Un violeur en série est un individu qui commet des viols répétés, soit contre plusieurs victimes, soit plusieurs fois contre la même victime au fil du temps. Certains violeurs en série s'attaquent aux enfants. Le terme de « prédateur sexuel » est parfois utilisé pour décrire le comportement des gens qui commettent plusieurs viols consécutifs. D'autres individus perpétuent leurs agressions en milieu carcéral. Il arrive aussi qu'un groupe de violeurs en série agisse en coordination. Le profil comportemental répétitif de ces violeurs permet parfois de prédire leurs actions afin d'obtenir leur arrestation et leur condamnation. Contrairement aux auteurs d'un seul viol, .

Application des lois

Il arrive souvent que les preuves (recueillies après examen physique et témoignage des victimes) soient dispersées parmi plusieurs organismes d'application des lois, ce qui forme un obstacle pour identifier le criminel à l'origine de ces multiples actes. La condamnation du violeur risque d'être retardée si les victimes ne coopèrent pas avec les enquêteurs. Les preuves recueillies sont, par exemple, l'empreinte génétique, les empreintes digitales, la salive, les cheveux, des prélèvements dans le vagin, le curetage de poussières sous les ongles ou sur les draps de lit. Les agents qui enquêtent sur de viols en série donnent souvent un surnom au criminel, en amont de son arrestation, pour caractériser ses tactiques ou ses habitudes.

Les probabilités de condamnation sont plus élevées pour les violeurs en série que pour les violeurs connus de la victime. Contrairement aux auteurs d'un viol unique, les violeurs en série risquent d'être moins aisément identifiés comme tels en raison de la lenteur pour analyser et recouper les preuves. Il faut parfois plusieurs années pour rattacher un viol à un individu précis.

L'université Case Western Reserve a examiné les statistiques de récidive des délinquants sexuels ayant été arrêtés avant le viol. 26 % d'entre eux avaient été arrêtés pour agression sexuelle ; 60 % ont été arrêtés pour au moins une autre agression sexuelle sans lien avec la précédente.

Afin de juguler et d'appréhender ces criminels, le FBI a fondé en 1974 l'unité de science comportementale.

Tactiques

Un violeur en série peut se servir de sites de rencontres pour choisir ses victimes potentielles. Une autre tactique consiste à menacer la victime de lui infliger des souffrances ou d'en infliger à ses proches. Il arrive aussi que le criminel drogue sa victime. Certains violeurs en série ont une idée précise des victimes recherchées et de leurs emplois du temps. En 2014, un individu de 18 ans, accusé de viols en série, avait utilisé des applications mobiles de réseautage  pour entrer en relation avec les filles visées. Certains criminels emmènent leurs victimes en voiture dans des lieux isolés.

Traits de personnalité

Les criminels sont décrits comme . Les violeurs en série sont différents des auteurs d'un seul viol. Chez ces derniers, la distance parcourue avant le viol est plus longue, et ils utilisent une méthode de « piégeage » contre la victime, en feignant d'être un autostoppeurs ou un séducteur dans un bar ou une fête, tout en participant aux conversations et interactions sociales. À l'inverse, les violeurs en série tendent à adopter une tactique d'embuscade ou d'agression éclair contre la victime. Un violeur en série est davantage susceptible de s'attaquer à une personne étrangère, ce qui est moins courant chez les auteurs d'un seul viol.

Un violeur en série tend à manifester des , comme l'usage d'un préservatif et de gants. Ces criminels emploient plus souvent des méthodes propres à briser la résistance physique, au moyen de bâillons, du , de techniques d' et de suffocation. Ces prédateurs ont tendance à interroger la victime. Connaître les méthodes d' et d'analyse scientifique de la police est une caractéristique des violeurs en série, contrairement aux auteurs d'un seul viol ; cette connaissance peut constituer un indice pour les enquêteurs. Les violeurs en série tendent à s'attaquer plutôt aux travailleurs du sexe, ce qui est moins courant chez les auteurs d'un seul viol.

Certains auteurs estiment que les violeurs en série sont capables d'affiner leurs techniques et leurs connaissances pour perpétrer les agressions, en « étudiant » le viol en série. Cette préparation se matérialise en visionnant des films, en consultant des contenus pornographiques, en lisant des livres correspondant à leurs intentions, en nourrissant des fantasmes sexuels et en approfondissant leur connaissance des méthodes d'agression, à partir des récits émanant d'autres violeurs en série ou en se référant à leur propre expérience.

Prévention

Pour prévenir les viols en série, des auteurs préconisent d'enquêter sur les criminels au lieu d'analyser le crime. L'étude séparée de chaque viol fait obstacle à l'identification des violeurs en série. Aux États-Unis, des centaines de milliers de prélèvements recueillis à l'issue d'un viol s'accumulent, sans être traités. La plupart des organismes d'application des lois n'en vérifient pas la circulation et ne les recensent pas. Le processus d'analyse de ces échantillons est complexe, invasif, chronophage et il risque de réactiver les traumatismes chez les victimes. Le FBI tient à jour une base de données d'empreintes génétiques, qui permet de recouper l'ADN entre les affaires. Malheureusement, le retard pris dans l'analyse des échantillons risque de permettre aux criminels de continuer leurs actes avant qu'ils ne soient identifiés et rattachés aux différentes agressions.

Même s'il est exclu de blâmer la victime d'un violeur en série, les organismes d'application des lois indiquent qu'il est possible de réduire les risques de tomber aux mains d'un criminel.

Des responsables universitaires développent des stratégies afin de sensibiliser les hommes sur la prévention du viol et la responsabilité dans le viol, afin de protéger leurs amies face aux dangers si elles ne sont plus vraiment lucides sous le coup de l'ivresse.

Notes et références

Articles connexes
 Tueur en série

Liens externes

Viol

Violeur en série


La saison 2022 du Championnat de Corée du Sud de football D2 est la  de la deuxième division sud-coréenne, la K League 2. Les onze clubs engagés s'affrontent à quatre reprises lors de la phase régulière. Le premier du classement est promu, Les deuxième, troisième, quatrième et cinquième du classement disputent un tournoi de qualification dont le vainqueur affronte une formation de première division pour les barrages de montée.

Clubs de la saison 2022

Les 11 clubs participants

Changements d'entraîneur

Stades
 Les stades utilisés en la K League 2:

Footballeurs étrangers
Une équipe peut utiliser un maximum de quatre footballeurs étrangers sur le terrain.

Les nationaux nord-coréens (République Populaire Démocratique de Corée) sont considérés comme les nationaux sud-coréens (République de Corée) par la Constitution sud-coréenne, donc ils sont exclus de quota des joueurs étrangers.

Compétition

Règlement
Le classement est calculé avec le barème de points suivant : une victoire vaut trois points, le match nul un. La défaite ne rapporte aucun point.

Depuis la saison 2017, les critères de départage connaissent plusieurs modifications afin de mettre plus en avant les résultats en confrontations directes, bien que la différence de but générale reste le principal critère de départage en cas d'égalité de points. Ceux-ci se présentent donc ainsi :
 plus grand nombre de points ;
 plus grand nombre de buts marqués ;
 plus grande différence de buts générale ;
 plus grand nombre des victoires marqués ;
 victoires → victoires
 meilleure place au Challenge du fair-play ( par joueur averti,  par joueur exclu)
 tirages-au-sort

À la fin de la saison, la première équipe du classement accède à la K League 1. Le  et le  disputent un match de play-off dont le vainqueur affronte ensuite le  pour déterminer celui qui disputera un barrage en matchs aller-retour contre le  de K League 1.

Classement
Le classement est établi sur le barème de points classique (victoire à , match nul à 1, défaite à 0).

Leader par journée

Lanterne rouge par journée

Évolution du classement

Journées 1-22

Journées 23-44

Matchs

Barrages de promotion-relégation
Le deuxième et le vainqueur des barrages pour promotion(troisième, quatrième et cinquième) du championnat affrontent respectivement l'onzième et le dixième de la première division à la fin de la saison dans le cadre de deux barrages des Matchs aller et retour.

Légende des couleurs

Daejeon Hana Citizen a gagné 6-1 au total et a été promu en K League 1, tandis que Gimcheon Sangmu a été relégué en K League 2.

Suwon Samsung Bluewings a gagné 2-1 au total et a conservé sa place en K League 1, tandis queAnyang est resté en K League 2.

Notes et références

Notes

Références

Article connexe
 Championnat de Corée du Sud de football D2
 Championnat de Corée du Sud de football 2022

Lien externe
  Résultats complets sur RSSSF

Corée du Sud M2
Football
Championnat de Corée du Sud de football

Championnat de Corée du Sud de football de deuxième division 2022


Jeffree Star (pseudonimul lui Jeffrey Lynn Steininger Jr., n. 15 noiembrie 1985) este o celebritate de origine americană, makeup artist, antrepenor și muzician. El este creatorul și deținatorul firmei Jeffree Star Cosmetics.

Până în 2006, Jeffree Star  a devenit cea mai urmărită persoană de pe MySpace. El a folosit aceasta platforma pentru a isi promova cariera sa muzicală. În 2009, Star și-a lansat primul si singurul album de studio, Beauty Killer  care a inclus piese precum "Lollipop Luxury"  cu Nicki Minaj. El a pornit in cateva  turnee mondiale pentru a-și promova muzica. În 2010, el a semnat cu Akon—care l-a descris pe Jeffree Star ca "urmatoarea Lady Gaga"—cu planuri de a lansa un al doilea album. Cu toate acestea, nu a fost niciodată lansat și Jeffree Star a parasit brusc industria muzicală în 2013, în circumstanțe neclare.

În anul următor, el a fondat propria companie de cosmetice, Jeffree Star Cosmetics. Ulterior el a început promovarea brand-ului pe YouTube, unde a adunat mai mult de 10 de milioane de abonați și peste 1 miliard de vizualizări, începând din 2018.

Jeffree Star s-a născut în Orange County, California. Tatăl său, Glen Steininger, s-a sinucis când Jeffree Star avea  6 ani și a fost crescut numai de mama sa Laurie Steininger, un model care practica modeling. Ca si copil, Jeffree Star a început în mod regulat să experimenteze cu machiajele mamei lui și a convins-o să-l lase să se machieze la școală, in liceu.  S-a mutat la Los Angeles după ce a absolvit liceul, sprijinindu-se financiar din job-uri ca si make up artist, model si din muzica. El a mai spus ca isi petrecea weekend-urile, folosind ID uri false pentru a intra la cluburi din Hollywood, îmbrăcat în rochii mini și tocuri înalte de 9 cm. Vedetele il contactau pe Jeffree Star pentru o sedinta de machiaj acasa.  Jeffree Star a spus că weekend-urile petrecute socializand prin cluburi și sfaturile de make up pe care le-a oferit l-au condus inspre cariera de modeling.

Cariera

MySpace
Jeffree Star a folosit reteaua de socializare  numita Myspace  pentru a-si asigura viitorul carierei sale in muzica dar si in design vestimentar. El a folosit de asemenea Myspace pentru a povesti despre viața lui, dezbatand subiecte despre increderea in sine, faima, frumusete si viata. Jeffree Star si-a construit o baza de fani  pe mai multe site-uri, dar a convins pe mulți să i se alăture pe Myspace, oferindu-i un număr mare de urmaritori de la început. Pozele lui de pe Myspace obtineau  rapid peste 50.000 de comentarii atunci când posta. De asemenea, Jeffree Star a devenit cunoscut ca unul dintre cei mai populari artiști independenți, fiind plasat in topul clasamentului  Myspace

Cariera muzicală
Cariera muzicală a lui Jeffree Star ca si cantaret de muzica pop si vocalist a început atunci când s-a împrietenit cu bateristul lui Samantha Maloney numit Peaches' , care l-a încurajat să facă muzică. In vara anului 2007, Jeffree Star a participat in turul: True Colors Tour 2007  unde a calatorit prin 15 orașe din Statele Unite și Canada. Concertele au fost sponsorizate de canalul de televiziune LGBT Logo si  au început pe data de 8 iunie 2007, pentru a coincide cu  Pride month.

Jeffree Star și-a lansat primul si singurul album de studio Beauty Killer în 2009, care a ajuns pe locul 7 in US Billboard Top Electronic Albums. Albumul a inclus piese precum "Lollipop Luxury" cu Nicki Minaj. El a pornit in mai multe turnee mondiale pentru a-și promova muzica. În 2010, el a semnat cu Akon—care l-a descris pe Jeffree Star  ca "urmatoarea Lady Gaga"—cu planuri de a lansa un al doilea album. Cu toate acestea,  nu a fost niciodată lansat și Jeffree Star a parasit industria muzicală în 2013, în circumstanțe neclare. Mai târziu, el a spus ca semnand cu casa de discuri Akon este "cea mai mare greșeală pe care am făcut-o vreodată."

El a apărut în cea de-a doua versiune a videoclipului lui Kesha, single-ul "Take It Off" din anul 2010. Jeffree Star a lucrat cu mai multi artiști, precum: Blood on the Dance Floor,  Deuce, Milionari, și Larry Tee.

Jeffree Star Cosmetics
În 2014, Jeffree Star a creat brand-ul de machiaje numit: Jeffree Star Cosmetics, din economiile sale. Brand de tip de e-commerce.  A început să facă videoclipuri pentru promovarea brand-ului său pe YouTube, ulterior devenind un popular YouTuber acumulând mai mult de 9 milioane de abonați și peste 1 miliard de vizualizări, începând din 2018. Revista Bustle l-a descris  ca "un muzician și o fostă celebritate pe Myspace care s-a reinventat în tutorialele de make-up pe YouTube ." Primele sale produse de cosmetică pe care le-a lansat au fost o colecție de rujuri lichide, urmând  palete iluminatoare, scrub de buze, palete cu farduri de pleoape, îmbrăcăminte și accesorii, cum ar fi oglinzi și borsete de machiaj. Primul magazin fizic al brand-ului Jeffree Star Cosmetics s-a deschis la Westfield Garden state Plaza în Paramus, New Jersey la 11 august 2018.

Viața personală
Jeffree Star locuiește în Calabasas, California.

Discografie

Beauty Killer (2009)

Referințe

Legături externe

 Official website

 Jeffree Star on Buzznet
 Jeffree Star  on PureVolume
Jeffree Star Cosmetics

Nașteri în 1985
Nașteri pe 15 noiembrie
Bloggeri americani
Cântăreți americani de muzică pop
Oameni în viață
Artiști ai Warner Music Group
Americani cunoscuți sub pseudonimele folosite
Muzicieni LGBT
Muzicieni americani din secolul al XXI-lea
Machiori
Compozitori americani

Jeffree Star


Žljezdasti nedirak (lat. Impatiens glandulifera) jednogodišnja je biljka iz porodice balzaminovki (Balsaminaceae). Glavni korijen razvija se na dubini od oko 15 cm, a pri dnu stabljike razvija se adventivno korijenje.''

Opis
Na debeloj i jednostavnoj stabljici nalazimo suličaste do eliptične listove duge 5 do18, a široke 2,5 do 7 cm. Vrh lista ušiljen je, a rub pilast. Purpurno-ružičasti, rijetko bijeli, cvjetovi veliki su 2,5 do 4 cm. Ocvjećje je građeno od 3 lapa i 5 latica. Gornja latica je najveća, a 4 donje srasle su u po dva lateralna para. Pet prisutnih prašnika slobodno je. Plodnica je nadrasla i sastoji se od 5 međusobno sraslih plodnih listova. Plod je kijačasti tobolac dužine od 1,5 do 3 cm i glatke površine.

Distribucija i stanište
Zavičajni i areal vrste nalazi se u podnožju Himalaja od sjeveroistočnog Pakistana do sjeverne Indije. Žljezdasti nedirak unesena je i invazivna vrsta u dijelovima Europe, Kanade, SAD-a i Novog Zelanda Žljezdasti nedirak unesen je u Europu kao ukrasna vrsta, a u mnogim se europskim zemljama proširio slučajno, iz vrtova. Stanište žljezdastog nedirka su vlažna područja. U autohtonom arealu raste u vlažnim visokoplaninskim dolinama gdje se grupira, ali ne razvija monokulture. U Europi raste uglavnom uz obale rijeka, ali moguće ga je naći u šumama, uz pruge i u gradskim naseljima. Tvori guste monokulture.

U Hrvatskoj se žljezdasti nedirak prvi puta javlja krajem 60-ih i početkom 70-ih godina 20. stoljeća. 1968. zabilježen je uz obale Save uzvodno od Zagreba, gdje se proširio iz Slovenije. Prema podacima iz 2016. godine najrašireniji je na sjeverozapadu i istoku Hrvatske te u Pokuplju.

Invazivnost
Može istisnuti zavičajne vrste sa staništa kompeticijom za polinatore, a usto mijenja sastav zajednice beskralježnjaka na staništu. Predstavnik je ruderalne vegetacije.

Žljezdasti nedirak pokazuje jaku kompetitivnu prednost čak i nad inače vrlo produktivnim zavičajnim vrstama kao što je kopriva (Utrica dioica) za što vjerojatno djelomično zaslužna i alelopatija ili veća tolerancija stresnih uvjeta poput manjka nutrijenata.

Izvori

Vanjske poveznice

Holarktička flora
Balzaminovke
Flora Pakistana
Flora Nepala
Flora Hrvatske

Žljezdasti nedirak


Olaylar

Doğumlar
 24 Ocak - Hadrianus, Roma İmparatoru (ö. 138)

Ölümler
 Papa Aziz Linus, Roma Piskoposu, papa

als:70er#Johr 76

76


Gecek, Çorum ilinin Osmancık ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
1928 yılından beri Ağızsuyu adını taşıyan köyün adı, 2010 yılında "Gecek" olarak değiştirildi.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 69 km, Osmancık ilçe merkezine 16 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Osmancık belde ve köyleri

Gecek, Osmancık


An Pseudechinolaena camusiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jean Marie Bosser. An Pseudechinolaena camusiana in nahilalakip ha genus nga Pseudechinolaena, ngan familia nga Poaceae. Nag-uusahan nga subspecies: P. c. tricistata.

Mga kasarigan

Pseudechinolaena

Pseudechinolaena camusiana


La mozo danza o corpus danza es una danza ritual guerrera preinca originaria del Distrito de Chacas y extendida a las provincias de Asunción, Huari, Antonio Raimondi en el departamento peruano de Áncash. Es ejecutada por una pareja de varones, cuyo marco musical es provisto por dos músicos con roncadora (tambor) y un pinkullo (flauta). En Huari son cuatro parejas acompañadas por dos músicos. Actualmente se presentan durante las festividades del Corpus Christi.

La danza estuvo estrechamente relacionada con un calendario agrícola y dedicado a los dioses solares: "Kon", "Huari", "Libiac" y "Chuquilla". A lo largo de su historia, varió según el contexto geográfico y cultural en el que se fue desarrollando, estas variaciones son el corpus danza de Llamellín y la mozo danza de Huari. En el distrito de Chacas, es junto a la danza Killalla, la que menos variaciones presenta desde el inicio de su práctica, hace al menos 1.500 años.

En 2009, el Instituto Nacional de Cultura reconoció a la mozo danza de Asunción como Patrimonio Cultural de la Nación.

Onomástica

La historiadora María Amez Márquez refiere que el nombre hispano "Mozo Danza" con el que ahora es conocido, es producto de la interpretación occidentalizada de la palabra quechua toqtu (flor en capullo o parte joven de un vegetal), es decir, el nombre original hace referencia al ritual de florecimiento o iniciación del que formaban parte los jóvenes que pasaban a ser hombres en los antiguos ayllus. Por otro lado Carranza Romero, detalla que Tuqtu es una voz onomatopéyica, a consecuencia de los bastonazos que se propinan los jóvenes actores la danza.

Historia

Según Amez, la danza se originó a raíz de la narración tradicional sobre luchas sostenidas por grupos o ayllus de agricultores, que poseían huacas adoradas por intermedio de rituales protagonizados por sacerdotes denominados huacones. En la provincia de Asunción cada integrante del Mozo Danza representa a un grupo poblacional: Chacas y Macuash, estos poblados, constituyeron los asentamientos más importantes de la zona en la época preinca e inca; durante la colonia y cuando se formó la reducción de nativos de Chacas, la danza ritual se acopló al calendario católico superponiéndose así con las celebridades de Corpus Cristhi.

La pareja enmascarada de la actual danza, en un inicio fueron la representación de los dioses de la cultura wari: Llacsa Guari y de su gemelo Tuqtu o Ascay Guari, «(...) la danza misma es la narración musical mítica sobre el origen del dios solar Huari. Los hermanos guari, eran gemelos opuestos y complementarios a la vez que representaban la dualidad del mundo andino —recurrente en todas las culturas precolombinas—: al día y la noche; a la vida y la muerte, al frío y el calor, etc. Estos solitarios danzantes son la continuación de los huacones que adoraban a sus dioses o Mallquis.»

Patrimonio Cultural de la Nación
{{cita| «Declara Patrimonio Cultural de la Nación a la expresión Mozo Danza de la provincia de Asunción, región Áncash, en tanto que, por sus antecedentes ancestrales, la originalidad y riqueza de sus mudanzas y de su vestuario, así como por el profundo sentimiento de identificación colectiva que infunde en la población de Chacas, constituye una valiosa expresión del patrimonio inmaterial de Áncash que contribuye a la afirmación de la identidad colectiva regional y nacional.»| Texto declaratorio de Patrimonio Cultural en 2009.}}

 Vestimenta

Por representar la dualidad andina, las vestimentas de ambos danzantes son las mismas, se diferencian uno de otro por la máscara y por alternar la posición del color en los atuendos.

 Sobre la cabeza llevan una monterilla o penacho de plumas de dos colores, acomodados a manera de rayos, simbolizando al sol. En la parte inferior de la montera cuelgan cintas con los siete colores del arco iris, esta monterilla tiene mucha semejanza con el tocado que lleva el dios Huiracocha de la Puerta del Sol en Tiahuanaco.

 En el rostro llevan una máscara de madera, diferenciándose en cada bailarín por el color: blanco y negro (durante el último siglo, la diferencia de colores se perdió, actualmente solo son negras).
 Camisa blanca y dos mantos de diferente color que son reemplazos del uncu nativo.
 Pantalones negros de lana, sobre este llevan un faldelín abierto que les llega a las rodillas, reemplazo del Huara, taparrabo del megalítico.
 Zapatos negros u ojotas. En la mano derecha llevan un bastón (tukru) de madera dura y nudosa, reemplazo de la makana, en la izquierda lleva un broquel de madera, reemplazo del escudo de guerra.
 Una canillera elaborada con cascabeles. Por el sonido, representan a los rayos.

 Desarrollo de la danza

La danza es ejecutada al ritmo de una caja o tambor denominada roncadora y una flauta vertical, las tonadas que ejecuta el flautista cajero tienen cambios de ritmo llamadas mudanzas que originan los cambios coreográficos de la danza.

Las mudanzas o cambios coreográficos anteriormente eran doce, a la fecha solo se conocen seis, pero se practican cuatro, las otras dos aunque en un momento debieron de ser autónomas, ahora presentan pasos y mezclas de las mudanzas anteriores.

 Rupa shinti (Haba torrada).
 Tsiqlla uqlliy o Verde botella (pulseo de cintura o bien aflojamiento de cintura).
 Pirushtu panpa o Molino pampa (llanura de Pirushtu). Estrictamente, pirushtu'' significa colina o cono truncado.
 Tsaakay rachiq o Zamba Reche (rasgando el crepúsculo vespertino). Otra variante podría ser: siki tsakaq rachiy (rompe caderas).
 Yawar uputsiy (El triunfal brindis de sangre)
 Uma tsiqtay (Bandada de hachazos sobre la cabeza)

Difusores
En Chacas: Manuel Milla, Máximo Amez, Jaime Valqui.

Véase también

 Anexo:Patrimonio cultural inmaterial en Áncash

Referencias

Bibliografía

Chacas
Danzas del departamento de Áncash
Patrimonio Cultural Inmaterial en Áncash
Cultura del departamento de Áncash
Danzas rituales

Mozo danza


මේළකර්තා යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ දක්ෂිණ භාරතීය ශාස්ත්‍රීය සංගීතය වන කර්ණාටක සංගීතය තුළ හමුවන මූලික රාග සමූහයකි. මේළකර්ත රාග වෙනත් රාගයන් නිර්මාණය වීමට පාදක වන බැවින් ඒවා ජනක රාග ලෙස හැඳින්වේ. මේළකර්තා රාගයන් ඇතැම් අවස්ථාවල දී මේළ, කර්තා හෝ සම්පූර්ණ ලෙස හඳුන්වනු ලැබුව ද, සම්පූර්ණ රාගයක් හැමවිටම මේළකර්තා ගණයට අයත් නොවේ (නිදසුනක් ලෙස භෛරවී රාගය).

හින්දුස්තානී සංගීතය තුළ හමුවන ථාට මේළකර්තාවට අනුරූප වේ. හින්දුස්තානී සංගීතය තුළ ථාට 10ක් හමුවූව ද, පොදුවේ පිළිගැනෙන මේළකර්තා සැකැස්ම තුළ රාග 72ක් හමුවේ.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි
 The katapayadi sankhya applied to the melakarta ragas
 Explanation of the two melakarta systems
 Explanation of the melakarta and demonstration of ragas with piano keys
 Melakarta Raga Chart
 Explanation of the 72 Melakartas composed by Shuddhananda Bharati
Melakarta Ragas - Video Demonstration with "piano keys"

කර්ණාටක සංගීත වාග්මාලාව

මේළකර්තා


Shoma Kamata (født 15. juni 1989) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Blaublitz Akita.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan
Fodboldspillere fra Blaublitz Akita

Shoma Kamata


Fredensborg Slot og Kirke er en dansk dokumentarisk stumfilm fra 1922 med ukendt instruktør.

Handling
Klip fra Fredensborg Slot, stærkt underdrejede og noget undereksponerede. To personer (?) fotograferet. Tog ankommer til jernbanestation, passagerer stiger ud. Kongeligt bryllup på Fredensborg Slot. Prinsesse Dagmar vies til Jørgen Castenskiold den 24. november 1922. Gæster ankommer i biler. Pressefotografer foran slottet. Menneskemængde foran slottet. Brudeparret viser sig på trappen. Kejserinde Dagmars kosak ses ved bilerne. Blandt tilskuerne ses ældre fattige kvinder.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1922

Stumfilm fra Danmark

Fredensborg Slot og Kirke


الفصيلة النجمية أو المُرَكَّبَة أو سرس أو شكورية  هي فصيلة نباتية تتبع رتبة النجميات من صف ثنائيات الفلقة، وهي أكبر فصيلة من حيث عدد نباتاتها، حيث تضم حوالي 1620 جنساً وأكثر من 23,000 نوع حسب حدائق كيو الملكية البريطانية. من أشهر نباتات هذه الفصيلة دوار الشمس والخس.

أسر النجمية
 نجماوات
 برناديساوات
 شوكاوات
 شيكوراوات
 مشطاوات
 غوشناطاوات
 كفناوات
 غلقاوات
 موتيسياوات
 بيرتياوات
 ستيفياوات
 فنديراوات

تصنيف

من أجناسها
 الخس
 دوار الشمس
 القنفذية
 كوسموس
 هليوبسيس
 اليربا
 القنطريون
 القصوان  وقد أدمج ضمن جنس القنطريون
 البابونج
 صفروة
 صفرانة
 الياكون (الاسم العلمي:Smallanthus)
 خنكار

الأجناس
أجناس هذه الفصيلة:

المراجع

فصائل النجميات
نجمية
فصائل نباتية
مقالات تستخدم تنوع تصنيف كائن

نجمية


ජේතවනය යනු ඉන්දියාවේ මහත් ප්‍රසිද්ධ බෞද්ධ ආරාමයන් අතුරින් එකකි.  රජගහ නුවරෙහි  වේළුවනාරාමයට පසුව  ගෞතම බුදුරජාණන් වහන්සේට පූජා කරනු ලැබූ දෙවන ආරාමය මෙය විය . පැරැණි  සැවැත් නුවරට මදක් ඔබ්බෙන් ජේතවනය පිහිටා ඇත. තවත් වැදගත් ජේතවනාරාම දෙකක් ද ශ්‍රී ලංකාවේ පිහිටා තිබුණි.
ඉන්දියාව

ජේතවනය


පවරාදුන් නම් සහ අංක සඳහා අන්තර්ජාල සංස්ථාව (අයිකාන්) යනු, අන්තර්ජාලය-ආශ්‍රිත දත්ත ගබඩා සහ එ.ජ. රජය වෙනුවෙන් සෘජුව  අන්තර්ජාල පවරාදුන් අංක අධිකාරිය (අයිඒඑන්ඒ) ලෙසින් ඉටු කල කාර්යයන් කළමනාකරණය අභිප්‍රේක්ෂණය කරන  ලාබ-නොඋපයන සංවිධානයකි .

අයිකාන්


Semljansk () ist ein Dorf (ehemalige Stadt) in der Oblast Woronesch (Russland) mit  Einwohnern (Stand ).

Geographie
Das Dorf liegt im Waldsteppengebiet des südwestlichen Zentralrusslands, gut 40 km Luftlinie nordwestlich des Zentrums der Oblasthauptstadt Woronesch. Sie liegt am Zusammenfluss der kleinen Wasserläufe Serebrjanka und Semljanka; die Serebrjanka mündet einige Kilometer südlich in den rechten Don-Nebenfluss Weduga.

Semljansk gehört zum Rajon Semiluki und ist von dessen Verwaltungszentrum Semiluki etwa 30 km in nordnordwestlicher Richtung entfernt. Das Dorf ist Zentrum der Landgemeinde Semljanskoje selskoje posselenije, zu der vier weitere, wenige Kilometer entfernte Ortschaften gehören: die Weiler Bystrik (südöstlich), Golowischtsche (nordwestlich) und Sazepnoje (westlich) sowie das Dorf Serebrjanka (südlich).

Geschichte

Die Geschichte von Semljansk beginnt 1657, als Zar Alexei I. befahl, dort eine Militärsiedlung zu errichten, in der zunächst außer Dienst gestellte und aus Kleinrussland umgesiedelte Soldaten lebten. Bereits ab 1663 wurde der Ort als Stadt bezeichnet; in den Folgejahren wurde er mit einer hölzernen Mauer und Stadtgraben umgeben. Bei der Aufteilung des Reiches in Gouvernements im 18. Jahrhundert kam Semljansk zum Gouvernement Woronesch und wurde Verwaltungszentrum eines Ujesds.

In der sowjetischen Periode verlor Semljansk, dessen Entwicklung bereits seit dem frühen 19. Jahrhundert stagnierte, im Rahmen einer Verwaltungsreform 1928 den Stadtstatus, wurde aber Verwaltungssitz eines gleichnamigen Rajons. Während des Deutsch-Sowjetischen Krieges war Semljansk vom 5. Juli 1942 bis zum 27. Januar 1943 von der deutschen Wehrmacht besetzt.

1963 verlor der Ort mit Anschluss des Rajons an den Rajon Semiluki seine Verwaltungsfunktion. Die Einwohnerzahl von Semljansk ist zwar nach dem Zweiten Weltkrieg zunächst wieder gestiegen, lag aber beständig noch unter der des späten 18. Jahrhunderts.

Bevölkerungsentwicklung

Anmerkung: ab 1897 Volkszählungsdaten

Sehenswürdigkeiten
In Semljansk ist die Nikolai-Kirche (, zerkow Nikolaja Tschudotworza) von 1794 erhalten, die an Stelle eines hölzernen Vorgängerbaus von 1770 entstand.

Söhne des Ortes
 Wladimir Bachmetjew (1885–1963), Schriftsteller, Publizist und Literaturkritiker
 Ilja Schatrow (1879–1952), Militärmusiker und Komponist
 Jewgeni Sepp (1878–1957), Neurologe, Akademiemitglied

Wirtschaft und Infrastruktur
In Semljansk gibt es einige Betriebe zur Verarbeitung der im umliegenden Landwirtschaftsgebiet erzeugten Produkte. Es besteht Straßenverbindung von Woronesch über Semiluki, das nördlich umgangen wird. Die Straße führt weiter in den nordwestlichen Teil des Rajons sowie der Oblast und in den Rajon Kastornoje der benachbarten Oblast Kursk.

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in der Oblast Woronesch

Semljansk


Das Wörterbuch der Logik ist ein Lexikon zu Begriffen der Logik und zu Philosophen, die auf diesem Gebiet gearbeitet haben.

Inhalt
Das Lexikon ist eine mit dem Verfasser überarbeitete Übersetzung der russischen Ausgabe von 1975.

Das Wörterbuch behandelt Themen der formalen Logik, der deduktive Logik, der dialektischen Logik und der mathematischen Logik sowie biografischen Artikel zu Philosophen.

Das Buch umfasst das:
 Vorwort der deutschen Herausgeber
 den Text von "A: erster Buchstabe" bis "Zylinderalgebra" und
 ein Literaturverzeichnis (S. 551–554).

So werden z. B. unter dem Stichwort "Logik" (S. 279–322)
folgende Begriffe abgehandelt:

"Logik"; "Logik, deontische"; "Logik, dialektische"; "Logik, elementare"; "Logik, klassische"; "Logik, mathematische"; "Logik, mehrwertige"; "Logik, modale"; "Logik, nichtklassische"; "Logik, normative"; "Logik, objektive"; "Logik, oder die Kunst zu denken"; "Logik, reine"; "Logik, traditionelle"; "Logik der Dinge"; "Logik, zweiwertige"; "Logik der Entdeckungen"; "Logik der Handlungen"; "Logik der Prüfung"; "Logik der Stoa"; "Logik der Wissenschaft"; "Logik des Awiasaph"; "Logikunterrich"t; "Logik von Port-Royal", "logisch"; "logisch allgemeingültig"; "logisch äquivalent"; "logische Auswahl"; "logische Bauelemente"; "logische Betonung"; "logische Finte"; "logische Form"; "logische Gesetze"; "logische Maschine"; "logische Methode"; "logische Operation"; "logischer Atomismus"; "logischer Beweis"; "logischer Distanzwiderspruch"; "logische Relation"; "logischer Fehler"; "logischer Funktionskalkül"; "logischer Positivismus"; "logische Syntax"; "logische Wahrheit"; "logisch konsequent"; "logisch wahrer Satz"; "Logismus"; "Logistik"

Es werden Philosophen von Pierre Abelard bis Zenon mit dem Schwerpunkt ihres Beitrages zur Logik behandelt.

Ausgaben
 Nikolaj I. Kondakov: Logiceskij slovar. Nauka, Moskva 1971
 Nikolaj I. Kondakov: Logiceskij slovar'-spravocnik. Nauka, Moskva 1975
 N. I. Kondakow: Wörterbuch der Logik. Hrsg. der deutschen Ausgabe: Erhard Albrecht und Günter Asser. Verlag der Enzyklopädie, Leipzig 1978 (2., neubearb. Aufl., Bibliographisches Institut, Leipzig 1983)
 Nikolaj Ivanovič Kondakov: Wörterbuch der Logik. Hrsg. der deutschen Ausgabe: Erhard Albrecht und Günter Asser. Verlag das europäische Buch, Westberlin 1978 ISBN 3-920303-80-6

Rezensionen
 Witold Marciszewski: Nikolai I. Kondakow: Wörterbuch der Logik. In: Zeitschrift für philosophische Forschung. A. Hain, Meisenheim 1980 April/Juni 1980

Weblinks
 Gemeinsamer Bibliotheksverbund (GVK)

Lexikon oder Enzyklopädie (Philosophie)
Literarisches Werk
Literatur (20. Jahrhundert)
Fachliches Nachschlagewerk für die Gemeinsame Normdatei

Wörterbuch der Logik


A Caverna do Espírito (, Tham Phii Man) é um sítio arqueológico no distrito de Pang Mapha, província de Mae Hong Son, noroeste da Tailândia. Foi ocupado há doze mil a sete mil anos de radiocarbono não calibrado por humanos pré-históricos da cultura hoabinhiana.

Cronologia
A presença humana no local está documentada desde o Paleolítico Superior até o início do Neolítico, mas as camadas de ocupação primária representam caçadores-coletores hoabinhianos. A datação por radiocarbono de resina orgânica em alguns fragmentos de cerâmica retornou as idades do Neolítico-Bronze, em desacordo com as reivindicações de Gorman para a idade paleolítica do depósito. A datação por radiocarbono de quatro dáctilos de caranguejo-de-água-doce (Indochinamon sp.) da Caverna do Espírito mostrou que todos eles datam do Holoceno Inferior, consistente com as alegações de ocupação de Gorman durante a transição Pleistoceno-Holoceno.

Domesticação de plantas
Gorman afirma que a Caverna do Espírito incluía restos de Prunus (amêndoa), Terminalia, Areca (betel), Vicia (fava) ou Phaseolus, Pisum (ervilha) ou Raphia lagenaria (cabaça), Trapa (castanha d'água chinesa) , Piper (pimenta), Madhuca (butternut), Canarium, Aleurites (noz-de-vela) e Cucumis (um tipo de pepino) em camadas que datam de cerca de 9.800 a 8.500 anos antes de Cristo. Nenhum dos espécimes recuperados diferiu de seus fenótipos selvagens. Ele sugeriu que estes podem ter sido usados como alimentos, condimentos, estimulantes, para iluminação e que as leguminosas em particular "apontam para um uso muito precoce de plantas domesticadas". Mais tarde, ele escreveu que "se são, definitivamente, cultigens primitivos, isso ainda precisa ser estabelecido. O que é importante, e o que podemos dizer definitivamente, é que os restos indicam o uso antigo e bastante sofisticado de espécies particulares que ainda são culturalmente importantes no Sudeste Asiático".

Em 1972, W. G. Solheim, como diretor do projeto do qual a Caverna do Espírito fazia parte, publicou um artigo na Scientific American discutindo as descobertas de lá. Embora Solheim tenha notado que os espécimes podem "ser apenas espécies selvagens colhidas na paisagem circundante", ele afirmou que os habitantes da Caverna do Espírito tinham "um conhecimento avançado de horticultura". O gráfico cronológico de Solheim sugere que a "agricultura incipiente" começou cerca de vinte mil anos antes de Cristo no sudeste da Ásia. Ele também sugere que a tecnologia cerâmica foi inventada em treze mil anos antes de Cristo, embora a Caverna do Espírito não tenha cerâmica evidente até depois de seis mil e oitocentos anos antes de Cristo.

Although Solheim concludes that his reconstruction is "largely hypothetical", his overstatement of the results of Gorman's excavation has led to inflated claims of Hoabinhian agriculture. These claims have detracted from the significance of Spirit Cave as a site with well-preserved evidence of human subsistence and palaeoenvironmental conditions during the Hoabinhian.

Líticos
Gorman discutiu os níveis culturais em relação aos artefatos líticos e identificou duas camadas na Caverna do Espírito. O quartzito de grão grosso foi a pedra mais abundante encontrada em ambas as camadas. Os restos incluíam grandes núcleos de seixos trabalhados unifacialmente, também conhecidos como sumatralitos, pedras de amolar e flocos retocados/utilizados. O nível cultural dois consistia em novos tipos de artefatos, incluindo enxós quadrangulares lascadas e polidas e pequenas facas de ardósia esmerilhadas/polidas. Ele usou as descobertas da Caverna do Espírito para argumentar a noção de que a cultura hoabinhiana era um tecno-complexo devido a uma resposta a adaptações ecológicas semelhantes.

Bibliografia

Sítios arqueológicos da Tailândia

Caverna do Espírito


Ozy and Millie was a daily webcomic that ran from 1998 to 2008, created by Dana Simpson (originally published under D.C. Simpson). It follows the adventures of assorted anthropomorphized animals, centering on Ozy and Millie, two young foxes attending North Harbordale Elementary School in Seattle, Washington, contending with everyday elementary school issues such as tests and bullies, as well as more surreal situations.

The strip concentrates on character interaction, but sometimes veers into commentary based on author Simpson's own political views.

Publication history
Ozy and Millie originally started as a printed comic strip in a Washington college newspaper, the Copper Point Journal, in 1997, with Simpson using ink and brush as drawing implements. Simpson claims to have been influenced by various comics and cartoons such as Bloom County, Calvin and Hobbes, The Simpsons, and Pogo.

It became an irregular webcomic in early 1998. In June that same year, it was changed to a Monday-Friday daily strip. The comic led Simpson to win the Scripps-Howard Foundation Charles M. Schulz College Cartoonist award and a College Media Advisors: Best Strip Cartoon award.

It is important to note that the strip has gone on hiatus several times. In 2000, the strip went on hiatus and returned with a new, unique style. It was once on a hiatus for five months, between August 23, 2003, and January 22, 2004. Between January 30, 2004, and January 12, 2009, Simpson also ran another strip, I Drew This, a webcomic specifically about her political views (which are also slightly expressed in Ozy and Millie).

The comic was part of Keenspot from 2001 to 2003, going independent for several years before returning to Keenspot in November 2006. New strips were released on most weekdays, though the strip's run ended in December of 2008. Since then, it has been re-run intermittently on GoComics.

Editorial cartoonist Ted Rall included six pages of interview illustrated with Ozy and Millie strips in Attitude 3: The New Subversive Online Cartoonists.

Collected editions
Most of the strips have been reprinted in book form. They are published as follows:

An incomplete five volume collection from Plan Nine Publishing, now out of print.
A complete seven volume collection from Lulu.com, in paperback, that replaces the discontinued Plan Nine collection. It covers the entire run of the strip from 1997 to 2008.
A complete two volume collection from Lulu.com, in paperback and hardcover: an alternative to the seven volume collection that also covers the entire run of the strip.
A best-of book from Andrews McMeel Publishing, in paperback and hardcover, with strips in full color for the first time.

‡ This book appears to have been published with the same ISBN as another (a publication error).

Characters

Ozy
Ozymandias Justin Llewellyn is a ten-year-old anthropomorphic fox of an unidentified species (also called an "Adolescent Gray Zen Fox") who attends North Harbordale Elementary School in Seattle with his friend, Millie. His full name, Ozymandias Justin Llewellyn, is a reference to the famous poem Ozymandias by Percy Bysshe Shelley.

Ozy is recognised by his large top hat, which he got from his adoptive father, Llewellyn. The only other clothing he wears is a vest, which makes him the target of some of Millie's practical jokes. He is adept at letting Millie's pranks pass by without effect, but he does suffer bullying at the hands of the school jock, Jeremy, who likes to stuff Ozy into trash cans.  Ozy is also quiescent and serene, usually playing the "straight person". Under Llewellyn's guidance, Ozy also practices Zen (or rather, a humorous version of it).

Millie
Millicent Mehitabel Mudd, better known as Millie, is a ten-year-old red fox girl who is best friends with Ozy. Millie is usually seen wearing a set of blue denim overalls. Unlike Ozy, who is calm, Millie is chaotic and crafty, both in the destruction she leaves behind and the ways she devises of avoiding work (or attempting to). She is a rebel and is opposed to any form of authority, which regularly leads to confrontations with both her teacher, Ms. Sorkowitz, and her mother, Mililani Mudd. Although she is normally manic, she also has a strong sense of justice, facing the inexplicable wrongs of life and the world she sees. However, her rebellions are mostly limited to annoying her mother, playing jokes on Ozy and disrupting the peace at school; none of which matters any less to her, as long as she has fun doing it. She, like Ozy, often tries to answer the most important questions in life, but her method of finding the answers makes her unique.

Llewellyn
Ozy's adoptive father, known only as Llewellyn, is a red dragon. Llewellyn and other members of his dragon family have been responsible for running several secret conspiracies. He also lends both Ozy and Millie advice, although his advice can tend to be nonsense. The words in his speech balloons are always in the Blackletter font, unlike most of the characters. Llewellyn married Millie's Mother at the end of the Daily Strip. Of all the characters in Ozy and Millie, Simpson has claimed that Llewellyn is her favorite.

Ms. Mudd
Ms. Mililani Minerva Mudd, Millie's mother, is a lawyer, who is an older, wiser, more temperate version of Millie. She was like Millie in her childhood, and as a result knows how to deal with any trouble caused by her, much to Millie's annoyance. While Ms. Mudd knows how to deal with Millie, she is also the first to lend her support if there is anything amiss. She married Llewellyn at the end of the strip's run in a story arc from November–December 2008. Her full name was revealed on October 1, 2008.

Other characters
Other characters in Ozy and Millie include Avery, a raccoon friend who constantly tries to be "cool," even ditching his "uncool" friends on frequent occasions. Ironically, his friend, Stephan the aardvark, is rather the nerdiest character in the strip. Avery's curious younger brother, Timulty, constantly undermines his coolness, although he simply likes being with him and his friends. The two major antagonists are Felicia the sheep, a "popular girl" who teases Millie for being too individualistic, and Jeremy the jock rabbit who bullies Ozy for few reasons.

Other minor characters include Ms. Sorkowitz, Ozy and Millie's kangaroo teacher, and Principal Beau Vine, the bull principal of the school who allows bullying, believing that "Repeated exposure to unprovoked assault squelches unhealthy nonconformist tendencies." Dr. I. Wahnsinnig (the German word for insane or mad) is a ring-tailed lemur and psychiatrist of the school who fights with Vine over school issues and frequently interacts with Millie. Ozy's dragon cousin, Isolde, is known for her unusual methods in her job in journalism, and, like Llewellyn, is in charge of various conspiracies. Another character is Pirate Captain Locke, a child pirate from an alternate dimension on the other side of Llewellyn's couch, in which people age backwards. Locke, currently the same age as Millie, is also her biological father.

Reception
Critic Fred Patten is one of the main supporters of the strip. In 2001, he wrote that the strip was, "a gently humorous fantasy with a liberal political philosophy." In 2006, Patten still claimed that, "Ozy and Millie is one of the top anthropomorphic cartoon strips on the Internet," although he did also comment negatively about the loss of colour in between changes of printed editions of books. The comic is also popular because of its relatively inoffensive content, with one person writing that it was, "Suitable for readers of all ages, really." The strip (the books, specifically) has also received decent reviews from outside sources and other critics.

In 2002, the strip won the Web Cartoonist's Choice Awards for "Best Anthropomorphic Comic". Ozy and Millie also won the 2006 and 2007 Ursa Major Awards for "Best Anthropomorphic Comic Strip". In 2009 (the year after she ended the strip), she won that year's Comic Strip Superstar contest.

See also

 Phoebe and Her Unicorn (a/k/a Heavenly Nostrils)

References

External links
Official site of Ozy and Millie
Define "Cynical" – Fan site and discussion board
Glasswings: Ozy and Millie Comics Comic archive & off-site info
danasimpson.com - Author's Official Website

American comedy webcomics
Keenspot
Anthropomorphic foxes
1990s webcomics
2000s webcomics
1998 webcomic debuts
2008 webcomic endings
Comics characters introduced in 1997
Comic strip duos
Webcomics in print
Furry webcomics
Web Cartoonists' Choice Award winners
Comics about foxes

Ozy and Millie


Ling Hee Leong () est un homme politique et homme d'affaires malaisien.

Il a été directeur adjoint de la Ligue des jeunes de l'Association des Chinois de Malaisie(MCA) de 2005 à 2008. Il est également le fils de Ling Liong Sik, ancien président de l'MCA.

Controverses
De 1996 à 1997, Ling Hee Leong a acquis 6 sociétés cotées pour 1,2 milliard de ringgits, ce qui a suscité la polémique. L'incident a été rapporté par CNN.

Le secrétaire général du Parti d'action démocratique, Lim Kit Siang, a présenté un rapport à la Commission malaisienne de lutte contre la corruption le 13 juin 1997 pour enquêter si Ling Hee Leong impliquait un usage abusif de l'influence politique et ministérielle de son père Ling Liong Sik. Le 30 juillet 2003, la Commission anti-corruption a annoncé après 6 ans d'enquête que Ling Hee Leong n'avait rien fait d'illégal dans l'acquisition de sociétés cotées.

Famille
 Père : Ling Liong Sik
 Mère : Ong Ee Nah
 Frères et sœurs : Ling Hee Keat
 Grand-mère : Seow Tin Choo

Notes et références

Article connexe
 Politique en Malaisie

Liens externes

Personnalité politique malaisienne
Personnalité malaisienne du monde des affaires

Ling Hee Leong


Toni Gorupec (Zagreb, 4. srpnja 1993.), hrvatski reprezentativni nogometaš. Igra na poziciji obrambenog igrača.

Klub
Igrao je u mladim kategorijama Dinama. U seniorskim godinama igrača Dinama koji ga je posudio sesvetskom Radniku i zagrebačkoj Lokomotivi. Profesionalni debi imao je 20. rujna 2013. za Lokomotivu u utakmici protiv Hrvatskog dragovoljca.

Iz Lokomotive je prodan u rumunjsku Astru i iste godine prešao je u portugalsku Vitóriju iz Setubala.

Reprezentacija
Za hrvatske mlade reprezentacije prvi je put zaigrao 25. travnja 2009. u prijateljskoj utakmici protiv Srbije. Prvi je pogodak postigao u prijateljskoj utakmici protiv Slovačke 8. kolovoza 2009. godine.

Izvori

Vanjske poveznice

Toni Gorupec Statistika HNL
Toni Gorupec na Soccerwayu
Toni Gorupec na UEFA

Hrvatski nogometaši
Životopisi, Zagreb
Aktivni nogometaši koje treba ažurirati

Toni Gorupec


تتألف ولاية الأغواط من 10 دوائر و24 بلدية

قائمة بلديات ولاية الأغواط
يقدم الجدول التالي قائمة بلديات ولاية الأغواط، مع تعيين لكل بلدية: رمز ONS، واسمها، وعدد سكانها وممساحتها.

مراجع

أماكن مأهولة في ولاية الأغواط

بلديات ولاية الأغواط


Alfa-relaksacijski maksimum, alfa-maksimum gubitaka (engleski "alpha relaxation peak", "alpha loss peak") je najviša vrijednost alfa-relaksacije, to jest pri najvišoj temperaturi ili najnižoj frekvenciji na krivulji gubitaka polimera. Pri nižim temperaturama ili višim frekvencijama javljaju se sekundarni alfa-relaksacijski maksimumi, koje nazivamo beta-, gama- relaksacijskim maksimumima (maksimumima gubitaka).

Izvori

Polimeri

Alfa-relaksacijski maksimum


La gruta Azul (en maltés: That il-Hnejja)  se trata en realidad de una serie de cavernas marinas en la costa sur del país europeo de Malta, al oeste del puerto Wied iz-Żurrieq, cerca del pueblo de Zurrieq. Se encuentra justo al otro lado del pequeño islote deshabitado de Filfla.

Todos los días desde el amanecer hasta horas del mediodía un espectáculo único se puede observar aquí. La ubicación de la cueva junto con la luz del sol lleva a la "duplicación" del agua que muestra numerosos matices de azules. Varias cavernas espejo tienen brillantes colores fosforescentes, otras cavernas muestran una profunda sombra oscura de color azul.

La gruta Azul es un destino popular para los turistas en la isla de Malta. También fue utilizado para una escena de la película Troya en 2004, protagonizada por Brad Pitt.

Véase también
Geografía de Malta
Geografía de Europa

Referencias

Cuevas marinas
Cuevas de Malta
Accidentes geográficos del mar Mediterráneo

Gruta Azul (Malta)


Takuan Soho, (Japonca: 澤庵 宗彭 Takuan Sōhō, 1573 - 1645) Zen Budizmin Rinzai okulunun büyük figürlerinden biri, zen rahibi, ressam, kaligraf, çay ustası.

Hayatı
Takuan 1573'de Tajima bölgesindeki karlı ve sisli bir dağ köyü olan Izuşi köyünde, Miura klanından bir samuray ailesinde doğdu. Samuray ailesinde doğmasına karşın on yaşında Budizmin Jodo mezhebi üzerinde çalışmak için manastıra girdi, on dört yaşında bir Zen mezhebi olan Rinzai'yi uygulamaya başladı ve 1608 yılında Kyoto'da Daitoku-ji manastırına başrahip oldu. Efsaneye göre tüm Japon kılıç dövüşçülerinin en ünlüsü olan Miyamoto Musashi'nin öğretmeniydi. Yagyū Shinkage-ryū sisteminin kurucusu Yagyu Munenori, Şogun Tokugawa Iemitsu ve Japon İmparatoru Go-Mizuno ile de temasları olmuştu. Zen'in ruhunu kılıç dövüşü ve kaligrafiye taşımıştı. Yazmaları toplam altı cilttir ve günümüz savaş sanatı uygulayıcılarının üzerinde hâlâ etkili olmaya devam etmektedir.

Takuan Soho, yaşadığı dönemde ün ve popülerliğine rağmen kayıtsız tutumunu korumayı bilmiş ve ölüm döşeğinde öğrencilerine : "Bedenimi tapınağın ardındaki dağa gömün, üzerini toprakla örtün ve evlerinize gidin. Sutraları okumayın, tören yapmayın. Ne keşişlerden ne de halktan ödüller kabul etmeyin." demiştir.

Takuan'ın yaşadığı döneme gelinceye kadar kılıç sanatı, meditatif Zen ile tekniğin bir ifadesi olarak kabul edilegelmişti ancak Takuanla zen ile kılıç sanatı tam bir birleşim sağlamıştı ve onun kılıç üzerine görüş ve eserleri günümüze kadar gelen Japon kılıç dövüşü sanatının son derece derinden etkilemiştir. Takuan'ın düşünceleri zamanın Yagyu Munenori ve Miyamoto Musaşi gibi büyük ustalarının da eserlerini etkilemiştir.

Takuan'ın "Engellenmeyen Zihin" Eserinden

 Hiçbir şey üzerinde oyalanmadan aklımızı zenginleştirmeliyiz. Her tür işte, işinizi yapma düşüncesi ortaya çıktığı zaman, aklınız yapmakta olduğunuz şeye takılır. Yani bu pasaj, hiçbir yerde oyalanmadan aklımızı zenginleştirmemiz gerektiği anlamına gelir. Aklınız canlı olması gereken yerde canlı değilse, elleriniz çalışmaz; yürüyorsanız, hemen orada durursunuz. Fakat özgül şeyler yapmak için aklını zenginleştiren, gene de süreç içinde durup oyalanmayanlara çeşitli sanatlarda uzman denir.
 Oyalanan akıldan, takılıp kalan akıl ortaya çıkar ve rutin varlığın sürekli kendini tekrarı da oradan başlar. Bu oyalanan akıl yaşam ve ölümün bağı olur.
 Sorun, çiçek ve yaprakları gördüğünüz zaman bile çiçek ve yaprakları gördüğünüz bilinciyle orada durmamaktır.
 Nihai nokta, gördüğün ve duyduğun zaman bile, aklı tek bir yerde bırakmamaktır.
 Eğer tekniğin talimini yapmaz ve kalbinde yalnızca ilkeye yer verirsen beden ve ellerin işlemeyecektir. Eğer senin savaş sanatının terimleriyle konuşacak olursak tekniği çalışmak teknikle olur ve teknik sürekli şekilde uygulanırsa beş beden duruşu bir kılar. İlkeyi biliyor olsan bile kendini tekniğin kullanımından mükemmel derece özgür kılmalısın. Ve yanınanda iyi taşıdığın kılıcı kullanabiliyor olsan bile eğer ilkenin en derin yönlerini kendinde netleştirememişsen mükemmellikten kısa zamanda saparsın. Teknik ve ilke tıpkı bir yük arabasının iki tekeri gibidir.
 Zihin durduğunda rakibin tarafından ele geçirilecektir. Diğer taraftan eğer zihin hızlı olmayı düşünür ve bir an önce eyleme geçmeyi düşünürse kendi düşüncesine yakalanacaktır.

Kaynakça

 Takuan Soho/Wikipedi
 Thomas Cleary: Japon Savaş Sanatı, Çeviren Şen Süer Kaya, Anahtar Kitaplar, İstanbul, 1994.
 Takuan Soho:Unfettered Mind, Trans. William Scott Wilson. Tokyo: Kodansha International, 2002.

Türkçede Takuan
 Sınırsız Zihin, Arion Yayınevi, Çev. Özlem Yaşayanlar, İstanbul, 2008.

İngilizce'de Takuan

 Unfettered Mind, the by Takuan Soho. Trans. William Scott Wilson. Tokyo: Kodansha International (JPN); Gift Ed edition (March 2003)
 Immovable Wisdom: Zen Teachings of Takuan Soho,Nobuko Hirose (Editor), Element Books Ltd, 1992

Ayrıca bakınız

 Muşin
 Zen

1573 doğumlular
1645 yılında ölenler
Japon Budistler
Zen

Takuan Soho


John Hollis Bankhead (d. 13 Eylül 1842 – ö. 1 Mart 1920), Amerikalı politikacı ve Alabama eyaleti senatörüdür.

John Tyler Morgan'ın ölümünün ardından, onun yerini doldurmak için atanmış, sonrasında ise iki kez daha seçilmiştir. 18 Haziran 1907'den ölümüne kadar senatoda görev yapan Bankhead'in yerine eski Alabama valisi B. B. Comer atanmıştır. Comer da bu görevi J. Thomas Heflin'e devrettiği 2 Kasım 1920'ye kadar sürdürmüştür.

Yine Birleşik Devletler Senatörü olan John H. Bankhead II ve Temsilciler Meclisi Sözcüsü olan William Brockman Bankhead'in babası ve oyuncu Tallulah Bankhead'in büyükbabasıdır. Washington ve San Diego'yu bağlayan Bankhead Otoyolu'na adını vermiştir.

1842 doğumlular
1920 yılında ölenler
Alabama doğumlular

John Hollis Bankhead


La chara coroniazul o chara gorro azul (Cyanolyca cucullata) es una especie de ave paseriforme de la familia Corvidae nativa de América Central, incluyendo Costa Rica, Guatemala, Honduras, México, Panamá y posiblemente Nicaragua. Su hábitat son los bosques húmedos tropicales.

Subespecies
Cyanolyca cucullata no tiene subespecies según ITIS.
Otras autoridades taxonómicas distinguen cuatro subespecies:
 Cyanolyca cucullata cucullata
 Cyanolyca cucullata mitrata
 Cyanolyca cucullata guatemalae
 Cyanolyca cucullata hondurensis

Referencias

Enlaces externos

cucullata
Aves de América Central
Animales descritos en 1885
Taxones descritos por Robert Ridgway

Cyanolyca cucullata


Rémy Vita, né le  à Alençon, est un footballeur malgache qui occupe le poste d'arrière gauche au Fortuna Sittard.

Biographie

En club
Après avoir commencé le football à l'US Alençon, il rejoint le centre de formation du SCO Angers à 15 ans. Au bout de deux ans, il n'est pas conservé.

ESTAC Troyes
Il prend alors la direction de l'ESTAC Troyes où il évolue dans un premier temps avec les U19 et en équipe réserve en National 3. Il intègre le groupe professionnel lors de la préparation de la saison 2020-2021 et est titularisé lors de la première journée face au Havre AC (victoire 2-0).

FC Bayern Munich II
Après cinq petites apparitions sous le maillot troyen, il prend la direction du FC Bayern Munich II début . Il fait ses débuts en 3. Liga le  contre le FC Viktoria Cologne 1904 (défaite 3-2). Quatre jours plus tard, il inscrit son premier but lors de la victoire 2-0 contre le SV Waldhof Mannheim. Ses bonnes performances lui permettent tout d'abord de faire une apparition sur le banc de l'équipe première, le  contre l'Union Berlin (1-1), puis d'effectuer le stage de préparation d'avant-saison lors de l'été 2021. Il commence sa saison 2021-2022 en Regionalliga Bavière (quatrième division), l'équipe réserve ayant été reléguée la saison précédente.

Prêt au Barnsley FC
Le  il est prêté au Barnsley FC en Championship. Arrivé blessé au genou, il doit se contenter d'apparitions sur le banc.

En sélection
Rémy Vita possède des origines malgaches venant de son père et par conséquent, l'Équipe de Madagascar de football est une option pour lui.

Palmarès
 ES Troyes AC
 Championnat de France de deuxième division (1) :
 Champion : 2020-21.

Notes et références

Liens externes

Naissance à Alençon
Naissance en avril 2001
Footballeur français
Footballeur comorien
Footballeur malgache
Joueur du SCO Angers
Joueur de l'ES Troyes AC
Joueur du FC Bayern Munich II
Joueur du Barnsley FC
Joueur du Fortuna Sittard

Rémy Vita


Hunters Point or Hunter's Point or Hunter Point refers to the following places:
Bayview-Hunters Point, San Francisco
Hunters Point Naval Shipyard, another name for the San Francisco Naval Shipyard
Hunters Point, Queens, New York City
Hunterspoint Avenue (LIRR station)
Hunters Point Avenue (IRT Flushing Line)
 Hunter's Point, Quebec, an Indian settlement
Hunter Point (Washington)

Hunters Point


Ryszard Warsinski (født 7. maj 1937 i Gdynia, død 21. december 1996 i Oslo) var en polsk-norsk maler.

Han studerede ved Kunstakademiet i Warszawa.

Kritikkere
 Kunstkritikeren Lars Elton skrev at Warsinskis "kunstnerskap ... har vært tone- og retningsgivende for flere generasjoner norske kunstnere".
 Norsk kunstnerleksikons website skrev "Utsmykninger og verk i offentlige samlinger: Nasjonalgalleriet, Oslo (2 malerier, 1 akvarell)".

Referencer

Malere fra Polen

Ryszard Warsinski


Hfz. mesnevihân Halid ef. Hadžimulić (Sarajevo 16. listopada 1915. – Sarajevo, 8. siječnja 2011.), bošnjački teolog, jedan od najznačajnijih u 20. stoljeću.

Životopis

Halid ef. Hadžimulić je mekteb završio u Džininom sokaku u Sarajevu pred svojim ocem Ali ef. Hadžimulićem. Hifz je završio za dvije godine (1923-1924.), ali je polagao i službeno postao hafiz 1963. godine. Hafiska dova je proučena 25. travnja 1963. godine u Carevoj džamiji u Sarajevu. Dva puta je izbjegao strijeljanje: jednom je uspio pobjeći Nijemcima (1944.), a drugi put Luburićevim ustašama, u Sarajevu, 20. ožujka 1945. godine. Dolaskom komunista prekida sva prijateljstva, povlači se u samoću i tako izoliran živi punih 40 godina.

Završio je Šerijatsku sudačku školu u Sarajevu 1937. godine. Studirao je filološke fakultete u Zagrebu i Sarajevu. U Zagrebu je diplomirao na odsjeku romanistike 1942. a u Sarajevu na odsjeku anglistike 1955. godine. Poznavao je sedam stranih jezika: arapski, perzijski, turski, francuski, njemački, engleski i latinski. Bio je dugogodišnji službenik i glavni imam. Dužnosti imama obnašao je u sljedećim džamijama: Kasum-ćatib i Sarač Ismail od 1945. do 1967., Ferhadija 1966. godine, a potom je narednih 27 godina bio glavni imam i hatib Careve džamije u Sarajevu. Također, radio je kao službenik u Vakufskoj direkciji u Sarajevu od 1947. fo 1960. godine, te kao knjižničar u Gazi Husrev-begovoj knjižnici u Sarajevu od 1961. do 1986. godine. U posljednjih 100 godina, bio je jedan od pet mesnevihâna u Sarajevu. Prije njega Mesneviju su samo tumačili Mehmed Džemaluddin ef. Čaušević (od 1911. do 1928.), Mujaga ef. Merhemić (od 1942. do 1959.) i šejh Fejzulah ef. Hadžibajrić (od 1965. do 1988.) a poslije njega hfz. Mehmed ef. Karahodžić (od 2011.). Halid ef. Hadžimulić je Mesneviju tumačio od 1988. do 2011. godine.

Iako mu je reis-ul-ulema Sulejman ef. Kemura nudio visoke službeničke položaje u Islamskoj zajednici u Bosni i Hercegovini, on je ostao dosljedan svojim učiteljima da živi skromno i dostojanstveno; družeći se s knjigama, govoreći hutbe s Careve džamije više od 30 godina. Živio je u samoći bez radija, televizije i novina. Spavao je jako malo, sve vrijeme posvećujući se molitvama i pisanju. Hadžimulić je od svoje šesnaeste godine neumorno vodio dnevnik u kojem je bilježio vlastite afinitete i planove, društvena kretanja, pročitane knjige i odgledane filmove, svoj intelektualni i duhovni razvoj. Iza njega su ostali brojni prijevodi i obrađeni rukopisi. Godine 2004. proglašen je za Ličnost godine po izboru gledalaca emisije Centralni dnevnik Senada Hadžifejzovića.

Umro je u Sarajevu, 8. siječnja 2011. godine. Sprovod mu je predvodio reisu-l-ulema Mustafa ef. Cerić. Ukopan je pored Bakr-babine džamije u Sarajevu.

Djela
 Prvi i posljednji ders (Sarajevo, 2012.)
 Hutbe (Sarajevo, 2015.)
 Dnevnici 1 (Sarajevo, 2017.)
 Dnevnici 2 (Sarajevo, 2017.)
 Dnevnici 3 (Sarajevo, 2019.)

O Halidu Hadžimuliću
 Nesuh Nedžmetin: Zlatni bejt : iz životopisa hadži hafiza Halida Hadžimulića (Sarajevo, 2007.)
 Mikail Türker Bal: Mesnevîhan: Saraybosna'da Mevlevîlik ve Mesnevîhan Hacı Hafız Halid Efendi Hacımuliç (Istanbul, 2017.)

Izvori

Vanjske povezice
 Sjećanje: Halid-ef. Hadžimulić je postao hafiz Kur'ana s osam godina

Bošnjački mesnevihani
Životopisi, Sarajevo

Halid Hadžimulić


Die katholische Pfarrkirche St. Mauritius ist ein denkmalgeschütztes Kirchengebäude in Bachem, einem Stadtteil von Frechen im Rhein-Erft-Kreis (Nordrhein-Westfalen).

Geschichte und Architektur
Der schlichte, dreiseitig geschlossene Backsteinsaal wurde 1721 errichtet. Er steht inmitten eines Friedhofes. Der vorgesetzte Westturm unter einer laternenbekrönten Schweifhaube wurde im 20. Jahrhundert errichtet.

Abseits dieser Kirche wurde eine größere gebaut. Die verbliebene Ausstattung, die Fenster und der Kirchenraum wurden nach und nach verwüstet. Ab 1978 wurde eine innere und äußere Gesamtinstandsetzung begonnen. Die Mauerwerksflächen wurden neu verfugt und imprägniert. Die Gesimse und Werksteinabdeckungen wurden teilweise erneuert; die Eingangstreppe wurde neu verlegt. Die Dächer wurden durch eine Neudeckung mit Moselschiefer erneuert. Im Inneren wurde am Sockelmauerwerk der Zementputz entfernt und das darunter nasse Mauerwerk getrocknet; danach wurde der Verputz erneuert. Das Bimssteinmauerwerk im Turmbereich wurde gegen Ziegelmauerwerk ausgetauscht. Bei der Erneuerung des Fußbodens wurden die Fundamente eines barocken Kirchturmes sowie die eines romanischen Taufsteins aufgedeckt. Ebenso wurde eine bislang unbekannte Gruft gefunden. Die Grabplatte aus Blaustein soll vor dem Hauptaltar sichtbar als Bodenplatte verlegt werden. Die Restaurierung ist noch nicht beendet. Über die zukünftige Verwendung der Kirche muss noch entschieden werden.

Besondere Aufmerksamkeit verdient eine der Glocken der Kirche. Die Allen Heiligen geweihte Glocke von (vermutlich) 1356 kam aus der nach der Säkularisation abgegangenen Kirche St. Maria ad Gradus aus Köln nach St. Mauritius und versieht dort auch heute noch ihren Dienst.

Ausstattung

 Der Hochaltar und die Orgelempore wurden 1721 eingebaut.
 Das zylindrische Becken mit Rundbögen stammt von einem romanischen Taufstein des 13. Jahrhunderts

Literatur
 Claudia Euskirchen, Olaf Gisbertz, Ulrich Schäfer (Bearb.): Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler, Nordrhein-Westfalen, Band I: Rheinland. Deutscher Kunstverlag, München/Berlin 2005, ISBN 3-422-03093-X.

Weblinks

 St. Mauritius in Frechen-Bachem

Mauritius
Bachem, Mauritius
Frechen
Frechen, Mauritius
Frechen, Mauritius
Bachem Mauritius

St. Mauritius (Bachem)


متحف روما الوطني (بالإيطالية:Museo Nazionale Romano). هو متحف موجود في العاصمة الإيطالية روما. تأسس في العام 1889 وتم افتتاحه في العام 1890 خلال فترة توحيد إيطاليا، ويوجد للمتحف عدة مباني منفصلة في المدينة، ويحتوي المتحف على مجموعة من التحف بين القرنين الخامس ق.م. والثالث للميلاد.

أولى المجموعات الأثرية التي تم عرضها بالمتحف كانت ملكا لمتحف كريكيريانو إضافة إلى مجموعات عثر عليها خلال عدد من الاستكشافات الأثرية في روما وخلال مراحل التخطيط للمدينة لكي تكون عاصمة جديدة لمملكة إيطاليا الموحدة.

في 1901 قدمت الدولة «فيلا لودوفيزي» والتي كانت أفخم فيلات باباوات روما السابقين لكي يتم عرض أهم المنحوتات الوطنية بها. أولى أساسات المتحف كان ديرا من القرن السادس عشر بناه مايكل أنجلو. في التسعينيات وفي تطور غير متوقع تم تقسيم مجموة المتحف إلى أربعة مجموعات وفي مواقع مختلفة، وهي كريبتا بالبي "Crypta Balbi"، قصر ألتيمبز "Palazzo Altemps"، بالاتزو ماسيمو ألاتيرمي "Palazzo Massimo alle Terme" وحمامات ديوكليتيان "Baths of Diocletian".

صور

مراجع

انظر أيضا
 معلومات روما 2000
 Soprintendenza Archeologica di Roma information (باللغة الإيطالية)

قصور في روما
متاحف أثرية في إيطاليا
متاحف أسست في 1889
متاحف روما
متاحف وطنية في إيطاليا
متاحف في روما القديمة في إيطاليا
متاحف في اليونان القديمة في إيطاليا

متحف روما الوطني


Annette Hess (født 18. januar 1967 i Hannover, Vesttyskland) er en tysk manuskriptforfatter. Hun har bl.a. skrevet manuskript til tv-serierne Kærlighed i Murens skygge og Pigerne fra Berlin samt filmen Was nützt die Liebe in Gedanken.

Eksterne henvisninger

Manuskriptforfattere fra Tyskland
Personer fra Hannover

Annette Hess


Espino es el nombre común con el que se conocen las siguientes especies de plantas, todas las cuales tienen la característica de tener espinas. Por contraposición, una planta que carece de estas defensas, se denomina inerme.

Espinas
Las espinas son formaciones agudas, aleznadas, a veces ramificadas, provistas de tejido vascular, muy ricas en tejidos de sostén y, como consecuencia, rígidas. Las espinas pueden tener su origen como transformación del tallo, es decir, que son ramas reducidas, como sucede en Prunus spinosa y Gleditsia triacanthos, y se denominan espinas caulinares. En este caso, el tejido vascular de la espina es una continuación del leño del tallo. Hydrolea spinosa, planta palustre típica de humedales, es un ejemplo ilustrativo de espina caulinar, ya que sus espinas a veces llevan hojas diminutas, al igual que un tallo. Las espinas también pueden ser el resultado de la transformación de una hoja, como es el caso de las cactáceas y de las especies del género Berberis, y se denominan espinas foliares. Finalmente, en casos muy raros, las espinas pueden ser el resultado de la modificación de la raíz a través de un intenso proceso de lignificación y se denominan espinas radicales.

Varios términos comúnmente utilizados en Botánica derivan de la palabra espina. Así:

 «espinoso/a» se refiere a un tejido, órgano o a una planta que presenta espinas;
 «espinuloso/a» o «espinescente», cuando las espinas que muestra son pequeñas.
 "espinón", espina grande
 "espinera", el espino común
 "espinar", lugar poblado de espinos

Hábitat de plantas espinosas
La presencia de espinas es un carácter que se halla difundido sobre todo en plantas típicas de las regiones áridas, como desiertos, estepas, bosques secos y espinares. En estos casos las espinas son en general el resultado de la transformación de hojas y permiten reducir la transpiración de la planta y auxiliar a la economía de agua debido a que no presentan estomas. En otras regiones climáticas y en plantas no xerófitas también aparecen espinas ya que estas estructuras duras y afiladas con ápices puntiagudos, algunas con puntas en forma de lezna, anzuelo o gancho, son una excelente defensa contra los animales herbívoros.

Variedades

Se puede estar haciendo referencia a las siguientes plantas:

 Vachellia farnesiana, conocido también como "espinillo blanco";
 Crataegus monogyna, conocido como "espino común", "espino albar" o "espino blanco";
 Rhamnus lycioides y Rhamnus oleoides, ambos son conocidos como "espino negro";
 Berberis vulgaris y Lycium barbarum, junto con los dos anteriores, los tres (R. oleoides, B. vulgaris y L. barbarum) son conocidos como "espino cambrón".
 El nombre común de la planta '''Genista anglica

 Otros nombres del espino común
aguapero, amajueta, amayuelo, arajolas, arance, arsino, arto, arto blanco, arto de manzaneta, arto motillonero, babatxi, bizcoba, bizcoda, bizcodeña, botironero, cachimironero, camicherón, carcabollero, carcabollo, cerecico de pastor, cerezo de pastor, cuesco, escajo, escambrón, escuero, espina, espinablo, espinal, espinalbo, espinaula, espineira, espinera, espinera blanca, espinera brava, espinera de monte, espino, espino albar, espino amuleto, espino biscobeño, espino bizcobeño, espino bizcodeño, espino blanco, espino de amayuelo, espino de flor aromática, espino de flor blanca, espino de majoleta, espino de majuelas, espino de majuelo, espino de majuelos, espino de olor, espino garaminal, espino graminal, espino machugal, espino macoleto, espino maholeto, espino majolero, espino majoletero, espino majoleto, espino-majoleto, espino majuelero, espino majuelo, espino-majuelo, espino majuetero, espino majueto, espino majuleto, espino-marjoleto, espino negro, espino picón, espiñuelo, espiñuelos, flor de espino, flor de tila, ganaperu, gapamina, garamita, gorrillón, gramina, guapero, guindas de pastor, guindita de Nuestra Señora, guinditas de Nuestra Señora, ilurri, lilois, machuga, maculeto, majolero, majoleta, majoletas, majoletero, majoleto, majolino, majoreto, majuela, majuela (fruto), majuelas (3), majuelero, majueleta, majuelines, majuelo, majueta, majuetal, majuetas, majueto, majuleta, majuletas, majuleto, mangorlita, manjoletas, manjoleto, manjolina (fruto), manzaneta de Manuel, manzaneta de pastor, manzaneta de San Juan, manzanilla, manzanillas, marjolero, marjoleta, marjoleto, matapiojo, matapiojos, mato albar, mauletas, maulinar, maulino, mayuela, mayuelo, mejuela, mochuetas, mojolino, motillonero, paraíso (en Chile), peras de la Virgen, perica, pericón, peruy, peruyes, peumo alemán (en Chile), pincho de majoleto, pirlitero, tamañuela, tamañuelas, tila, tila de espino, tilera, tilero, tilo, vizcadas, vizcoba, vizcoda, zarza majoleta, zarza majueleta.

 Sinonimia

 Mespilus   oxyacantha var. apiifolia  Mutel 1834
 Mespilus monogyna var. trifida Wallr. 1822
 Crataegus septempartita Pojark. [1964]
 Crataegus schisticola Gand. 1884
 Crataegus podophylla Gand. 1884
 Crataegus oxyacantha var. biflora Weston 1770
 Crataegus oxyacantha L. 1754
 Crataegus lapeyrousii Gand. 1884
 Crataegus benearnensis Gand.
 Crataegus acerifolia Sennen
 Crataegus aguilaris Sennen
 Crataegus apiifolia Medik.
 Crataegus aronia raza ruscinonensis sensu Sennen
 Crataegus azarella auct.
 Crataegus azarella Griseb.
 Crataegus azarolus subsp. triloba (Poir.) Nyman
 Crataegus azarolus var. glabra Coss. in Bourg.
 Crataegus azarolus var. triloba (Poir.) Mutel
 Crataegus boissieri Willk.
 Crataegus brevispina f. subinermis Vicioso in Sennen
 Crataegus brevispina Kunze
 Crataegus debeauxii Gand.
 Crataegus debilis Sennen
 Crataegus dissecta Borkh.
 Crataegus diversifolia (Pers.) M.Roem.
 Crataegus elegans (Poir.) Mutel
 Crataegus eriocarpa (Lindl.) Loudon
 Crataegus flavescens Bosc in Rozier
 Crataegus inermis Sennen
 Crataegus insegnae (Tineo ex Guss.) Bertol.
 Crataegus intermedia Schur
 Crataegus laciniata var. lasiocarpa Lange
 Crataegus laciniata var. lasiocarpa Lange in Huter, Porta & Rigo
 Crataegus laciniata apud K.I.Chr.
 Crataegus laciniata sensu Willk. in Willk. & Lange
 Crataegus lamprophylla Gand.
 Crataegus lasiocarpa Lange
 Crataegus longepetiolata Sennen
 Crataegus maroccana (Pers.) Steud.
 Crataegus maura [*] maroccana Pers.
 Crataegus maura var. diversifolia Pers.
 Crataegus maura var. tarraconensis Sennen
 Crataegus maura L.f.
 Crataegus obtusiloba Sennen
 Crataegus oxyacantha f. brevispina (Kunze) Knoche
 Crataegus oxyacantha raza monogyna (Jacq.) Samp.
 Crataegus oxyacantha subsp. maura (L.f.) Maire in Jahand. & Maire
 Crataegus oxyacantha subsp. monogyna (Jacq.) Syme in Sm.
 Crataegus oxyacantha var. apiifolia Medik. ex Mutel
 Crataegus oxyacantha var. azarella (Griseb.) Sanio
 Crataegus oxyacantha var. biflora Weston
 Crataegus oxyacantha var. brevispina (Kunze) Maire in Jahand. &
 Crataegus oxyacantha var. brevispina (Kunze) Samp.
 Crataegus oxyacantha var. ciliata Maire
 Crataegus oxyacantha var. claveli Sennen
 Crataegus oxyacantha var. coriacea Maire
 Crataegus oxyacantha var. cossonii Ficalho & Cout.
 Crataegus oxyacantha var. elegans (Poir.) Noulet
 Crataegus oxyacantha var. eriocarpa Lindl.
 Crataegus oxyacantha var. fallax Maire
 Crataegus oxyacantha var. hirsuta Boiss.

 Crataegus oxyacantha var. hirsuta (Boiss.) Maire
 Crataegus oxyacantha var. horticola Sennen
 Crataegus oxyacantha var. incisa Mérat
 Crataegus oxyacantha var. insegnae (Tineo ex Guss.) Fiori in Fiori & Paol.
 Crataegus oxyacantha var. intermedia (Schur) Sanio
 Crataegus oxyacantha var. laciniata Chevall.
 Crataegus oxyacantha var. laciniata (K.Koch) Regel
 Crataegus oxyacantha var. macrocarpa Debeaux
 Crataegus oxyacantha var. maura (L.f.) Batt. in Batt. & Trab.
 Crataegus oxyacantha var. miniata Maire
 Crataegus oxyacantha var. monogyna (Jacq.) Wahlenb.
 Crataegus oxyacantha var. monostyla DC.
 Crataegus oxyacantha var. multidentata Sennen
 Crataegus oxyacantha var. pubescens Sennen
 Crataegus oxyacantha var. stenoloba Maire
 Crataegus oxyacantha var. triloba (Poir.) Regel
 Crataegus oxyacantha auct.
 Crataegus paucifoliata Pau
 Crataegus paucilobata Sennen
 Crataegus polyacantha Jan
 Crataegus schisticola Gand.
 Crataegus segobricensis (Pau) Willk.
 Crataegus triloba var. erioclada Sennen
 Crataegus triloba Poir.
 Mespilus azarolus [C] glabra Coss. ex Asch. & Graebn.
 Mespilus brevispina (Kunze) E.H.L.Krause in Sturm
 Mespilus crataegus Borkh.
 Mespilus elegans Poir. in Lam.
 Mespilus insegnae Tineo ex Guss.
 Mespilus maura var. diversifolia (Pers.) Poir. in Lam.
 Mespilus maura var. maroccana (Pers.) Poir. in Lam.
 Mespilus maura (L.f.) Dum.Cours.
 Mespilus monogyna raza azarella (Griseb.) Asch. & Graebn.
 Mespilus monogyna raza brevispina (Kunze) Asch. & Graebn.
 Mespilus monogyna raza insegnae (Tineo ex Guss.) Asch. & Graebn.
 Mespilus monogyna raza intermedia (Schur) Asch. & Graebn.
 Mespilus monogyna raza polyacantha (Jan ex Guss.) Asch. & Graebn.
 Mespilus monogyna subvar. laciniata (K.Koch) Schinz & Thell. in Schinz & R.Keller
 Mespilus monogyna var. azarella (Griseb.) K.Koch
 Mespilus monogyna var. brevispina (Kunze) Wenz.
 Mespilus monogyna var. elegans (Poir.) K.Koch
 Mespilus monogyna var. laciniata K.Koch
 Mespilus monogyna var. maura (L.f.) Wenz.
 Mespilus monogyna var. trifida Wallr.
 Mespilus monogyna (Jacq.) All.
 Mespilus oliveriana Poir. in Lam.
 Mespilus oxyacantha subsp. monogyna (Jacq.) Celak.
 Mespilus oxyacantha var. elegans (Poir.) Mérat
 Mespilus oxyacantha var. incisa (Mérat) Mérat
 Mespilus oxyacantha var. laciniata Desv.
 Mespilus oxyacantha var. monogyna (Jacq.) Moris & De Not.
 Mespilus oxyacantha var. monostyla (DC.) Cambess.
 Mespilus oxyacantha var. triloba (Poir.) Wenz.
 Mespilus polyacantha Jan ex Guss.
 Mespilus triloba (Poir.) Poir. in Lam.
 Oxyacantha apiifolia Medik. ex M.Roem.
 Oxyacantha azarella (Griseb.) M.Roem.
 Oxyacantha elegans (Poir.) M.Roem.
 Oxyacantha monogyna var. trifida (Wallr.) M.Roem.
 Oxyacantha monogyna (Jacq.) M.Roem.

Referencias

Flora de Europa
Árboles de clima templado marítimo
Árboles frutales

Espino (botánica)


Die Premjer-Liga 2012/13 war die 21. Spielzeit der höchsten russischen Spielklasse im Fußball. Sie startete am 20. Juli 2012 mit der Partie Mordowija Saransk gegen Lokomotive Moskau und endete am 26. Mai 2013. Vom 13. Dezember 2012 bis zum 10. März 2013 wurde sie durch die Winterpause unterbrochen.

Meister wurde ZSKA Moskau.

Modus
Die 16 Mannschaften spielten an insgesamt 30 Spieltagen aufgeteilt in einer Hin- und einer Rückrunde jeweils zwei Mal gegeneinander. Die letzten zwei Vereine stiegen direkt ab. Der Dritt- und Viertletzte spielte in der Relegation gegen den Abstieg.

Ab dieser Saison darf eine Mannschaft sieben ausländische (nicht russische) Spieler gleichzeitig auf dem Spielfeld haben, anders als in der vorangegangenen Saison, als das Limit bei sechs Ausländern pro Mannschaft lag. Die neue Regel gilt bis 2017.

Vor der Saison
Als Titelverteidiger ging Zenit Sankt Petersburg in die Saison. Mordowija Saransk und Alanija Wladikawkas ersetzten die beiden Absteiger der Vorsaison Tom Tomsk und Spartak Naltschik.

Teilnehmer

Die  14 bestplatzierten Mannschaften der Saison 2011/12:
 Zenit St. Petersburg
 Spartak Moskau
 ZSKA Moskau
 Dynamo Moskau
 Anschi Machatschkala
 Rubin Kasan
 Lokomotive Moskau
 Kuban Krasnodar
 FK Krasnodar
 Amkar Perm
 Terek Grosny
 Krylja Sowetow Samara
 FK Rostow
 Wolga Nischni Nowgorod

Die zwei Aufsteiger:
 Mordowija Saransk
 Alanija Wladikawkas

Abschlusstabelle

Platzierungskriterien: 1. Punkte – 2. Siege – 3. Direkter Vergleich (Punkte, Tordifferenz, geschossene Tore) – 4. Tordifferenz – 5. geschossene Tore

Kreuztabelle

Relegation
Die beiden Teams auf den Relegationsplätzen spielten am 30. Mai und 3. Juni 2013 gegen den Dritten bzw. Vierten der Perwenstwo FNL um zwei Startplätze für die folgende Premjer-Liga-Saison.

Alle vier Vereine blieben in ihren jeweiligen Ligen.

Torschützenliste

Die Meistermannschaft von PFK ZSKA Moskau

* Sekou Oliseh (11/-) hat den Verein während der Saison verlassen.

Weblinks
 Offizielle Website der Premjer-Liga
 Statistiken auf weltfussball.de
 Tabelle auf premierliga.ru (englisch)

Einzelnachweise

Fußballsaison 2012/13
Premjer-Liga-Saison

Premjer-Liga 2012/13


Grigore Cobzac (n. 31 ianuarie 1959) este un politician din Republica Moldova, care din decembrie 2014 este deputat în Parlamentul Republicii Moldova de legislatura a XX-a (2014-2018) în fracțiunea Partidului Liberal Democrat din Moldova (PLDM). Este membru al comisiei parlamentare pentru administrație publică, dezvoltare regională, mediu și schimbări climatice.

A mai fost deputat și în legislatura anterioară între anii 2010–2011, însă, fiind ales în funcția de președinte al raionului Hâncești, a renunțat la mandatul de deputat.

La alegerile parlamentare din noiembrie 2014 din Republica Moldova a candidat la funcția de deputat de pe locul 12 în lista candidaților PLDM, obținând astfel mandatul de deputat în Parlamentul Republicii Moldova de legislatura a XX-a.

După ce a fost ales din nou ca deputat, în ianuarie 2015 el a renunțat la funcția de președinte al raionului Hâncești în favoarea celei de deputat în Parlament.

Referințe

Legături externe
Profil pe site-ul parlamentului

Nașteri în 1959
Deputați moldoveni
Ingineri moldoveni
Moldoveni în viață
Membri ai Partidului Liberal Democrat din Moldova
Oameni din Hîncești
Politicieni moldoveni

Grigore Cobzac


Sheila Dikshit, gelegentlich auch anglisiert Sheila Dixit (, * 31. März 1938 in Kapurthala, Punjab (damals Britisch-Indien); †  20. Juli 2019 in Neu-Delhi), war eine indische Politikerin der Kongresspartei.

Biografie
Dikshit studierte an der University of Delhi. Bei der Parlamentswahl 1984 gewann sie erstmals ein Wahlkreismandat im Wahlkreis 67-Kannauj von Uttar Pradesh, verlor dieses jedoch bei der folgenden Wahl 1989 wieder. Von 1998 bis 2013 war sie als Nachfolgerin von Sushma Swaraj Chief Ministerin von Delhi. Dies war die bislang längste Amtszeit eines Chief Ministers in Delhi (Stand Juli 2019). Unter ihrer Führung gewann die Kongresspartei drei aufeinanderfolgende Wahlen zum Parlament Delhis (1998, 2003 und 2009). Erst 2013 verlor sie ihr Amt als Chief Ministerin an Arvind Kejriwal (Aam Aadmi Party). Von 2013 bis 2014 amtierte sie als Gouverneurin von Kerala, trat aber von diesem Amt nach dem Wahlsieg der BJP bei der Parlamentswahl 2014 zurück. Im Januar 2019 trat sie bei der gesamtindischen Parlamentswahl gegen Manoj Tiwari (BJP) im Wahlkreis Nordost-Delhi an. Sie war nicht erfolgreich, jedoch gewann die Kongresspartei unter ihrer Führung insgesamt an Stimmen.

Sheila Dikshit starb nach längerer Krankheit im Juli 2019 im Alter von 81 Jahren in einer Klinik in Neu-Delhi. Bereits 2018 hatte sie sich in Frankreich einer Herzoperation unterziehen müssen.

Familiäres
Sheila Dikshits Ehemann Vinod Dikshit war der Sohn von Uma Shankar Dikshit, der ein Vertrauter Jawaharlal Nehrus und später Minister im Kabinett Indira Gandhi II sowie Gouverneur von Westbengalen und Karnataka gewesen war. Ihr Mann starb schon in den 1980er Jahren an einem Herzleiden. Aus der Ehe gingen eine Tochter und der ebenfalls als Politiker aktive Sohn Sandeep Dikshit hervor.

Einzelnachweise

Chief Minister (Delhi)
Mitglied des Indischen Nationalkongresses
Inder
Geboren 1938
Gestorben 2019
Frau

Sheila Dikshit


Šota Rustaveli (gruzijski: შოთა რუსთაველი) (oko 1160. – oko 1210.) bio je srednjovjekovni gruzijski pjesnik. Smatran je najistaknutijim pjesnikom gruzijskog zlatnog doba te jednim od najvećih doprinositelja gruzijskoj književnosti. Autor je epa Vitez u leopardovoj koži koji je smatran gruzijskim nacionalnim epom.

Životopis
O njegovom životu malo je poznato. Stekao je visoou obrazovanje te je vjerojatno živio u Bizantskom Carstvu. Pretpostavlja se da je bio visoki dužnosnik na kraljevskom dvoru Gruzije te da je bio zadužen za kultne spomenike. Prema predaji, kraljica Tamara poklonila mu je grad Rustavi. Na stupu gruzijskoga manastira u Jeruzalemu iz 13. stoljeća ispisano je njegovo ime, stoga se pretpostavlja da je boravio u Jeruzalemu jer je pao u nemilost.

Vitez u leopardovoj koži

Zbog epa Vitez u leopardovoj koži ili Vitez u tigrovoj koži (gruzijski: ვეფხისტყაოსანი, Vepʰxistqaosani) nazvan je "gruzijskim Homerom".

Rustaveli u uvodu veliča gruzijsku kraljicu Tamaru te njezinog supruga Davida Soslana spominjući period njihova zajedničkoga života (1189. – 1207.) te time tako otkriva moguće vrijeme pisanja epa. To djelo o ljubavi i prijateljstvu događa se u dvjema usporednim i prepletenim pričama, prva od kojih se odvija u Indiji, dok se druga odvija u Arabiji. Najviša ljubav je božanska, no autor također teži i uzvišenoj ovozemaljskoj ljubavi. Božanska obilježja također ima i poezija, no važna je i njena prosvjetiteljska uloga. Djelo sadrži iznimno leksičko bogatstvo, dojmljive metafore, aforizme i epistule. U djelu pisac brani snagu, ustrajnost, jake strasti te viteške običaje. Piščevi heroji ispunjenu su plemenitim osjećajima te su poganski privrženi štovanju tjelesne ljepote.

Iako je gruzijsko svećenstvo zbog izražajnih svjetovnih obilježja ep mnogostruko plijenilo te spaljivalo, ep se postupno ugradio u narodnu duhovnu baštinu te su njegovi aforizmi postali narodne poslovice. Rustaveli je imao velik utjecaj na daljnju gruzijsku književnost. On je odbacio norme stare crkvene književnosti te je također postavio temelje za oblikovanje modernog gruzijskog književnog jezika. Ep je u redakciji s komentarima književnika i kralja Vahtanga VI. prvi put objavljen 1712. godine.

Izvori

Vanjske poveznice

 Šota Rustaveli, Hrvatska enciklopedija
 Šota Rustaveli, Proleksis enciklopedija

Gruzijski umjetnici
Pjesnici
Srednjovjekovni književnici

Šota Rustaveli


Tofiq Bahramov (în ; în ; ), cunoscut în Anglia sub porecla "tușierul rus", a fost un fotbalist și arbitru de fotbal din Azerbaidjan.

Este cunoscut drept tușierul care a ajutat la validarea unui gol controversat pentru Anglia în meciul din Finala Campionatului Mondial din 1966 împotriva Germaniei de Vest. Din postura de arbitru principal, el a anulat eronat o reușită a Elveției în meciul cu Spania din grupele aceleași competiții.

După moartea sa în 1993, stadionul național din Azerbaidjan a fost redenumit Tofiq Bahramov în onoarea sa.

Cariera
Bahramov și-a început cariera în fotbal ca jucător al echipei Spartak, după care s-a transferat la Neftci Baku în 1943, dar o accidentare gravă la picior l-a împiedicat să-și continue cariera de fotbalist și s-a reprofilat, devenind arbitru. El a fost ales pe lista FIFA în 1964. La Campionatul Mondial din 1966 a fost arbitru de tușă în meciul de deschidere și în finală, fiind arbitru principal în a doua rundă de meciuri din Grupa B. La Campionatul Mondial din 1970 a oficiat la trei meciuri, printre care și semifinala competiției. În 1972, el a arbitrat prima manșă a finalei Cupei UEFA disputată între cluburile engleze Wolverhampton Wanderers și Tottenham Hotspur. După ce s-a retras din activitatea de arbitru în 1975, a lucrat ca secretar general al Federației de Fotbal din Azerbaidjan.

"Golul de pe Wembley"
În Finala Campionatului Mondial din 1966, la scorul la 2–2 și după 11 minute de la începerea reprizelor de prelungiri, englezul Geoff Hurst a tras un șut puternic pe poartă. Mingea a lovit transversala și a căzut pe linia porții germane, fiind respinsă cu capul în corner de Weber. Arbitrul Gottfried Dienst nu era convins dacă poate valida golul, astfel că s-a uitat înspre Bahramov, care i-a semnalizat faptul că ar fi fost un gol valabil. În cele din urmă, Dienst a validat reușita Angliei, care avea să câștige meciul cu 4-2.

În memoriile scrise de Bahramov, el specifică faptul că a crezut că mingea nu a ricoșat din bara transversală, ci din plasă, astfel că mișcările ulterioare ale mingii erau nesemnificative și invizibile pentru el. Bahramov iubea să arbitreze și iubea jocul de fotbal în general, descriind meciurile ca fiind,dueluri...pline de răsturnări neprevăzute și de adevărate miracole. Și cine nu vrea să fie magician, chiar și pentru 90 de minute?Un studiu din 1996 de Ian Reid și Andrew Zisserman (Universitatea din Oxford) au ajuns la concluzia că mingea a fost la cel puțin 6 cm departe de a se valida golul. Pe 4 ianuarie 2016, în cadrul unei dezbateri telivizate de Sky Sports s-a ajuns la concluzia că mingea ar fi trecut linia porții.

A fost căsătorit și a avut un fiu, Bahram, și o fiică Gulnara. Tofiq Bahramov a vizitat 52 de țări.

In memoriam

Stadionul național din Baku a primit numele Tofiq Bahramov în onoarea sa. Acesta a fost redenumit în 1993, la scurt timp după obținerea independenței de către Azerbaijan și de la moartea lui Bahramov, purtând în trecut numele liderului sovietic Vladimir Lenin.

Când Anglia a fost extrasă în aceeași grupă ca și Azerbaidjanul în calificările pentru Campionatul Mondial din 2006, o ceremonie a avut în memoria lui, la care au participat Geoff Hurst, Michel Platini și Sepp Blatter. O statuie de-a sa a fost dezvelită la ceremonie și a devenit primul arbitru care a dat numele unui stadion. În cadrul aceleiași vizite, fiul lui Bahram Bahramov s-a întâlnit cu reprezentanți ai fanilor englezi și și-a exprimat recunoștința pentru faptul că celebrul "tușier rus" din 1966 și-a recăpătat adevărata naționalitate. "Acum, că Azerbaidjanul este independent, este corect ca el să fie amintit ca un membru al națiunii azere. Oameni ca Tofiq Bahramov se nasc doar o dată la o sută de ani."

Referințe

Legături externe
 Baku memorial for 1966 linesman
 IWPR: Baku sărbătorește eroul de pe Wembley

Nașteri în 1925
Decese în 1993
Fotbaliști azeri

Tofiq Bahramov


And Then There Were 7, Prison Break dizisinin onbirinci bölümüdür. İlk olarak Amerikan Fox kanlında 14 Kasım, 2005 tarihinde gösterilmiştir. Türkiye'de ise CNBC-e kanalında 17 Ağustos, 2006 tarihinde gösterilmiştir. Senaryo yazarı Zack Estrin, yönetmeni ise Jesús Salvador Treviño 'dur.

Bölüm Özeti
Michael ve Abruzzi'nin ayarladığı Philly Falzone'nun Kanada'da gerçekleştirdiği başarısız baskından sonra Abruzzi hapishane iş kollarını tekrar düzenler. C-Note bir yolunu bulup barakaya gelerek onlara deliği ve kaçış planlarını bildiğini söyler. Planı bildiği için onu da kaçış takımına dahil ederler. Westmoreland daha önce Michael'ın teklifini kabul etmemişti, kızının kanser hastası ve ölmek üzere olduğunu öğrenir. Ölümünden önce kızını görmek ister fakat Müdür Pope bunun hukusal açıdan mümkün olmadığını söyler. Bunun üzerine O'da kaçış takıma dahil olmayı düşünür.

Michael eş ile görüşmeye çağrılır, diğer takım üyeleri buna çok şaşırırlar. Nika Michael'la, Michael'ın Fox River'a girmek için banka soymasından iki gün önce evlenmişti. O Michael'a kredi kartı verir ve buna hapishanede neden ihtiyaç duyduğunu sorar. Sara koridorda yürüken, Michael'ın Nika ile kucaklaşmasını görür. Arkasını döner ve başka yöne gider.

Westmoreland Michael'a takıma dahil olmak istediğini söylediği zaman, Michael kuşkulanır ve takımın her üyesinin dahil olurken ortaya bir şey koyduğunu söler. Westemoreland bunun üzerine ona para teklif eder ve kendisinin uçak kaçırıp 1.5 milyon dolarla ortadan kaybolan D. B.Cooper olduğunu itiraf eder. Bunu kanıtlamak için Michael'a 100 dolarlık bir banknot verir, banknotun seri numarası çalınan paralar ile aynıdır.

Şirket (The Company) tarafından gönderilen Quinn, Nick ve Veronica'yı bulundukları barakanın dışından izlemektedir. O, bir parça zımpara kağıdıyla yüzünü yaralar. Nick kapıyı açar, Quinn yaralandığına dair yalan söyler ve içeri girmek için izin ister. Quinn, Nick'e ateş ederek yaralar ve silahı Veronica ile L.J.'ye doğrultup kımıldamamalarını söyler. Ayrı odalarda Veronica ve L.J.'yi bağlar.
Sonra onları sorgulamaya başlar. Quinn, Burrows dosyasından başkalarına bahsedip bahsetmediklerini ve kimin ne bildiğini öğrenmek için onları ikna etmeye çalışır.

Michael kaçış planına Nika'dan aldığı kredi kartı ile devam edecekti. Fakat bu bir kredi kartı değildi, sadece geçiş kartıydı. Michael kartın arka tarafını soyduğunda manyetik bantlı beyaz bir yüzey ortaya çıkar. Geçmişten gösterilen görüntülerde Michael hapishanenin güvenlik sistemini çözdüğü ve kapılardan geçmek için bu karta yüklediği görülür. Bu kartla mahkûmlar hapishaneyr girerken teslim ettikleri özel eşyalarının bulunduğu odanın kapısını açmaktadır. Michael gece olunca bu kartı kullanarak odaya girer. Fakat aradığı saati kayıptır. Westmoreland, gardiyanlardan bazılarının mahkûmların özel eşyalarını çaldıklarını söyler. Michael aradığını gardiyan Geary'nin kolunda görür.

Tweener hapishane iş kollarına girmek ister, Michael'da bunu kullanarak Tweener'dan onun için saatini geri almasını ister. Saati geri geldiktan sonra Michael saatini ses kaydı yapan cihaza bağlar ve revirin dışındaki çimlere gömer. Ertesi gün Sara, Michael dışarıda çalışırken ona evli olup olmadığını sorar. Michael, ona bunun tam anlamıyla bir evlilik olmadığını, formaliteden ibaret olduğnu söyler. Sara bundan sonra aralarındaki ilişkinin sadece doktor ile hastası arasındaki gibi bir ilişki olacağını söyler. Hatta onun hakkında daha fazla bir şey bilmek istemediğini belirtir. Michael onu durdurmak ve onunla konuşmak ister fakat Sara arkasını dönüp gider.

Veronica elinin bağlı olduğu plastik bağdan kurtulur ve sandalyesi ile Quinn'e vurur. L.J. ve Nick'in yanına gider. Quinn bir süre sonra Veronica'nın karşısına çıkar, L.J. Quinn'ni iterek kuyuya düşmesini sağlar. Sonra hep birlikte bulundukları barakadan uzaklaşırlar. Kellerman ve Hale, Quinn'i buldukları zaman onun bulunduğu kuyunun ağzını kapatarak onu orada ölüme terkederler.

Yüzbaşı Bellick, Nika'yı daha önce bir yerde gördüğünü düşünmektedir. Bir striptiz kulübüne gider ve onu orada bulur, ondan ziyareti sırasında Michael'a ne verdiğini sorar.

Michael ve Sucre, Michael'ın dışarı gömdüğü kayıt cihazının kaydettiklerini dinlemektedir. Gardiyanların anahtarlarının çıkardığı sesi duyar ve gardiyanların her 18 dakikada bir tur attıklarını hesaplar. Bu sürede onların duvarı aşmaları gereklidir. Michael, revirin penceresinde ki demir parmaklıkları 5 dakikada sökerlerse hepsinin duvarın öbür tarafına geçmeleri için kalan sürenin 13 dakika olacağını hesaplar. Her birinin duvarın öbür tarafına 2 dakikada geçebileceğini hesaplar ve bu hesaba göre en fazla 6 kişi gelebilir.

Fakat takım yedi kişidir ve birin ayrılması gereklidir.

Dış bağlantılar
 Sezon 1 Bölüm 11 - Fox

Büyük Kaçış bölümleri

And Then There Were 7 (Büyük Kaçış bölümü)


Jean Baillou (* 21. Dezember 1905; † 22. Juni 1990) war ein französischer Romanist, Historiker und Diplomat.

Leben und Werk
Baillou durchlief die École normale supérieure (ENS) und studierte bei Henri Chamard. Er bestand die Agrégation de lettres und wurde zuerst Gymnasiallehrer. Dann wechselte er in den Diplomatischen Dienst und wurde im französischen Außenministerium Leiter der Kulturabteilung. Er war Herausgeber des Bulletin de l'Institut international d'administration publique (1967ff;  ab 1977 u. d. T. Revue française d'administration publique).

Werke

Romanistik
 (mit Maurice Alliot): Ronsard et son quatrième centenaire, Paris 1926
 (mit Ethel Harris): État présent des études lamartiniennes, Lille 1933
 (Hrsg.): Pierre de Ronsard. Discours des misères de ce temps, Paris 1949

Geschichte
 (mit Pierre Pelletier): Les affaires étrangères. Introduction de Jacques Bourbon-Busset, Paris 1962
 (mit Catherine Méhaud): Mer et outre-mer. Bibliographie des travaux intéressant l'histoire maritime publiés en France de 1962 à 1975, Paris 1984
 (Hrsg.): Les Affaires Étrangères et le Corps Diplomatique Français. Tome I, De l'Ancien régime au Second Empire; Tome II, 1870–1980, 2 Bde., Paris 1984

Literatur
 Jean Auba et Jean Sirinelli (Hrsg.): Hommage à Jean Baillou (1905–1990). Paris 1993

Weblinks

Romanist
Ehrendoktor der Universität Laval
Franzose
Geboren 1905
Gestorben 1990
Mann

Jean Baillou


Glennia es un género monotípico  de mariposas de la familia Pieridae. Su única especie, Glennia pylotis (van Vollenhoven, 1865), es originaria del Brasil.

Referencias

Pierini

Glennia


Demetrios Christodoulou (; født 19. oktober 1951) er en græsk matematiker og fysiker, der blev kendt for sit bevis for ikke-lineær stabilitet i Minkowsky rumtid i speciel relativitet inden for den generelle relativitetsteori. Han udarbejdede dette bevis sammen med Sergiu Klainerman.

Opvækst og uddannelse
Christodoulou blev født i Athen og blev ph.d. fra Princeton University i 1971 under John Archibald Wheeler. Efter midlertidige stillinger på Caltech, CERN, og Max Planck Institute for fysik blev han professor i matematik, først på Syracuse University, og herefter på Courant Institute og Princeton University, før han tog en stilling som professor i matematik og fysik på ETH Zurich i Schweiz. Fra januar 2017 har han været professor emeritus. Han har dobbelt statsborgerskab til både Grækenland og USA.

Forskning

I perioden 1987–1999 udgav han en serie artikler om gravitationskollaps i sfæriske selvgraviterende skalarfelter og dannelsen af sorte huller og de associerede rumtidssingulariteter. Han viste også at singulariteter, der ikke er gemt i et sort hul også kan optræde, hvilket man ikke mente tidligere. Han viste dog også at disse "nøgne singulariteter" er ustabile.

I 1991 udgav han en videnskabelig artikel der vist at testmaser i gravitationsbølgedetektorer lyder af permanent relativ forskydning efter gravitationsbølgen har passeret, hvilket er en effekt der har fået navnet "ikke-lineær hukommelseseffekt".

I 1993 udgav han en bog som var skrevet i samarbejde med Klainerman, hvor det ekstraordinære vanskelig bevis for stabilitetsresultaterne bliver fremlagt i detaljer. Dette år blev han udnævnt som MacArthur Fellow.

I 2000 udgav Christodoulou en bog om generelle systemer for partielle differentialligninger afledt af variationsprincippet. I 2007 udgav han endnu en bog, der den gang handlede om chokbølger i 3-dimensionelle fluider. I 2009 udgav han en bog hvor han fremfører bevis for et resultat, der komplimenterer stabilitetsresultaterne. Navnlig at en tiltrækkelig stærk flux af indkommende gravitationsbølger leder til dannelsen af et sort hul.

Hæder

Christodoulou modtog Bôcher Memorial Prize i 1999, der er en anset pris fra American Mathematical Society. Bôcher Prize blev givet på baggrund af hans arbejde med sæfriske symmetrisk skalarfelter samt hans arbejde med stabilitet i Minkowski rumtid.

I 2008 modtog han Tomalla prize inden for gravitation.

I 2011 vandt han og Richard S. Hamilton Shaw Prize i matematik, "for deres innovative arbejde med ikke-linære differentialligninger i Lorentziansk og Riemannian-geometri og deres anvendelse af generel relativitetsteori og topologi". Christodoulous arbejde med dannelse af sorte huller via gravitationsbølger bliver også nævnt, samt hans tidligere arbejde med sfæriske symmetriske selvgraviterende skalarfelter, og hans arbejde med Klainerman med stabilitet i Minkowski rumtid.

Christodoulou er medlem af American Academy of Arts and Sciences og U.S. National Academy of Sciences. I 2012 blev han fellow i American Mathematical Society. I 2014 talte han ved ICM i Seoul. Siden 2016 har han også været medlem af Academia Europaea.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Scientific publications of Demetrios Christodoulou on INSPIRE-HEP

Yderligere læsning

Matematikere fra Grækenland
Fysikere
Personer fra Athen
Ansatte ved Princeton University
Personer med tilknytning til CERN

Demetrios Christodoulou


Pølseskind er et stramt hylster af dyretarm eller en erstatning herfor, som omgiver en kødmasse i en pølse. Kødmassen kan naturligvis erstattes af et vegetarisk eller vegansk alternativ.
Pølseskind knytter sig også til den populære remse: "Finn, Finn pølseskind / trækker maven ud og ind." Som evt. kan fortsættes med " med sin mors strikkepind."

Kilder og henvisninger

Fødevarer

Pølseskind


بلدية ثيغويتيا (بالإسبانية: Cigoitia) هي بلدية تقع في مقاطعة ألافا التابعة لإقليم الباسك شمال إسبانيا.

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان بلدية ثيغويتيا 1.729 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية ثيغويتيا

أماكن مأهولة في مقاطعة ألافا
بلديات ألافا

ثيغويتيا


Florin Vasiliu () este un actor român de teatru și film.

Teatru radiofonic
 Analfabetul - Branislav Nușici
 Doctor în filosofie – Branislav Nușici
 La un pas de moarte - Ilf și Petrov
 Lozul cel mare - Shalom Alehem
 Lupii și oile - Aleksandr N.Ostrovski
 Moștenitorii - Branislav Nușici
 Pușculița - Eugene Labiche
 Privighetoarea - H.C. Andersen
 Slugă la doi stăpâni - Carlo Goldoni

Filmografie
 Afacerea Protar (1956) - Voicu
 Telegrame (1960) - Turturel
 Politică cu... delicatese (sm, 1964)
 De-aș fi... Harap Alb (1965) - Setilă
 Comedie fantastică (1975)
 Tufă de Veneția (1977)
 Melodii, melodii (1978) - Ion Ionescu, directorul OSB
 Am o idee!... (1981)
 Ștefan Luchian (1981)

Legături externe

 Florin Vasiliu pe Cinemagia
 Program, Teatrul Tineretului, București, 1958: "Ultimul tren" de Eugen Mirea si Kovács Gyorgy

Nașteri în 1926
Actori români
Ieșeni

Florin Vasiliu (actor)


X-Can es una localidad ubicada en el municipio de Chemax del estado mexicano de Yucatán.

Tiene una altitud de 25 metros sobre el nivel del mar y se ubica al sur del estado y se ubica en las coordenadas geográficas . Siendo una de las poblaciones más orientales de la entidad.

Según el censo realizado por el INEGI en 2010, era la segunda mayor población del municipio, solo después de la cabecera municipal (Chemax).

Servicios públicos
Según el censo de 2005, en X-Can hay un total de 888 hogares, de los cuales 867 son viviendas, 136 tienen piso de tierra y unos 207 consisten de una sola habitación, 200 de todas las viviendas tienen instalaciones sanitarias, 826 son conectadas al servicio público y 802 tienen acceso a la luz eléctrica. La estructura económica permite a 2 viviendas tener una computadora, a 228 tener una lavadora y 563 tienen una televisión.

Educación
Según el censo de 2005, en la población hay 916 analfabetos de 15 y más años, 73 de los jóvenes entre 6 y 14 años no asisten a la escuela. De la población a partir de los 15 años 506 no tienen ninguna escolaridad, 1.672 tienen una escolaridad incompleta, 471 tienen una escolaridad básica y 138 cuentan con una educación posterior a básica. Un total de 168 de la generación de jóvenes entre 15 y 24 años de edad han asistido a la escuela, la mediana escolaridad entre la población es de 5 años.

Demografía

Véase también

 Localidades de Yucatán

Referencias

Enlaces externos
 Yucatán.gob.mx - Gobierno del Estado de Yucatán.
 AHL - Archivo Histórico de Localidades del INEGI.

Localidades del municipio de Chemax
Toponimia maya

X-Can


Pontoon may refer to:

Buoyant devices
 Float (nautical), an air-filled structure providing buoyancy
 Any of various objects that float on pontoons, including:
 Pontoon (boat), a flat-bottomed boat supported by two or more pontoons
 Floatplane, also known as a pontoon plane
 Floating dock (jetty), a platform supported by pontoons
 Pontoon bridge, a bridge supported by shallow draft open boats or encased floats

Entertainment and media

 Pontoon (card game), a chiefly British version of the card game blackjack (also known as vingt-et-un or 21)
 Malaysian Pontoon, the variant of pontoon popular in Australian/Malaysian casinos
 "Pontoon" (song), a song by Little Big Town
 Pontoon: A Novel of Lake Wobegon, a 2007 book by Garrison Keillor

Other uses
 Ponton (automobile), or Pontoon style, the automobile fender style
 Pontoon, County Mayo, Ireland

Pontoon