A temporada de furacões no oceano Atlântico de 1951 foi a primeira temporada de furacões em que os ciclones tropicais foram oficialmente nomeados pelo Serviço Nacional de Meteorologia dos Estados Unidos. A temporada começou oficialmente em 15 de junho, quando o Administração Oceânica e Atmosférica Nacional começou seu monitoramento diário da atividade de ciclones tropicais; a temporada terminou oficialmente em 15 de novembro. Foi o primeiro ano desde 1937 em que nenhum furacão atingiu os Estados Unidos; como o furacão How foi a única tempestade tropical a atingir a nação, a temporada teve o menor dano de ciclone tropical nos Estados Unidos desde a temporada de 1939. Como na temporada de 1950, nomes do Alfabeto Fonético Conjunto Exército/Marinha foram usados para nomear tempestades nesta temporada.

O primeiro furacão da temporada, Able, formou-se antes do início oficial da temporada; antes da reanálise em 2015, já foi listado como o primeiro grande furacão registrado na bacia do Atlântico. Formou-se em 16 de maio e executou um loop no sentido anti-horário sobre as Bahamas; mais tarde, roçou a costa da Carolina do Norte. Furacão Charlie foi uma furacão poderoso de categoria 4 que atingiu a Jamaica como um grande furacão, matando centenas e se tornando o pior desastre em mais de 50 anos. O furacão mais tarde atingiu o México duas vezes como um grande furacão, produzindo inundações mortais fora de Tampico, Tamaulipas. O furacão mais forte, Easy, passou a sua duração sobre o Oceano Atlântico aberto, ameaçando brevemente as Bermudas, e foi anteriormente listado como uma das relativamente poucos furacões de categoria 5 registados sobre o Oceano Atlântico. Aproximou-se brevemente da categoria 5 e interagiu com o furacão Fox, marcando a primeira ocorrência conhecida de um furacão afetando o caminho de outro.

Resumo sazonal

Sistemas

Tempestade Tropical Um

Quando o calendário entrou no ano novo, a ciclogênese ocorreu com uma onda frontal extratropical sobre o oeste do Oceano Atlântico Norte devido a uma baixa fechada se formando em uma cavado de nível médio, que acabou produzindo um centro de baixa pressão na superfície em 2 de janeiro. Navios registraram vendavais moderados de até  em conexão com a nova superfície baixa, que formou várias centenas de milhas a leste-sudeste das Bermudas. Embora inicialmente sem atributos tropicais, o ciclone dirigiu-se para sudeste por dois dias antes de curvar-se para sudoeste. Ao fazê-lo, a temperatura do sistema aqueceu em seus níveis mais baixos, fazendo com que o ciclone evoluísse para um sistema mais barotrópico. No final de 4 de janeiro, o sistema encolheu de tamanho e começou a desenvolver um núcleo interno; a reanálise determinou que o sistema se tornou uma tempestade tropical nesse momento, embora provavelmente tenha sido considerado subtropical no início da década de 1970.

Furacão Able

As origens do primeiro furacão da temporada foram de um cavado que saiu da Costa Leste dos Estados Unidos em 12 de maio. Uma área de baixa pressão desenvolvida em 14 de maio e dois dias depois, evoluiu para um ciclone tropical cerca de  ao sul das Bermudas. Formou-se abaixo de uma baixa de nível superior e, inicialmente, não era totalmente tropical. A depressão seguiu a baixa, inicialmente para o noroeste e depois para o sudoeste. Movendo-se sobre a corrente do Golfo, a depressão se intensificou na tempestade tropical Able em 16 de maio. A tempestade virou para o sul, e os caçadores de furacões relataram que Able se fortaleceu para o status de furacão em 17 de maio na costa da Flórida.

As bandas de chuva externas de Able produziram chuvas leves e alto mar ao longo da costa da Flórida. Mais tarde, passou pelo norte das Bahamas no início de 18 de maio, onde produziu ventos com força de furacão de . O furacão mais tarde virou para o norte, fortalecendo-se gradualmente até 21 de maio. Pouco tempo depois, Able passou cerca de  a leste do Cabo Hatteras antes de virar para o leste e atingir seu pico de  no início de 22 de maio. Ao longo da costa, o furacão produziu marés altas, mas poucos danos. Able manteve a intensidade do furacão por mais dois dias antes de enfraquecer para uma tempestade tropical no início de 24 de maio. Able se dissipou rapidamente no mesmo dia, embora originalmente tenha sido avaliado como tendo evoluído para um ciclone extratropical em 23 de maio.

Até 2015, Able foi listado como tendo ventos de pico de  e foi analisado como sendo o primeiro grande furacão registrado. Tal tempestade seria uma categoria 3 ou superior na escala de furacões de Saffir-Simpson, um sistema desenvolvido e introduzido na década de 1970. Able também foi o furacão mais forte fora da atual temporada de furacões (1 de junho a 30 de novembro). No entanto, uma reanálise por cientistas em 2015 determinou que Able era de fato muito mais fraco do que originalmente listado no HURDAT, o banco de dados oficial que contém informações sobre trilhas e intensidades de tempestades nas regiões do Atlântico e leste do Pacífico Norte. Ele também perdeu sua distinção como o ciclone de pré-temporada mais forte já registrado, sendo o recorde detido por um furacão de categoria 2 em março de 1908. O furacão foi um dos quatro Furacões do Atlântico Norte registrados durante o mês de maio, os outros ocorrendo em 1889, 1908 e 1970.

Tempestade tropical Baker

Em 2 de agosto, uma onda de leste gerou uma depressão tropical cerca de  a nordeste de Barbuda nas Pequenas Antilhas. Moveu-se para o noroeste, fortalecendo-se rapidamente na tempestade tropical Baker. No início de 3 de agosto, a tempestade atingiu ventos de pico de , e no dia seguinte passou cerca de  a leste das Bermudas. Em sua intensidade máxima, os ventos com força de vendaval estenderam-se  ao norte do centro. Depois de atingir seu pico, Baker enfraqueceu rapidamente em 4 de agosto e virou para o nordeste. No início do dia seguinte, recuperou um pouco de sua antiga força antes de enfraquecer. Baker nunca afetou a terra.

Furacão Charlie

O terceiro ciclone tropical da temporada desenvolveu-se em 12 de agosto de uma onda tropical a  leste-sudeste de Barbados. Após alguns dias sem desenvolvimento adicional, o sistema se intensificou na tempestade tropical Charlie em 14 de agosto, e posteriormente atravessou as Pequenas Antilhas um dia depois com ventos de . Pouco depois de entrar no Mar do Caribe, a tempestade se intensificou para o status de furacão no início de 16 de agosto. Passando ao sul de Porto Rico e Hispaniola, Charlie passou por um rápido aprofundamento começando no final daquele dia, seus ventos aumentando  em 24 horas. Ao se aproximar da ilha da Jamaica no início de 18 de agosto, Charlie se tornou um grande furacão e pouco depois atingiu o sul de Kingston com ventos de  — equivalente a um furacão de categoria forte 3 na escala de vento de furacão Saffir-Simpson, tornando Charlie, juntamente com o furacão Gilbert em 1988, o mais forte a atingir a ilha. Na ilha, o furacão trouxe chuvas fortes até . A combinação de ventos fortes e chuvas deixou cerca de US$ 50 milhões (1951 US$ 380 milhões 2005 USD) em colheitas e danos materiais. Em todo o país foram 152 mortes, 2.000 ferimentos e 25.000 pessoas ficaram desabrigadas; como resultado, foi considerado o pior desastre do país no século XX até que o furacão Gilbert produziu danos ainda mais caros, embora com menos mortes relatadas.

Depois de desembarcar, Charlie enfraqueceu na sua passagem sobre o centro montanhoso da Jamaica e, quando deixou a ilha, seus ventos diminuíram para . Charlie mais tarde passou ao sul das Ilhas Cayman, com Grande Caimão relatando rajadas de vento de . Ao fazê-lo, a tempestade começou a passar por mais um período de rápida intensificação a partir de 19 de agosto. Ele recuperou o status de grande furacão no final daquele dia e no início de 20 de agosto Charlie atingiu o pico de , equivalente à categoria de baixo nível 4. Mantendo sua força, o furacão então atingiu a ponta sul de Cozumel e atingiu o continente mexicano perto de Akumal na Península de Iucatã. Os ventos fortes destruíram 70% das plantações ao longo de seu caminho, embora nenhuma morte tenha sido relatada na Península de Iucatã. Várias casas foram destruídas na região. À medida que se movia para o interior, Charlie enfraqueceu rapidamente sobre a terra, atingindo a Baía de Campeche como um furacão mínimo no início de 21 de agosto. Uma vez sobre a água, não conseguiu se intensificar por um dia inteiro, mas começou a fazê-lo no início de 22 de agosto. Ao fazê-lo, rapidamente se intensificou pela terceira e última vez, atingindo ventos de pico de  antes de atingir perto da cidade de Miramar, ao norte de Tampico. Dissipou-se em 23 de agosto. O furacão trouxe fortes chuvas na região, inundando rios e causando o rompimento de barragens. Centenas de pessoas foram mortas no continente mexicano e, em todo o caminho de Charlie, os danos foram estimados em mais de US $ 75 milhões (1951 US$ 783 milhões 2022 USD). As margens externas da tempestade aumentaram o surf ao longo da costa do Texas.

Furacão Dog

Uma onda tropical gerou uma depressão tropical em 27 de agosto a sudoeste de Cabo Verde. Ele se moveu para o oeste, eventualmente se intensificando em uma tempestade tropical no início de 31 de agosto. No dia seguinte, a tempestade foi observada pela primeira vez por caçadores de furacões, várias centenas de milhas a leste de Barbados, e foi chamada de "Dog". Naquela época, seus ventos estavam em torno de , e a tempestade continuou se intensificando à medida que se aproximava das Pequenas Antilhas. Em 2 de setembro, Dog atingiu o status de furacão, atingindo seu pico de  ao passar entre as ilhas de Santa Lúcia e Martinica. A tempestade, então bastante pequena em diâmetro, produziu fortes rajadas de vento de até  no aeroporto de Fort-de-France na Martinica. No entanto, esse pico foi de curta duração, pois ao entrar no leste do Caribe Sea Dog começou uma tendência de enfraquecimento lenta, mas constante. Em 4 de setembro, Dog enfraqueceu para o status de tempestade tropical ao sul de Hispaniola, e no dia seguinte se dissipou no oeste do Caribe.

No norte de Santa Lúcia, a combinação de enchentes e ventos fortes destruiu 70% da safra de banana. Dois veleiros foram destruídos e outro danificado. Do outro lado da ilha, o Furacão Dog matou duas pessoas por afogamento. Os danos foram maiores na Martinica, localizada no lado norte da tempestade. Os ventos do furacão destruíram 1.000 casas e os telhados de vários outros. Árvores derrubadas bloquearam estradas e interromperam linhas de energia. Os ventos também destruíram 90% da safra de banana e 30% da cana-de-açúcar. Por toda a Martinica, Dog deixou $ 3 milhões em danos (1951 USD, $ 31.3 milhões 2022 USD) e matou cinco pessoas por afogamento. Foi considerada a "tempestade mais violenta" da Martinica em 20 anos. Inicialmente, esperava-se que o furacão atingisse a Jamaica, provocando alertas de furacão para o país, bem como ao longo da costa sul de Hispaniola. A Jamaica foi atingida pelo furacão Charlie algumas semanas antes, e a ameaça de Dog provocou evacuações costeiras e o fechamento de um aeroporto. Em última análise, Dog se dissipou e produziu apenas chuva leve na ilha.

Furacão Easy

Furacão Easy, o ciclone tropical mais forte da temporada, foi um furacão do tipo Cabo Verde poderoso e de longa duração que se originou como uma depressão tropical em 1 de setembro entre as Pequenas Antilhas e Cabo Verde. Movendo-se geralmente para oeste-noroeste, a depressão se aprofundou em uma tempestade tropical no final daquele dia, e mais para o status de furacão em 3 de setembro. Em 5 de setembro, o ciclone atingiu seu primeiro pico de , mas não conseguiu continuar se fortalecendo. Seus ventos flutuaram ao longo da manhã de 6 de setembro, mas depois retomou o fortalecimento, atingindo o status de grande furacão naquela noite. Durante este período, Hurricane Hunters voou para o furacão para monitorar seu progresso, registrando uma pressão mínima de     em 6 de setembro ao norte das Pequenas Antilhas. No dia seguinte, uma aeronave não conseguiu penetrar no centro, estimando ventos de  ao sul do olho. Com base nisso, o Easy já foi classificado como um furacão de categoria 5 na escala Saffir-Simpson; Uma reanálise em 2015 baixou os ventos de pico para 150 km/h (240 km/h) em 8 de setembro. Isso foi baseado nos caçadores de furacões relatando uma pressão de  no dia anterior, e um navio reportando ventos de 140 km/h (220 km/h). No momento em que a Easy atingiu o pico de intensidade, ela se voltou para o norte e nordeste, enquanto iniciava uma tendência de enfraquecimento constante.  Ele interagiu com o pequeno Furacão Fox a leste; esta foi a primeira ocorrência observada de um furacão afetando o caminho de outra pessoa. A Easy então virou para o nordeste, passando a uma curta distância a sudeste das Bermudas em 9 de setembro com ventos de . Easy evoluiu para um ciclone extratropical no final de 11 de setembro, mantendo ventos com força de furacão. Os remanescentes perderam seus ventos com força de furacão em 12 de setembro, apenas para recuperá-los brevemente dois dias depois. Em 14 de setembro, a Easy perdeu sua identidade sobre o norte do Oceano Atlântico depois que foi absorvida por outra tempestade extratropical ao norte.

O Weather Bureau aconselhou as Bermudas a tomar medidas de precaução antes da tempestade; turistas e moradores "trabalharam febrilmente" para completar os preparativos, e a Força Aérea dos Estados Unidos emitiu "um aviso formal ao meio-dia". Vários hotéis e casas foram fechados. O tráfego pesado rosnou evacuações, e 100 turistas ficaram presos na ilha sem "reservas de ida e volta". As aeronaves da Força Aérea retornaram aos Estados Unidos e o pessoal garantiu várias instalações na base da ilha. Nas Bermudas, o furacão produziu ventos de apenas , que derrubou algumas bananeiras. Além de afetar as Bermudas, os fortes ventos do furacão danificaram alguns navios ao longo de seu caminho.

Furacão Fox

Na mesma época em que a Easy estava se formando, uma nova depressão tropical se desenvolveu no extremo leste do Oceano Atlântico. Movendo-se geralmente para o oeste, passou ao sul das ilhas de Cabo Verde, fortalecendo-se rapidamente na tempestade tropical Fox no início de 3 de setembro; naquela época, seu movimento virou para o oeste-noroeste. Em 5 de setembro, Fox atingiu o status de furacão, na mesma época em que foi observado pela primeira vez por navios. Dois dias depois, Hurricane Hunters relatou ventos de pico de , tornando-o um grande furacão, embora de extensão muito pequena. Naquela época, a Fox interagiu com o furacão Easy a noroeste. Depois de manter ventos de pico por 12 horas, Fox começou uma tendência de enfraquecimento constante, acelerando para o norte e nordeste à frente da Easy e passando a leste das Bermudas. Em 10 de setembro, Fox, ainda com força de furacão, tornou-se extratropical entre os Açores e a Groenlândia no extremo norte do Atlântico. Virou-se para o norte e se dissipou em 11 de setembro ao largo da costa sudoeste da Islândia. Embora alguns navios tenham sido afetados pelos ventos do furacão, não houve relatos de danos.

Tempestade tropical George

A tempestade tropical George se desenvolveu na Baía de Campeche em 19 de setembro. Movendo-se para oeste-noroeste, atingiu rapidamente ventos de pico de 60 km/h (95 km/h no final do dia seguinte, conforme relatado pelos caçadores de furacões.  George mais tarde desembarcou em 21 de setembro no México cerca de 55 mi (90 km) ao sul de Tampico como uma tempestade tropical moderada.  Antes de chegar à costa, a tempestade espalhou chuvas ao longo da costa e aumentou as ondas, causando uma morte por afogamento. George se dissipou rapidamente ao chegar à terra firme, e não houve relatos de danos.

Furacão How

Uma onda de leste gerou uma depressão tropical no oeste do Mar do Caribe em 29 de setembro. Ele se moveu para o norte-noroeste por alguns dias antes de virar para o leste no Golfo do México central. Com base nos relatórios do Hurricane Hunter, a depressão se intensificou na tempestade tropical. 30, e continuou a se fortalecer à medida que se aproximava do sudoeste da Flórida. Em 2 de outubro, Como atingiu seu primeiro pico de  pouco antes de desembarcar perto de Boca Grande, e no mesmo dia cruzou o sul da Flórida. Na época, a tempestade não estava bem organizada, e seus ventos mais fortes estavam confinados a rajadas nas Florida Keys e na costa sudeste. Os danos causados pelo vento foram menores, embora chuvas fortes tenham sido relatadas, chegando a 15,7 polegadas (40 cm) perto de onde se deslocou para terra. [27] A precipitação causou inundações significativas nas ruas, enquanto cerca de    de campos de tomate e feijão foram inundados.

A tempestade emergiu no Oceano Atlântico entre Fort Pierce e Vero Beach, intensificando rapidamente a força do furacão em 3 de outubro. Virando para nordeste, How atingiu seu segundo e mais forte pico de  em 4 de outubro quando passou perto dos Outer Banks da Carolina do Norte.  Ao longo da costa, o furacão produziu marés altas e danos menores. Posteriormente, o furacão enfraqueceu brevemente, apenas para recuperar seu pico de 100 km/h (155 km/h) em 5 de outubro. Passou a sudeste de Cape Cod antes de virar mais para leste-nordeste, causando o fechamento de estradas devido às marés altas. Offshore, o furacão afundou um navio, matando 17 pessoas. Ainda com força de furacão, How se tornou uma tempestade extratropical em 6 de outubro, e alguns dias depois fez uma curva para nordeste. O ciclone extratropical mais tarde atingiu a Islândia com ventos com força de furacão em 9 de outubro. Alguns dias depois, os restos de How se dissiparam no extremo norte do Atlântico. No geral, o furacão How causou cerca de US $ 2 milhões (1951 USD, $ 20.9 milhões 2022 USD) em danos.

Tempestade tropical Item

Uma depressão tropical se formou no sudoeste da Jamaica em 12 de outubro. Um pequeno sistema, moveu-se para noroeste e intensificou-se em Tropical Storm Item em 13 de outubro. Virou-se para o norte e no dia seguinte atingiu ventos de pico de  depois de passar pelas Ilhas Cayman. Com base nas observações dos caçadores de furacões, o Item foi atualizado para o status de furacão em tempo real, embora uma reanálise em 2015 tenha reduzido os ventos de pico para 65 km/h (100 km/h.  Item perdeu o status de tempestade tropical em 16 de outubro à medida que derivou para o noroeste. Continuando uma tendência de enfraquecimento lento, passou a leste da Isla de la Juventud antes de atingir o oeste de Cuba como uma depressão tropical em 17 de outubro. Mais tarde naquele dia, ele se dissipou no sudeste do Golfo do México.

A ameaça do furacão levou a tomar precauções em algumas partes de Cuba. Além disso, avisos de tempestade foram publicados em Florida Keys, sul da Flórida continental, bem como nas Bahamas. No entanto, nenhum dano foi relatado.

Furacão Jig

Um dos últimos ciclones tropicais da temporada se formou em 15 de outubro a nordeste das Bahamas. Embora listado como uma tempestade tropical, provavelmente teria sido classificado como um ciclone subtropical a partir da década de 1970, mas não pôde ser classificado como tal devido à falta de imagens de satélite para provar seu status. Dado o nome de "Jig", moveu-se para nordeste, rapidamente atingindo o status de furacão com ventos de 75 120 km/h km/h), que manteve por um dia inteiro. Em 16 de outubro, Jig começou uma tendência de enfraquecimento lento, enfraquecendo abaixo da força do furacão e virando acentuadamente para nordeste. Durante este tempo, a tempestade fez sua maior aproximação ao sudeste dos Estados Unidos, passando bem a sudeste do Cabo Hatteras.  Enquanto no mar, a tempestade aumentou o surf ao longo das costas da Carolina do Norte e da Virgínia, provocando alertas de tempestade. Início de 18 de outubro, Jig tornou-se extratropical com ventos de  e iniciou uma volta no sentido anti-horário sobre o Atlântico ocidental. No dia seguinte, virou para sudeste antes de se dissipar cerca de  ao sul das Bermudas em 20 de outubro.

Furacão Twelve

No início de dezembro, uma frente fria passou ao norte das Bermudas. Uma perturbação ao longo da frente começou a girar em 2 de dezembro, evoluindo para uma pequena mas poderosa tempestade extratropical no dia seguinte. No final de 3 de dezembro, a tempestade atingiu ventos com força de furacão e tornou-se cada vez mais o sistema dominante dentro da ampla região frontal. Um cume a leste virou esta tempestade para o sudoeste. Os ventos diminuíram abaixo da intensidade do furacão em 5 de dezembro, e ao mesmo tempo a estrutura interna tornou-se mais tropical à medida que as características frontais se dissipavam. Durante este tempo, os navios da região relataram ventos fortes, principalmente para o norte. O aumento da temperatura da água alimentou a instabilidade atmosférica, provavelmente causando um aumento na convecção, e o sistema foi potencialmente um ciclone subtropical em 6 de dezembro, enquanto localizado a cerca de 1.015 mi (1.635 km) leste-nordeste das Bermudas. Um navio próximo registrou uma pressão mínima de  nessa época. Depois que a tempestade virou para sudeste, um navio na região relatou ventos de 75 km/h (120 km/h) próximo ao centro e uma pressão de , enquanto uma estação meteorológica indicou que o sistema tinha um núcleo quente. Os dados sugeriram que o sistema se tornou um furacão totalmente tropical às 12:00 UTC em 7 de dezembro, e que provavelmente evoluiu para uma tempestade tropical seis horas antes. Às 18:00 UTC naquela noite, o furacão atingiu ventos de pico de 80 km/h (130 km/h).

Em 8 de dezembro, o furacão virou para o leste e enfraqueceu em uma tempestade tropical, dirigida por uma calha que se aproximava. No dia seguinte, a tempestade acelerou para leste-nordeste em direção aos Açores. No final de dezembro No dia 10 de janeiro, a tempestade deslocou-se pelos Açores como uma tempestade tropical, embora estivesse a reverter para uma tempestade extratropical na altura. Às 06:00 UTC em dezembro Em 11 de outubro, o sistema voltou a ser extratropical depois de se juntar a uma frente fria próxima. Provavelmente se fundiu com outra tempestade não tropical a leste em 12 de dezembro, embora seja possível que o antigo furacão tenha permanecido um sistema distinto. Um cume de construção perto da Espanha forçou o sistema extratropical para o sudeste, eventualmente se dissipando depois de desembarcar no Marrocos em 15 de dezembro.

Nomes de tempestades
Esses nomes foram usados para nomear tempestades durante a temporada de furacões no oceano Atlântico de 1951. Como esta temporada tinha os mesmos nomes e era menos ativa que 1950, nenhum desses nomes foi usado pela primeira vez. Os nomes que não foram atribuídos são marcados em .

Ver também

 Temporada de furacões no Atlântico

Referências

Ligações externas
 Monthly Weather Review

1951

Temporada de furacões no oceano Atlântico de 1951


Karl Johann Brenner (* 25. September 1814 in Basel; † 15. August 1883 ebenda) war ein Schweizer Jurist und Politiker.

Leben
Sein Bruder war Friedrich Brenner. Brenner studierte Rechtswissenschaften an den Universitäten Basel und Heidelberg. In Basel wurde er Mitglied der Studentenverbindung Helvetia und in Heidelberg 1835 des Corps Helvetia. Nach Abschluss des Studiums liess er sich in Basel als Advokat nieder.

Als Freisinniger gehörte er dem Grossen Rat des Kantons Basel-Stadt von 1839 bis 1881 an. Er war Mitbegründer und über viele Jahre Redaktor der National-Zeitung. Zum Ende der Regeneration nahm er 1845 an den Freischarenzügen teil, weswegen er kurzzeitig inhaftiert wurde. 1846 war er Mitglied der Verfassungskommission und wirkte an der Ausarbeitung der Bundesverfassung von 1848 mit. Bei den ersten Schweizer Parlamentswahlen 1848 strebte er ohne Erfolg ein Mandat im Nationalrat an. Danach wurde er Bundesrichter.

Brenner gehörte zu den Stiftern des kirchlichen Reformvereins in Basel und war Zunftschreiber der Zunft zu Schiffleuten. Seit 1845 war er mit Emma Brenner-Kron verheiratet. Ihre Tochter war die Schriftstellerin Emmy Meyer-Brenner. Brenner fand seine letzte Ruhestätte auf dem Wolfgottesacker in Basel.

Weblinks

 Stammbaum Brenner in stroux

Einzelnachweise

Grossrat (Basel-Stadt)
Politiker (19. Jahrhundert)
Rechtsanwalt (Schweiz)
Corpsstudent (19. Jahrhundert)
Korporierter in der Schweizerischen Studentenverbindung Helvetia
Schweizer
Geboren 1814
Gestorben 1883
Mann

Karl Johann Brenner


Christen Brun (født 6. september 1846 i Bergen, død 27. april 1917) var en norsk teolog og biskop.

Christen Brun var 1906-1917 biskop over Hamar Stift. Han indtog et luthersk kirkeligt standpunkt, og i de norske kirkestridigheder omkring århundredskiftet modarbejdede han den nyere teologi. Derimod kæmpede han ivrigt for reformer såsom kirkeligt selvstyre og forfægtede en fri folkekirke løst fra staten. Videre arbejdede han for indførelse af obligatorisk borgerlig vielse med mere. I flere værker har han behandlet oplysningstiden og de vigtigste nyere sekter inden for protestantismen. Efter hans død udkom hans Religionsfrihetens historie (1918).

Kilder
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Biskopper fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Nordmænd i 1900-tallet
Personer fra Bergen
Svensk uppslagsbok

Christen Brun


La saison 2022 dAllsvenskan est la quatre-vingt-dix-septième édition du championnat de Suède de football de première division. Les seize clubs de l'élite s'affrontent à deux reprises, une fois à domicile et une fois à l'extérieur. À l'issue de la compétition, les deux derniers du classement sont relégués en Superettan, tandis que le club classé  disputer un barrage de promotion-relégation face au  de deuxième division.

Le BK Häcken remporte le  championnat de son histoire, sécurisant son titre lors de l'avant-dernière journée.

Qualifications européennes
Le championnat ouvre l'accès à trois places européennes :
 le champion est qualifié pour le premier tour de qualification de la Ligue des champions 2023-2024 ;
 le deuxième et le troisième sont qualifiés pour le deuxième tour de qualification de la Ligue Europa Conférence 2023-2024.
Le vainqueur de la Coupe de Suède est qualifié pour le deuxième tour de qualification de la Ligue Europa Conférence. S'il est déjà qualifié pour cette compétition via l'Allsvenskan, le championnat offre une place européenne supplémentaire.

Participants

Légende des couleurs

Résultats

Classement
Le classement est calculé avec le barème de points suivant : une victoire vaut trois points, un match nul un point, une défaite zéro points. Les égalités sont départagées d'après les critères suivants, dans cet ordre :
 plus grande « différence de buts générale » ;
 plus grand nombre de buts marqués ;
 plus grande « différence de buts particulière ».
Source : Classement officiel.

|valign=top align=left width=50%|

|}

Matchs

Barrage de relégation

|}

Légende des couleurs

Bilan de la saison

Notes et références

Liens internes
 Championnat de Suède de football
 Coupe de Suède de football

Lien externe
  Résultats complets et classement sur le site de la SvFF

2022
Suède
Sport en Suède en 2022

Championnat de Suède de football 2022


Pedro Francisco Duque Duque, OF, OMSE (Madrid, 14 March 1963) is a Spanish astronaut and aeronautics engineer who served as Minister of Science of the Government of Spain from 2018 to 2021. He was also Member of the Congress of Deputies from May 2019 until February 2020.

Biography

Early life and education
He was born in Madrid in 1963. His father was an air traffic controller and his mother a school teacher, both were from Badajoz. In 1986, Duque earned a degree in Aeronautical Engineering from the Universidad Politécnica de Madrid. In 1986, he worked for GMV and for the European Space Agency (ESA) for six years before being selected as a candidate to become an astronaut in 1992.

Astronaut
Duque underwent training in both Russia and the United States. His first spaceflight was as a mission specialist aboard Space Shuttle mission STS-95, during which Duque supervised ESA experimental modules. In October 2003, Duque visited the International Space Station on board a Soyuz TMA Ship for several days during a crew changeover.  The name designated by ESA/Spain for the scientific program of this visit was  Misión Cervantes.

University and Business
In 2003, he started working at UPM School of Aeronautical Engineers as head of operations of the Spanish USOC, also lecturing students on space science and operations.

In 2006, Duque was named Managing Director (CEO) of Deimos Imaging, a private company, that in 2009 put in orbit the first Spanish earth observation satellite (Deimos 1) for application in agriculture, forestry wildfire detection and control. In 2011, he was named Executive President of the Company.

Return to the ESA
In October 2011, Duque returned to his position at the European Space Agency, reprising his role as an astronaut. Until 2015, he was the leader of the Flight Operations Office, with responsibility for ESA operations in the ISS. In 2016, Duque participated in ESA CAVES training. After that he assumed responsibility for the review of future ESA crewed flights, within the ESA's astronaut corps.

Minister

After the success of the June 2018 vote of no confidence in the government of Mariano Rajoy, Pedro Sánchez, leader of the new government, named Pedro Duque Minister of Science, Innovation and Universities.

In April 2019, Duque announced that his ministry was going to increase Spain's contribution to the European Space Agency by €701 million between 2020 and 2026 to ensure an appropriate contribution commensurate with the size of the Spanish economy.

Along side the rest of the Sánchez cabinet, Duque ran for the April 2019 and November 2019 general elections, being elected MP for Alicante. In January 2020, Sánchez confirmed Duque as minister of Science and Innovation, with responsibility for university affairs being granted to Manuel Castells, as the first minister of Universities. He resigned as an MP on 21st February 2020, shortly after being confirmed as minister of Science.

In May 2022, he was appointed to the strategic committee of Destinus as an advisor. The company founded by serial entrepreneur Mikhail Kokorich is developing a hypersonic liquid hydrogen aircraft.

Honors and decorations

Order Of Friendship of the Russian Federation (1995)
Grand Cross of Aeronautical Merit (1999)
Prince of Asturias Award of International Cooperation (1999)
 Doctor Honoris Causa of the Technical University of Valencia (2005)
 Medal "For Merit in Space Exploration" of the Russian federation (2011)
 Doctor Honoris Causa of the European University of Madrid (2013)
 Doctor Honoris Causa of the National University of Distance Education (2016)
 Doctor Honoris Causa of the University of Almería

See also
 Lists of astronauts
 List of Hispanic astronauts

References

External links
ESA profile page
NASA Biography
Spacefacts biography of Pedro Duque
Events and Conferences
Telescope Hosting site in Nerpio, Spain
España: quién es Pedro Duque, el primer astronauta español y nuevo ministro de Ciencia

1963 births
Living people
Spanish astronauts
ESA astronauts
Astronaut-politicians
Aquanauts
European Space Agency personnel
Space Shuttle program astronauts
Polytechnic University of Madrid alumni
Government ministers of Spain
Science ministers
Members of the 13th Congress of Deputies (Spain)
Members of the 14th Congress of Deputies (Spain)

Pedro Duque


La Coupe du Japon de football 2022 est la  édition de la Coupe du Japon, une compétition à élimination directe mettant aux prises des clubs de football amateurs et professionnels à travers le Japon. Elle est organisée par la Fédération japonaise de football (JFA). Le vainqueur de cette compétition se qualifie pour la Ligue des champions de l'AFC 2023-2024, accompagné des trois meilleures équipes du championnat.

Calendrier
Les clubs participants rentrent suivant leur niveau tout au long de la compétition. Au total, 88 clubs participent à cette édition.

Participant

J1 League

J2 League

Amateur tête de série

Vainqueurs fde coupe préfectorale

Résultats

Premier tour

Deuxième tour

Troisième Tour

Quatrième Tour

Quarts de finale

Demi-finales

Finale

Notes et références

Articles connexes
Compétitions ayant lieu durant la même saison :

 Championnat du Japon de football 2022
 Ligue des champions de l'AFC 2022

Coupe du Japon de football
Coupe nationale de football en 2022
Football au Japon en 2022

Coupe du Japon de football 2022


أقيمت الانتخابات الثالثة لمجلس الأمة الكويتي في عام 1971، وقد وزعت المناطق على عشرة دوائر، ويفوز أول خمسة مرشحين.

توزيع الدوائر

الدائرة الأولى
 منطقة شرق
 منطقة الدسمة
 منطقة الصوابر
 منطقة بنيد القار
 منطقة المطبة
 منطقة البلوش

الدائرة الثانية
 منطقة القبلة
 منطقة المرقاب
 منطقة الصالحية

الدائرة الثالثة
 منطقة الشويخ
 منطقة الصليبيخات
 منطقة الجهراء
 منطقة البر
 مدينة العمال

الدائرة الرابعة
 منطقة الشامية
 منطقة الروضة
 منطقة الفروانية
 منطقة جليب الشيوخ
 منطقة العضيلية

الدائرة الخامسة
 منطقة كيفان
 منطقة الخالدية
 منطقة أبرق خيطان
 منطقة السرة

الدائرة السادسة
 منطقة القادسية
 منطقة المنصورية
 منطقة الفيحاء
 منطقة الحديقة

الدائرة السابعة
 منطقة الدسمة
 منطقة الدعية
 جزيرة فيلكا وسائر الجزر

الدائرة الثامنة
 منطقة حولي
 منطقة النقرة
 منطقة الجابرية
 منطقة العديلية

الدائرة التاسعة
 منطقة السالمية
 منطقة الرميثية
 منطقة البدع
 منطقة الراس
 منطقة الشعب

الدائرة العاشرة
 مدينة الأحمدي
 منطقة المقوع
 منطقة واره
 منطقة الصبيحية
 منطقة جعيدان
 منطقة برقان
 منطقة الفحيحيل
 منطقة الشعيبة
 منطقة أبو حليفة
 منطقة المنقف
 منطقة الفنطاس
 منطقة الفنيطيس

الفائزون بالانتخابات على حسب الدوائر

الدائرة الأولى
 إبراهيم يوسف خريبط
 يوسف السيد هاشم السيد أحمد الرفاعي
 أحمد سيد عابد الموسوي
 عيسى عبد الله بهمن
 حسن جوهر عبد علي حيات

الدائرة الثانية
 سالم خالد داود المرزوق
 علي إبراهيم المواش
 إبراهيم محمد الميلم
 سليمان يوسف الذويخ
 علي ثنيان الغانم

الدائرة الثالثة
 خالد صالح الغنيم
 فلاح مبارك الحجرف
 حمد مبارك العيار
 ناصر محمد الساير
 محمد ضيف الله القحص

الدائرة الرابعة
 يوسف خالد المخلد المطيري
 محمد حمد البراك
 عبد الكريم هلال الجحيدلي
 عباس مناور المسيلم
 غنام الجمهور

الدائرة الخامسة
 خالد مسعود الفهيد
 بدر ضاحي العجيل
 ناصر صنهات ساير العصيمي
 محمد عبد المحسن العصيمي
 جاسم إسماعيل جمعه الياسين

الدائرة السادسة
 راشد عبد الله الفرحان
 محمد أحمد الرشيد
 مبارك الحساوي
 أحمد يوسف النفيسي
 عبد الله محمد النيباري

الدائرة السابعة
 بدر المضف
 عبد اللطيف عبد الحسين الكاظمي
 عبد المطلب عبد الحسين الكاظمي
 خالد مشاري الروضان
 يوسف صالح الرومي

الدائرة الثامنة
 أحمد محمد الخطيب
 عبد العزيز فهد المساعيد
 علي عبد الله الحبشي
 سامي أحمد المنيس
 علي صالح الفضالة

الدائرة التاسعة
 راشد الجويسري
 مرضي عبد الله الأذينة
 علي ثنيان الأذينة
 فالح حمود العازمي (فاز بالانتخابات التكميلي)
 محمد وسمي السديران
 جمعان محمد الحريتي

الدائرة العاشرة
 خالد العجران
 مسعود سعد الهملان
 سلطان سلمان العجمي
 سعد بن طامي
 عبد الله حمد العجمي

مصادر
 توزيع الدوائر
 الفائزون بالانتخابات

الكويت في 1971
الانتخابات في الكويت
انتخابات آسيا في 1971
انتخابات غير حزبية
مجلس الأمة الكويتي

انتخابات مجلس الأمة الكويتي 1971


La liste des églises des Alpes-Maritimes recense de manière exhaustive les églises situées dans le département français des Alpes-Maritimes. Il est fait état des diverses protections dont elles peuvent bénéficier, et notamment les inscriptions et classements au titre des monuments historiques.

En ce qui concerne le culte catholique, toutes les églises sont situées dans le diocèse de Nice.

Statistiques

Nombres
Le département des Alpes-Maritimes comprend 163 communes au .

Depuis 2020, le diocèse de Nice compte 44 paroisses.

Dédicaces

Classement
Le classement ci-après se fait par commune selon l'ordre alphabétique.

Il est fait état des diverses protections dont elles peuvent bénéficier, et notamment les inscriptions et classements au titre des monuments historiques.

Liste

Église catholique

|}

Église arménienne

|}

Église anglicane

|}

Église orthodoxe

|}

Culte protestant

|}

Voir aussi

Articles connexes

 Lieu de culte
 Liste des monuments historiques des Alpes-Maritimes
 Liste des chapelles des Alpes-Maritimes
 Liste des édifices religieux de Nice

Liens externes

  [nice.catholique.fr Site officiel du diocèse de Nice]
  Site de l'Église catholique en France

Notes et références

Églises

Alpes-Maritimes

Liste des églises des Alpes-Maritimes


Francisco León de la Barra y Quijano (June 16, 1863 – September 23, 1939) was a Mexican political figure and diplomat who served as the 36th President of Mexico from May 25 to November 6, 1911 during the Mexican Revolution, following the resignations of President Porfirio Díaz and Vice President Ramón Corral. He previously served as Secretary of Foreign Affairs for one month during the Díaz administration and again from 1913 to 1914 under President Victoriano Huerta. He was known  to conservatives as "The White President" or the "Pure President."

Early career
León de la Barra's paternal grandfather, Juan Francisco León de la Barra, was an Argentine-born fighter in the Chilean War of Independence under Bernardo O'Higgins. Upon returning to Argentina, Juan Francisco had seventeen children, including Bernabé León de la Barra, Francisco León de la Barra's father. Bernabé later immigrated to Mexico, and supported President Benito Juárez and the Liberals during the second French intervention in Mexico. Bernabé married María Luisa Quijano, the daughter of General Alejandro Quijano of Yucatán, under whom he served. Bernabé and María Luisa's son Francisco León de la Barra y Quijano was born in Querétaro City, Querétaro.

León de la Barra obtained a degree in law in Querétaro before entering politics as a federal deputy in 1891. In 1892, he attended the Ibero-American Judicial Conference held in Madrid on the occasion of the four hundredth anniversary of Columbus' discovery of America.

In 1896, León de la Barra entered the Mexican diplomatic corps, serving as envoy to Brazil, Argentina, Uruguay, Paraguay, Belgium, the Netherlands, and the United States (1909–11). He was Mexico's representative at The Hague peace conference in 1907. During this time, he earned a reputation as an authority on international law. When the Mexican Revolution broke out in 1910, he was Ambassador to the U.S. Following the fraudulent elections of 1910, revolutionary forces rose up against Porfirio Díaz (r. 1876-80; 1884-1911), defeating the Federal Army and forcing his resignation as President. In the 21 May 1911 Treaty of Ciudad Juárez, León de la Barra was selected to be interim president, until elections could be held in the autumn of 1911. He was not a politician or a member of Díaz's Científicos, but rather a diplomat and lawyer.

President of Mexico

He served as president until November 6, 1911, when Madero took office 6 November 1911 as the duly-elected president. Although considered by conservatives the benign "White President," the German ambassador to Mexico, Paul von Hintze, who associated with the Interim President, said of him that "De la Barra wants to accommodate himself with dignity to the inevitable advance of the ex-revolutionary influence, while accelerating the widespread collapse of the Madero party...."

There were pressures for León de la Barra to run for the presidency himself, but he resisted. He did promote democracy and the elections that brought Madero to the presidency were considered free and fair. There was a controversy during the summer of 1911 when fighting broke out in the streets of Puebla between federal soldiers and irregulars who supported Madero. President León de la Barra blamed his Minister of the Interior, Emilio Vázquez Gómez, the brother of Madero's vice presidential running mate, Francisco Vázquez Gómez for the violence and its mishandling.  Madero replaced his running mate with José María Pino Suárez.

In his inauguration address to the nation, León de la Barra had three stated goals: the restoration of order, bringing about free and fair elections, and the continuation of reforms promised at the end of the Díaz presidency.  Since Madero had called on his revolutionary followers to lay down their arms, despite their having brought about conditions forcing Díaz's resignation, there was continuing turmoil in areas where they had mobilized. He sought to disarm the irregular forces, remove them from the army payroll, and send them home.  In Morelos, Emiliano Zapata and his followers resisted demobilization, and León de la Barra sent troops under General Victoriano Huerta to put down the rebellion. Huerta failed to do that, but did wreak havoc in Morelos, burning villages and attacking the local population. Rebellions in other parts of the country, in Baja California, Oaxaca, and Chiapas were successfully repressed.

During his presidency, he did implement some reforms, including improved funding for rural schools; promoting some aspects of agrarian reform to increase the amount of productive land; labor reforms including workman's compensation and the eight-hour day; but also the right of the government to intervene in strikes.  According to historian Peter V.N. Henderson, León de la Barra's and congress's actions "suggests that few Porfirians wished to return to the status quo of the dictatorship. Rather, the thoughtful, progressive members of the Porfirian meritocracy recognized the need for change."

Subsequent career
León de la Barra ran for the Mexican Congress in 1912 and was elected a senator, aligned with the Científicos and the National Catholic Party. León de la Barra colluded with U.S. Ambassador to Mexico Henry Lane Wilson to oust Madero from the presidency. During the Ten Tragic Days of February 1913, Madero resigned and was then assassinated.

During the regime of Victoriano Huerta he served briefly as Foreign Minister and then was appointed ambassador to France (1913–14). He retired to Europe and became president of the Permanent Court of Arbitration, located in The Hague. He participated in various international commissions after World War I and wrote many works on judicial and administrative affairs.

In early 1939, León de la Barra was used by the French Foreign Minister Georges Bonnet as an unofficial diplomat to begin talks with General Francisco Franco for French recognition of the Spanish Nationalists as the legitimate government of Spain. The Spanish Nationalists overthrew the Second Spanish Republic in the Spanish Civil War, allying with Nazi Germany and Fascist Italy.  As a result of the talks León de la Barra began, France recognized the Spanish Nationalists in February 1939.

Anyone associated with the Huerta regime has been tainted in modern Mexican history by the association, including Francisco León de la Barra.

Personal life and death

León de la Barra married María Elena Borneque, a French Mexican woman. They had two sons, Francisco and Julio, neither of whom survived to adulthood. Bornoque died in 1909, and after a mourning period, León de la Barra married her sister, María del Refugio Borneque.

León de la Barra's son-in-law, Alfonso Alemán, joined Francisco Franco's nationalist FET y de las JONS faction against the republican Spanish Armed Forces in the Spanish Civil War.

He died in Biarritz in September 1939, without ever returning to Mexico.

See also

List of heads of state of Mexico

Notes

References

Bibliography

Further reading

External links

Short biography
 Short biography
 Another short biography

1863 births
1939 deaths
People from Querétaro City
Presidents of Mexico
Governors of the State of Mexico
19th-century Mexican lawyers
National Autonomous University of Mexico alumni
Ambassadors of Mexico to France
Ambassadors of Mexico to Argentina
Ambassadors of Mexico to Uruguay
Members of the Permanent Court of Arbitration
Mexican judges of international courts and tribunals
20th-century Mexican lawyers

Francisco León de la Barra


Nancy Silverton (nascida em 20 de junho de 1954) é uma chef, confeiteira e autora norte-americana. Vencedora do Outstanding Chef Award da Fundação James Beard de 2014, Silverton é reconhecida por popularizar pães de massa lêveda e artesanais nos EUA.

Infância e educação
Silverton cresceu em Sherman Oaks e Encino, no Vale de San Fernando, no sul da Califórnia. Nascida em uma família judia, sua mãe, Doris, era escritora da novela General Hospital e seu pai, Larry, era um advogado. Silverton se matriculou na Sonoma State University em ciências políticas e decidiu se tornar chef em seu primeiro ano depois de ter o que em 2013 descreveu como uma epifania. "Eu estava cozinhando nos dormitórios em uma cozinha de aço inoxidável, cozinhando comida vegetariana, e lembro que uma lâmpada acendeu e pensei: 'Ah, espere, isso é o que quero fazer pelo resto da minha vida'".

Silverton abandonou a universidade em seu último ano e decidiu treinar formalmente como chef no Le Cordon Bleu em Londres. Em 1979, após sua formatura, ela retornou ao sul da Califórnia, onde trabalhou com o chef de confeitaria Jimmy Brinkeley no Michael's, um aclamado restaurante em Santa Monica. Inspirada por sua criatividade, ela retornou à Europa para continuar seus estudos.

Carreira
Depois que Silverton retornou a Los Angeles em 1982, ela foi contratada pelo chefe Wolfgang Puck como chefe de confeitaria de abertura do restaurante Spago e, em 1986, ela escreveu seu primeiro livro de receitas.

Campanile e Padaria La Brea
Em 1989, Silverton, seu então marido, o chef Mark Peel e Manfred Krankl abriram o Campanile, sobre o qual o crítico Jonathan Gold escreveria mais tarde: "É difícil exagerar as contribuições do Campanile para a culinária americana". Silverton e Peel abriram a La Brea Bakery em um espaço adjacente ao restaurante principal. Ela serviu como padeira-chefe da padaria e chefe de confeitaria do restaurante, localizado na La Brea Avenue, em Los Angeles.

Referências

Chefs de restaurantes premiados pelo Guia Michelin
Nascidos em 1954
Chefs dos Estados Unidos
Pessoas vivas

Nancy Silverton


Zig-Zag puede referirse a:

 Zigzag, patrón compuesto de pequeños rincones en ángulo variable.
 Editorial Zig-Zag, chilena, fundada en 1905 por Agustín Edwards Mac-Clure.
 Revista semanal Zig-Zag (revista) editada en Chile desde el 19 de febrero de 1905 hasta el 18 de septiembre de 1964 por la empresa editorial homónima.
 Soldado del Zigzag, los restos mortales de un soldado chileno encontrados en 1998 en los cerros Zigzag al sur de Lima.
 ZigZag (2002), película estadounidense dirigida por David S. Goyer.
 Seudónimo de Eddie Chapman (1914-1997), agente doble británico.
 Zig-Zag (canción), del grupo argentino Los Abuelos de la Nada, compuesta por Miguel Abuelo en 1985.

Zig-Zag (desambiguación)


is a town located in Fuwa District, Gifu Prefecture, Japan. , the town had an estimated population of 27,439 and a population density of 480 persons per km2, in 10,525 households. The total area of the town was .

Geography
Tarui is located in far southwestern Gifu Prefecture, at the western end of the Nōbi Plain of Japan. The town has a climate characterized by hot and humid summers, and mild winters (Köppen climate classification Cfa). The average annual temperature in Tarui is 15.0 °C. The average annual rainfall is 1904 mm with September as the wettest month. The temperatures are highest on average in August, at around 27.5 °C, and lowest in January, at around 3.7 °C.

Neighbouring municipalities
Gifu Prefecture
Ōgaki
Ikeda
Ibigawa
Sekigahara
Yōrō

Demographics
Per Japanese census data, the population of Tarui peaked around the year 2000 and has declined slightly since.

History
The area around Tarui was part of traditional Mino Province. Numerous Jōmon period and Kofun period remains have been found in the area, which was the site of the Nara period provincial capital and Provincial temple. During the Edo period, Tarui-juku prospered as a post station on the Nakasendō highway connecting Edo with Kyoto. The town of Tarui was formed on 1 July 1889 with the establishment of the modern municipalities system. The 1891 Mino–Owari earthquake caused considerable damage to the area. Tarui annexed the neighboring villages of Iwate, Fuchu, Miyashiro, Osa, and Aihara in 1954. The 1959 Isewan Typhoon caused severe damage to the town.

Education
Tarui has seven public elementary schools and two public middle schools operated by the town government, and one public high school operated by the Gifu Prefectural Board of Education.

Transportation

Railway
 JR Central - Tōkaidō Main Line

Highway

Sister city relations
 - Calgary, Alberta, Canada, from July 1996

Local attractions
Nangū Taisha, the ichinomiya of Mino Province
Tarui Ichirizuka. a National Historic Site
Mino Provincial Capital Site, A National Historic Site
The Beauty of Tarui, a video portraying the major sites of Tarui

References

External links

Towns in Gifu Prefecture

Tarui, Gifu


Le mausolée ducal (Herzogliche Mausoleum) est un lieu de sépulture réservé depuis 1786 aux chefs de la branche allemande de la maison d'Oldenbourg situé à Oldenbourg en Allemagne, au cimetière Sainte-Gertrude de cette ville de Basse-Saxe.

Histoire
Lorsque la duchesse Frédérique, épouse du régent Pierre de Holstein-Gottorp (futur Pierre ), meurt en novembre 1785, en donnant naissance à son troisième enfant, la sépulture des ducs d'Oldenbourg, qui se trouve à l'église Saint-Lambert d'Oldenbourg, n'a plus de place; ainsi le veuf fait construire ce mausolée . Il fait appel à Johann Heinrich Gottlieb Becker (1747-1818), auteur du château de Rastede, résidence d'été des ducs. L'emplacement choisi se trouve dans la partie Nord-Est du cimetière Sainte-Gertrude, nouveau cimetière installé près de la tour de la ville. Les travaux commencent en mars 1786. Le duc participe également au plan de l'architecte.

Lorsque la partie Ouest du mausolée est terminée, la dépouille de la duchesse Frédérique est transférée ici de la chapelle du château d'Eutin en 1790. Son époux Pierre  l'y rejoint en 1829. Par la suite, le mausolée accueille les souverains d'Oldenbourg et leurs descendants. Le mausolée est restauré en 2012-2013. Le public a eu l'occasion d'accéder au mausolée après restauration en novembre 2013; celui-ci n'est habituellement jamais accessible au public.

Architecture

Le duc a également participé à la construction du mausolée et est intervenu à plusieurs reprises de manière décisive dans les plans de l'architecte. Alors que les créations de Becker étaient encore basées sur le langage du baroque tardif et par exemple prévoyait un bâtiment avec une lanterne et un blason baroque dans le pignon, le duc préférait un classicisme sans fioritures dont le langage clair et sublime de la forme correspondait à son image de souverain éclairé. Ce mausolée est le premier édifice de ce style construit à Oldenbourg, et sert de modèle à d'autres édifices de la ville.

La salle presque carrée du mausolée, qui repose sur un soubassement, est couverte d'un toit plat à pignon. À l'extérieur, il est orné d'une frise de triglyphes. L'intérieur est enjambé par une voûte décorée de champs à caissons fortement profilés et de stuc dans les écoinçons. L'incidence de la lumière d'en haut est rendue possible par un dôme pesant environ une tonne, qui est équipé d'un verre gravé très fin. Trois niches sont encastrées dans le mur Nord de l'intérieur, l'ensemble en grès du milieu est dédié à la mémoire de la duchesse Frédérique. En 1824  et en 1831, deux sculptures de marbre de Johann Heinrich Dannecker sont installées à l'intérieur. L'inscription gravée sur le monument en marbre du couple ducal dit à propos du bâtisseur, le duc Pierre  :  Le passage vers la crypte au sous-sol était initialement situé directement sous le dôme de verre, mais il a été déplacé à son emplacement actuel en 1895.

Le mausolée est inscrit à la liste des monuments historiques d'importance nationale.

Personnalités inhumées
On y trouve les sépultures des personnalités suivantes :
 Duchesse Frédérique (1765-1785) – Épouse de Pierre
 Princesse Adélaïde (1800-1820) –   épouse du grand-duc Auguste
 Princesse Ida (1804-1828) –   épouse du grand-duc Auguste
 Duc Pierre  (1755-1829) –  Fils du prince Georges-Louis de Holstein-Gottorp
 Amélie de Suède (1805-1853) –  Fille du roi Gustave IV Adolphe et Frédérique de Bade
 Grande-duchesse Cécile (1807-1844) –   épouse du grand-duc Auguste
 Grand-duc Auguste  (1783-1853) –  Fils du duc Pierre  et Frédérique de Wurtemberg
 Princesse Élisabeth (1857-1895)  –   épouse du grand-duc Frédéric-Auguste II
 Grand-duc Pierre II (1827-1900)	–  Fils du grand-duc Auguste  et de la princesse Ida d'Anhalt-Bernbourg-Schaumbourg-Hoym
 Grande-duchesse Élisabeth (1826–1896) –  Épouse du grand-duc Pierre II
 Grand-duc Frédéric-Auguste II (1852-1931)	–  Fils du grand-duc Pierre II et de la grande-duchesse Élisabeth
 Princesse Rixa (1924-1939)	 –  Fille de Nicolas d'Oldenbourg et de sa  épouse née princesse Hélène de Waldeck-Pyrmont
 Grande-duchesse Élisabeth (1869-1955) –   épouse du grand-duc Frédéric-Auguste II
 Nicolas d'Oldenbourg	(1897-1970)	 –  Fils du grand-duc Frédéric-Auguste II et de la grande-duchesse Élisabeth née princesse de Mecklembourg-Schwerin
 Altburg d'Oldenbourg (1903-2001) –  Fille du grand-duc Frédéric-Auguste II et de la grande-duchesse Élisabeth née princesse de Mecklembourg-Schwerin
 Antoine-Gunther d'Oldenbourg (Anton Günther von Oldenburg) (1923-2014) –  Fils de	Nicolas d'Oldenbourg et de sa  épouse née princesse Hélène de Waldeck-Pyrmont
 Donata, née Castell-Rüdenhausen (1950-2015) –   épouse de Frédéric-Auguste d'Oldenbourg (1936-2017)
 Ameli, née princesse von Löwenstein-Wertheim-Freudenberg (1923-2016)–  Épouse du duc Antoine-Gunther d'Oldenbourg
 Frédéric-Auguste d'Oldenbourg (Friedrich August von Oldenburg, 1936-2017) –  Fils de Nicolas d'Oldenbourg	et de sa première épouse Hélène

Notes et références

Bibliographie

 Michael W. Brandt: Das Oldenburger Mausoleum – Grablege einer neuen Dynastie, in: Jörgen Welp (rééd.): Dem Wohle Oldenburgs gewidmet: Aspekte kulturellen und sozialen Wirkens des Hauses Oldenburg, 1773–1918 (= Veröffentlichungen der Oldenburgischen Landschaft. Bd. 9). Hrsg. von der Oldenburgischen Landschaft, Isensee, Oldenbourg 2004, , pp. 65 sq.
 Jörg Deuter, Das herzogliche Mausoleum auf dem Oldenburger Gertrudenfriedhof (1786–90) und seine Baugeschichte, in: Klassizismus. Baukunst in Oldenburg 1785–1850. Oldenbourg 1991. pp. 75-102.

Liens externes

 Stadt Oldenburg: Das Mausoleum
 Katrin Zempel-Bley: Herzogliches Mausoleum erstrahlt in neuem Glanz (lire en ligne)
.
 Liste des personnalités inhumées au mausolée

Source de la traduction

Oldenbourg
Oldenbourg, Mausolee
Oldenbourg

Mausolée ducal d'Oldenbourg


The Sunday Post is a weekly newspaper published in Dundee, Scotland, by DC Thomson, and characterised by a mix of news, human interest stories and short features. The paper was founded in 1914 and has a wide circulation across Scotland, Northern Ireland, and parts of Northern England.

The current editor is Richard Prest.

Sales of the Sunday Post in Scotland were once so high that it was recorded in The Guinness Book of Records as the newspaper with the highest per capita readership penetration of anywhere in the world; in 1969, its total estimated readership of 2,931,000 represented more than 80 per cent of the entire population of Scotland aged 16 and over. The Sunday Post has seen a decline in circulation in common with other print titles; in 1999 circulation was around 700,000, dropping to just under 143,000 in December 2016, with a year-on-year fall of 13.5% recorded for 2016.

2007 saw DC Thomson launch an advertising drive for The Sunday Post, primarily used on buses, in which the exclamation "Strip Sensation!" is seen by a picture of the folded paper displaying its masthead; next to this is the tagline punning on the exclamation: "A thoroughly decent read".

The newspaper backed a "No" vote in the referendum on Scottish independence.

In 2014 a weekly magazine supplement was reintroduced. Called IN10, it features entertainment, food, homes, gardens, travel and books as well as The Sunday Post'''s man in Hollywood, Ross King.

Regular features
Regular columns include:My Week by Francis Gay (a generic character), featuring sentimental stories and a weekly short poemThe Honest Truth – question and answer celebrity interview featureRaw Deal – consumer problemsThe Doc Replies – medical adviceCan You Do Me a Favour? – readers asking if fellow readers can help them in their quest to find an item (discontinued)The Queries Man – readers send in questions on a range of topics, which an unnamed person answersYour Money - Personal finance feature.On The Box - TV review column.

Former long-running columns includedThe HON Man – (a generic character), an unidentifiable peripatetic man (represented by a cartoon in all his photographs, and reputedly a team of reporters), who travelled Britain, meeting people and exploring local tourist attractions (HON being short for "Holiday on Nothing").

Comics
There is a Fun Section featuring comic strips such as:Oor WullieThe BroonsWee HarryWor NickyComic strips that no longer appear include:Nosey Parker Our Muddling MeddlerNero and Zero The Rollicking RomansSilias Snatcher The Truant CatcherWishbone WuzzyAusten and his AutoBarnacle BillFunny CornerPeter Pumpkin The Country BumpkinNatty NedWee Jock SparraThe Broons' BairnEditors
2001: David Pollington
2010: Donald Martin
2015: Richard Prest

See alsoThe People's Friend''
List of newspapers in Scotland
List of DC Thomson Publications
Ron Scott

References

External links

Newspapers published in Scotland
Mass media in Dundee
Newspapers established in 1914
Scottish brands
1914 establishments in Scotland

The Sunday Post


كلية سان مارك  إحدى المدارس الكاثوليكية التي تدرس جميع المراحل الدراسية ما قبل الجامعة العاملة في مدينة الإسكندرية المصرية، وهي تُعدّ من أقدم المدارس في الإسكندرية.

التاريخ
في عام 1921م طلب مجموعة من الرهبان الكاثوليك العاملين في مدرسة بمنطقة المنشية من السلطان فؤاد سلطان مصر آنذاك والذي أصبح الملك فؤاد الأول في وقت لاحق، بأن يقوموا ببناء مدرسة جديدة ذات مساحة أكبر لمواجهة تزايد أعدد التلاميذ المنتسبين إلي المدرسة التي يديرونها، فوافق السلطان فؤاد علي طلبهم وتم اختيار الموقع في منطقة الشاطبي الواقعة بوسط المدينة.

استغرق بناء المدرسة بشكل معماري متميز نحو ثلاث سنوات من 1925م إلي 1928م، حيث وُضع حجر الأساس في 16 مايو 1926م بحضور الأمير عمر باشا طوسون ممثلا للسلطان فؤاد وحسين صبري باشا حاكم الإسكندرية آنذاك وهنري جيلارد الوزير المفوض الفرنسي إلى القاهرة، وآندريه كاسولو المفوض الرسولي وفريدريك جوريو قنصل فرنسا بالإسكندرية، وافتُتحت المدرسة في 6 أكتوبر 1928م.

تم بناء كنيسة للرهبان اللاساليين  كملحق في المدرسة وهذه الكنيسة الكبيرة توجد أسفل القبة الظاهرة في الصورة كما تضم المدرسة أيضا مُصلى صغير جداً.

الموقع
تقع الكلية في منطقة الشاطبي وعند وقت بنائها لم يكن حولها أي مبانٍ ملاصقة أو مُطلة مباشرة علي الكلية.

تطل الكلية علي شارع بور سعيد وهو من أطول شوارع الإسكندرية الموازية لساحل البحر الأبيض المتوسط، وقريباً من طريق الجيش علي كورنيش الإسكندرية، كما تجاور الكلية مباشرة محطتي ترام الشاطبي والجامعة ومسرح بيرم التونسي ومباني كلية الهندسة التابعة لجامعة الإسكندرية الحكومية، كما يُقام بحديقة الكلية الكبيرة بشكل سنوي السيرك العالمي بالإسكندرية.

المبنى
تقبع كلية «سان مارك» للبنين في مبنى ضخم، له طراز معماري مميز، في حي الشاطبي العريق بالإسكندرية، وهي واحدة من أقدم مدارس الإرساليات في مصر التي تدرس بها جميع المراحل الدراسية ما قبل الجامعة.

القبة المعمارية الشهيرة المميزة للكلية ليست مجرد طراز معماري أنيق يتوج مبنى «سان مارك»، أو أحد أبرز معالم مدينة الإسكندرية وحسب، لكنها تحتضن متحفًا فريدًا من نوعه يضم مقتنيات الرهبان في أثناء رحلاتهم لأفريقيا ودول العالم، من حيوانات محنطة وتذكارات عاجية وخشبية وغيرها.

وتضم الكلية مسرحًا كبيرًا، وكان الطلاب فيما مضى يقدمون عروضًا مميزة على مسرح الهمبرا (أحد أهم مسارح الإسكندرية في الماضي)، وتضم أيضًا مركز الحياة، وهو مركز خاص بذوي الاحتياجات الخاصة، كما تصدر مجلة باسم «اللوتس» التي تصدر من بدايات القرن الماضي حتى الآن، وتسجل الأنشطة والزيارات والرحلات التي تنظمها المدرسة.

الدراسة
كلية سان مارك مؤسسة تعليمية خاصة تُدرِّس اللغة الفرنسية كلغة رئيسية للتعليم حيث يتوجب علي جميع التلاميذ المنتسبين إليها دراسة اللغة الفرنسية منذ العام الأول، كما يظل تلاميذ الاختصاص في المدرسة حتي ينالوا الشهادة الثانوية.

المناهج التي تُدرس في الكلية تُأهل الخريجين منها للتقديم في جامعات مصر وفرنسا وكندا وبلجيكا وإسبانيا والبرتغال لنيل شهادة البكالوريوس.

ومنذ تأسيسها حتى الآن، لا تزال «شان مارك» أشهر المدارس الفرنسية التي كانت قبلة لأبناء العائلات الأرستقراطية بالإسكندرية، وكانت المنافس القوي الصامد أمام كلية «فيكتوريا كوليدج» الإنجليزية، فكان خريجو المدرسة الفرنسية «سان ماركيان». أما الكلية الإنجليزية، فكانوا معروفين بـ«فيكتوريان». صحيح أن فيكتوريا كوليدج سحبت البساط والمجد من «سان مارك» لأنها كانت تنفذ مشروعًا لـ«نجلزة» التعليم في مصر، بعد أن كان فرنسيًا، إلا أن «سان مارك» حافظت على مستواها التعليمي، ومستوى طلابها الرفيع، بعد تدهور كلية فيكتوريا وتمصيرها عقب التأميم.

من مشاهير الخريجين
 د. عصمت عبد المجيد، الأمين العام السابق لجامعة الدول العربية.
 رشدي أباظة، ممثل مصري.
 دودي الفايد، مليونير مصري.
 رشيد محمد رشيد، وزير الصناعة السابق.

معرض الصور

انظر أيضًا
 نوتردام دى سيون.
 المدرسة الألمانية سان شارل بورومي بالإسكندرية.

مراجع

وصلات خارجية

 .

تأسيسات سنة 1928 في مصر
مدارس خاصة في الإسكندرية
مدارس دولية فرنسية في مصر
مدارس دولية في الإسكندرية
مدارس دولية في مصر
مدارس في الإسكندرية
مدارس كاثوليكية
مدارس كاثوليكية في مصر
مدارس مسيحية في مصر
معالم الإسكندرية
هيئات تعليمية أسست في 1928

كلية سان مارك (الإسكندرية)


Papa Kristo Negovani, născut sub numele Kristo Harallambi și cunoscut, de asemenea, sub numele de Kristo Negovani, () a fost un scriitor și lider naționalist și religios albanez.

Biografie
S-a născut în satul Negovan (actualmente parte componentă a orașului Florina din nordul Greciei), care făcea parte atunci din vilayetul Manastir al Imperiului Otoman, a urmat studii secundare la Atena (Grecia) și a emigrat mai târziu în Regatul României, stabilindu-se în orașul Brăila. Acolo a intrat în contact cu membrii mișcării Renașterea Națională Albaneză și a dobândit sentimente naționale albaneze. În anul 1897 s-a întors în satul natal și a lucrat acolo ca profesor și preot paroh.

Negovani și-a transformat casa în școală și a învățat peste o sută de copii și adulți să citească și să scrie în limba albaneză. El a predicat și a introdus pentru prima dată limba albaneză în liturghia ortodoxă spre nemulțumirea ierarhilor ortodocși greci. Stimularea sentimentelor patriotice albaneze a atras atenția naționaliștilor greci, iar  Negovani a fost ucis la 12 februarie 1905 de o trupă de partizani greci, la comanda episcopului Ghermanos Karavanghelis al Kastoriei. Uciderea lui Negovani a stârnit un răspuns naționalist albanez: trupa de partizani albanezi a lui Bajo Topulli l-a ucis ca represalii la 9 septembrie 1906 pe mitropolitul Fotios Kalpidis de Korçë.

Lucrări
Negovani a scris poezie și proză (inclusiv texte școlare) și a realizat traduceri. Printre lucrările publicate de el sunt următoarele:

 Istoria Vechiului Testament (în ), București, 1889;
 Distrugerea Hormovei (în ), Sofia, 1904;
 Micul Dhonat Argjendi (în ), Constanța, 1904;
 Operele Sfinților Apostoli (în ), Sofia, 1906;
 Istoria orașului Plikati (în ), Thessaloniki, 1909.

Note

Nașteri în 1875
Decese în 1905
Preoți ortodocși albanezi

Kristo Negovani


වනිගසේකර මුදියන්සේ රාලහාමිලාගේ ඇලික් අළුවිහාරේ හෙවත් ඇලික් අළුවිහාරේ ( 1926 දෙසැම්බර් 20 - 2009 මැයි 17 ) එක්‌සත් ජාතික පක්‍ෂය මුල් කරගෙන සිය දේශපාලන කටයුතු මෙහෙයවු ශ්‍රී ලංකික දේශපාලනඥයකි.

ඇලික් අළුවිහාරේ


Alligatoridae er en familie af krybdyr i krokodille-ordenen med i alt otte arter. Familien omfatter de to underfamilier egentlige alligatorer (Alligatorinae) og kaimaner (Caimaninae).

Stofskiftet er langsommere end hos de nært beslægtede egentlige krokodiller. Grundet deres roligere levevis bliver de imidlertid dobbelt så gamle som deres slægtninge. I modsætning til de egentlige krokodiller er tænderne i underkæben rettet indad, så de er skjult af overkæbens tandrække, når munden er lukket. En undtagelse herfra findes dog hos f.eks. yacarekaiman (Caiman yacare), hvor tænder fra underkæben kan stikke frem.

Underfamilier
Familien er opdelt i to underfamilier.
 Alligatorinae, to arter
 Caimaninae, seks arter

Noter

Eksterne henvisninger

Krokodiller

Alligatoridae


In mathematics, the Weierstrass elliptic functions are elliptic functions that take a particularly simple form. They are named for Karl Weierstrass. This class of functions are also referred to as ℘-functions and they are usually denoted by the symbol ℘, a uniquely fancy script p. They play an important role in the theory of elliptic functions. A ℘-function together with its derivative can be used to parameterize elliptic curves and they generate the field of elliptic functions with respect to a given period lattice.
Symbol for Weierstrass -function

Definition

Let  be two complex numbers that are linearly independent over  and let  be the lattice generated by those numbers. Then the -function is defined as follows:

This series converges locally uniformly absolutely in . Oftentimes instead of  only  is written.

The Weierstrass -function is constructed exactly in such a way that it has a pole of the order two at each lattice point.

Because the sum  alone would not converge it is necessary to add the term .

It is common to use  and  in the upper half-plane  as generators of the lattice. Dividing by  maps the lattice  isomorphically onto the lattice  with . Because  can be substituted for , without loss of generality we can assume , and then define .

Motivation
A cubic of the form , where  are complex numbers with , cannot be rationally parameterized. Yet one still wants to find a way to parameterize it.

For the quadric , the unit circle, there exists a (non-rational) parameterization using the sine function and its derivative the cosine function:

Because of the periodicity of the sine and cosine  is chosen to be the domain, so the function is bijective.

In a similar way one can get a parameterization of  by means of the doubly periodic -function (see in the section "Relation to elliptic curves"). This parameterization has the domain , which is topologically equivalent to a torus.

There is another analogy to the trigonometric functions. Consider the integral function

It can be simplified by substituting  and :

That means . So the sine function is an inverse function of an integral function.

Elliptic functions are also inverse functions of integral functions, namely of elliptic integrals. In particular the -function is obtained in the following way:

Let

Then  can be extended to the complex plane and this extension equals the -function.

Properties
  is an even function. That means  for all , which can be seen in the following way:  The second last equality holds because . Since the sum converges absolutely this rearrangement does not change the limit.
  is meromorphic and its derivative is
  and  are doubly periodic with the periods  and . This means:

It follows that  and  for all . Functions which are meromorphic and doubly periodic are also called elliptic functions.

Laurent expansion
Let . Then for  the -function has the following Laurent expansion

where
 for  are so called Eisenstein series.

Differential equation
Set  and . Then the -function satisfies the differential equation

This relation can be verified by forming a linear combination of powers of  and  to eliminate the pole at . This yields an entire elliptic function that has to be constant by Liouville's theorem.

Invariants

The coefficients of the above differential equation g2 and g3 are known as the invariants. Because they depend on the lattice  they can be viewed as functions in and .

The series expansion suggests that g2 and g3 are homogeneous functions of degree −4 and −6. That is

 for .

If and  are chosen in such a way that , g2 and g3 can be interpreted as functions on the upper half-plane .

Let . One has:

That means g2 and g3 are only scaled by doing this. Set
 and

As functions of   are so called modular forms.

The Fourier series for  and  are given as follows:

where

is the divisor function and  is the nome.

Modular discriminant

The modular discriminant Δ is defined as the discriminant of the polynomial on the right-hand side of the above differential equation:

The discriminant is a modular form of weight 12. That is, under the action of the modular group, it transforms as

where  with ad − bc = 1.

Note that  where  is the Dedekind eta function.

For the Fourier coefficients of , see Ramanujan tau function.

The constants e1, e2 and e3
,  and  are usually used to denote the values of the -function at the half-periods.

They are pairwise distinct and only depend on the lattice  and not on its generators.

,  and  are the roots of the cubic polynomial  and are related by the equation:

Because those roots are distinct the discriminant  does not vanish on the upper half plane. Now we can rewrite the differential equation:

That means the half-periods are zeros of .

The invariants  and  can be expressed in terms of these constants in the following way:

,  and  are related to the modular lambda function:

Relation to Jacobi's elliptic functions

For numerical work, it is often convenient to calculate the Weierstrass elliptic function in terms of Jacobi's elliptic functions.

The basic relations are:

where and  are the three roots described above and where the modulus k of the Jacobi functions equals

and their argument w equals

Relation to Jacobi's theta functions
The function  can be represented by Jacobi's theta functions:

where  is the nome and  is the period ratio . This also provides a very rapid algorithm for computing .

Relation to elliptic curves
Consider the projective cubic curve

For this cubic, also called Weierstrass cubic, there exists no rational parameterization, if . In this case it is also called an elliptic curve. Nevertheless there is a parameterization that uses the -function and its derivative :

Now the map  is bijective and parameterizes the elliptic curve .

 is an abelian group and a topological space, equipped with the quotient topology.

It can be shown that every Weierstrass cubic is given in such a way. That is to say that for every pair  with  there exists a lattice , such that

 and .

The statement that elliptic curves over  can be parameterized over , is known as the modularity theorem. This is an important theorem in number theory. It was part of Andrew Wiles' proof (1995) of Fermat's Last Theorem.

Addition theorems
Let , so that . Then one has:

As well as the duplication formula:

These formulas also have a geometric interpretation, if one looks at the elliptic curve  together with the mapping  as in the previous section.

The group structure of  translates to the curve and can be geometrically interpreted there:

The sum of three pairwise different points is zero if and only if they lie on the same line in .

This is equivalent to:

where ,  and .

Typography
The Weierstrass's elliptic function is usually written with a rather special, lower case script letter ℘.

In computing, the letter ℘ is available as \wp in TeX. In Unicode the code point is , with the more correct alias . In HTML, it can be escaped as ℘.

See also

 Weierstrass functions
 Jacobi elliptic functions
 Lemniscate elliptic functions

Footnotes

References

 N. I. Akhiezer, Elements of the Theory of Elliptic Functions, (1970) Moscow, translated into English as AMS Translations of Mathematical Monographs Volume 79 (1990) AMS, Rhode Island
 Tom M. Apostol, Modular Functions and Dirichlet Series in Number Theory, Second Edition (1990), Springer, New York  (See chapter 1.)
 K. Chandrasekharan, Elliptic functions (1980), Springer-Verlag
 Konrad Knopp, Funktionentheorie II (1947), Dover Publications; Republished in English translation as Theory of Functions (1996), Dover Publications
 Serge Lang, Elliptic Functions (1973), Addison-Wesley,
 E. T. Whittaker and G. N. Watson,  A Course of Modern Analysis, Cambridge University Press, 1952, chapters 20 and 21

External links

 Weierstrass's elliptic functions on Mathworld.
 Chapter 23, Weierstrass Elliptic and Modular Functions in DLMF (Digital Library of Mathematical Functions) by W. P. Reinhardt and P. L. Walker.
 Weierstrass P function and its derivative implemented in C by David Dumas
Modular forms
Algebraic curves
Elliptic functions

Weierstrass elliptic function


Fındıklı, Çorum ilinin Mecitözü ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1925 yılından beri aynı adı taşımaktadır. Daha önceleri Bekişler köyüne bağlı bir mahalle iken, 20 Ağustos 1971'de köy statüsü kazandı.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 15 km, Mecitözü ilçe merkezine 11 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Mecitözü belde ve köyleri

Fındıklı, Mecitözü


Baltische Badmintonmeisterschaften für Erwachsene wurden in den Jahren 1997 und 1998 ausgetragen. 1998 und 2009 fand auch ein Turnier für Junioren statt. Seit dem letztgenannten Jahr werden ebenfalls baltische Badmintonmeisterschaften für Senioren ab einem Alter von 35 Jahren an ausgetragen.

Die Sieger

Referenzen
http://tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=85844A56-B68D-49CA-9415-8ABC31D2AE45
http://tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=996785E4-67F5-4F30-B9BA-9ECB029CA9DC

Liste (Badminton)
Erstveranstaltung 1997

Baltische Badmintonmeisterschaft


වෙබ් බ්‍රව්සර ලැයිස්තුව පහත දක්වා ඇත.

පෞරාණික

පෞරාණික වටිණාකමක් ඇති වෙබ් බ්‍රව්සර
නිකුත් කල දිනයේ පිළිවලින්:
 වර්ල්ඩ් වයිඩ් වෙබ් (WorldWideWeb), 1991 පෙබරවාරි 26,
 ඉයවයිස් (Erwise), 1992 අප්‍රේල්
 ViolaWWW, 1992 මැයි,
 WWW - The Libwww, 1991 පෙබරවාරි 11ට පෙර
 මොසැක් (Mosaic) වෙබ් බ්‍රව්සරය, 1993 අප්‍රේල් 22
 නෙට්ස්කේප් නැවිගේටර් (Netscape Navigator) හා නෙට්ස්කේප් කමියුනිකේටර් (Netscape Communicator), 1994 ඔක්තොබර් 13
 ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරර් (ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරා මැක්(Mac) හා ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරා UNIX අනුවාදයන් ද ඇතුලත්ව), 1995 අගෝස්තු,
 ඔපෙරා (Opera Internet suite), 1996,
 මොසිල්ලා ෆයර්ෆොක්ස්, 2004

මුල් කාලීන වෙබ් බ්‍රව්සර
 AMosaic
 අරීනා (Arena)
 සෙලෝ (Cello)
 සයිබර්ඩෝග් (CyberDog)
 ග්‍රේල් (Grail)
 IBM වෙබ් එක්ස්ප්ලෝරා (IBM Web Explorer)
 Lynx
 MacWeb
 MidasWWW
 ඔරකල් පවර්බ්‍රව්සර්(Oracle PowerBrowser) 1996 ජූනි 18, (1.5 අනුවාදය)
 SlipKnot
 WebRouser 1995 සැප්තැම්බර් 18,

චිත්‍රක (Graphical) බ්‍රව්සර

ට්‍රයිඩෙන්ට් (Trident) සහ ගෙකෝ(Gecko) පිරිසැලසුම් යන්ත්‍ර පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර

Microsoft සමාගම ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරා වෙබ් බ්‍රව්සරයේ වින්ඩෝස් මෙහෙයුම් පද්ධතිය සඳහා වු අනුවාදය සඳහා ට්‍රයිඩෙන්ට් පිරිසැලසුම් යන්ත්‍රය (Trident layout engine) දියුණු කරන ලදී.

ගෙකෝ පිරිසැලසුම් යන්ත්‍රය (Gecko layout engine) මොසිල්ලා පදනම විසින් දියුණු කරන ලදී.

මෙම පිරිසැලසුම් යන්ත්‍ර දෙකම අන්තර්ගත වෙබ් බ්‍රව්සර නම්,
 මැක්ස්තන් (Maxthon) (පෙර MyIE2 නමින් හැඳින්විය)
 නෙට්ස්කේප් බ්‍රව්සර් (Netscape Browser) 8

ට්‍රයිඩෙන්ට් පිරිසැලසුම් යන්ත්‍රය පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර
නොයෙක් මෘදුකාංග නිෂ්පාදකයින් ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරා කවච (Internet Explorer shell) තනා ට්‍රයිඩෙන්ට් පිරිසැලසුම් යන්ත්‍රයේ ක්‍රියාකාරිත්වය වැඩි දියුණු කරන ලදී. මෙම ට්‍රයිඩෙන්ට් යන්ත්‍රය පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර නම්,

 AOL එක්ස්ප්ලොරා (AOL Explorer)
 Altimit OS වෙබ් බ්‍රව්සරය
 ඇවන්ට් බ්‍රව්සරය (Avant Browser)
 බෙන්ටො බ්‍රව්සරය (Bento Browser) (වින්ඈම්ප්(Winamp) තුළ අන්තර්ගතවී තිබුනි)
 එනිග්මා බ්‍රව්සරය (Enigma Browser)
 මැක්ස්තන් (Maxthon)
 ස්ලිම් බ්‍රව්සරය (Slim Browser)
 නියෝප්ලැනෙට් (NeoPlanet)
 නෙට්කැප්ටර් (NetCaptor)
 තවත් බොහෝ ඉන්ටර්නෙට් එක්ස්ප්ලෝරා කවච වර්ග
 යාහු! (Yahoo!) බ්‍රව්සරය (හෝ හවුල් බ්‍රව්සර් වර්ග උදා. "AT&T යාහු! බ්‍රව්සරය"; "වරිසන් (Verizon) යාහු! බ්‍රව්සරය"; "BT යාහු! බ්‍රව්සරය" )
 iRider
 ස්මාට් බ්‍රෝ (Smart Bro)
 අල්ට්‍රාබ්‍රව්සර් (UltraBrowser)

ගෙකෝ යන්ත්‍රය පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර

 Alefox
 බීයෝනෙක්ස් කමියුනිකේටර් (Beonex Communicator)
 කැමීනෝ (Camino)- මැක් OS X මෙහෙයුම් පද්ධතිය සඳහා (පෙර චිමේරා (Chimera) නමින් හැඳින්විය)
 CompuServe
 ඩොක්සිලා (DocZilla), මෙය SGML බ්‍රව්සරයකි
 එපිෆනි (Epiphany), මෙය GNOME හි වර්තමාණ පෙරනිමි (default) වෙබ් බ්‍රව්සරයයි
 ෆ්ලොක් (Flock), මෙය ෆයර්ෆොක්ස් පාදක කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සරයකි
 ගැලියොන් (Galeon), මෙය GNOME හි පැරණි පෙරනිමි වෙබ් බ්‍රව්සරයයි
 අයිස්වීසෙල් (IceWeasel), ෆයර්ෆොක්හි ඩේබියන් (Debian) අනුවාදය
 K-Meleon වින්ඩෝස් සඳහා
 K-MeleonCCF වින්ඩෝස් සඳහා (K-Meleon පදනම් කර තනා ඇත)
 K-Ninja වින්ඩෝස් සඳහා (K-Meleon පදනම් කර තනා ඇත)
 Kazehakase, GNU/ලිනක්ස් සඳහා වු ඉතා සැහැල්ලු GTK2 වෙබ් බ්‍රව්සරයකි
 මෑඩ්ෆොක්ස් (Madfox) (මෙය ෆයර්ෆොක්ස් පාදක කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සරයකි)
 මෙනිවන් (ManyOne)
 මොසිල්ලා ෆයර්ෆොක්ස් (පෙර ෆයර්බර්ඩ් (Firebird) හා ෆීනික්ස් (Phoenix) නම් වලින් හැඳින්වින)
 නෙට්ස්කේප් (6වන අනුවාදය සහ පසු)
 සීමන්කි (SeaMonkey) (මොසිල්ලා ඇප්ලිකේෂන් සුයිට් හි ඇතුලත නාමය. දැන් පොදු නමයි)
 ස්කිප්ස්ටෝන් (Skipstone)
 සෙරෝබැන්ක් බ්‍රව්සරය (පෙර Torpark නමින් හැඳින්වුනි)
 ඩීප්නෙට් (Deepnet) (p2p ජාලය සමග නිපැයුනි)

KHTML හා WebKit පිරිසැලසුම් යන්ත්‍ර පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර
KDE ව්‍යාපෘතිය විසින් KHTML පිරිසැලසුම් යන්ත්‍රය දියුණු කරන ලදී. WebKit ඇපල් සමාගම විසින් දියුණු කරන ලදී.
 ABrowse
 Android (ජංගම දුරකතන සඳහා වු පද්ධතියකි) සඳහා තැනු වෙබ් බ්‍රව්සරය
 iCab (4 වන අනුවාදය සඳහා WebKit භාවිතා කල අතර එයට පෙර අනුවාද සඳහා ඔවුන්ගේම විදැහුම් යන්ත්‍රයක් (Rendering engin) භාවිතා කරන ලදී)
 එපිෆනි (Epiphany), මෙය GNOME හි වර්තමාණ පෙරනිමි වෙබ් බ්‍රව්සරයයි
 Kazehakase, GNU/ලිනක්ස් සඳහා වු ඉතා සැහැල්ලු GTK2 වෙබ් බ්‍රව්සරයකි
 කොන්කරර් (Konqueror)
 ලයිම්චැට් (LimeChat)
 මිඩෝරි (Midori)
 ඔම්නිවෙබ් (OmniWeb)
 සෆාරි (Safari)
 S60 සඳහා වූ වෙබ් බ්‍රව්සරය (ජංගම දුරකතන සඳහා)
 Shiira
 ස්වි‍ෆ්ට් (Swift)

ප්‍රෙස්ටො (Presto) යන්ත්‍රය පදනම් කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර

 ඔපෙරා
 නින්ටෙන්ඩො (Nintendo) DS බ්‍රව්සරය (ඔපෙරා බලගැන්වූ)
 ඉන්ටර්නෙට් චැනල් (Internet Channel) (Web browser for the Wii කොන්සෝලය (Wii console) සඳහා වූ වෙබ් බ්‍රව්සරය (ඔපෙරා බලගැන්වූ)

ජාවා (Java platform) සඳහා වූ වෙබ් බ්‍රව්සර

 හොට්ජාවා (HotJava) (අත්හිටවනලදී)
 Lobo
 X-Smiles (පරික්ෂණාත්මක)

වර්තමාණයේ ඇති විශේෂිත වෙබ් බ්‍රව්සර
වෙබ් අඩවි ආශ්‍රිත වු විශේෂත ක්‍රියාකාරකම් පහසුවෙන් කිරීම සඳහා තැනූ වෙබ් බ්‍රව්සර.
 ෆ්ලොක් (Flock) (බ්ලොග් ලිවී‍ම , ඡායාරෑප හුවමාරු කරගැනීම හා RSS පුවත් කියවීම පහසු කිරීම සඳහා)
 ගෝස්ට්සිලා (Ghostzilla) (ක්‍රියාකාරකම් සැඟවීම සඳහා GUI තුලට මුසුවේ)
 සෝංබර්ඩ් (Songbird) (සංගීතය ඇසීම සදහා තැනූවකි)
 ස්පේස්ටයිම් (SpaceTime™) (සෙවුම් ත්‍රිමාණව කිරිමට)
 Wyzo (BitTorrent සඳහා වූ බ්‍රවුසරයකි)

අත්හිටවන ලද විශේෂිත වෙබ් බ්‍රව්සර
 AOL (තම අන්තඃජාලය (Itranet) සඳහා භාවිතා කරන ලදී)

අනෙකුත් වෙබ් බ්‍රව්සර
 3B (ත්‍රිමාණ වෙබ් බ්‍රව්සර)
 Abaco (Plan 9 from Bell Labs මෙහෙයුම් පද්ධතිය සඳහා)
 අමායා (Amaya)
 Arachne (DOS)
 AWeb
 කැරන් (Charon) (Inferno මෙහෙයුම් පද්ධතිය සඳහා)
 ඩිලො (Dillo)
 Emacs/W3
 ගොලුම් බ්‍රවුසර් (Gollum browser)
 IBrowse
 Krozilo
 මොත්‍රා (Mothra) (Plan 9 from Bell Labs මෙහෙයුම් පද්ධතිය සඳහා)
 නෙට්පොසිටිව් (NetPositive)
 නෙට්සර්ෆ් (NetSurf) (RISC OS මෙහෙයුම් පද්ධතිය හා GTK+ සඳහා වු C ක්‍රමලේඛන භාෂාවෙන් ලියන ලද විවෘත කේත වෙබ් බ්‍රව්සරයකි.)
 Oregano
 ප්ලැනෙට්වෙබ් (Planetweb) බ්‍රව්සරය (අත්හිටවන ලදී)
 Sleipnir
 VMS Mosaic
 වොයේජර් (Voyager)

පෙළ (Text) පාදක කරගත් වෙබ් බ්‍රව්සර
 ඇබාකො (Abaco)
 Alynx
 cURL (Line-mode බ්‍රව්සරයකි)
 DosLynx
 ELinks (ලින්ක්ස් (Links) වෙබ් බ්‍රව්සරයේ සක්‍රීය අනුවාදය)
 ලින්ක්ස් (Links) (වර්තමාණයේ සක්‍රීයව නොපවතී)
 Lynx
 Net-Tamer
 w3m
 WebbIE
 wget (Line-mode බ්‍රව්සරයකි)

මේවාත් බලන්න
 අන්තර්ජාලය
 විශ්ව ව්‍යාප්ත වියමන

අඩවි‌යෙන් බැහැර පිටු
 Adrian Roselli, evolt.org Browser Archive (2004). List and archive of many current and obsolete web browsers.
 Daniel R. Tobias, Brand-X Browsers (2002).
 WebRenderer, Java browser component
 Michael Bernadi, DOS Applications for Internet Use (2006).

Web browsers
Internet history

වෙබ් බ්‍රව්සර ලයිස්තුව