomić (Zagreb, 1. travnja 1996.) hrvatski je profesionalni košarkaš. S hrvatskom kadetskom košarkaškom reprezentacijom (do 16) osvojio je zlatnu medalju na Europskom prvenstvu 2011. u Češkoj.

Izvori

Hrvatski košarkaši

Leon Tomić


Arthur Jules Morin (Pariz, 19. listopada 1795. – Pariz, 7. veljače 1880.) bio je francuski fizičar, autor brojnih eksperimenata iz oblasti mehanike i izumitelj sprave za studiranje tijela u slobodnom padu.

Životopis
Arthur Jules Morin je studirao na École polytechnique. Kasnije je radio kao profesor u Metzu a od 1839. do 1849. radi na nacionalnom konzervatorijumu Conservatoire National des Arts et Métiers. Član Francuske akademije znanosti postao je 1843. godine, zauzimajuću upražnjeno mjesto koje je ostalo poslije smrti Gasparda Coriolisa. Morin je specijalizirao strojarstvo, baveći se učinkovitošću strojeva. Pravio je opsežna mjerenja o trenju i efikasnosti hidrauličkih motora, posebice rotora i turbina. Osmislio je stroj za proučavanje tijela u padu po njemu nazvan Morinov stroj. Dinamometar Morin je također bio njegov pronalazak.
Odlikovan je ordenom Legije časti. Njegovo ime nalazi se na popisu 72 znanstvenika ugraviranih na Eifellovom tornju.

Bibliografija
 Nouvelles expériences sur le frottement faites à Metz en 1831
  Expériences sur les roues hydrauliques à aubes planes et sur les roues hydrauliques à augets (1836.)
 Aide-mémoire de mécanique pratique à l'usage des officiers d'artillerie et des ingénieurs civils et militaires (1838.)
 Description des appareils chronométriques à style, propres à la représentation graphique et à la détermination des lois du mouvement, et des appareils dynamométriques, propres à mesurer l'effort ou le travail développé par les moteurs animés ou inanimés et par les organes de transmission du mouvement dans les machines (1838.)
 Leçons de mécanique pratique à l'usage des auditeurs des cours du Conservatoire des arts et métiers (5 svezaka, 1846-1853)
 Notions géométriques sur les mouvements (1851.)
 Conservatoire des arts et métiers. Catalogue des collections, publié par ordre de M. le ministre de l'Agriculture et du commerce (1851.)
 Résistance des matériaux (2 sveska, 1863)
  Des machines et appareils destinés à l'élévation des eaux (1863.)
 Salubrité des habitations. Manuel pratique du chauffage et de la ventilation (1868.)
 Rapport sur la création d'une faculté des sciences à Metz (1838.)

Vanjske poveznice
 Arthur MORIN (1795-1880) Société des Amis de la Bibliothèque de l'École Polytechnique
Discours prononcé aux funérailles de M. Morin au nom de l'Académie des Sciences et du Conservatoire des arts et métiers

Izvori

Francuski znanstvenici
Francuski fizičari

Arthur Morin


Agrilus pecirkai é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, 1916.

Referências

pecirkai

Agrilus pecirkai


Den transsibiriske vej er det uofficielle navn for et netværk af føderale hovedveje, der spænder vest til øst af Rusland fra Østersøen til Japanske Hav ved Stillehavet. I det asiatiske hovedvejsnet har vejen nummer AH6. Den strækker sig over 11.000 kilometer fra Sankt Petersborg til Vladivostok. Vejen konkurrerer med  Australiens Highway 1 om titlen som den længste hovedvej i verden.

Vejnumre

Vejen er på nogle strækninger sammenfaldende med Europavej . Omkring 190 km af vejen går gennem Kasakhstan. Samlet består den transsibiriske vej af syv føderale hovedveje:

  Rossija: Sankt Petersborg-Moskva, 664 km
  Ural: Moskva-Tjeljabinsk, 1.880 km
  (M51) Irtysj: Tjeljabinsk-Novosibirsk, 1.528 km
  (M53) Sibir: Novosibirsk-Irkutsk, 1.860 km
  (M55) Bajkal: Irkutsk-Tjita, 1.113 km
  Amur: Tjita-Khabarovsk, 2.100 km
  Ussuri: Khabarovsk-Vladivostok, 760 km

Galleri

Se også
 Sibirienvejen
 Den transsibiriske jernbane

Veje i Rusland
Sibirien

Transsibiriske vej


Andrzej Sebastian Duda (udtales [ˈandʐɛj ˈduda], født 16. maj 1972 i Krakow) er en polsk jurist og politiker, som er Polens nuværende præsident. Duda repræsenterede partiet Lov og Retfærdighed, da han den 6. august 2015 blev valgt som Polens præsident og statsoverhovede. Da han tiltrådte som præsident, blev han partiløs.
Han er gift med Agata Kornhauser-Duda.

Biografi
Han er uddannet fra Universitet Jagielloński i 1997. Før valget i 2015, var han dommer og medlem af Europa Parlamentet.

Han har tidligere været vicejustisminister og statssekretær ved præsidentens kontor.

Præsidentperiode
Hans første 5-årige præsidentperiode begyndte d. 6 August 2015 da han blev sværget ind som præsident under et parliamentsmøde

Referencer

Personer fra Kraków
Polens præsidenter

Andrzej Duda


Tannhäuser și întrecerea poetică din Wartburg (títlul original în ) este o operă în trei acte cu muzica și libretul în limba germană, compusă de Richard Wagner și bazată pe două legende germane.

Temele principale ale operei sunt lupta între iubirea sacră și cea profană și răscumpărarea prin iubire, temă dominantă la Wagner.

Istoric
Premiera operei a avut loc la Dresda, la 19 octombrie 1845, însă performanța a fost sub așteptări, din cauza  distribuției necorespunzătoare. Tenorul care  a întrupat personajul principal, Joseph Tichatscheck, deși era înzestrat cu o voce magnifică, avea slabe calități dramatice, într-unul din rolurile cele mai dificile din istoria operei. Același lucru se putea spune de Johanna Wagner, nepoata compozitorului, interpretând-o pe Elisabeth: voce proaspătă, era prea tânără pentru a înțelege temperamentul complex al protagonistului. Wihelmine Schröder-Devrient, veche glorie în declin, a fost depășită vocal și scenic de rolul zeiței Venus.

Factori care au influențat, de asemenea, au fost durata (peste trei ore) și complexitatea dramatică, pentru că, deși a păstrat unele vestigii din opera cu numere, este articulată în jurul melodiei fără sfârșit. Deși Wagner s-a simțit tentat să scurteze unele lungimi, în cele din urmă a păstrat totul.

Această operă ocupă locul 53 în topul celor 100 cele mai reprezentate în perioada 2005-2010, conform statisticilor din Operabase, fiind a 14-a în Germania și a șasea a lui Wagner, cu 82 de spectacole.

Personajele principale
 Hermann, conte de Turingia (bas)
 Tannhäuser (tenor)
 Wolfram von Eschenbach (bariton)
 Walther von der Vogelweide (tenor)
 Biterolf (bas)
 Heinrich der Schreiber (tenor)
 Reinmar von Zweter (bas)
 Elisabeta de Turingia, nepoata contelui (soprană)
 Venus (soprană sau mezzo-soprană)

Argument

Actul I

 Tabloul I. Interiorul grotei zeiței Venus

Sirenele, naiadele, satirii și amorașii se joacă și dansează pentru a-i distra pe Venus și pe Tannhäuser, care trăiește aici de mult timp, sedus de zeiță (Balet și Cr.: Naht euch dem Strande!: Haideți pe malul apei!) Ea își dă seama că  Tannhäuser nu se mai simte la fel de fericit ca înainte (D: Geliebter, sag: Spune-mi, iubite.) La întrebările ei, Tannhäuser îi spune că ar dori să se întoarcă în lumea lui. Zeița încearcă să-l facă să uite aceste idei și-l roagă să cânte. Trubadurul preamărește iubirea carnală, dar îi este dor de ceilalți muritori. (S.: DieTöne lob (La3):  Cânt spre slava ta!) Venus încearcă să-l convingă să rămână lângă ea, dar nu reușește. (S.: Geliebter, komm!: O, vin', iubitule!) Când îl lasă să plece, îi prezice că într-o zi își va aminti de ea. Iar ea va fi atunci dispusă să-l ierte (S.: Wie hat' ich das erworben: Ce-am făcut eu să merit asta?)
 Tabloul II. O vale lângă castelul Wartburg

Un  ciobănaș paște oile în timp ce cântă (Frau Holda). Se apropie pelerinii care sunt în drumul lor spre Roma. Tannhäuser cade în genunchi în fața lor și cere să se alăture grupului (Cr.: Zur dir perete ich: Către tine mă duc), când dintr-o dată intră un grup de vânători, condus de conte, care îl recunoaște pe trubadur și îl salută. Întrebat, Tannhäuser nu spune de unde vine și continuă cu ideea sa de a merge la Roma (Nc.: O, bleib!: Oh, stai'), până în momentul în care Wolfram îi spune că Elizabeth este foarte tristă din momentul plecării sale (S.: Als du kühnen Sange). Trubadurul auzind numele iubitei decide să se întoarcă la Wartburg (Nc.: O Kehr zurück!: O, întoarce-te cu noi!!!; Der Himmel: Cerul).

Actul II
 Sala festivă din Wartburg

Elisabeth cântă locul care  a văzut atâtea mari competiții și care își va recăpăta strălucirea odată cu revenirea lui Tannhäuser (A.: Dich teure Halle: Tu, nobilă sală) (Si4). Trubadurul în cele din urmă se întâlnește cu tânăra domniță care, plină de discretă bucurie, îi urează bun venit (D: O Fürstin !: Oh, Prințesă!; Ich preise dieses Wunder: Binecuvântat acest miracol; D: Gepriesen sei die Stunde: Binecuvântate aceste ceasuri). Se apropie contele și, văzând bucuria nepoatei sale, îi promite că își va îndeplini toate dorințele (Noch bleibe denn unausgesprochen: Să mai rămână lucruri nerostite). Vin nobilii pregătiți să participe la concurs (Cr.‑ Freudig begrüsen wir: Vesel salutăm). Contele amintește istoria măreață a locului și promite că mâna nepoatei lui va fi premiul pentru câștigătorul concursului (S.: Gar und viel schön). Începe competiția. Wolfram cântă laudând iubirea mistică (S.: Blick ich umher: Mă uit în jurul meu). Tannhäuser îi spune că dragostea este o pasiune mortală (S.: O Wolfram). Biterolf îi răspunde că iubirea este sentimentul eroic, care apără virtutea. (S.: Heraus zum Kampfe mit uns allen!: Vă provoc la un duel!). Wolfram invocă pe cel atotputernic, care îl va inspira (S.: O Himmel: Oh, ceruri!). Tannhäuser, exasperat, laudă dragostea carnală și susține că a fost pe Muntele lui Venus (S: Dir, Göttin der Liebe (,): Tu, zeiță a dragostei). Toți sunt indignați, acuzându-l de blasfemie (Nc.: Ihr habt'es gehört!: "Ceea ce ai auzit!). Când cavalerii dau să-l atace cu săbiile, Elisabeth intervine și cere iertare, căci crede că Tannhäuser se va întoarce la zei (S. și C.: Der Unglücksel'ge: Nefericitul; Ein Engel: Un înger). Contele spune că își poate găsi iertarea doar însoțind pelerinii la Roma (S.: Ein furchtbares Verbrechen: O crimă oribilă; Nc.: Mit ihnen du sollst wallen: trebuie să mergi cu ei.) Imediat se aude corul de pelerini care trece în apropierea castelului. Tannhäuser fuge să li se alăture (Cr.: Am hohen Fest: Oh, zile de sărbătoare).                                            (Intermezzo: Pelerinajul lui Tannhäuser).

Actul III
 Valea care duce la Wartburg

Wolfram o privește cu adorație pe  Elisabeth care se roagă la fecioară (S.: Wohl wüsst ich sie hier im Gebet zu finden: Știam că aici o voi găsi, rugându-se.) Se apropie un grup de pelerini (Cr.: Beglückt darf nun dich: Fericit pot să o revăd), dar între ei tânăra nu-l vede pe iubitul ei. Cu tristețe se resemnează să moară și să ceară iertare pentru păcatele sale (S.: All mächt'Jungfrau: Sfântă Fecioară atotputernică.)     Se lasă noaptea. Când tânăra pleacă, Wolfram, care a iubit-o dintotdeauna, cânt luceafărului de seară să o însoțească în urcarea sa la ceruri (R.: Wie Todesahnung: Ca o presimțire a morții; A.: O du mein Hilder Abendstern: O, tu, dulce stea a serii.) Dintr-o dată, apare un om în zdrențe. Este Tannhäuser, pe care prietenul său nu îl recunoaște. Când în cele din urmă își dă seama, îl întreabă dacă a dobândit iertarea (D: Ich hörte Harfenschlag: am auzit sunetul de harpă). Trubadurul, agresiv, îi răspunde că Papa a refuzat spunând că așa cum bătrânul său toiag nu va înflori niciodată, așa nu va primi el iertare pentru păcatul său. Tannhauser declamă Narațiunea: Inbrust im Herzem ('3: Inimă în flăcări), declarând că vrea doar să se întoarcă în brațele lui Venus. Brusc apare zeița și Tannhäuser aleargă spre ea, în timp ce prietenul său încearcă să-l salveze. Când acesta rostește numele Elisabethei, Venus dispare cu tot cu anturajul său (Willkommen, ungetreuer Mann: Bun venit, bărbat necredincios). În întuneric apare o procesiune cu torțe care transportă sicriul tinerei domnițe. Tannhäuser vine lângă sicriul ei, îi spune  să se roage pentru el și cade mort peste ea. În acel moment se apropie un grup de tineri pelerini care transportă cârja papală pe deplin înflorită, simbol al lui iertării lui Tannhäuser de către Dumnezeu . (Nc.: Ich ward der Engel sel'ger Lohn: Așteptam răsplata îngerilor).

Discografie principală

DVD
 1978 Gwyneth Jones (Elisabeth și Venus), Spa-uri Wenkoff, Bernd Weikl / Bayreuth Festival / Colin Davis
 1982 Eva Marton, Tatiana Troyanos, Richard Cassilly, Bernd Weikl / Metropolitan Opera / James Levine
 1989 Cheryl Studer, Ruthild Engert-Ely, Richard Versalle, Wolfgang Brendel / Bayreuth Festival / Giuseppe Sinopoli
 1994 Nadine Seconder, Waltraud Meier, René Kollo, Și Bernd Weikl / Bayerische Staatsoper / Zubin Mehta
 2003 Solveig Kringelborn, Isabelle Kabatu, Peter Seiffert, Thomas Hampson / Zurich Opera house / Franz Welser-Möst
 2008 Camilla Nylund, Waltraud Meier, Robert Gambill, Roman Trekel / Orchestra Simfonică Germană Berlin / Philippe Jordan

Premiera în România
Premiera operei Tannhäuser la Opera Română din Cluj a avut loc la 16 martie 1921.

Note

Bibliografie
 Richard Wagner, Tannhäuser sau Lupta cântăreților dela Wartburg: dramă muzicală în trei acte; traducere în metru original de Șt. O. Iosif, 80 p., Editura Librăria Leon Alcalay, București, 1908
 ;
 Grigore Constantinescu și Daniela Caraman-Fotea, Ghid de operă, București, 1971
 Ana Buga și Cristina Maria Sârbu, 4 secole de teatru muzical, București, 1999
 ;

Vezi și
Operă
Operetă

Legături externe
 Tannhäuser pe site-ul

Opere de Richard Wagner
Opere în limba germană
Opere scrise în secolul al XIX-lea

Tannhäuser (operă)


Anthelia, maleni rod biljaka jetrenjarki koji je dao svoje ime porodici Antheliaceae. Rod, odnosno porodica, raširena je po Euroaziji (uključujući i Hrvatsku) i obje Amerike.

Postoje najmanje dvije priznate vrste.

Vrste
 Anthelia julacea (L.) Dumort.
 Anthelia juratzkana (Limpr.) Trevis.

Izvori

Jungermanniineae

Anthelia


Baron Digby is a title that has been created twice, once in the Peerage of Ireland and once in the Peerage of Great Britain, for members of the same family.

Robert Digby, Governor of King's County, was created Baron Digby, of Geashill in the King's County, in the Peerage of Ireland in 1620. He was the nephew of John Digby, 1st Earl of Bristol. Lord Digby's grandson, the third Baron, and the latter's younger brothers, the fourth and fifth Barons, all represented Warwick in Parliament.

The 5th Baron's grandson, the 6th Baron, sat as a Member of Parliament for Malmesbury and for Wells. His younger brother, the 7th Baron, represented Ludgershall and  Wells in the House of Commons. In 1765, he was created Baron Digby, of Sherborne in the County of Dorset, in the Peerage of Great Britain, with remainder to the male issue of his father. In 1790, Lord Digby was further honoured when he was made Viscount Coleshill and Earl Digby also in the Peerage of Great Britain, with remainder to the issue male of his body.

His son, the 2nd Earl, was Lord Lieutenant of Dorset from 1808 to 1856. He never married, and on his death in 1856, the viscountcy and earldom became extinct. However, he was succeeded in the two baronies by his first cousin once removed, the 9th Baron. He was the son of Admiral Sir Henry Digby, son of the Very Reverend the Honourable William Digby, younger brother of the 6th Baron and the first Earl Digby. His son, the 10th Baron, sat as a Conservative Member of Parliament for Dorset. He was succeeded by his son, the 11th Baron. He was Chairman of the Dorset County Council from 1955 to 1964 and Lord Lieutenant of Dorset from 1952 to 1964. The son, the 12th Baron, also served as Lord Lieutenant of Dorset from 1984 to 1999.  the titles are held by his son, the 13th Baron, who succeeded in 2018.

Two female members of the family have also gained fame. Jane Digby was the sister of the 9th Baron while Hon. Pamela Harriman (née Digby), American Ambassador to France, was the eldest daughter of the 11th Baron and the sister of the 12th Baron.

The family seat is Minterne House, near Dorchester, Dorset.

Baron Digby (1620, Ire)
Robert Digby, 1st Baron Digby ( – 1642)
Kildare Digby, 2nd Baron Digby (c. 1627 – 1661)
Robert Digby, 3rd Baron Digby (1654–1677)
Simon Digby, 4th Baron Digby (1657–1685)
William Digby, 5th Baron Digby (1661–1752)
Edward Digby, 6th Baron Digby (1730–1757)
Henry Digby, 7th Baron Digby (1731–1793) (created Baron Digby [GB] in 1765)

Baron Digby (1765, GB)
Henry Digby, 7th and 1st Baron Digby (1731–1793) (created Earl Digby in 1790)

Earl Digby (1790)
Henry Digby, 1st Earl Digby, 7th and 1st Baron Digby (1731–1793)
Edward Digby, 2nd Earl Digby, 8th and 2nd Baron Digby (1773–1856)

Baron Digby (1620, 1765; reverted)
Edward St Vincent Digby, 9th and 3rd Baron Digby (1809–1889)
Edward Henry Trafalgar Digby, 10th and 4th Baron Digby (1846–1920)
Edward Kenelm Digby, 11th and 5th Baron Digby (1894–1964)
Edward Henry Kenelm Digby, 12th and 6th Baron Digby (1924–2018)
Henry Noel Kenelm Digby, 13th and 7th Baron Digby (born 1954)

The heir apparent is the present holder's son, Hon. Edward St Vincent Kenelm Digby (born 1985).
The heir apparent's heir, and next in line, is his elder twin son Henry George Kenelm Digby (born 2018).

Male-line family tree

See also
Earls of Bristol, first creation
Sir Henry Digby
Jane Digby
Pamela Digby
Geashill

References

Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990.

Baronies in the Peerage of Ireland
1620 establishments in Ireland
Digby family
Peerages created with special remainders
Baronies in the Peerage of Great Britain
Noble titles created in 1620
Noble titles created in 1765

Baron Digby


Carvalhal de Vermilhas, Portekiz'de Vouzela belediyesine bağlı olan, 8,10 km2 yüzölçümüne sahip, 229 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Vouzela

Carvalhal de Vermilhas


Tonča Anković (Metković, 29. rujna 1942.), hrvatska književnica. Piše romane. Živi i radi u Splitu.

Djela
Napisala više djela, od kojih se ističu:
 Optužnica, roman, 1995.
 Klub, roman, 1997.
 Ljudi bez mjesta, roman, 1998.
 Grad, roman, 2001.
 Druga strana rijeke, 2012.

Izvori

Hrvatski romanopisci
Životopisi, Metković
Životopisi, Split

Tonča Anković


Polka Dot Shorts is a Canadian children's television series produced by TVOntario, which has been broadcast around the world. It was created, produced, and edited by Jed MacKay. Approximately 180 episodes were produced from 1993 to 2001, all produced by MacKay and directed by Michael McNamara. The series won a Gemini Award from the Academy of Canadian Cinema and Television in 2000 for "Best Pre-School Program or Series".

About
The series is based on Polka Dot Door, and stars the characters Polkaroo, Humpty, Dumpty, Bear and Marigold. The characters are portrayed by "physical theater" actors in large costumes; Marigold's performer, for example, had a ballet and circus background. Charles P. Schott ("Bear") was a Gemini Awards finalist for "Best Performer in a Pre-School Series" in 2002.

Originally, each episode started with a human host (Deborah Drakeford) introducing the episode to a gathering of children as she was about to read the story from a book. The stories themselves were dramatized by actors in large suits, playing the puppets from Polka Dot Door, while the reader provided the dialogue. A new character was added to the Polka Dot Door family: Polkaroo's pet, Bibble. Although Bibble was only capable of making sounds that loosely resembled "bibblebibblebibble", he did so in various tones which indicated his mood.

At one point in every episode, one or more of the characters would discover a large pair of polka dot shorts, and exclaim, "A great big pair of polka dot shorts! How did they get there?" Polkaroo's response would be, "I haven't the foggiest!"

Some episodes were done entirely in rhyme, in which case the character who found the polka dot shorts would exclaim, "Polka dot shorts, a great big pair! How on earth did they get there?"

After the first two seasons the episodes were re-edited. The human hostess/storyteller was deleted, and the show would begin immediately.

The show has been broadcast on the CBBC and Living TV's morning slot Tiny Living in the UK as well as being released on video by Abbey Home Media.
A live theatre production toured across the UK in the early 2000s.

Characters
Polkaroo (played by Greg Lanthier, voiced by Andrew Sabiston): A green kangaroo-like animal with yellow hair, a red nose, a long yellow furry tail, a red-and-yellow polka dot on his neck and a gown covered in polka dots. He appears in every episode. He lives in a small house with his pet Bibble. He enjoys having his friends round to play and is mostly the one who finds the polka dot shorts. He sometimes talks in rhyme, and when his friends argue or do something he doesn't like, he often interrupts them with "Excuse me".

Bibble: Polkaroo's mischievous pet which looks like a multi-coloured mop head covered in pom-poms. Often seen moving about making a "bibbly" sound, hence his name. He likes to pull pranks, and sometimes annoys the others with them.

Humpty (played by Line Roberge, voiced by Tony Daniels): A big green egg with purplish hair and a white nose. He wears a burgundy coloured suit patterned with pink roses, a tie with a large H on it, and green boots. Humpty is playful and sometimes a bit mischievous, but he always goes out of his way to help his friends. When the gang start to feel scared or nervous, he often says "Pull yourself together." He is Dumpty's older brother.

Dumpty (played by Brunella Battista, voiced by Julie Lemieux): Humpty's younger brother. He is brown coloured with a blue checked nose. He wears a cream-coloured cap with the letter D on it, a blue bow tie, a blue suit with flowers and checks on it, and brown boots. The youngest of the group, he loves to help and wants to fit in. He sometimes annoys his older brother Humpty, but deeply cares for him.

Bear (played by Charles P. Schott, voiced by Brian Moffatt): A brown bear who is Polkaroo's best friend and wears a green bow tie with white polka dots. He has a great fondness for honey, speaks with a posh accent, and can sometimes be a bit of a show-off. He often says "Coincidence, I think not."

Marigold (played by Alisa Walton, voiced by Deborah Drakeford): A kind-hearted doll with orange yarn-like hair in pigtails. She wears a green dress with flowers on it, yellow-and-white striped leggings, and black buckle shoes. She loves gardening and grows many different plants. She often says "You know what? I'll tell you what."

Episodes

Series 1 (1994)
Shadow Dancer

The Rookie

Treasure Map

Goodnight Polkaroo

The Ball That Got Broken

Just For Two

Series 2 (1995)
Sweet and Sour Surprise

Small Comfort

Whip Whop Woes

Thunder Bear

Bibble's Bubble Bath

Rainbow Bird

Humpty's Fair Share

Not Enough Helpers

A Star Is Born

Great White Bibble

Home Sweet Home

Cutler in The Cake

Phantom of The Nursery Rhyme

Polkaroo of The Jungle

Aloha

Unbearable

The Holden Pear

Sleeping Beauty

Show Me The Honey

Royal Visit

Humptanic

King Dumpty

Kla Two

Picture Perfect

Knock Knock

Jack and The Beanstalk

Cereal Bowl

A Windy Day

Lots of Spots

The Sandwich

Seasons Greetings Polkaroo

Series 3 (1996)

Badge of Merit

Polkaroo The Painter

Hooray for Dumpty

In The Bag

Incredible Shrinking Plant

Big Boot

Polkarobot

Vote For Me

The Bibble Ra

Bibble Day

Magnet Mayhem

Polkaroo's Tanksgiving

The Snowman

Bibbles Birthday

Knock on Wood

Pardon My Garden

The Great Obstacle Race

The Wonderfully Marvelous Thingamajig

Series 4 (2004)

A Champion Chomper

See also
Gisèle's Big Backyard, a segment on TVO Kids where the characters appeared after this show ended

References

External links

TVO original programming
Canadian television shows featuring puppetry
Sentient toys in fiction
1993 Canadian television series debuts
2001 Canadian television series endings
English-language television shows
Television shows filmed in Toronto
1990s Canadian children's television series
2000s Canadian children's television series
1990s preschool education television series
2000s preschool education television series
Canadian preschool education television series
Television series about bears
CBeebies

Polka Dot Shorts


El Cárcamo es un lugar o paraje histórico, además de un pago agrícola y un caserío, localizado en el municipio español de Huétor Tájar, en la provincia de Granada (comunidad autónoma de Andalucía). Se encuentra a 2,8 km de su núcleo y en el trayecto de la carretera provincial GR-4002 que trascurre desde la localidad panciverde hasta Montefrío. Incluye el cortijo de Cárcamo Bajo, que está incorporado a la Base del Patrimonio Histórico de Andalucía, y está formado por dos núcleos yuxtapuestos, y se ordena alrededor de dos patios, en uno de los cuales, el mayor, se sitúa el edificio señorial. Dispone de secadero de tabaco, vivienda de los caseros y gañanía.Los historiadores lo datan en el , por su fábrica de tapial, su sistema estructural y el formato de los vanos.

Tiene su origen en la explotación de los regadíos del arroyo Vilanos, tras la Reconquista y repartimientos de Loja, a partir de la que se formó un importante caserío que llegó a contar con 285 habitantes en 1940. En la actualidad la importancia del asentamiento ha disminuido.

Topónimo
El término Cárcamo es un antropónimo que deriva en un topónimo, que en el caso que nos ocupa, hace referencia a D. Diego de Cárcamo, militar cordobés de gran trascendencia en la destrucción de la Fortaleza de Tájara, en 1483
.

Este topónimo, por su origen antroponímico, es habitual en toda España y en particular en Andalucía, en diversas entidades geográficas y de población. En la actualidad, esta población no está recogida en el nomenclátor de entidades singulares de población que establece el INE, estando englobada dentro de la entidad de la Estación de Huétor Tájar, si bien aparece en ediciones anteriores como la de 1940.

Por otra parte, el topónimo aparece en el Catálogo de Entidades del Nomenclátor Geográfico de Andalucía (NGA) en distintos términos:

 Lugar/Paraje El Cárcamo. Pago histórico del municipio de Huétor Tájar que data de los Repartimientos de Loja, en la que se desarrolló un Caserío o Cortijada que ha llegado hasta nuestros días.
 Edificación Rural Cortijo del Cárcamo Alto. Es la edidicación más significativa del Caserío, dada su antigüedad (su última construcción data del ) y su relevancia arquitectónica, que le ha valido para ser incluida en la Base de Datos del Patrimonio Inmueble de Andalucía.
 Vértice geodésico Cárcamo, localizado en un pequeño promontorio aledaño a la Casería.

Origen histórico
Su origen de este lugar se remonta a la repoblación del Reino de Granada en el , donde nace esta entidad con la finalidad de la explotación de los terrenos de regadío del arroyo Vilanos. Se ubicaba estratégicamente en el cruce de los caminos reales de Montefrío a Alhama de Granada y de Loja a Granada, denominados actualmente Cordel de Loja a Granada y Vereda de Salar. En ambos casos las vías pecuarias están expedientadas por la Delegación Provincial de la Consejería de Medio Ambiente de Granada por haber sido ocupados espacios públicos por particulares. Con este se pretende liberar espacios, entre otras cosas, para la construcción de la línea de alta velocidad Antequera-Granada.

Esta disposición estratégica y la posibilidad de riego a partir de las aguas del Arroyo Vilanos, provocaron la temprana población de esta zona. En 1863 existe un recurso de casación a una sentencia sobre la utilización del agua del arroyo Vilanos para el riego. En la sentencia se nombra a Doña Josefa Velenzuela Gaitán de la Cerda, viuda de Don Gabriel de Pedrosa y sucesora de Diego Ortega en la tenencia del cortijo del Cármamo. Esta heredad se remonta a la merced otorgada por los Reyes Católicos, de 137 fanegas a D. Pedro Aranda el 5 de noviembre de 1491, durante los repartimientos de Loja.

En 1940 la entidad llegó a alcanzar una población de 285 habitantes, según el nomenclátor de dicha fecha, si bien, tras los movimientos de migración de las zonas rurales en las décadas de los años 60 y 70, la entidad se ha visto reducido a algunos cortijos y ventas.

Actualidad

En la actualidad, dentro del caserío, destacan el cortijo del Cárcamo Alto, convertido en una Sociedad agraria de transformación (SAT) homónima, que se encarga de explotar las tierras de la zona. El cortijo se conforma de zonas destinadas tanto a la vivienda como al almacenaje y transformación de productos agrícolas. Lindando con este, se localiza el Cortijo del Cárcamo Bajo, en un estado muy degradado y catalogado en la Base de Datos del Patrimonio Inmueble de Andalucía. Su actual tipología constructiva se remonta al , aunque la zona estaba ocupada por otras edificaciones desde el período de la repoblación.

Por su localización entre cruce de caminos, también destaca la existencia de antiguas ventas. En la actualidad perdura la Venta Cuatro Caminos, aunque otras como el antiguo Cortijo de Chiscales han desaparecido.

Referencias

Localidades de la provincia de Granada
Huétor-Tájar

El Cárcamo


بلدية فيلافرانكا أوتيس دي أوكا , هي إحدى بلديات مقاطعة برغش, التي تقع في منطقة قشتالة وليون, والتي تقع في شمال غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 196 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

أعلام

 خوان ماتا

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة برغش
بلديات برغش

فيلافرانكا أوتيس دي أوكا


STS-99 was a Space Shuttle mission using Endeavour, that launched on 11 February 2000 from Kennedy Space Center, Florida. The primary objective of the mission was the Shuttle Radar Topography Mission (SRTM) project. This was also the last solo flight of Endeavour; all future flights for Endeavour became devoted to the International Space Station. STS-99 was also the first Shuttle mission of the 2000s.

Crew

Mission highlights

The Shuttle Radar Topography Mission (SRTM) was an international project spearheaded by the National Imagery and Mapping Agency (now the National Geospatial-Intelligence Agency), an agency within the U.S. Department of Defense, and NASA, with participation of the German Aerospace Center DLR. Its objective was to obtain the most complete high-resolution digital topographic database of the Earth. SRTM consisted of a specially modified radar system that flew onboard Endeavour during its 11-day mission. This radar system gathered around 8 terabytes of data to produce high-quality 3-D images of the Earth's surface.

SRTM used C-band and X-band interferometric synthetic aperture radar (IFSAR) to acquire topographic data of Earth's land mass (between 60°N and 56°S). It produced digital topographic map products which met Interferometric Terrain Height Data (ITHD)-2 specifications (30 meter x 30 meter spatial sampling with 16 meter absolute vertical height accuracy, 10 meter relative vertical height accuracy and 20 meter absolute horizontal circular accuracy). The result of the Shuttle Radar Topography Mission was close to 1 trillion measurements of the Earth's topography. Besides contributing to the production of better maps, these measurements could lead to improved water drainage modeling, more realistic flight simulators, better locations for cell phone towers, and enhanced navigation safety.

The Shuttle Radar Topography Mission mast was deployed successfully to its full length, and the antenna was turned to its operation position. After a successful checkout of the radar systems, mapping began at 00:31 EST, less than 12 hours after launch. Crewmembers split into two shifts so they could work around the clock, and began mapping an area from 60 degrees north to 56 degrees south. Data was sent to the Jet Propulsion Laboratory for analysis, and early indications showed the data to be of excellent quality.

Mapping proceeded fairly smoothly, but during an attitude-hold period for payload mapping during the second day of flight, it was determined that orbiter propellant usage had doubled from 0.07 to 0.15% an hour. The increase was caused by a failure of the payload cold-gas thrust system that was used to offset the gravity gradient torque of the mast. As a result of this failure, orbiter propellant was being used at a higher-than-planned rate to maintain the attitude of the vehicle. Measures to reduce the expenditure were evaluated and based on the analysis, enough propellant could be saved to complete the planned 9-day plus science mission.

The first of a series of "flycast" maneuvers during the mission was also made on the second day of flight. The flycast maneuver was designed to reduce strain on the almost  mast extending from Endeavours payload bay when adjustments to Endeavours orbit were needed.

The orbiter, which flew tail-first during mapping operations, was moved to a nose-first attitude with the mast extending upward. A brief reaction control system pulse began the maneuver. This caused the mast to deflect slightly backwards then rebound forward. As it reached vertical, a stronger thrust was applied, arresting the mast's motion and increasing the orbiter's speed.

Radar data gathering concluded at 06:54 EST on the tenth day of flight after a final sweep across Australia. During 222 hours and 23 minutes of mapping, Endeavours radar images filled 332 high density tapes and covered 99.98% of the planned mapping area – land between 60 degrees north latitude and 56 degrees south latitude – at least once and 94.6% of it twice. Only about  in scattered areas remained unimaged, most of them in North America and most already well mapped by other methods. Enough data was gathered to fill the equivalent of 20,000 CDs.

Also aboard Endeavour was a student experiment called EarthKAM, which took 2,715 digital photos during the mission through an overhead flight-deck window. The NASA-sponsored program allowed middle school students to select photo targets and receive the images via the Internet. The pictures were used in classroom projects on Earth science, geography, mathematics and space science. More than 75 middle schools around the world participated in the experiment, which set a record. On four previous flights combined, EarthKAM sent down a total of 2,018 images.

STS-99 also saw the recommissioning of the Spacelab pallet system, despite the Spacelab system being discontinued almost two years prior.

The 2007 Smithsonian Networks documentary Oasis Earth was made about the mission, containing HD video from inside Endeavour, including many views looking at the Earth below. One highlight of the documentary features Mamoru Mohri shooting video of the Moon and Mount Fuji.

This was the last mission to fly with the original Space Shuttle cockpit layout in 18 straight years. Although the next mission (STS-101) featured the "glass cockpit" on Atlantis, Endeavour and sister orbiter Discovery continued flying with the original cockpit layout until after the Columbia disaster.

Wake-up calls
NASA began a tradition of playing music to astronauts during the Gemini program, which was first used to wake up a flight crew during Apollo 15.
Each track is specially chosen, often by their families, and usually has a special meaning to an individual member of the crew, or is applicable to their daily activities.

See also

 List of human spaceflights
 List of Space Shuttle missions
 Outline of space science

References

External links

 NASA mission summary
 STS-99 Video Highlights
 USGS: Shuttle Radar Topography Mission (SRTM) Fact Sheet 2009-3087 (Sep 2009)

STS-099
Spacecraft launched in 2000
2000 in the United States
2000 in Florida

STS-99


was a town located in Hita District, Ōita Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 3,729 and the density of . The total area was .

On March 22, 2005, Ōyama, along with the town of Amagase, and the villages of Kamitsue, Maetsue and Nakatsue (all from Hita District), was merged into the expanded city of Hita.

Dissolved municipalities of Ōita Prefecture

Ōyama, Ōita


Skinke er en dansk kortfilm fra 2010 instrueret af Johan Knattrup Jensen.

Handling
Kokken Magnus og hans kæreste, Thea, er til åbningsfest på Magnus' nye restaurant. Men under festen tror Magnus, at Thea er sammen med en fremmed mand, og hans jalousi eksploderer. Han tager hende med hjem og låser hende inde i køkkenet, indtil hun siger undskyld.

Medvirkende

 Carsten Bjørnlund
 Stine Fischer Christensen
 Peter Christoffersen

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2010

Skinke (film)


Le Gimpo Football Club (en coréen : 김포 FC), plus couramment abrégé en Gimpo FC, est un club coréen de football fondé en  et basé dans la ville de Gimpo.

Fondé sous le nom de Gimpo Citizen FC, il évolue actuellement dans la K League 2, la deuxième division sud-coréenne.

Histoire

Gimpo Citizen FC (2013-2020)
Le Gimpo Citizen FC est fondé en . Durant sa première année, le sponsor, Goobne Chicken, fourni un seau de poulet et une bière pour chaque match à domicile, amenant ainsi un large public.

Le club se qualifie pour les séries éliminatoires pendant deux saisons consécutives en 2016 et 2017, s'établissant ainsi comme une équipe majeure de l'ancienne D3 nationale.

Changement de nom en Gimpo FC et débuts en K3 League (2020-2021)
Afin de répondre aux normes d'incorporation de la K3 League nouvellement réorganisée en 2020, la ville de Gimpo fait entrer le club dans la division sous un nom provisoire (Projet d'établissement de la Fondation Gimpo FC) le 23 mars de la même année, suivi par le maire de Gimpo Jeong Ha-young, l'adjoint au maire, le directeur du secrétaire national et 15 officiels de football.

La même année, le stade de Gimpo ferme pour rénovations. En , le nom de l'équipe est changé de Gimpo Citizen FC à Gimpo FC.

K League 2
Le club participe à la ligue semi-professionnelle en D3 jusqu'en 2021, puis obtient l'autorisation de rejoindre la K League 2 à partir de la saison 2022.

Bilan saison par saison

Palmarès

En tant que Gimpo Citizen FC

En tant que Gimpo FC

Personnalités du club

Présidents du club
  Jung Ha-Young (2014 - )

Entraîneurs du club
  Yoo Jong-Wan (2014 - 2017)
  Oh Jong-yeol (2018 - 2019)
  Ko Jeong-woon (2020 - )

Effectif actuel du club

Liens externes

Club de football en Corée du Sud
Club de football fondé en 2016

Gimpo Football Club


«Dark Entries» es el segundo disco sencillo de la banda inglesa de rock gótico Bauhaus, publicado en el Reino Unido en 1980, sólo en disco de vinilo de 7 pulgadas.

Una primera versión de este tema había aparecido en su sencillo debut, Bela Lugosi's Dead, de poco más de un minuto de duración, apenas unos cinco meses antes, pero esta versión epónima fue la definitiva.

Es un tema aún con fuerte influencia del punk, corriente a la vera de la cual surgió la banda. Se publicó tres veces, dos en el sello 4AD y la otra como su primer material bajo el sello Beggars Banquet Records; nunca apareció en CD.

Listado de canciones

Referencias

Sencillos de Bauhaus
Sencillos de 1980
Canciones en inglés

Dark Entries


Rock Legends es un álbum recopilatorio de la banda estadounidense de heavy metal Mötley Crüe. El álbum fue lanzado en 2008 y cuenta con 17 canciones.

Lista de canciones
Dr. Feelgood (Mick Mars, Nikki Sixx) - 4:44
Girls, Girls, Girls (Tommy Lee, Mars, Sixx) - 4:31
Shout at the Devil (Sixx) - 3:16
Wild Side (Lee, Mars, Vince Neil, Sixx) - 4:37
Too Fast for Love [Alternative Version] (Sixx) - 3:21
Looks That Kill (Sixx) - 4:01
Home Sweet Home (Lee, Sixx) - 3:57
Kickstart My Heart	(Sixx) - 4:44
Smokin' in the Boys Room (Cóver de Brownsville Station) (Code, Lutz) - 3:27
Without You (Mars, Sixx) - 4:29
Afraid (Sixx) - 4:08
Bitter Pill (Lee, Mars, Neil, Sixx) - 4:26
Enslaved (Lee, Mars, Sixx) - 4:30
Glitter [Remix] (Adams, Humphrey, Sixx) - 5:41
Primal Scream (Lee, Mars, Neil, Sixx) - 4:47
Same Ol' Situation (S.O.S.) (Lee, Mars, Neil, Sixx) - 4:15
Don't Go Away Mad (Just Go Away) (Lee, Mars, Neil, Sixx) -	4:42

Referencias

Álbumes de Mötley Crüe
Álbumes de 2008
Álbumes recopilatorios de 2008
Mötley Crüe
Álbumes en inglés
Álbumes de heavy metal

Mötley Crüe: Rock Legends


Rózsafa ( Biduš) ist eine ungarische Gemeinde im Kreis Szigetvár im Komitat Baranya. Die Einwohnerzahl beträgt knapp 400 (Stand 2011), die Fläche 16,64 km².

Geografische Lage
Die Gemeinde liegt sieben Kilometer südöstlich der Stadt Szigetvár und ungefähr 28 Kilometer südwestlich des  Komitatssitzes Pécs. Nachbargemeinden sind Bánfa, Katádfa, Nagypeterd und Szentdénes.

Geschichte
Der Ort wurde bereits im 14. Jahrhundert erwähnt. Zur damaligen Zeit gab es eine Kirche, die den Namen des Schutzheiligen Szent Mihály trug. Um 1570 wurde diese Kirche durch die Türken zerstört. Nach der türkischen Besatzung wurde Rózsafa zunächst durch die Familie Werbőcziek, danach durch die Familie Perczel als Grundherren geprägt. In der Mitte des 17. Jahrhunderts wurde der Ort aus bislang unbekannten Gründen in Büdősfá umbenannt. Seit 1899 trägt er wieder seinen ursprünglichen Namen Rózsafa. Bei der Volkszählung im Jahr 1910 betrug die Einwohnerzahl 612, von denen 609 Ungarn waren. 510 Bewohner gehörten der reformierten, 99 der römisch-katholischen und 3 der evangelisch-lutherischen Kirche an.

Sehenswürdigkeiten
 Reformierte Kirche (1794 erbaut, Spätbarock)
 Schloss Perczel (Perczel-kastély)
 Sebestyén "Lantos" Tinódi-Denkmal, erschaffen von István Vanyur
 Weltkriegsdenkmal (I. világháborús emlékmű)

Verkehr
Durch Rózsafa verläuft die Nebenstraße Nr. 58104. Der nächstgelegene Bahnhof befindet sich zwei Kilometer nördlich in Nagypeterd.

Weblinks
 Offizielle Webseite ()
 Rózsafa, bei: műemlékem.hu (ungarisch)

Ort im Komitat Baranya

Rózsafa


Çaltı, Samsun ilinin Çarşamba ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Köy, adını sahil şeridinden sonra, kumluk arazi de yetişen dikenli çaltı ağacından almaktadır.
Köy, Cumhuriyet döneminden sonra, bataklıkların DSİ tarafından kurutulması neticesinde tarım arazileri sel baskınından kurtarıldığında, kesin yerleşime açıldığı bilinmektedir. Köy  Çaltı Köyü`nün Karadeniz`le olan sahil şeridi vardır. Bu sahil şeridi kıyı plajları için çok uygun olup, özellikle Asarcık`lı göçmenlerin yaşadığı, Asarcık Mahalle`sinden giden yoldan deniz`e gidilmesi tavsiye olunur. Sahil de  yazları işletilen ve balığın her çeşidini bulabileceğiniz küçük deniz gazinoları vardır. Köy, sahil şeridi boyunca, karadan tatlı su bataklıkları ve göllerle çevrili olduğundan, kış aylarında kanatlı kuş türü avcılığı yapılır. Tatlı su yatakları yaz aylarında, DSİ nin açtığı kanallar sayesinde tatlısu balıkçılığı hâlen devam etmektedir ve balıkları tutmak için şehrin dört bir yanından insanlar bu köye akın etmektedir.

Coğrafya
Samsun iline 30 km, Çarşamba ilçesine 23 km uzaklıktadır.

Nüfus

Çarşamba'nın mahalleleri

Çaltı, Çarşamba


Kévin Kiruthi-Kimani (* 12. Juni 1989 in Nairobi) ist ein kenianischer Fußballspieler.

Karriere

Verein
Seine Karriere begann 2008 bei Kenya Commercial Bank FC. Der offensive Mittelfeldspieler erzielte in der Saison 2011 elf Tore für Mathare United und wurde am Ende zum Kenyan-Premier-League-Spieler des Jahres gekürt.

Am 8. Februar 2012 flog er gemeinsam mit seinem Nationalmannschaftskollegen Kévin Oliech zu einem Probetraining nach Deutschland zum KFC Uerdingen 05, bevor er am 10. Februar ein Probetraining bei Alemannia Aachen absolvierte. Doch am Ende wechselte der Spieler dann zum belgischen Drittligisten Bocholter VV. Im Sommer 2013 ging er dann weiter zum FC Fostiras Tavros in die griechische Zweitklassigkeit. Nach einem halben Jahr ging er zurück in seine Heimat und schloss sich Tusker FC an.

Anschließend folgten Stationen bei Jomo Cosmos in der südafrikanischen ersten Liga und bei Zweitligist al-Hazem in Saudi-Arabien. Die erste Hälfte der Saison 2018 verbrachte er bei Sofapaka FC und anschließend stand Kimani erneut bei Mathare United unter Vertrag. Seit dem Sommer 2020 spielt er nun für den Ligarivalen Wazito FC.

Nationalmannschaft
2010 wurde Kimani erstmals in die kenianische Fußballnationalmannschaft berufen und kam bislang zu 21 Länderspielen für die "Harambee Stars".

Einzelnachweise

Fußballnationalspieler (Kenia)
Fußballspieler (Kenya Commercial Bank FC)
Fußballspieler (Mathare United FC)
Fußballspieler (Fostiras FC)
Fußballspieler (Tusker FC)
Fußballspieler (Jomo Cosmos)
Fußballspieler (al-Hazem)
Fußballspieler (Sofapaka FC)
Fußballspieler (Wazito FC)
Kenianer
Geboren 1989
Person (Nairobi)
Mann

Kevin Kimani


Masatoshi Kushibiki (født 29. januar 1993) er en japansk fodboldspiller. Han var en del af den japanske trup ved Sommer-OL 2016.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Masatoshi Kushibiki


Karl Schörlin (* 20. Januar 1882 in Durlach, Großherzogtum Baden; † 19. April 1955 in Neustadt an der Weinstraße) war ein deutscher Richter.

Leben
Der Vater war Postmeister. Karl Schoerlin war evangelisch. Er begann an der Ludwig-Maximilians-Universität München Rechtswissenschaft zu studieren. 1901 wurde er im  Corps Transrhenania aktiv. Als Inaktiver wechselte er an die  Friedrich-Wilhelms-Universität zu Berlin und die
Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg. Er bestand 1906 das juristische Universitätsexamen. Als Rechtspraktikant kam er nach Wertheim, Konstanz, Heidelberg und Schwetzingen. Nach dem Staatskonkurs (1910) war er Gerichtsassessor in Wertheim und Sinsheim. 1912 wurde er kommissarischer Amtsrichter in Radolfzell, Stockach,  Mühlheim am Bach, Lörrach und Pforzheim, 1913 Dienstvorsteher des  Amtsgerichts Schopfheim. 1914 kam er als Hilfsstaatsanwalt nach Pforzheim und 1920 nach Mannheim, wo er im selben Jahr zum Landgerichtsrat und Untersuchungsrichter ernannt wurde. Seit Dezember 1918 Mitglied der  Deutschen Volkspartei trat er am 1. Mai 1933 der NSDAP bei (Mitgliedsnummer 3.464.658). 1933 wurde er Landgerichtsdirektor. Von 1933 bis 1935 war er Stadtrat in Mannheim. Während der Suspension seines Corps in der Zeit des Nationalsozialismus war er Mitglied der Altkameradschaft "von der Pfordten".

Am 15. September 1937 kam er als Hilfsrichter in den III. Strafsenat des Reichsgerichts. Gegen seine Ernennung zum Reichsgerichtsrat am 1. April 1938 kamen "Zweifel an der echten nationalsozialistischen Gesinnung" auf, da er Mitglied des logenartigen Mannheimer Herrenclubs "Räuberhöhle" war. Beim  Luftangriff auf Leipzig am 4. Dezember 1943 wurde er verwundet. 1945 war er im IV. Strafsenat des Reichsgerichts. Er kehrte nach Kriegsende nach Wertheim zurück und betätigte sich dort noch als Rechtsanwalt in der Kanzlei seines Schwagers. Er starb nach längerem Krankenlager im Krankenhaus in Neustadt. Beigesetzt wurde er im Familiengrab in Wertheim.

Auszeichnungen
 Bayerisches Kriegsverdienstkreuz
 Preußisches Kriegsverdienstkreuz

Literatur
 Friedrich Karl Kaul, Geschichte des Reichsgerichts, Band IV (1933–1945), Ost-Berlin 1971, S. 290f.

Einzelnachweise

Richter (Reichsgericht)
Person (Baden)
Corpsstudent (20. Jahrhundert)
DVP-Mitglied
NSDAP-Mitglied
Person (Mannheim)
Deutscher
Geboren 1882
Gestorben 1955
Mann

Karl Schörlin


Um conselho presbiteral ou conselho de padres  é um grupo de padres escolhidos para auxiliar o ordinário local em uma capacidade consultiva no governo de uma diocese católica romana. O cânon 495 do Código de Direito Canônico estabelece que toda diocese deve ter tal conselho. O conselho trata de assuntos relativos ao bem-estar pastoral do povo de Deus na igreja local.

Cerca de metade dos membros do conselho são eleitos livremente pelos sacerdotes. Os outros são membros ou por cargo que ocupam ( ex officio ) ou por indicação do bispo.

Cabe ao bispo decidir quando consultar o conselho, presidir a reunião e determinar a ordem do dia, se os itens a serem incluídos são de sua própria iniciativa ou propostos por algum membro do conselho.

Em caso de sede vacante, o conselho deixa de existir e as suas funções são assumidas pelo colégio dos consultores.

Referências

Hierarquia católica

Conselho Presbiteral


Richard Daley may refer to:
Richard J. Daley (1902–1976), mayor of Chicago (1955–1976), father of Richard M. Daley
Richard M. Daley (born 1942), mayor of Chicago (1989–2011), son of Richard J. Daley

See also
Richard Daly (1758–1813), Irish actor and theatrical manager
Richard J. Daly, American business executive
Richard Dalley, American figure skater
Dick Daley (1910–1984), Australian rugby league footballer

Richard Daley