Nana Palsikar (hindi : नाना पालसिकर), né le  à Bombay (Inde ; alors Raj britannique), ville où il est mort le , est un acteur indien.

Biographie
Faisant carrière au cinéma principalement dans des films indiens produits à Bollywood (auxquels s'ajoutent quelques films étrangers ou coproductions), Nana Palsikar contribue à plus de cent-vingt films sortis entre 1935 et 1984, année de sa mort à 76 ans.

Parmi ses films notables, mentionnons Deux Hectares de terre (1953, avec Balraj Sahni et Nirupa Roy) et Devdas (1955, avec Dilip Kumar et Vyjayanthimala), tous deux réalisés par Bimal Roy, Maya de John Berry (film américain, 1966, avec Clint Walker et Jay North), Dhund de Baldev Raj Chopra (1973, avec Zeenat Aman et Danny Denzongpa) et Aakrosh de Govind Nihalani (1980, avec Reema Lagoo et Om Puri).

Dans les années 1960, Nana Palsikar gagne deux Filmfare Awards du meilleur acteur dans un second rôle (voir détails en rubrique « Récompenses » ci-après).

Filmographie partielle
1943 :  (शकुंतला) de V. Shantaram : le ministre
1953 : Deux Hectares de terre (दो बीघा ज़मीन) de Bimal Roy : Dhangu Maheto
1954 :  (बाप बेटी) de Bimal Roy
1955 : Shree 420 (श्री ४२०) de Raj Kapoor : un joueur
1955 :  (झनक झनक पायल बाजे) de V. Shantaram : Sadhu
1955 : Devdas (देवदास) de Bimal Roy : le chanteur des rues
1959 :  (अनाड़ी) de Hrishikesh Mukherjee : le prêtre maléfique
1960 :  (मेरा घर मेरे बच्चे) de Sohrab Modi : Sharmaji
1960 :  (कानून) de Baldev Raj Chopra : Kaalia
1962 :  (आशिक) de Hrishikesh Mukherjee : Thakur
1963 :  (शहर और सपना) de Khwaja Ahmad Abbas : le violoniste Johnny
1963 :  (गुमराह) de Baldev Raj Chopra : le père de Meena
1963 : Bharosa (भरोसा) de  : Shivcharan Das
1964 :  (हमरा घर) de Khwaja Ahmad Abbas
1964 : Sangam (संगम) de Raj Kapoor : Nathu
1965 :  (भूत बंगला) de Mehmood : Ramlal Ramu
1965 :  (आरज़ू) de Ramanand Sagar : le docteur
1965 :  (आसमा महल) de Khwaja Ahmad Abbas
1966 : Maya de John Berry : le père de Raji
1966 :  (अनुपमा) de Hrishikesh Mukherjee : l'assistant de Mohan Sharma
1966 :  (आख़िरी ख़त) de Chetan Anand
1967 :  (हमराज़) de Baldev Raj Chopra : Jumma
1967 :  (बूँद जो बन गयी मोती) de V. Shantaram : le directeur de l'école
1967 :  (बहारों के सपने) de Nasir Hussain : Bholanath
1969 :  (The Guru) de James Ivory : le maître du gourou
1969 :  (आदमी और इंसान) de Yash Chopra : le juge B. N. Desai
1970 :  (हीर रांझा) de Chetan Anand : Diwan
1971 :  (उपहार) de Sudhendu Roy : Ramchandra Awasthi
1972 :  (दास्तान) de Baldev Raj Chopra :  Khanna
1972 :  (ललकार) de Ramanand Sagar
1972 :  (शोर) de Manoj Kumar : le voleur
1973 : Dhund (धुंध) de Baldev Raj Chopar : le juge
1974 :  (इश्क इश्क इश्क) de Dev Anand
1977 :  (कर्म) de Baldev Raj Chopra : Shivlal
1978 :  (पति पत्नी और वो) de Baldev Raj Chopra : Nanaji
1980 : Aakrosh (आक्रोश) de Govind Nihalani : le père de Bhiku
1980 :  (The Naxalites) de Khwaja Ahmad Abbas : Charu Majumdar
1981 :  (अग्नि परीक्षा) de Baldev Raj Chopra : Dinanath Sharma
1982 : Gandhi de Richard Attenborough : un vieux villageois

Récompenses
Deux Filmfare Awards du meilleur acteur dans un second rôle gagnés :
En 1962, pour  ;
Et en 1965, pour .

Liens externes

Acteur indien de cinéma
Naissance en mai 1908
Naissance à Bombay
Naissance dans le Raj britannique
Décès en juin 1984
Décès à 76 ans
Décès à Bombay

Nana Palsikar


The Canadian Fascist Party was a fascist political party based in the city of Winnipeg, Manitoba, Canada in the 1930s. The formative core of the party was a splinter group from the Canadian Nationalist Party that found the principles of corporatism to be more important than the largely racial motivations of the Nationalist Party. This disposition is highlighted in one official statement that "anti-semitism was a symptom of Germany not of Fascism". The party was founded as the British Empire Union of Fascists and was affiliated with the British Union of Fascists. It later became known as the Canadian Union of Fascists and Canadian Union.  It published its own newspaper, The Thunderbolt.

The party was led by "Chuck" Crate, who became leader at the age of 17. He had contacted the British Union of Fascists, who put him in touch with the party. John Ross Taylor of Toronto became the party's secretary and organizer.

The party had a hard time attracting supporters because most Canadians who supported fascism leaned towards the racist brand espoused by Adrien Arcand and others. At the party's first meeting, there was an attendance of roughly 200 people.

This disparity between the party and Arcand's would continue throughout its existence. Before the government took action against Canadian fascist parties, the Canadian Union of Fascists and Arcand's group held simultaneous fascist congresses in Toronto. While Arcand's group, dubbed the "National Union" drew a crowd of around 4,000, the Canadian Union managed to draw only some 30 local residents to its cause.

The party was dissolved when the Second World War began. The party told its members to obey the law but to work for a negotiated peace. Crate escaped a treason charge and ended up in the Royal Canadian Navy.

The party, though not officially racist or antisemitic, had strong connections to Adrien Arcand's National Unity Party.

References

See also

 Fascism in Canada
 List of political parties in Canada

Canadian far-right political movements
Federal political parties in Canada
1930s establishments in Manitoba
Political parties established in the 1930s

Canadian Union of Fascists


is a metropolitan region in the Kansai region of Japan encompassing the metropolitan areas of the cities of Kyoto in Kyoto Prefecture, Osaka in Osaka Prefecture and Kobe in Hyōgo Prefecture. The entire region has a population () of 19,302,746 over an area of . It is the second-most-populated urban region in Japan (after the Greater Tokyo area), containing approximately 15% of Japan's population.

The GDP in Osaka–Kobe is $681 billion as measured by PPP , making it one of the world's most productive regions, a match with Paris and London. MasterCard Worldwide reported that Osaka is the 19th ranking city of the world's leading global cities and has an instrumental role in driving the global economy. If Keihanshin were a country, it would be the 16th-largest economy in the world, with a GDP of nearly $953.9 billion in 2012.

The name Keihanshin is constructed by extracting a representative kanji from Kyoto (), Osaka (), and Kobe (), but using the Chinese reading instead of the corresponding native reading for each of the characters taken from Osaka and Kobe, and the Kan-on Chinese reading of the character for Kyoto instead of the usual Go-on Chinese reading.

Definitions

Major Metropolitan Area

The Japan Statistics Bureau defines a Major Metropolitan Area or MMA () as a set of municipalities where at least 1.5% of the resident population aged 15 and above commute to school or work in a designated city (defined as the core area). If multiple designated cities are close enough to have overlapping outlying areas, they are combined into a single multi-core area. In the 2005 census, the designated cities used to define the Keihanshin MMA were Osaka, Kobe, and Kyoto. Sakai has subsequently become a designated city.

This region consists of the combination of the metropolitan areas of Osaka, Kobe, Kyoto, and Himeji, and additionally includes several periurban areas (particularly in eastern Shiga Prefecture) that are not part of the four metropolitan areas.

, the entire Keihanshin region had a population of 19,302,746 over an area of .

Range of distance
The Japan Statistics Bureau defines the set of municipalities that are entirely or mostly within  of the Municipal Office of Osaka as one measure of the metropolitan area. , the population for this region was 16,260,117.

Urban Employment Area

The Urban Employment Area is a metropolitan area definition developed at the Faculty of Economics of the University of Tokyo. This definition is comparable to the Metropolitan Statistical Area in the United States. The basic building blocks are municipalities.

The core area is the set of municipalities that contain a densely inhabited district (DID) with a population of 10,000 or more. The Urban Employment Area is called Metropolitan Employment Area, when its core area has 50,000 DID population or more. Otherwise, the area is called Micropolitan Employment Area. A DID is a group of census enumeration districts inhabited at densities of 4,000 or more persons per km². Outlying areas are those municipalities where 10% or more of the employed population work in the core area or in another outlying area. Overlaps are not allowed and an outlying area is assigned to the core area where it has the highest commuter ratio.

This definition assigns a Metropolitan Employment Area to the following cities of the Keihanshin region: Osaka, Kobe, Kyoto, Himeji, and Wakayama. The lists below indicate which cities belong to which metropolitan area. Towns and villages are not listed.

Osaka MEA

The Osaka Metropolitan Employment Area has a population () of 12,078,820 and consists of the following cities:
Core cities: Osaka, Sakai, Kadoma, Higashiōsaka
Outlying cities
Osaka Prefecture (entire prefecture)
Hyōgo Prefecture (southeastern part): Amagasaki, Nishinomiya, Ashiya, Itami, Takarazuka, Kawanishi, Sanda
Nara Prefecture (northern part): Nara, Tenri, Yamatotakada, Yamatokōriyama, Kashihara, Sakurai, Ikoma, Kashiba, Katsuragi
Other cities: Yawata (Kyoto), Hashimoto (Wakayama)

Kyoto MEA

The Kyoto Metropolitan Employment Area has a population () of 2,801,044 and consists of the following cities:
Core cities: Kyoto, Kusatsu
Outlying cities
Kyoto Prefecture (southern part): Uji, Kameoka, Joyo, Muko, Nagaokakyo, Kyotanabe
Shiga Prefecture (southwestern part): Otsu, Moriyama

Kobe MEA

The Kobe Metropolitan Employment Area has a population () of 2,565,501 and consists of the following cities:
Core cities: Kobe
Outlying cities
Hyōgo Prefecture (southern part): Akashi, Kakogawa, Takasago, Miki, and Ono

Himeji MEA

The Himeji Metropolitan Employment Area has a population () of 773,389 and consists of the following cities:
Core cities: Himeji
Outlying cities
Hyōgo Prefecture (southwestern part): Aioi, Tatsuno

Wakayama MEA

The Wakayama Metropolitan Employment Area has a population () of 569,758 and consists of the following cities:
Core cities: Wakayama
Outlying cities
Wakayama Prefecture (northwestern part): Kainan

Historical demographics of Keihanshin

Per Japanese census data, Keihanshin, also known as Greater Osaka, has had continuous population throughout the 20th century. From 1960 to 2010 the population nearly doubled from 10.6 million to 19.3 million. Beginning at around 2010, Keihanshin has experienced a small population decline.

Cities

Core cities
The core cities formed Keihanshin are government ordinance cities. These cities designated the three largest cities as special cities with Tokyo in 1889. Kobe designated the six largest cities as special cities in 1922, and adopted the ward system in 1931. Following World War II, the six largest cities was replaced by the government designated city system in 1956. Afterwards, Sakai became a government designated city in 2006.

The core cities of Keihanshin are:

 Osaka (population 2.75 million)
 Kobe (population 1.53 million)
 Kyoto (population 1.46 million)
 Sakai (population 826,447)

Other cities within the area

The other cities in the prefectures of Osaka, Hyōgo, Kyoto and Nara include:

Aioi
Akashi
Amagasaki (pop 460,000)
Ashiya
Awaji
Daitō
Fujiidera
Habikino
Hannan
Higashiōsaka (pop 490,000)
Himeji (pop 530,000)
Hirakata (pop 400,000)
Ibaraki
Ikeda
Itami
Izumi
Izumiōtsu
Izumisano
Jōyō
Kadoma
Kaizuka
Kakogawa
Kameoka
Kasai
Kashiwara
Katano
Katō
Kawachinagano
Kawanishi
Kishiwada
Kizugawa
Kyōtanabe
Matsubara
Miki
Minoh
Moriguchi
Mukō
Nagaokakyō
Nantan
Neyagawa
Nishinomiya (pop 490,000)
Ono
Ōsakasayama
Sanda
Sasayama
Sennan
Settsu
Shijōnawate
Suita (pop 390,000)
Takaishi
Takarazuka
Takasago
Takatsuki (pop 350,000)
Tatsuno
Tondabayashi
Toyonaka (pop 400,000)
Uji
Yao
Yawata

Additional cities
In the major metropolitan area (MMA) definition used by the Japanese Statistics Bureau, the following cities in the prefectures of Mie, Shiga, Nara, Wakayama are included:

Mie Prefecture
Nabari

Shiga Prefecture

Higashiōmi
Hikone
Kōka
Konan
Kusatsu
Moriyama
Ōtsu (pop 350,000)
Ōmihachiman
Rittō
Takashima
Yasu

Nara Prefecture

Gojō
Gose
Ikoma
Kashiba
Kashihara
Katsuragi
Nara (pop 350,000)
Sakurai
Tenri
Uda
Yamatokōriyama
Yamatotakada

Wakayama Prefecture
 Wakayama (pop 360,000)
 Hashimoto
 Iwade
 Katsuragi

Transportation

Air
There are two major airports. The fairly centrally located Osaka International Airport, laid over the border between the cities of Itami and Toyonaka, serves primarily domestic routes.

Kansai International Airport opened in 1994 and is now the main international airport for the region. It sits on an artificial island well off-shore in Osaka Bay towards the Wakayama outlet. Kansai is the geographical term for the area of western Honshū surrounding Osaka. The airport island link to the mainland via the Sky Gate Bridge R, containing a six lane expressway and the Kansai Airport Line, a rail link connecting to the Hanwa Line, which connects Wakayama to Osaka. Limited express trains offer non-stop service to Osaka and onward to Kyoto. Local connections are made to other areas. Highway buses also offer service to many areas.

Kobe Airport, built on a reclaimed island south of Port Island opened in 2006, offering domestic flights.

Rail
Keihanshin has a very extensive network of railway lines, comparable to that of Greater Tokyo. Main rail terminals in the cities include, Umeda/Osaka, Namba, Tennoji, Sannomiya, and Kyoto.

High speed rail

JR Central and JR West operate high-speed trains on the Tōkaidō-Sanyō Shinkansen line. Shin-Ōsaka Station acts as the Shinkansen terminal station, though the two lines are physically joined, and many trains offer through service. This station is connected to Ōsaka Station at Umeda by the JR Kyoto Line and the subway Midōsuji Line. Shin-Osaka Station is the busiest high-speed stations. The smaller stations of Kyoto Station, Shin-Kobe Station, Nishi-Akashi Station, Himeji Station, and Aioi Station also are within the Keihanshin area.

All trains on the two Shinkansen lines stop at Shin-Ōsaka Station and provide connections to other major cities in Japan. The Tokaido Shinkansen offers service to the east, stopping in such cities as Kyoto, Nagoya, Yokohama and Tokyo. From Tokyo connections can be made to other Shinkansen servicing areas north of Tokyo. The Sanyo Shinkansen offers service to the west, stopping in such cities as Kobe, Okayama, Hiroshima, and Fukuoka. Through service is also offered to the Kyushu Shinkansen extending service to such cities as Kumamoto and Kagoshima.

There are also numerous Limited Express services which operate on conventional lines, but are designed for comfortable long distance travel. Many of these trains operate at speeds that most other countries would consider "high-speed". From Osaka and Kyoto, Limited Express services connect most major cities within the Keihanshin area and beyond, and are more popular than the Shinkansen for connections within the area due to service to more areas and more centrally located and well connected stations in areas also serviced by Shinkansen. Lower ticket prices also encourages usage, though they are more expensive than the regular/commuter trains which operate on the same lines.

Commuter rail

Both JR West and private lines connect Keihanshin and its suburbs. The commuter rail network of JR West is called the Urban Network. Major stations on the JR Osaka Loop Line include Osaka (Umeda), Tennōji, Tsuruhashi, and Kyōbashi. JR West competes with such private rail operators as Keihan Electric Railway, Hankyu Railway, Hanshin Railway, Kintetsu Railway, and Nankai Electric Railway. The Keihan and Hankyu lines connect Osaka and Kyoto; the Hanshin and Hankyu lines connect Osaka and Kobe; the Kintetsu lines connect to Nara, Yoshino, Ise and Nagoya; and the Nankai lines connect to Osaka's southern suburbs and Kansai International Airport as well as Wakayama and Mt. Koya. Many lines in Keihanshin accept either ICOCA or PiTaPa contactless smart cards for payment.

Municipal subway

Osaka, Kyoto and Kobe each have municipal subway systems. The Osaka Municipal Subway was privatized in 2018 and is now operated by Osaka Metro.
Other rapid transit systems in the region include Kobe New Transit which serves the artificial islands off the coast of Kobe including Kobe Airport, as well as Osaka Monorail that connects municipalities in Osaka Prefecture to Osaka International Airport.

Economy

GDP (purchasing power parity) 2015

Compared with other urban regions of the world, the agglomeration of Osaka-Kobe is the ninth largest economy, in terms of gross metropolitan product at  purchasing power parity (PPP), in 2015 according to a study by the Brookings Institution.

Metropolitan employment areas

Prefectures

 2014 average exchange rate (1 US dollar = 110 yen)

GDP (nominal) 2014
Kansai region and Top 20 Countries.

See also
 Hanshin Industrial Region (Osaka and Kobe area)
 Kamigata
 Kansai region
 Kansai Science City
 Keihanshin industrial region
 List of metropolitan areas by population
 List of metropolitan areas in Asia by population
 List of metropolitan areas in Japan by population
 Jing-Jin-Ji

References

Osaka-Kobe-Kyoto
Kansai region

Keihanshin


Araf, bazı din ve inançların ahiret kavramlarında yer alan, kötüler ve iyilerin sınıfına sokulamayan, inançlı günahkarların veya günah ve sevapları eşit olanların gideceği geçici arınma yeri, nihai ahiret mekanları arasında olduğuna inanılan yer, çoğunlukla dağ. Sözcük olarak, Arapça "kum tepesi" anlamındaki "urf"un çoğul halidir.

İslam'da bu kavramın adı Araftır. Diğer dinlerdeki benzer yerler için de Türkçede anlam ve kullanımının oturmuş olması sebebiyle, bu ad kullanılır. Araf farklı inanç ve dillerde farklı sözcüklerle ifade edilir.

Yahudilik'te Araf

Yahudilik'te arınma yerine Gehenna denir. Bazı Yahudi geleneklerinde, günahkarlar bir senesini burada geçirdikten sonra salınırlar.

Hristiyanlık'ta Araf

Kutsal Kitap'ta
Araf öğretisi desteklemek için alıntı yapılabilecek tek kutsal pasaj, 2. Makabeler kitabındaki 12 bölümdeki 39-45 ayetlerdir. Metne göre Yahuda Makabe savaşta ölen İsrail oğullarının cesetleri üzerinde putların tılsımlarının bulunduğunu görür ve bu Musa yasalarına karşı bir harekettir. Bu nedenle ölülerin günahlarını bağışlanmasını sağlamak içim Yahuda onlar adına dua edilmesini ve para toplanıp Yeruşalem'e gönderilmesini önerir.

Katolik Öğretisinde Araf

Araf öğretisinde ölümden sonra bir yaşam olduğu ve sonunda herkesin bireysel olarak yargılanacağı yatar. Bu nedenle 'Araf eskatoloji açıklaması kapsamında anlaşılabilir' bu, Araf öğretisinin bireysel olarak insanın kaderi ve nihai yargı ile ilgilidir.

Katolik öğretisine göre ölüm dirilişi beklerken ölüm bir çeşit derin bir uyku değildir. Ölüm bir ara durumdur. 'İlahi lütfun nihai zaferinden' hemen önce gerçekleşen bir geçici cezadır (Katolik Kilisesi Din ve Ahlak İlkeleri n. 1472). Origenes ve Augustinus'a göre bu ara aşamada her bir birey için özel bir arınma gerçekleşir. (Origenes - In Lucam Hom. XXIV). Büyük Gregor için bireyin tamamen Tanrı ile olmadığı zamanlar bir tür cezadır. (Dialogorum Lib. IV, 25).

1274 yılında yapılan 2. Lyon konsilinde ve 1439 yılındaki Floransa konsilinde Araf öğretisini açıklığa kavuşturmak için bir fırsat doğar. Ölüler için yapılan duaların faydasının tanınması bu konsillerde ortaya çıkar. Aynı yolu izleyerek 16. yy da esas olarak Araf'ın varlığını reddeden Reformculara aynı vesileyle yanıt veren Trento Konseyi de 'Araf vardır ve imanla dua edenlerin yardımıyla ruhların orada tutulduğu' hatırlatılır.

Bugünkü Katolik Kilisesi öğretisi, Araf öğretisini işlerken Tanrı'nın arındırıcı gücüne inancıyla umudu vurgular. (Katolik Kilisesi Din ve Ahlak İlkeleri - N. 1030). İtalyan mistik Cenova'lı Katerina'nın Araf hakkındaki kitabında açıkladığı gibi: Ölümle birlikte ruh, aynı zamanda mutluluk ve kederin deneyimi haline getiren Tanrı ile yakın bir ilişki içinde bulunur. Keder, işlenen tüm geçmiş günahların pişmanlığı ile ilgilidir.

O halde Araf 'Rab'de ölenlerin bireysel ve evrensel olarak tamamlama (başarı) için beklediği bir durumdur (bir yer değildir!) Araf'taki ölüler için dua, Rabbin ikinci gelişi için bir tür dua gibidir.'

Doğu Ortodoks Kilisesi'nin Görüşü

Doğu Ortodoks Kilisesi'nin araf kavramını reddetmesinin yanı sıra, ölümün ardından ve Yargı Günü'nden evvel bulunulan bir ara hali kabul eder ve ölüler için dua eder. Kilise geleneğinin açıklamalarına göre, ölen insanların ruhları amellerine göre ebedi cennet ve ebedi cehennem (Hades & Sheol) benzeri iki yere giderler ve orada ruhsal sevinç veya ruhsal azap duyarlar. Ölülerin dirileceği gün geldiği zaman kalıcı olarak ebedi cennete ve ebedi cehenneme gönderilirler ancak bu kez beden de ruha eşlik edecektir. Hesaplaşma gününde Hades & Sheol'da bulunan bir ruh, ebedi cennete gönderilebilir.

Amerika Rum Ortodoks Başpiskoposluğu'na göre:

Araf; kendini Tek, Kutsal, Evrensel ve Elçisel olarak tanımlayan Doğu Ortodoks Kilisesi'ne göre hiçbir zaman kabul görmemiş ve Büyük Bölünmeden (1054) önce Kilise'nin Bir olduğu dönemde asla var olmamış, Roma-Katoliklerine ait bir 'doktrin'dir. Mesih, ruhları günahlarından temizlemek için sözde 'Araf Ateşi'nden geçirme gereksinimini duymamaktadır. İmanlıların kurtuluşunun Mesih'in Lütfu sayesinde gerçekleştiği Kitab-ı Mukaddes'in birçok bölümünde önemle vurgulanmaktadır. İmanlılar İsa'nın Kanı ile arınmışlardır.

Doğu Ortodoks Kilisesi'ne göre, kimin ebedi cennete kiminse ebedi cehenneme gideceğine Yargı Günü'nde Adil Yargıç olan Tanrı karar verecektir. Kilise, ölmüş kişinin nereye gittiğini bilemez, ancak ölmüş ya da Kilisenin öğretisine göre uyumuş olan insanlar için sevgi ve ilgiden mütevellit dua edilir. Kişiye yaşarken nasıl dua edildiyse, vefatının ardından da aynı şekilde dua edilir. Ölülerin ardından dua okumak onların ruhlarına huzur getirecektir. Kitab-ı Mukaddes'in Eski Ahit'ine ait 2. Makabeler kitabının 12.bölümüne bakıldığında Yahuda savaşta ölenlerin günahlarından arınmaları için kurban sunmaktadır. Yani ölüler için dua etmek Kutsal Kitap'a dayandırılır. İlaveten, Kilise Geleneği gereğince ölülerin huzur bulması adına yılın belli zamanlarında özel dualar edilir ve anma törenleri uygulanır.

Ortodoks Hristiyanların bir kısmı, ölülerin ruhlarının bedenden ayrılmalarının akabinde göğe yükselirken bir nevi geçitten geçtikleri Göksel Geçitler öğretisine (Aerial Toll Houses) inanırlar. Diğer Ortodokslar tarafından reddedilen ancak Kilise ilahiyatında yer alan bu teoriye göre "ölümün ardından bedeni terk eden ruh, melekler tarafından Tanrı'ya götürülür. Bu yolculuk sırasında ruh bir geçitten geçirilir, onu günahlarıyla suçlamaya çalışan ve cehenneme sürüklemeye uğraşan iblislerle çeşitli şekillerde karşılaşır."

İslam'da Araf

Araf'ın cennet ile cehennem arasında bulunan bir yer olduğuna inanılır. Günah ve sevapları eşit olduğundan cennet ya da cehenneme giremeyenlerin bekletildikleri yer olarak bilinen Araf'ın Kur'an'daki tasviri şöyledir:

"''46- İki taraf arasında bir engel ve tepeler üstünde hepsini yüzlerinden tanıyan adamlar vardır. Cennete gireceklere: 'Selam size' derler, ki bunlar, henüz girmeyen fakat 'şiddetle arzu edip umanlardır.'

47- Gözleri cehennem halkından yana çevrilince: 'Rabbimiz, bizi zalimler topluluğuyla birlikte kılma' derler.

48- Burcun üstündeki adamlar, kendilerini yüzlerinden tanıdıkları adamlara seslenerek derler ki: 'Ne toplamış olmanız, ne büyüklük taslamanız  size bir yarar sağlamadı.'

49- 'Kendilerine Allah'ın bir rahmet eriştirmeyeceğine yemin ettiğiniz kimseler bunlar mıydı? Girin cennete. Sizin için korku yoktur ve mahzun olmayacaksınız.'

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Ahiret
 Cennet
 Cehennem
 İlahi Komedya

Ölümden sonra yaşam
Katolik ilahiyatı ve doktrinleri
Hristiyan eskatolojisi
Hristiyan terminolojisi
Hristiyanlık ve ölüm
İslam terimleri
İslam'da ahiret
İslam mitolojisi

Araf


Le FMA IA 36 Cóndor était un projet argentin d'avion de ligne à réaction mené dans les années 1950.

Origine

L'Argentine disposait dans les années 1950 d'une industrie aéronautique assez importante. L'entreprise publique Fábrica Argentina de Aviones (FMA) construisait différents types d'appareils, sous licence ou de ses propres créations. Après la Seconde Guerre mondiale un certain nombre d'ingénieurs allemands s'enfuient vers l'Argentine. L'un d'entre eux, Kurt Tank, qui était notamment le concepteur du chasseur Focke-Wulf Fw 190, se retrouve à la tête de l'ambitieux projet FMA IA 36 Cóndor, qui vise à produire un petit avion de ligne à réaction, et est lancé en 1953.

Caractéristiques

Ce petit avion (40 passagers maximum) se démarquait par sa configuration aérodynamique. Les cinq moteurs étaient placés en anneau autour de l'arrière du fuselage, et nourris par une entrée d'air enveloppant totalement celui-ci. Cette configuration aurait permis d'absorber la couche limite (le flux d'air circulant très près du fuselage), réduisant la trainée. Dans la première version, les moteurs devaient être des Rolls-Royce Nene II, soit le moteur du Hawker Sea Hawk. Les performances visées étaient remarquables, notamment avec une vitesse de croisière de .

Abandon

Initialement, le premier vol est prévu pour 1956. Le projet prend du retard puis est enterré en 1958, à la suite d'un changement de gouvernement.

Références

Liens externes

Projet aéronautique abandonné
Économie en Argentine
Aéronef FMA

FMA IA 36 Cóndor


La clasificación para la Copa Asiática 1956 se llevó a cabo entre febrero y septiembre de 1956. Las selección de  clasificó automáticamente en su condición de anfitrión.

El formato utilizado fue divido en dos etapas. En la primera, seis selecciones se emparejaron de manera que cada par dispute dos encuentros, ida y vuelta, en donde los ganadores pasaban a la segunda ronda. En ella, los tres triunfantes se sumaron a otros tres seleccionados clasificados de manera automática a esta fase, y se emparejaron disputando encuentros de ida y vuelta, donde los tres ganadores obtenían el cupo para disputar el torneo a realizarse en Hong Kong.

Clasificación
Cuatro selecciones clasificarían al torneo, utilizándose un sistema de liga para definir al campeón.  clasificó automáticamente debido a su localía. Nueve selecciones se disputaron las tres plazas restantes.

 y  se retiraron antes de efectuar el torneo, por lo que , el restante, clasificó automáticamente a la cita final.

Grupo 1

Primera ronda

|}
 no quiso jugar.

Segunda ronda

|}
 no quiso jugar.

Tercera ronda

|}

 se calificó sin jugar.

Grupo 2

Primera ronda

|}

Segunda ronda

|}

Tercera ronda

|}

 abandonó el torneo, por lo que  clasifica a la Copa Asiática.

Grupo 3

Primera ronda

|}

Segunda ronda

|}

Tercera ronda

|}

Equipos clasificados a la Copa Asiática 1956

Referencias

1956
Copa Asiática 1956
Fútbol en 1956

Clasificación para la Copa Asiática 1956


Lucile Peytavin est une essayiste et historienne française.

Biographie
De 2013 à 2017, Lucile Peytavin est chargée des questions d'égalité professionnelle et de dialogue social pour l'Union des entreprises de proximité.

En 2016, elle rejoint le laboratoire de l'égalité.

En 2019, elle soutient sa thèse de doctorat en histoire intitulée . Elle montre le rôle majeur que les femmes ont joué dans le développement de l'artisanat et des commerces ruraux. Les femmes concilient le travail dans l'atelier ou la boutique, l'éducation des enfants et les tâches domestiques. Elles sont pourtant considérées par la société comme sans profession.

En mars 2021, elle publie Le Coût de la virilité dans lequel elle étudie les comportements asociaux par sexe.

Thématiques
Lucile Peytavin s'interroge sur les conséquences économiques et culturelles de la surreprésentation des hommes dans les comportements à risques et violents. Par exemple, elle se demande pourquoi les mesures de prévention de la sécurité routière visent les jeunes, alors que les auteurs présumés d'accidents mortels de la route sont à 84 % des hommes. Pour l'État, ces comportements asociaux se traduisent en termes de forces de l'ordre, de justice, de services de santé. Pour la société, cela a des conséquences physiques, psychologiques pour les victimes, entraînant perte de productivité ou destruction de biens.

Pour évaluer le coût, elle établit le montant des dépenses imputables aux comportements des hommes et celui des dépenses imputables aux comportements des femmes. Elle s'appuie sur le rapport Quinet, paru en 2013 et basé sur les travaux de l'OCDE. Les comportements à risques et violents des hommes coûtent  d'euros par an, soit à peu près le déficit annuel du budget général de la France.

Publications

Notes et références

Liens externes

Essayiste français du XXIe siècle
Historienne française
Historienne française du genre
Militant pour les droits des femmes
Féministe française du XXIe siècle

Lucile Peytavin


منطقة يبرود منطقة سورية إدارية تتبع محافظة ريف دمشق  ومركزها مدينة يبرود، بلغ تعداد سكان المنطقة 48,370 نسمة حسب التعداد السكاني لعام 2004.

نواحي منطقة يبرود
ناحية مركز يبرود
ناحية عسال الورد

المراجع

منطقة يبرود
يبرود

منطقة يبرود


Deborah Priya Henry (21 de julho de 1985), também conhecida como Priya Emmanuel, é uma apresentadora de TV indiana-malaia de ascendência indiana e irlandesa e ex-modelo e titular de concursos de beleza que foi coroada Miss Universo Malásia 2011, porém acabou não chegando às semifinais, este é o 41º ano consecutivo que a Malásia não foi classificada para o concurso Miss Universo. Ela ganhou o Miss Malaysia World 2007 e também também ficou no Top 15 no Miss Mundo 2007.

Henry deixou sua carreira de modelo para defender a vida de crianças refugiadas na Malásia.

Biografia
Deborah Henry nasceu em Dublin, Irlanda e cresceu em Kuala Lumpur, Malásia. Seu pai é indiano-malaio e ela é descendente de irlandeses por parte mãe.

Henry passou seus anos de escola secundária na Sayfol International School. Ela se destacou particularmente no basquete e no vôlei na escola e ganhou uma medalha de ouro no atletismo das Escolas Internacionais de Kuala Lumpur, além de receber um troféu de "Desportista do Ano" de sua escola por suas conquistas.

Deborah começou a modelar aos 15 anos e três anos depois modelou em Londres por sete meses. Ela apareceu no videoclipe "Itu Kamu", da banda de rock malaia Estranged.

Henry detém um Bacharelado em Artes e graduação em Ciência Política e Economia pela University of Queensland, em Brisbane, Austrália. Seus focos são a defesa dos direitos humanos e o desenvolvimento sustentável com o objetivo, a longo prazo, de erradicar a pobreza.

Carreira

Modelagem
Deborah começou a modelar aos 15 anos, como modelo de passarela e de revista em Kuala Lumpur. Ela se mudou para Londres em 2003. Ela fez um pausa da modelagem em 2004 para continuar seus estudos em Brisbane. Ela voltou para a Malásia em 2007 e participou do Miss Malásia 2007. Henry apareceu em capas da Elle India, Harper's Bazaar Malaysia, Marie Claire Malaysia e muitas outras. Também foi destaque na Vogue Índia.

Deborah é o rosto da Malaysian International Fashion Alliance (MIFA) 2011.

Concursos de beleza

Miss Mundo 2007
Henry ganhou o Miss Malásia 2007 e representou seu país no Miss Mundo 2007. Ela é notável por ter ficado no Top 15, a colocação mais alta que uma mulher da Malásia alcançou desde Lina Teoh em 1998.

Miss Universo 2011
Deborah, que tem , competiu no concurso nacional de beleza de seu país, Miss Universo Malásia, realizado em 27 de janeiro de 2011 em Kuala Lumpur, onde se tornou a eventual ganhadora do título, recebendo o direito de representar sua nação no Miss Universo 2011, entretanto, ela não se classificou para as semifinais.

Programa de TV
Henry também foi uma das três apresentadores de Bella, um talk show estilo revista. Ela apresentou o programa ao lado de Daphne Iking e Elaine Daly.

Atuação
Deborah fez parte do elenco de The Malay Chronicles: Bloodlines, um filme da Malásia lançado em 10 de março de 2011.

Campanha de produtos
Em março de 2017, Henry lançou uma linha de roupas prêt-à-porter chamada Deborah Henry x FashionValet: Laidback Luxe. Una collab com a Fashion Valet, a linha apresenta roupas destinadas a viajantes da moda.

Trabalho humanitário
Deborah co-fundou a Fugee School, uma organização de caridade sem fins lucrativos que oferece educação básica para crianças refugiadas da Somália. Até o momento, a escola já educou mais de 250 alunos e atualmente atende 130 alunos de quatro a 22 anos de idade. Henry também é defensora dos direitos das crianças na World Vision, uma organização cristã de auxílio, desenvolvimento e advocacia. Ela também é porta-voz do projeto The Pink Project PSA 2010, da revista Harper's Bazaar. Deborah tornou-se embaixadora da Campanha Yes, I Can, uma campanha educacional, de conscientização e defesa para a prevenção de gravidez não planejada e indesejada na Malásia.

Em 2013, Henry foi incluída na lista da Forbes dos principais filantropos asiáticos por sua contribuição em "ajudar os muitos refugiados da Somália (devastada pela guerra) que encontraram o caminho para a Malásia".

Em 2016, no mês sagrado do Ramadã, Deborah lançou uma campanha de arrecadação de fundos pessoal, apoiada pela World Vision Malaysia, para arrecadar dinheiro para cidadãos sírios desalojados que buscam refúgio no Líbano.

Em 2018 Henry se tornou uma das celebridades apoiadoras da Red Ribbon, da Malaysian AIDS Foundation, juntando-se a nomes como Dato' Sri Siti Nurhaliza, Datuk Aaron Aziz, Bob Yusof, Dayang Nurfaizah, Joey G e Fahrin Ahmad a fim de espalhar pela Malásia a conscientização sobre sexo seguro. Ela também foi apresentadora do Tun Dr Siti Hasmah Award Gala Dinner 2018 ao lado de Fahrin Ahmad.

Vida pessoal
Henry se casou com o empresário malaio, Dr Rajiv Bhanot, em 27 de fevereiro de 2017 em uma cerimônia realizada em Udaipur, na Índia. Eles se conheceram quando Henry tinha dezesseis anos.

Cristãos da Irlanda
Alunos da Universidade de Queensland
Malaios de ascendência indiana
Modelos femininos da Malásia

Deborah Priya Henry


Lost Weekend er en kortfilm fra 1999 instrueret af Dagur Kári efter manuskript af Dagur Kári.

Handling

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1999

Lost Weekend


Kukučínov este o comună slovacă, aflată în districtul Levice din regiunea Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 600 de locuitori.

Istoric
Localitatea Kukučínov este atestată documentar din 1293.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Kukučínov


Sarajevska pivovara d.d. ( SASE : SRPVRK1 ) smatra se prvom industrijskom proizvodnjom u Bosni i Hercegovini, a osnovana je 1864. godine. Sjedište se nalazi u Sarajevu. To je jedina europska pivovara čija je proizvodnja bila kontinuirana tijekom Osmanskog Carstva, kao i za vrijeme vladavine Austro-Ugarske monarhije. Zgrada Sarajevske pivovare jedna je od najatraktivnijih zgrada u Sarajevu, s arhitektonskim stilom koji je mješavina orijentalnog i klasičnog europskog dizajna.

Povijest
Sarajevska pivara osnovana je 1864. godine i smatra se prvom industrijskom proizvodnjom u Bosni i Hercegovini. Godine 1907. Pivovara je postala najveća u Austro-Ugarsko carstvo već 1898. proizveo je 45.000 hectolitara. Nakon završetka Prvog svjetskog rata i stvaranje Kraljevine Jugoslavije proizvodnja piva je smanjena. 1923. Pivovara je nacionalizirana i bila je ekskluzivni dobavljač kraljevskog dvora, a između prvog i Drugog svjetskog rata Sarajevska pivovara kupila je pivovaru u Slavonskom Brodu (1925) i Petrovaradinu (1927) i izgradila tvornicu slada u Skoplju (1927).

1957. puštena je u rad prva automatska linija za punjenje piva kapaciteta 5000 boca na sat, a u sljedećih 15 godina sve su tvornice rekonstruisane, pa je proizvodni kapacitet povećan na 400 000 hektolitara godišnje.

Osamdesetih godina 20. stoljeća Sarajevska pivovara bila je u najvećoj krizi u svojoj povijesti, a u bivšoj Jugoslaviji pala je na 20. mjesto od ukupno 28 pivovara u bivšoj Jugoslaviji. Pad je uspješno zaustavljen i do 1991. godine pivovara je modernizirana, a proizvodnja je povećana tri puta, pa je Sarajevska pivovara svrstana među četiri vodeće pivovare u bivšoj Jugoslaviji.

Razvoj Sarajevske pivovare zaustavljen je u razdoblju 1992. – 1995., Tijekom rata u BiH, tijekom kojeg je gotovo u potpunosti uništena, a šteta je procijenjena na više od 20 milijuna američkih dolara. U tom razdoblju Pivovara nije prestala raditi i proizvodnja je bila simbolična - samo 3% prethodne proizvodnje. Za stanovnike Sarajeva bio je jedini izvor pitke vode u opkoljenom gradu. Od 1996. do 2013. godine tvornica je uspješno rekonstruirana, a u njezin razvoj i modernizaciju uloženo je oko 43 milijuna eura.

Proizvodnja
Sarajevska pivovara danas je vodeća bosanska tvrtka u proizvodnji piva, gazirane i negazirane vode, bezalkoholnih pića i sokova. Proizvodnja se odvija u sjedištu tvrtke u starom dijelu Sarajeva, na površini od oko 17.400 m 2. Čitav proizvodni proces Sarajevske pivovare u skladu je s najvišim tehničkim standardima. Standardi kontrole kvalitete i okoliša te sustav HACCP razvijeni su i implementirani u skladu s međunarodnim standardima EN ISO 9001: 2000, ISO 14001: 2004 i Codex Alimentarius. Usklađenost sustava sa zahtjevima tih standarda je potvrdio revizije nezavisnog renomirane certifikacijske kuće RW TÜV Essenu i izdavanje u TÜV CERT potvrde o sukladnosti. Najprepoznatljiviji brend Sarajevske pivovare - Sarajevo pivo, jedan je od brendova u Bosni i Hercegovini. Sarajevska pivovara također ima licenciranu proizvodnju Pepsija i Oettingera .

Zgrada
Zgrada Sarajevske pivovare jedna je od najatraktivnijih zgrada u Sarajevu, s arhitektonskim stilom koji je mješavina orijentalne i klasične europske arhitekture. U okviru Sarajevske pivovare postoji pivarski muzej, jedini takve vrste u BiH. Izložba muzeja podijeljena je u različita razdoblja - Osmansko carstvo i Austro-Ugarska monarhija, svjetski ratovi, socijalističko i poslijeratno razdoblje u BiH.

Vidi još

 Sarajevsko pivo

Izvori

Stari Grad Sarajevo
Sarajevo
Prehrambene tvrtke u Bosni i Hercegovini
Pivovare

Sarajevska pivovara


الصامت الانفجاري أو الشديد (كما في كتاب سيبويه) هو صوت كلامي ينتج بحبس تيار الهواء خلف نقطة ما في الطريق الصوتي ثم إطلاقه دفعة واحدة مما يحدث صوتا مسموعا.

تقسم الانفجاريات إلى انفجاريات فموية وانفجاريات أنفية. في الانفجاريات الأنفية يخرج قسم من تيار الهواء من الأنف إضافة إلى ما يخرج من الفم.

من الانفجاريات الفموية الشائعة في لغات العالم ما يلي:
 الصامت الانفجاري الشفهي المهموس
 الصامت الانفجاري الشفهي المجهور
 الصامت الانفجاري اللثوي المهموس
 الصامت الانفجاري اللثوي المجهور
 الصامت الانفجاري الغاري المهموس
 الصامت الانفجاري الغاري المجهور
 الصامت الانفجاري الطبقي المهموس
 الصامت الانفجاري الطبقي المجهور
 الصامت الانفجاري اللهوي المهموس
 الصامت الانفجاري اللهوي المجهور
 الصامت الانفجاري المزماري

عندما يبقى شراع الحنك مفتوحاً لا يتشكل الانفجار بل تتشكل الصامتات الأنفية مثل  و

الانفجاريات أصوات شائعة جدا ولا تكاد تخلو لغة في العالم منها، وبالأخص [p], [t], [k].

المراجع

صوامت انفجارية
طريقة النطق

صامت انفجاري


Episcopia de Muncaci este unitate de cult a Bisericii Greco-Catolice Ucrainene, cu sediul la Ujhorod.

Istoric
În anul 1596, prin Uniunea de la Brest, credincioșii de rit bizantin din Regatul Poloniei au fost scoși de sub jurisdicția Patriarhiei Moscovei și puși sub jurisdicția Scaunului Romei. În 1646 a avut loc după același model Uniunea de la Ujhorod.

Din 1646 până în 1771 vicariatul de Muncaci, condus de un episcop, a fost sufragan (subordonat) al Arhidiecezei de Eger.

În data de 19 septembrie 1771 împărăteasa Maria Terezia a emis un decret, aprobat ulterior de Roma, care a scos Vicariatul de Muncaci de sub tutela Arhidiecezei de Eger. Astfel a fost înființată o jurisdicție ecleziastică greco-catolică de sine stătătoare.

Vicariatul Maramureșului
Episcopul György Bizánczy a înființat în anul 1720 un vicariat greco-catolic al Maramureșului. Tot el l-a hirotonit episcop pe Inocențiu Micu-Klein în anul 1729.

Cea mai mare parte a teritoriului Vicariatului de Maramureș a devenit în anul 1853 parte a Episcopiei de Gherla, odată cu înființarea acesteia. Mitropolitul Ioan Vancea a obținut la sfârșitul secolului al XIX-lea scoaterea parohiilor române unite de la Sighetu Marmației și Slatina de sub ascultarea Episcopiei Greco-Catolice de Muncaci și arondarea lor la Episcopia de Gherla.

Odată cu înființarea Eparhiei de Maramureș prin Concordatul din 1927, a fost înființat și Vicariatul Greco-Catolic Ucrainean din România. Astfel 11 parohii greco-catolice rutene din Eparhia de Muncaci (Cehoslovacia) și 17 parohii greco-catolice rutene din Eparhia de Stanislau (Polonia) au intrat în componența Eparhiei Române Unite de Maramureș, cu sediul la Baia Mare.

Persecuția în timpul Uniunii Sovietice
În anul 1947 episcopul Teodor Romja a supraviețuit unui atentat în care și-a pierdut viața conducătorul trăsurii în care se afla. Ajuns în spital, a fost injectat cu o substanță letală într-un al doilea atentat, coordonat de ofițerul NKVD Pavel Sudoplatov. Episcopul Romja a fost beatificat (declarat fericit) în anul 1991.

Religia în Ucraina
Ujhorod
Episcopii catolice orientale

Episcopia de Muncaci


ساحة معقل الزعيم هي إحدى ساحات مدينة تونس، وكانت تسمى قديما رحبة الغنم إذ كانت تباع فيها الأغنام، وأخذت اسمها الحالي في عهد الاستقلال، ذلك أن الزعيم الحبيب بورقيبة كان يقيم بمنزل يقع على هذه الساحة. وتتوسطها الآن منطقة خضراء تحيط بها عدة معالم من أهمها جامع الهواء وجامعة الزيتونة ومتحف الخزف.

ساحات تونس

ساحة معقل الزعيم


Vučji jezik može označavati:
 Vučji jezik (boražinovke), Alkanna Tausch, biljni rod iz porodice boražinovki
 Vučji jezik (kaćunovke),  Coeloglossum (L.) Hartm. → Dactylorhiza Neck. ex Nevski, biljni rod iz porodice kaćunovki, danas uklopljen u daktilorhiza

Vučji jezik


Rudolf Carnap (18 Mayıs 1891 - 14 Eylül 1970) 1935'ten önce Avrupa'da, sonrasında Amerika'da etkin olan Alman filozof. Viyana Çevresinin önemli bir üyesi ve mantıksal olguculuğun bir destekçisiydi. "Yirminci yüzyıl filozofları arasında bir dev" sayılmaktadır.

Yaşamı

Carnap'ın babası fakir bir kurdele dokumacısından bir kurdele yapım fabrikasının sahibi konumuna kadar gelmişti. Annesi akademik bir arka plana sahipti; onun babası bir eğitim inkılapçısıydı ve en büyük erkek kardeşi ise arkeolog Wilhelm Dörpfeld idi. Carnap on yaşında iken amcasına Yunanistan'a olan bir yolculuğunda eşlik etti. Carnap sıkıca Protestan olan dindar bir ailede yetiştirildi ancak sonradan bir ateist oldu.

Resmi eğitimine Jena'daki Barmen Gymnasiumda ve Carolo-Alexandrium Gymnasiumda başladı. 1910'dan 1914'a kadar Jena Üniversitesinde fizik alanında bir tez yazmak amacıyla öğrenim gördü. Ama aynı zamanda Immanuel Kant'ın Arı Usun Eleştirisi eserini Bruno Bauch tarafından verilen bir ders boyunca özenle inceledi ve Gottlob Frege'nin matematiksel mantık üzerine verdiği derslere giren çok az sayıdaki öğrenciden biriydi.

Üniversite yıllarında Alman Gençlik Hareketinden etkilendi.

Carnap, Birinci Dünya Savaşı'na siyasi ve töresel itirazları olmasına rağmen Alman ordusuna katılmak zorunda hissetti. Üç yıl görev yaptıktan sonra, Albert Einstein'ın yeni atanmış bir profesör olduğu Berlin Üniversitesinde fizik öğrenimi görmesine izin verildi. Carnap ardından Jena Üniversitesindeki öğrenimine devam etti. Burada uzay ve zamanın aksiyomatik kuramını savunan bir tez yazdı. Fizik bölümü çok felsefi, felsefe bölümünden Bruno Bauch ise çok salt fizik olduğunu söyledi. Carnap bunun ardından 1921 yılında Bauch'un danışmanlığında uzay kuramı üzerine daha ortodoks Kantçı bir biçimde yeni bir tez yazdı ve onu Der Raum (Uzay) adıyla Kant-Studien dergisinin ek bir sayısında yayınladı.

Frege'nin dersi onu Bertrand Russell'ın mantık ve felsefe üzerine çalışmalarıyla tanıştırdı. Kendini bilimleri besleyen mantık alanındaki yenilikleri kullanarak geleneksel felsefeyi aşma çabasına adadı. Ona yazdığı mektuba cevap olarak Russell, Principia Mathematica adlı başyapıtından uzun alıntıları el yazısıyla kopyaladı çünkü ne Carnap ne de üniversitesi eserin bir kopyasını alacak imkanlara sahip değildi. 1924 ve 1925'te görüngübilimin kurucusu Edmund Husserl tarafından verilen seminarlara katıldı ve fizik üzerine mantıksal olgucu bir açıdan yazmaya devam etti.

Carnap 1923'teki bir konferansta benzer bir kişilik olan Hans Reichenbach. Reichenbach Carnap'ı Viyana Üniversitesinde bir profesör olan Moritz Schlick ile tanıştırdı. Schlick Carnap'a üniversitedeki bölümünde bir mevki sundu, Carnap 1926'da teklifi kabul etti. Bununla birlikte Carnap sonradan Viyana Çevresi adını alan ve büyük oranla Schlick önderliğinde olan; Hans Hahn, Friedrich Waismann, Otto Neurath, Herbert Feigl ve bazen ziyaretlerde bulunan, Hahn'ın öğrencisi Kurt Gödel'i içeren gayri resmi bir aydınlar grubunun üyesi oldu. Wittgenstein Viyana'yı ziyaret ettiğinde Carnap ile buluşurdu. Carnap, Hahn ve Neurath ile çevrenin 1929 manifestosunu yazdı ve Reichenbach ile Erkenntnis felsefe dergisini kurdu.

1930 Şubatında Alfred Tarski Viyana'da bir dizi ders verdi, aynı yılın kasım ayında ise Carnap Varşova'yı ziyaret etti. Bu olaylar sırasında Carnap Tarski'nin model kuramına dayanan anlambilim yöntemi hakkında öğrendi. Başka bir Viyana Çevresi filozofu olan Rose Rand'a göre: "Carnap'ın anlambilim kavrayışı Tarski'nin eserlerindeki temel dayanıyor ama mantıksal ve mantıksal olmayan sabitler ile mantıksal ve olgusal gerçek arasında bir ayrım var (...) Aynı zamanda [Carnap] uzantı ve niyet kavramları üzerine de çalışıyor ve bu iki kavramı yeni anlambilim yönteminin temeli haline getiriyor."

1931'de Carnap Prag Üniversitesine profesör olarak atandı. 1933'te W. V. O. Quine Carnap ile Prag'da tanıştı ve Carnap'ın eserlerini derinlemesine tartıştılar. Burada Carnap ve Quine arasında, Quine'ın Carnap ile olan sert fikir ayrılıklarına rağmen hayatta kalan bir saygı gelişti.

Sosyalist ve pasifist görüşleri tarafından Nazi Almanyası'nda tehdit altında olan Carnap 1935'te ABD'ye göç etti ve 1941'de ABD vatandaşı oldu. Schlick ise Viyana'da 1936'da öldürüldü. 1936'dan 1952'ye kadar Carnap Chicago Üniversitesinde felsefe profesörlüğü yaptı. 1930'ların sonlarında Carnap, Carl Gustav Hempel'e asistanlık teklif etti; Hempel teklifi kabul etti ve Carnap'ın en önemli entelektüel ortaklarından biri oldu. Kısmen Quine sayesinde, Carnap 1939-41 yıllarını Tarski ile yeniden birleştiği Harvard Üniversitesinde geçirdi. Carnap sonradan (1963'te) Chicago'da geçirdiği zaman hakkında kötü konuştu çünkü kendisi ve Charles W. Morris bütün bölümde bilim ve mantığın önceliğine inanan tek kişilerdi. (Chicago iş arkadaşları arasında Richard McKeon, Charles Hartshorne ve Manley Thompson vardı.) Buna rağmen Carnap'ın Chicago yılları son derece üretkendi. Anlambilim (Carnap 1942, 1943, 1956), modal mantık ve olasılık ve tümevarımsal mantığın felsefi temelleri üzerine eserler yazdı (Carnap 1950, 1952).

Princeton'da İleri Araştırmalar Enstitüsünde kısa bir süreliğine (1952-4) çalıştıktan sonra 1954'te UCLA Felsefe Bölümüne katıldı (Reichenbach bir önceki yıl ölmüştü). Kaliforniya Üniversitesi, Berkeleyden gelen benzer bir teklifi önceden reddetmişti çünkü bu bir bağlılık yemini etmesini gerektiriyordu, buna da ilke olarak karşıydı. UCLA'da iken bilimsel bilgi, analitik-sentetik ayrımı ve doğrulanabilirlik ilkesi üzerine yazdı. Termodinamik ve tümevarımsal mantık üzerine yazıları ölümünden sonra yayınlandı (Carnap 1971, 1977, 1980).

Carnap 14 yaşında iken kendine Esperanto öğretti ve yaşamı boyunca ona sempatik kaldı (Carnap 1963). Sonradan 1908 ve 1922'de Dünya Esperanto Kongresine katıldı ve dili gezilerinde kullandı.

Carnap Elizabeth Schöndube ile olan ve 1929'da boşanma ile sonlanan ilk evliliğinden dört çocuk yaptı. İkinci karısı Elizabeth Ina Stöger ile 1933'te evlendi. Ina 1964'te intihar etti.

Seçme Yayınları
 1922. Der Raum: Ein Beitrag zur Wissenschaftslehre, Kant-Studien, Ergänzungshefte, no. 56. His Ph.D. thesis.
 1926. Physikalische Begriffsbildung. Karlsruhe: Braun.
 1928. Scheinprobleme in der Philosophie (Pseudoproblems of Philosophy). Berlin: Weltkreis-Verlag.
 1928. Der Logische Aufbau der Welt. Leipzig: Felix Meiner Verlag. English translation by Rolf A. George, 1967. The Logical Structure of the World. Pseudoproblems in Philosophy. University of California Press.
 1929. Abriss der Logistik, mit besonderer Berücksichtigung der Relationstheorie und ihrer Anwendungen. Springer.
 1934. Logische Syntax der Sprache. English translation 1937, The Logical Syntax of Language. Kegan Paul.
 1996 (1935). Philosophy and Logical Syntax. Bristol UK: Thoemmes. Excerpt.
 1939, Foundations of Logic and Mathematics in International Encyclopedia of Unified Science, Vol. I, no. 3. University of Chicago Press.
 1942. Introduction to Semantics. Harvard Uni. Press.
 1943. Formalization of Logic. Harvard Uni. Press.
 1956 (1947). Meaning and Necessity: a Study in Semantics and Modal Logic. University of Chicago Press.
 1950. Logical Foundations of Probability. University of Chicago Press. Pp. 3-15 online.
 1950. "Empiricism, Semantics, Ontology", Revue Internationale de Philosophie 4: 20-40.
 1952. The Continuum of Inductive Methods. University of Chicago Press.
 1958. Introduction to Symbolic Logic with Applications. Dover.
 1963, "Intellectual Autobiography" in Schilpp (1963: 1-84).
 1966. Philosophical Foundations of Physics. Martin Gardner, ed. Basic Books. Online excerpt.
 1971. Studies in inductive logic and probability, Vol. 1. University of California Press.
 1977. Two essays on entropy. Shimony, Abner, ed. University of California Press.
 1980. Studies in inductive logic and probability, Vol. 2. Jeffrey, R. C., ed. University of California Press.
 2000. Untersuchungen zur Allgemeinen Axiomatik. Edited from unpublished manuscript by T. Bonk and J. Mosterín. Darmstadt: Wissenschaftliche Buchgesellschaft. 167 pp. ISBN 3-534-14298-5.
Online bibliography. Under construction, with no entries dated later than 1937.

Atıflar

Dış bağlantılar

 Rudolf Carnap Webpage and Directory of Internet Resources
 Rudolf Carnap Collection at the University of Pittsburgh.
 Homepage of the Collected Works of Rudolf Carnap.
 Internet Encyclopedia of Philosophy: Rudolf Carnap by Mauro Murzi.
 Precis of Carnap's philosophy.
 https://web.archive.org/web/20080515222627/http://www.csicop.org/si/9803/gardner.html, Martin Gardner interview
 http://www.rbjones.com/rbjpub/philos/history/rcl000.htm The Life of Rudolf Carnap
 R. Carnap: "Von der Erkenntnistheorie zur Wissenschaftslogik", Paris Congress in 1935, Paris, 1936.
 R. Carnap: "Über die Einheitssprache der Wissenschaft", Paris Congress in 1935, Paris, 1936.
 R. Carnap: "Wahrheit und Bewährung", Paris Congress in 1935, Paris, 1936.
 Das Fremdpsychische bei Rudolf Carnap (German) by Robert Bauer.

Carnap, Rudolf
Amerikalı filozoflar
Ateist filozoflar
Amerikalı ateistler
Alman ateistler
Carnap, Rudolf
Carnap, Rudolf
Amerika Birleşik Devletleri vatandaşlığına kabul edilenler
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki Alman göçmenler

Rudolf Carnap


Zapateira (en gallego y oficialmente, A Zapateira) es una localidad situada en el sur de la parroquia de Elviña, en el ayuntamiento de La Coruña, en los límites de los ayuntamientos  de Culleredo y Arteijo. Su población es de 2076 habitantes.

Naturaleza
En la zona occidental del núcleo, se sitúa una pequeña cuesta no tan pronunciada llamado Campo Aberto, es un campo bello de zonas de matorral y bosques aislados y frondosos, para poder estar conectados en la naturaleza. Aparte de eso, el Campo Aberto esta lleno de antiguas tumbas megalíticas. Está repleto de túmulos por la zona, y este era parte de la necrópolis de Zapateira que se extendía por los alrededores del núcleo, hasta que el avance urbano y también la construcción del golf apareció. Ciertos túmulos fueron arrasados. Solos los del Campo Aberto siguen intactos y abandonados a su suerte.
Desde la urbanización de Ultreya, se puede ver vistas de todo el concejo de La Coruña, incluso poder verse la Torre de Hércules, y si es de noche, se puede ver la luz del faro.

Personajes famosos
Freddie Highmore, actor protagonista de la serie "The Good Doctor" fue nombrado Hijo Adoptivo de Zapateira por el Alcalde de La Coruña durante la emisión en directo del programa #LateMotiv526 debido a que para animar a la Selección española de fútbol en un bar, durante varios días, dijo que su abuela era de la localidad.

Véase también
 La Coruña
 Barrios de La Coruña

Referencias

Enlaces externos
 Necrópolis de A Zapateira

Localidades de La Coruña
Localidades de la provincia de La Coruña
Barrios de La Coruña

Zapateira (La Coruña)


La Roumanie participe à ses 4 Jeux olympiques d'été. En dépit d'une délégation conséquente de 56 athlètes présents dans de nombreux sports, les Roumains ne ramènent de Berlin qu'une médaille d'argent obtenue par le cavalier Henri Rang en Équitation, dans l'épreuve du saut d'obstacles.

Liste des médaillés roumains

Sources
  Roumanie sur le site du Comité international olympique
  Roumanie aux Jeux olympiques d'été de 1936 sur Olympedia.org

Liens externes
  Site officiel du comité olympique roumain

Articles connexes
 Jeux olympiques de 1936
 Roumanie aux Jeux olympiques

1936
Délégation aux Jeux olympiques d'été de 1936
Jeux


Saná, en , est un village du dème de Polýgyros, district régional de Chalcidique, en Macédoine-Centrale, Grèce.

Selon le recensement de 2011, la population du village compte .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Macédoine-Centrale

Saná (Chalcidique)


Indenfor genetik er et locus (flertal loci) den specifikke placering eller position af et gen på et kromosom eller en DNA-sekvens. Hvert kromosom bærer mange gener; menneskers estimerede haploide (antallet af sæt af kromosomer i en celle) proteinkodende gener er imellem 19.000-21.000 på de 23 forskellige kromosomer. En variant af det tilsvarende DNA-sekvens placeret på et givet locus kaldes en allel. Den ordnede liste over loci, som er kendt for et bestemt genom kaldes et genkort. Genkortlægning er processen med at bestemme locus for en bestemt biologisk egenskab.

Diploide og polyploide celler, hvis kromosomer har samme allel af et givet gen på et locus kaldes homozygot med hensyn til dette gen, mens dem der har forskellige alleler af et givet gen på et sted, kaldes heterozygote med hensyn til det pågældende gen.

Se også
 Karyotype

Referencer

Cellebiologi
Kromosomer

Locus (genetik)


චරිත කථා ලිවීමේ කලාව ඉතා ඈත අතීතයකට හිමිකම් කියනු ලබයි. පුරාණ බැබිලෝනියාව, ඊජිප්තුව, මෙසපොටේමියාව වැනි ස්ථානයන්හි හමුවු විවිධ චරිත කථා ඊට සාක්‍ෂි වේ. ගලින් සහ මැටියෙන් කරන ලද පුවරු මත එකල මෙම චරිත කථා ලියන ලදී. එහෙත් පුරාණ ගල් ගුහා වල අඳින ලද සිතුවම් ලෝකයේ චරිත කථාවන්හි ආරම්භය ලෙස සැලකේ. මෙම සිතුවම් වල එකල මානවයා ජීවත්වු සමාජයේ සිටි විවිධ ජයග‍්‍රහණයන් ලද (දඩයමින් පවා) පුද්ගලයින් පිළිබඳව ඇඳ ඇත්තේය. මේවා චරිත කථාවන්හි මුලාරම්භය ලෙස සලකනුයේ එබැවිනි.

	අද භාවිතා වන චරිත කථා රචනා කිරීමේ සම්ප‍්‍රදාය ආරම්භ වුයේ ග්‍රීක සංස්කෘතියක් සමඟය. බ‍්‍රයෝග‍්‍රෆ නම් චරිත කථා සඳහා යෙදෙන වචනය ප‍්‍රථම වරට දැකගත හැකිවුයේ එවකට ලියවුණු 'ඩැමකියස් ' ලයිෆ් ඔෆ් ඉසෝඩොරස් නම් කෘතියේදීය. ඊට පෙරදී චරිත කථා හැඳින්වුයේ 'ලයිව්ස් ' යන නාමයෙනි. පර්සියානු රජවරුන්ගේ ජීවිත අලලා ලියන ලද කථාද චරිත කතා රචනා කිරීමේ කලාවේ වැදගත් තැනක් උසුලයි. එමෙන්ම 'ඇගෙසිලා ඕස් ' නම් චරිත කතාද ඉතිහාසය තුළ දක්නට ලැබෙන වැදගත් චරිත කථාවන් වේ.

	සමහර චරිත කථාවන් හිදී තමා සාකච්ඡවට බඳුන් කරන චරිත අතිශෝක්තියෙන් වර්ණනා කිරීමත් දැකිය හැකි අතර සමහර ඒවායේ ආදර්ශයක් ඉදිරිපත් කිරීමේ අරමුණින් ලියවී ඇත. ප්ලූටාච් විසින් ලියන ලද ' පැරලල් ලයිව්ස් ' නම් කෘතිය එවැනි ආදර්ශයක් ඉදිරිපත් කිරීමේ අරමුණින් ලියවුණු චරිත කතා එකතුවකි.

	රචකයා විසින් කතානායකයාගේ චරිතය වඩාත් ඉස්මතු කිරීමේ රචනා කලාවක් චරිත කතා ලිවීමේදී උපයෝගී කොට ගත්තද එම චරිතය පිළිබඳ හැදෑරීම සඳහා පාඨකයාට එය බාධවක් නොවන අතර එම චරිතයට අදාල බොහෝ කරුණු රැසක් එම කතා කියවීමෙන් අනාවරණය කොට ගත හැක.

සටහන්

|
|}
{|

චරිත කථා


La fontaine du Crapaud est une fontaine située dans le centre-ville de Riom en Auvergne, boulevard de la République. Elle est réalisée en 1822 avec pour matériau de construction la pierre de Volvic.

Historique
Les murailles de la ville de Riom forment, au début du , une ceinture de  de long, percée de quatre portes (porte de Layat, au nord, porte de La Bade, à l'Est, porte de Clermont, au Sud, porte de Mozac, à l'Ouest) et d'une poterne. En 1739, on commence la démolition de ces remparts en commençant par la tour du Bourreau, puis la porte de Layat, en 1750. On continue cette démolition, jusqu'en 1779 pour la porte de Layat, en ne laissant en place que les tours Goyon et Bonan qui font partie du palais des ducs d'Auvergne. Les portes abattues sont remplacées par des piliers, sauf la porte de Layat qui est réaménagée entre 1782 et 1784 par l'architecte Claude-François-Marie Attiret à la demande de l'intendant Chazerat. Chaque porte était placée sous la protection de la Vierge. Des niches abritaient des statues de Marie dont le culte était relayé par des confréries. Les fossés sont comblés et permettent la création de boulevards ombragés.

Le père mariste Jean Bonnet a dénombré 62 fontaines en 1796 dans une étude sur les Fontaines riomoises. La fontaine du Crapaud a été adossée à la nouvelle porte de Mozac.

La fontaine a été édifiée par Claude-François-Marie Attiret vers 1822. Son style néoclassique, unique en Auvergne, rappelle celui de fontaines réalisées en Franche-Comté.

Protection
La fontaine du Crapaud a été inscrite au titre des monuments historiques le .

Présentation

La fontaine doit son nom « crapaud » à la tête de crapaud entourée de roseaux et d'effets de concrétion. Elle se compose d'une grande arcade délimitant une niche voûtée en coquille. L'eau sort par la bouche du crapaud et par deux masques grimaçants plaqués sur chaque piédroit de l'arcade. Elle alimente un bassin rectangulaire. La niche présente une face unie, ornée seulement de deux moulures saillantes à la hauteur de l'imposte et de la partie supérieure de la fontaine.

Notes et références

Annexes

Bibliographie

Articles connexes
 Liste des monuments historiques de Riom
 Fontaines protégées aux monuments historiques en Auvergne-Rhône-Alpes

Liens externes

 Art et histoire en Auvergne-Rhône-Alpes : Les fontaines, Riom
 Petit patrimoine : La fontaine riomoise du crapaud à Riom (63)

Crapaud
Monument historique inscrit en 1988

Fontaine du Crapaud


බෲස් එඩ්වඩ් මාටින් (උපත 1942 ජූනි 11 දකුණු ඕස්ට්‍රේලියාවේ ) යනු දකුණු ඕස්ට්‍රේලියාවේ සිට පැමිණි ඕස්ට්‍රේලියානු ටෙස්ට් ක්‍රිකට් තරඟ විනිසුරුවෙකි.

ඔහු 1985 වසරේ ඕස්ට්‍රේලියාව සහ නවසීලන්තය අතර සිඩ්නි හිදී 1984 දෙසැම්බර් 30 සිට 1985 ජනවාරි 2 දක්වා එක් ටෙස්ට් තරගයක් විනිසුරුවරයා ලෙස කටයුතු කළ අතර, මාටින්ගේ සහකරු වූයේ මෙල් ජොන්සන් ය.

මාටින් 1981 සහ 1987 අතර එක්දින ජාත්‍යන්තර (එදිජා) තරඟ 25ක් විනිශ්චය කළේය. ඔහු 1979 සහ 1987 අතර ඔහුගේ ක්‍රිකට් දිවියේ පළමු පෙළ තරග 31ක් විනිශ්චය කර ඇත.
ජීවමාන ජනයා
1942 උපත්

බෲස් මාටින්


Blizzard North var Bay Area-afdelingen af den amerikanske spiludvikler Blizzard Entertainment, kendt for Diablo-serien. Studiet var oprindeligt baseret i Redwood City, men flyttede senere til San Mateo, mens Blizzards hovedkvarter var i Irvine i det sydlige Californien.

Spil

Som Condor
 NFL Quarterback Club '95 (1994) - mobiludgave
 Justice League Task Force (1995) - Mega Drive/Genesis version
 NFL Quarterback Club '96

Som Blizzard North
 Diablo (1996) - action-rollespil
 Diablo II (2000) - action-rollespil
 Diablo II: Lord of Destruction (2001) - udvidelsespakke

Kilder

 http://www.gamespot.com/pages/company/index.php?company=39855

Eksterne henvisninger
 Blizzards websted

Blizzard Entertainment

Blizzard North


Apocalypse, Hitler attaque à l'est est une série de deux films documentaires. Plus de 600 heures d'archives inédites ont été restaurées et colorisées pour illustrer les années 1941-1943 de la Seconde Guerre mondiale.

Ces films documentaires ont été écrits et réalisés par Isabelle  Clarke et Daniel Costelle et narrés par Mathieu  Kassovitz.

La série a été diffusée dans plusieurs pays sur diverses chaînes de télévision francophones. La série est sortie en DVD et Blu-ray le .

Épisodes
Conquérir l'espace vital
Une lutte décisive

Synopsis

Le 22 juin 1941, le Reich d'Hitler lance la plus grande offensive militaire de l'histoire en attaquant l'Union soviétique pour conquérir "l'espace vital" (Lebensraum) en déclenchant l'opération Barbarossa. Plus de 3 millions de soldats allemands pénètrent en territoire soviétique. En quelques mois, l'armée allemande se retrouve aux portes de Leningrad et de Moscou avant d'être repoussée par l'Armée rouge à partir de décembre 1941.

Le front se stabilise début 1942. L'été suivant, Hitler, dont les généraux l'ont alarmés sur le manque de carburants dont souffrent ses troupes, ordonne à son armée de conquérir les puits de pétrole du Caucase. Mais son armée, qui c'est embourbée à travers la steppe et les montagnes du sud de la Russie ne parvient pas à atteindre les objectifs fixés. Cet échec dans le Caucase se déroule dans le même temps que la terrible Bataille de Stalingrad, où plus de 300 000 soldats allemands, sous les ordres du général Friedrich Paulus, se retrouvent encerclés par les Soviétiques après des mois de bataille féroce.

De novembre 1942 à février 1943, les Soviétiques repoussent les Allemands de plusieurs centaines de kilomètres, mais les Allemands contre-attaquent en février et en mars et le front se stabilise.

La Wehrmacht est alors retranchée à quelques dizaines de kilomètres de la ville de Koursk. Hitler ordonne la reprise de cette ville stratégique de l'ouest de la Russie. Commence ainsi la Bataille de Koursk, la plus grande bataille de chars de l'histoire, le 5 juillet 1943.

Malgré les moyens considérables envoyés sur place, le Reich ne progresse que très peu au prix de lourdes pertes face à une défense soviétique solide, qui subit des pertes encore plus importantes mais qui dispose de beaucoup plus d'hommes en réserve. Hitler ordonne l'arrêt de l'offensive à la mi-juillet pour se consacrer au nouveau front qui s'ouvre au même moment en Italie.

Ce documentaire retrace les années apocalyptiques (1941-1943) sur le Front de l'Est ainsi que la barbarie et les combats atroces que se sont livrés Allemands et Soviétiques lors du conflit le plus meurtrier de l'histoire.

Techniques
 Format de l'image : 16/9 compatible 4/3 format respecté 1.78
 Qualité : Pal
 Langues : Anglais (Dolby Digital 5.1), Français (Dolby Digital 5.1)
 Sous-titrage : français pour malentendants

Voir aussi

Articles connexes
 Apocalypse, la  Guerre mondiale
 Apocalypse, la  Guerre mondiale
 Apocalypse, Hitler
 Apocalypse, Staline
 Apocalypse, Verdun
 Apocalypse, la paix impossible 1918-1926

Références

Série télévisée documentaire
Guerre froide

Apocalypse, Hitler attaque à l'est


Tesla Model Y er en elbil crossover (CUV) produceret af Tesla, Inc. Den blev præsenteret i marts 2019 med levering til det amerikanske marked i marts 2020 og de europæiske og asiatiske markeder i 2021. Det er Teslas anden model til massemarkedet sammen med Model 3, som den deler mange komponenter med. Model Y fås på det amerikanske marked med en tredje sæderække som ekstraudstyr, hvilket giver plads til syv personer.

Model Y fås som Standard Range, Long Range og Performance. De sidste to med Dual Motor og firehjulstræk. Standard Range kom i produktion i 2021. Ifølge Elon Musk er Model Y en billigere og mere kompakt udgave af storesøsteren Model X men nært beslægtet med Model 3. Efter prisnedsættelser i januar 2023 koster Model Y fra 375.000 kr. i Danmark.

Baggrund
I 2013 ansøger Tesla Motors om varemærket "Model Y".

I 2015 nævner Elon Musk for første gang "en Model 3-beslægtet Model Y med mågevingedøre".

I juni 2017 løftes sløret for omridset af Model Y på den årlige generalforsamling hos Tesla.

I juni 2018 afslører Musk et nyt omrids af Model Y. Det oplyses, at Model Y vil blive lanceret i marts 2019. I oktober 2018 meddeler Musk, at han har godkendt det endelige design af bilen.

Den 3. marts 2019 tweeter Musk en række specifikationer for bilen og dato for lanceringen. Musk oplyser blandt andet, at Model Y vil få almindelige døre og ikke mågevingedøre som Model X.

Den 14. marts 2019 lanceres Model Y på et event hos Teslas designstudie i Hawthorne i Californien.

Specifikationer

Kilder

Eksterne henvisninger

 Model Y på Teslas hjemmeside
 Model Y Long Range på EV-database

Tesla Motors
Y
Elbiler
Biler fra 2020'erne

Tesla Model Y


Turnpike Lane é uma estação de metrô de Londres em Turnpike Lane, no bairro londrino de Haringey, no norte de Londres, Inglaterra. A estação fica na parte nordeste da linha Piccadilly entre Manor House e Wood Green. A estação foi inaugurada em 19 de setembro de 1932 como parte da extensão Cockfosters. Está na Zona 3 do Travelcard.

História
Foi inaugurado em 19 de setembro de 1932. Foi a primeira estação de metrô no Municipal Borough of Tottenham e estava localizada no ponto de encontro dos bairros de Tottenham, Hornsey e Wood Green, todos agora parte do London Borough of Haringey.

Como todas as estações na extensão Cockfosters, Turnpike Lane estabeleceu novos padrões estéticos nunca antes vistos no metrô. Durante o período de planejamento para a extensão para Cockfosters, dois nomes alternativos para esta estação, North Harringay e Ducketts Green ( Ducketts Common está localizado em frente) foram considerados, mas rejeitados.

Projeto
A estação foi projetada pelo arquiteto Charles Holden e é um exemplo bem preservado do estilo modernista da London Transport na década de 1930. Foi listado no Grau II em 1994. A bilheteria é uma enorme caixa de tijolos, com duas grandes torres de ventilação, semi-afundadas no terreno circundante. Suas paredes altas contêm janelas segmentadas que permitem que a luz natural brilhe bem na estação. O efeito da luz do final da tarde é semelhante ao do transepto de uma catedral. Duas das entradas da rua davam acesso às rotas de bonde de e para Alexandra Palace por meio das saídas da ilha de bonde para a Turnpike Lane. Os serviços de bonde foram retirados em 1938 e substituídos por ônibus; estes continuaram a usar as ilhas do bonde até 1968, quando foram removidos.

As áreas de sub-superfície são revestidas com ladrilhos de cor biscuit forrados com frisos amarelos. O hall de reservas fica a 3,7 metros (12 pés) abaixo do nível da rua. Em comum com Manor House e Wood Green, os túneis da estação têm diâmetro de 23 pés (7 metros) e foram projetados para o maior volume de tráfego esperado. Bounds Green e Southgate têm túneis de plataforma de apenas 21 pés (6,4 metros) de diâmetro. A construção de "poços de suicídio" entre os trilhos também foi inovadora. Estes foram construídos em ligação com um sistema de passagens sob as plataformas para dar acesso à via.

A estação originalmente apresentava um grande padrão de lâmpada e sinal no espaço em frente à estação que fazia parte do design original de Holden, mas isso foi removido desde então.

Rodoviária
A estação de ônibus Turnpike Lane está situada atrás do complexo da estação de metrô. Ele pertence e é mantido pela Transport for London. Há três pontos na rodoviária e as principais operadoras que a atendem são London General, Arriva London, Metroline e Sullivan Buses.

História
Na década de 1920, os ônibus operavam em uma garagem na adjacente Whymark Avenue até que, em 1932, a estação Turnpike Lane foi construída. Foi originalmente concebido como uma estação integrada de ônibus, trem e bonde, com o entroncamento de ônibus localizado atrás do edifício principal. Foi coberto na década de 1960.

Na década de 1990, a rodoviária era considerada muito pequena, tanto pelo número de ônibus que a utilizava quanto pelo aumento do comprimento dos veículos. Foi assim construída uma nova estação rodoviária que envolveu a demolição de um cinema adjacente para ampliar.

Localização
Ele está localizado na junção de, e serve diretamente, Turnpike Lane, Wood Green High Road Wood Green e Green Lanes  oi io ioio ioo io oi oo iioioioioioio io.

As rotas de ônibus de Londres 29, 41, 67, 121, 123, 141, 144, 184, 217, 221, 230, 231, 232, 329, 444 e W4 e as rotas noturnas N29 e N91 servem a estação oi io io i ii io io iiioioiioiooiio ioi o.

Futuro
Em maio de 2013, o governo confirmou que a estação estava em sua principal rota de referência para a proposta Crossrail 2, para estar no ramal New Southgate com impressão azul.

Cultura popular
A estação é mencionada na música "Junkie Doll" de Mark Knopfler em seu álbum Sailing to Philadelphia, e também em "Los Angeles Waltz" de Razorlight em seu álbum autointitulado Razorlight.

Referências

Ligações externas

  - Architectural history and photograph of Turnpike Lane in 1932

Estações do Metro de Londres

Estação de metrô Turnpike Lane


Le siège d'Autun peut désigner :
 le  en 270 par l'usurpateur Victorien ;
 le siège d'Autun en 356 par les Alamans ;
 le siège d'Autun en 1591 durant les guerres de Religion.

Siège d'Autun


A Segunda Divisão do Campeonato Argentino de Futebol de 2022, também conhecida como Primera Nacional de 2022 ou Primera "B" Nacional de 2022, foi a 38.ª edição da Primera Nacional (antiga Primera B Nacional), campeonato de clubes equivalente à segunda divisão profissional do futebol argentino (a 4.ª com o nome de Primera Nacional). O certame foi organizado pela Associação do Futebol Argentino (AFA), entidade máxima do futebol na Argentina, começou em 11 de fevereiro de 2022 e terminou em 19 de novembro de 2022. A competição foi disputada por 37 equipes: 33 delas que permaneceram da temporada de 2021, dois da Primera B e dois do Torneo Federal A.

O título foi definido com duas rodadas de antecedência, com o Belgrano de Córdoba sagrando-se campeão, sua primeira conquista na segunda divisão, ao vencer o Brown de Adrogué por 3–2 de virada no estádio San Nicolás de los Arroyos, em uma partida válida pela 35ª rodada. Além do título, o "Pirata" (apelido carinho do clube) também obteve o tão sonhado acesso à Liga Profissional.

Regulamento
As 37 equipes jogarão o torneio no sistema de todos contra todos, com só um enfrentamento. O campeão obtém o acesso para a Primera División.

O segundo acesso será definido por meio de um torneio reduzido no estilo mata-mata, com partida única, em que participará as equipes colocadas entre o segundo e o décimo-terceiro lugar na tabela final de posições.

Serão rebaixados à terceira categoria as duas equipes que ocuparem os últimos lugares na tabela final de posições.

As equipes que terminarem no top 15 ao final do torneio estão classificadas para os Trinta-e-dois-avos-de-final da Copa Argentina de 2023.

Participantes

Temporada Regular

Resultados

Torneio Reducido
 Os play-offs pelo segundo acesso contaram com a participação de doze clubes: do segundo ao décimo terceiro colocado na classificação final da temporada regular;
 O segundo colocado fez sua estreia na semifinal do "mata-mata", o terceiro lugar avançou diretamente para as quartas de final, e os demais (do quarto ao décimo terceiro colocado) deram o pontapé inicial nas oitavas de final;
 Nas oitavas de final (cinco jogos) e quartas de final (três jogos) os chaveamentos foram disputados em um único jogo e o mando de campo foi do clube com a melhor campanha na temporada: em caso de empate ao final do tempo regulamentar, o clube com melhor campanha avançou;
 A semifinal e a final foram disputadas em jogos de ida e volta, e a equipe de melhor campanha teve direito ao mando de campo na partida de volta: em caso de igualdade em pontos e no saldo de gols, o clube com a melhor campanha foi considerado o vencedor.
 O vencedor da final foi promovido à Liga Profissional ("Primera División").

Oitavas de final

Quartas de final

Semifinal

Final

Premiação

Ver também
 Copa da Liga Profissional de 2021

Ligações externas

2022 no futebol
Desporto na Argentina em 2022
B
Futebol de 2022 na Argentina

Campeonato Argentino de Futebol de 2022 – Segunda Divisão


LUSS ARD-17, était un quai de réparation auxiliaire de classe ARD-12 de , un type de cale sèche flottante auxiliaire de l'US Navy utilisée pendant la Seconde guerre mondiale, la guerre de Corée, la guerre du Vietnam et la guerre du Golfe. Il a été ensuite vendu à l'Équateur en prenant le nom de Amazonas (DF-81)

Historique
Construite par la  à Alameda en Californie, la cale sèche de réparation auxiliaire à coque en acier ARD-17 a été livrée en 1944.

En juillet et août 1944, ARD-17 a joué un rôle de soutien dans la libération de Guam.

Fin septembre 1944, l' a remorqué l'ARD-17 de Guam à Palaos. Le 30 novembre 1944, lARD-17 a été endommagé par un quasi-accident d'un bombardier japonais alors qu'il était ancré à Kossol Roads.

En février 1945, lARD-17 et le navire jumeau ARD-16 étaient au golfe de Leyte pour entretenir des navires revenant de la bataille d'Iwo Jima et se préparant pour la bataille d'Okinawa.

Après la guerre, ARD-17 a finalement été renvoyée aux États-Unis et, pendant un certain temps, a été désarmée dans le cadre de la flotte de réserve de l'Atlantique au chantier naval de Boston dans le Massachusetts.[2]

Le 1er décembre 1977, lARD-17 a été rayé du Naval Vessel Register] et vendu le même jour à l'Équateur dans le cadre du programme d'assistance à la sécurité[2]. Renommée Amazonas (DF-81), son sort actuel est inconnu.

Décoration
  American Campaign Medal
 Asiatic-Pacific Campaign Medal
 World War II Victory Medal

Voir aussi

Notes et références

Liens externes
 USS ARD-17 - Site NavSource Online
 Floating Docks (AFDB, AFDM, AFDL, ARD, ARDM, YFD) - Shipbuilder Site
 No Name (ARD-17) - Site Naval Vessel Register

Liens connexes
 Liste des navires auxiliaires de l'United States Navy
 Théâtre du Pacifique de la Seconde Guerre mondiale

Auxiliary Floating Drydock de l'US Navy
Bateau lancé en 1944
Navire construit en Californie
Bateau de l'US Navy de la Seconde Guerre mondiale
Navire auxiliaire de l'US Navy de la guerre froide
Bateau de l'US Navy de la guerre du Viêt Nam
Équateur

USS ARD-17


İkonografi veya dinî simgebilim, sanat tarihi biliminin bir dalıdır. Bilim insanlarınca "ikonografi" adıyla anılır. İkonografi, dinî bir konunun sanata aktarılması sonucu ortaya çıkarılan sanat eserlerini inceleyen ve dinî simgebilimin tarihsel gelişimini gözlemleyen bir bilim dalıdır.

Ayrıca bakınız

 İkonoloji

İkonografi


, İspanya'nın on yedi özerk bölgesinden, ülkenin güneyinde bulunan Endülüs otonom bölgesinin Jaén eyaletine bağlı doksan yedi belediyesinden biridir. 2010 yılı sayımlarına göre belediyenin nüfusu 3.521 kişidir. ilçernin alanı yaklaşık 9km2'dir. Jaén merkezine yaklaşık 16 km uzaklıkta yer almaktadır. ilçe statüsüne 1931 yılında kavuşmuştur. Bu yerleşim yeri III. Fernando zamanında 1228 yılında kurulmuştur.

Jamelina Doğumlu ünlüler

 Pablo Beltrán Cazalla
 Jacinto Domingo Castellano Garrido
 Rafael Castellano Pérez
 José Castellano Vela
 José Checa Beltrán
 Miguel Ángel Colmenero Garrido
 Fernando Gallardo Carpio
 Juan García Damas
 Antonio Garrido Colmenero
 León de Gemella
 José Carlos Gutiérrez Pérez
 Miguel de Jamilena
 Domingo Jiménez Liébana
 Manuel Jiménez Pérez
 Juan Martos Pérez
 Rafael Moreno Moreno
 Diego José de Rejas Peralta
 Miguel Román Garrido
 Juan José Verdejo Jiménez

Seçimler

Dış bağlantılar

  Jamilena (IEA)
   Jamelina kültür sitesi
 Jamelina tarih sitesi

Jamilena


"Jeepster" é uma canção da banda de rock britânica T. Rex, escrita por Marc Bolan e lançada como single em novembro de 1971 pela gravadora Fly como forma de promover o segundo álbum de estúdio do grupo, Electric Warrior. O lado B, "Life's A Gas", é retirado do mesmo álbum. Vários artistas gravaram versões cover dela. Ambas as canções foram compostas por Marc Bolan e produzidas por Tony Visconti.

Lançamento
Originalmente, "Jeepster" e "Life's A Gas" era como um disco limitado e promocional do segundo álbum da banda, Electric Warrior. O disco foi lançado como um single em 5 de novembro de 1971 pela gravadora Fly.

O single alcançou o segundo lugar na parada de singles do Reino Unido e foi controverso porque a Fly Records promoveu a canção para atingir um status sem a permissão prévia de Bolan, com Bolan tendo acabado de deixar a Fly para assinar com a EMI, lhe dando o controle de seu próprio selo, a T. Rex Wax Co. A música alcançou a 28ª posição na Austrália e a 73ª no Canadá.

Ligações externas

Referências

Singles de 1971
Canções de 1971
Canções de T. Rex

Jeepster (canção)


Friedrich Siegmund (Sigismund) Voigt (Voight) (Gotha, 1781-10 de diciembre de 1850) fue un zoólogo, y botánico alemán, especializándose en las espermatófitas. Enseña en Jena y traduce la obra de Georges Cuvier (1769-1832), el Reino animal. Propuso una clasificación del reino animal donde los divide en nueve clases incluidos los animales gelatinosos y suaves, en articulados y acorazados, y los, que tienen un esqueleto. Publica System der Botanik herausgegeben, en 1808, Iéna). Fue Director del Jardín Botánico de Jena y su Museo de Zoología.

Algunas publicaciones
 . 1840. Lehrbuch der Zoologie: Erklärung der 22 Kupfertafeln zu Voigt's Lehrbuch der Zoologie. Volumen 7. Editor Schweizerbart, 8 pp.

Libros
 . 1850. Geschichte des Pflanzenreichs. Volumen 2. Geschichte des Pflanzenreichs. Editor F. Mauke, en línea
 --------------------------------------. 1835. Lehrbuch der zoologie. Volumen 1. Naturgeschichte der drei Reiche. Editor E. Schweizerbart, 507 pp. en línea
 --------------------------------------. 1832. Almanach der Natur. Editor Frommann, 185 pp. en línea
 --------------------------------------. 1823. System der Natur und Ihre Geschichte. Editor Schmid, 866 pp. en línea
 --------------------------------------. 1817. Grundzüge einer Naturgeschichte, als Geschichte der Entstehung und weiteren Ausbildung der Naturkörper. Editor H.L. Brönner, 679 pp. en línea
 --------------------------------------. 1816. Die Farben der organischen Körper. Editor In der Crökerschen Buchhandlung, 223 pp. en línea
 --------------------------------------. 1808. System der Botanik. 394 pp. en línea
 --------------------------------------, . 1806. Darstellung des natürlichen Pflanzensystems von Jussieu, nach seinen neuesten Verbesserungen: In Tabellen. Editor Reclam, 28 pp. en línea

 --------------------------------------. 1803. Handwörterbuch der botanischen Kunstsprache. Editor Bey Wolfgang Stahl, 269 pp. en línea

Referencias

Bibliografía utilizada
 . 1880. Historia de la zoología desde la Antigüedad hasta el Siglo XIX siglo. Baillière (París): viii + 623 p.

Zoólogos de Alemania del siglo XIX
Profesores de Alemania
Botánicos de Alemania del siglo XIX
Escritores en alemán
Miembros de la Leopoldina
Miembros de la Academia Nacional de Medicina de Francia
Fallecidos en Jena

Friedrich Siegmund Voigt


Ced steht für:
 Ced (Vorname), männlicher Vorname  – dort auch zu Namensträgern
 Cedd von Mercia, auch Ceadwalla (um 620–664), irokeltischer Abt und Heiliger

CED steht für:
 Camurati-Engelmann Disease, deutsch [Camurati-]Engelmann-Syndrom
 Capacitance Electronic Disc, eine Videodisk-Technologie von RCA
 Chronisch-entzündliche Darmerkrankungen, ein Symptomkomplex
 Christlicher Entwicklungsdienst, eine deutsche Stiftung
 Corporation for Economic Development, ein ehemaliges staatliches Wirtschaftsförderungsunternehmen in Südafrika
 Council of European Dentists

CED

Ced


An Hypodiscus synchroolepis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Ernst Gottlieb von Steudel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Maxwell Tylden Masters. An Hypodiscus synchroolepis in nahilalakip ha genus nga Hypodiscus, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hypodiscus

Hypodiscus synchroolepis


Dieser Artikel listet Erfolge und Mannschaft des Radsportteams Miche-Guerciotti in der Saison 2011 auf.

Erfolge

Erfolge in der UCI Africa Tour
In den Rennen der Saison 2011 der UCI Africa Tour gelangen die nachstehenden Erfolge.

Erfolge in der UCI Asia Tour
In den Rennen der Saison 2011 der UCI Asia Tour gelangen die nachstehenden Erfolge.

Erfolge in der UCI Europe Tour
In den Rennen der Saison 2011 der UCI Europe Tour gelangen die nachstehenden Erfolge.

Abgänge – Zugänge

Mannschaft

Platzierungen in UCI-Ranglisten
UCI Africa Tour 2011

UCI Asia Tour 2011

UCI Europe Tour 2011

Radsportteam 2011

Miche-Guerciotti/Saison 2011


Rag steht für:

 Rag, ein Musikstück der Stilrichtung Ragtime
 Raga oder Rag, melodische Struktur in der klassischen indischen Musik

Person:
 Harry Rag (* 1959), deutscher Maler, Filmproduzent und Regisseur

 RAG steht für:
 Bahnhof Aglasterhausen, laut DS 100
 RAG Aktiengesellschaft, Ruhrkohle AG, deutscher Bergbaukonzern
 RAG-Stiftung, Abwicklung des subventionierten deutschen Steinkohlenbergbaus
 Ratsarbeitsgruppe beim EU-Ministerrat
 Real Academia Galega, galicisches Sprach- und Kulturinstitut
 Regentalbahn Aktiengesellschaft, Privatbahn in Süddeutschland
 Reichsarbeitsgemeinschaft der Kinderfreunde, Gliederung innerhalb der SPD während der Weimarer Republik
 Reichsarbeitsgemeinschaft für Raumforschung der NSDAP, siehe Reichsstelle für Raumordnung
 Reichsarbeitsgericht in Leipzig (1926–1945)
 Repertorium Academicum Germanicum, Projekt zur Erforschung der Universitätsgeschichte im Mittelalter
 Resource Allocation Graph, formales Modell in der Informatik
 Restwegaufzeichnungsgerät (schweizerisch), siehe Unfalldatenspeicher
 Rheinische AG für Braunkohlebergbau und Brikettfabrikation, Bergbaukonzern in Köln, siehe Rheinbraun
 Ritual-Arts-Gruppen in Osttimor, siehe Bandenwesen in Osttimor
 RAG Austria, ehemals Rohöl-Aufsuchungs AG, österreichische Holding für Erdöl- und Erdgasförderung, Gasspeicherung und Tiefbohren
 Rohwedder (Unternehmen), ehemalige Firma für Automatisierungstechnik
 Ruhrpott AG, deutsche Hip-Hop-Gruppe

Siehe auch:
 Rags (Begriffsklärung)
 Ragtime (Begriffsklärung)

Abkürzung

Rag


İrşadiye, Balıkesir ilinin Manyas ilçesinin bir mahallesidir.

1864 yılında Kafkasya'nın bugünkü Azerbaycan'ın en kuzeyindeki Dağıstan sınırından Kuba şehrinden gelip yerleşen 14 Dağıstanlı ailenin kurduğu bir mahalledir. Ellerindeki şecerelerine göre, kökleri İslam Peygamberine dayandığından seyit olarak biliniyorlar. Kafkasyada ise Kurayşi adıyla biliniyorlar.

1950 yılından sonra köy İstanbul'a büyük bir göç vermiştir. Şu anda, İrşadiye kökenli 200 aile İstanbul'da yaşamaktadır. Yazlık olarak yapılan yaklaşık 100 ev, mahallesin 1990 sonrasında yeniden canlanmasına sebep olmuştur. Köy ormanın içerisinde ve engebeli arazi üzerine kuruludur.
Halkının milliyetçi muhafazakâr yapıda olduğu çevre köylerce bilinmektedir.

İstanbul'da Bayrampaşa'da İrşadiyeliler Kültür ve Dayanışma Derneği çevresinde kültürel ve sosyal faaliyetlerini sürdürmektedirler.

Siteleri için bkz. www.irsadiyeliler.net

Manyas'ın mahalleleri

İrşadiye, Manyas


El término New Age puede referirse:

a Nueva era, un movimiento cultural (denominado muy habitualmente con la expresión inglesa "New Age"), con distintas manifestaciones;
a la música new age, un género musical relacionado con ese movimiento cultural, considerado como música para la relajación;
a New Age Private Music, un sello fonográfico especializado en ese género musical.

New age


Brkanovo brdo je brdo iznad zapadnog dijela Mostara, iznad naselja Balinovca, Razlomišća, Donjeg Vukodola i Ilića, s južne strane rječice Radobolje. Jedno od brda koje okružuju Mostarsku kotlinu.

Izvori

Brda u Bosni i Hercegovini
Mostar

Brkanovo brdo


Don Ivan Pivčević (Gata, 1863. — 1933.), hrvatski katolički svećenik i zavičajni povjesničar

Životopis
Rodio se je u Gatima. Zaredio se za svećenika. Predano je proučavao poljičku prošlost. Uklopljen je u vrijeme, običaje, glagoljašku tradiciju. Dosta je pisao o poljičkim junacima, kao što su Žarko Dražojević, Ivaniš Nenadić, Mile Gojsalić, don Jure Pezeljić, Bare Lekšić, Mare Žuljević. Studiozno je opisao poljičku povijest, te je naveo mnoštvo bitaka, plemena i hrvatskih velikaša koji su na bilo koji način bili u kontaktu s nama, zatim o mletačkim, osmanskim, austrijskim i francuskim vremenima. Kraće se bavio poljičkim ispravama iz 15. stoljeća. Svoje teze, zaključke, gradio je na temelju dugogodišnjeg istraživanja. Pisao je i o nazivu, stanovništvu, ustavu, statutu, nebeskom zaštitniku, pečatu i skrinjici te vojsci, detaljno i domoljubno. Uvijek se namjerno ograđivao te svjesno naglašavao da zbog osjetljivosti teme za vrlo malo stvari može biti apsolutno siguran i precizan. Veliki dio tekstova je na temu crkvene povijesti Poljica. Knjigu Pivčevićevih sabranih radova o Poljicima priredio je i objavio Ivan Banić 2008. godine.

Izvori

Hrvatski katolički svećenici
Hrvatski povjesničari

Ivan Pivčević


Alumni udruženje formalno je udruženje bivših studenata nekog visokog učilišta. Iako djeluju kao zasebne pravne osobe, uglavnom su u bliskoj suradnji s matičnom ustanovom koja im može pružati logističku podršku, prostor i resurse za rad.

U Republici Hrvatskoj, alumni udruženja djeluju u svojstvu neprofitnih organizacija, najčešće s ciljem okupljanja i održavanja mreže kontakata diplomiranih studenata matičnog visokog učilišta, održavanja stručnih skupova, edukacija te pružanja posebnih pogodnosti svojim članovima.

Prema podacima Registra udruga Ministarstva uprave, u Republici Hrvatskoj trenutno je 62 upisanih i aktivnih alumni udruženja.

Vanjske poveznice

 Alumni Odjela za kemiju Sveučilišta u Osijeku
 Alumni Sveučilšta u Zagrebu
 Alumni Sveučilišta u Zadru
 Alumni Veleučilišta u Rijeci
 Alumni Sveučilišta J. Dobrile u Puli
 Alumni Sveučilišta u Dubrovniku
 Alumni Ekonomskog fakulteta u Osijeku
 Alumni Sveučilišta Sjever
 Alumni klub Veleučilišta Baltazar Zaprešić
 Alumni Tehničkog veleučilišta Zagreb
 Alumni Zdravstvenog veleučilišta Zagreb
 Alumni Pomorskog fakulteta Split
 Alumni Visoke škole Aspira
 Alumni Visokog učilišta Algebra

Izvori

Neprofitne organizacije
Visoko obrazovanje u Hrvatskoj
Visoko obrazovanje

Alumni udruženje


Jomfru er en dansk kortfilm fra 2012 instrueret af Louise Christiansen.

Handling

Medvirkende
 Lisa Miriam Otto
 Lærke Kartved
 Simone Rosenhagen
 Rasmus Andersen
 Mark Pries

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2012

Jomfru (film fra 2012)


Lille Pendulum () ist eine grönländische Insel im Nordost-Grönland-Nationalpark.

Geografie
Lille Pendulum bildet mit der 5 km südwestlich gelegenen Sabine Ø, dem nordöstlich gelegenen Bass Rock und der Insel Hvalrosø die Inselgruppe der Pendulum Øer. Diese sind der Halbinsel Wollaston Forland nordöstlich vorgelagert und bilden die südliche Begrenzung der Hochstetterbugten. Etwa 30 km nördlich liegt die Insel Shannon. Östlich von Lille Pendulum befindet sich, hervorgerufen durch regelmäßige Winde, die das Packeis vom küstennahen Festeis forttreiben, eine der größten Polynjas Ostgrönlands, die gewöhnlich von Shannon bis Hvalrosø südlich der Sabine Ø reicht.

Zwischen der unbenannten Südspitze und Kap Buchenau im Norden hat Lille Pendulum eine Ausdehnung von 13 km. Sie ist durchgängig 5 bis 5,5 km breit, mit Ausnahme ihrer weit vorspringenden nordöstlichen Spitze Kap Hartlaub. Die Insel hat eine Fläche von etwa 56,7 km². Im Sonnenkopf erreicht die Insel mit 602 m ihren höchsten Punkt. Weitere Erhebungen sind Kirkespiret im Norden und Terrassebjerg im Süden der Insel.

Geschichte
Die Pendulum Øer waren seit mehreren Tausend Jahren zunächst von der Independence I- und später von der Dorset- und der Thule-Kultur besiedelt. Auf Lille Pendulum wurden Wohnstätten gefunden, die der Thule-Kultur zuzurechnen sind. Als die ersten Europäer die Insel betraten, waren diese aber schon verlassen.

Die Entdeckung der Insel durch Europäer datiert auf den August 1823. Die Britische Admiralität hatte 1818 ein Programm zur genauen Bestimmung der Erdgestalt mit Hilfe des Sekundenpendels gestartet. Speziell geschulte Marineoffiziere fuhren auf den britischen Schiffen mit und führten Pendelexperimente auch in entlegenen Teilen des Britischen Empire durch. Unter ihnen war Edward Sabine, der spätere Präsident der Royal Society. Er hatte 1818 und 1819–1820 bereits die Expeditionen von John Ross und William Edward Parry zur Auffindung der Nordwestpassage begleitet. 1823 fuhr er auf der HMS Griper unter dem Kommando von Douglas Clavering nach Hammerfest, Spitzbergen und an die Ostküste Grönlands. Nachdem die Griper die Eisbarriere des Ostgrönlandstroms in der zweiten Augustwoche passiert hatte, segelte sie nordwärts und erreichte Mitte August 1823 die Pendulum Øer, deren Name an die Pendelexperimente Sabines erinnert. Sabine führte sie allerdings nicht auf Lille Pendulum, sondern auf der Sternwartenhalbinsel von Sabine Ø durch, die von Clavering zunächst als Inner Pendulum Island bezeichnet worden war.

1869–1870 überwinterte die Zweite Deutsche Nordpolar-Expedition mit dem Schraubendampfer Germania in Germaniahavn, einer Bucht von Sabine Ø. Von hier aus unternahmen die Expeditionsteilnehmer, allen voran Julius Payer, ausgedehnte Bootsfahrten und Hundeschlittenreisen zur Erforschung und Kartierung der angrenzenden Küsten und besuchten auch Lille Pendulum. Viele geographische Bezeichnungen auf der Insel gehen auf den Leiter des Expedition, Carl Koldewey, zurück.

Am 12. Juli 1926 besuchte die Cambridge-Ostgrönland-Expedition unter Leitung von James Wordie Lille Pendulum und wiederholte anschließend auf der Nachbarinsel die Pendelexperimente Sabines von 1823.

Einzelnachweise

Insel (Nordamerika)
Insel (Grönlandsee)
Insel (Nordost-Grönland-Nationalpark)

Lille Pendulum


14217 Oaxaca este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
14217 Oaxaca este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Oaxaca de James M. Roe. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,41 ua, o excentricitate de 0,19 și o înclinație de 3,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 14001-15000
 Centura de asteroizi

Note

Familia Nysa
Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

14217 Oaxaca


Inferno. Despre teroare și supranatural este o antologie  de povestiri de groază și fantastice editată de Ellen Datlow. A fost publicată de Tor Books în decembrie 2007. Antologia a câștigat în 2008 Premiul World Fantasy pentru cea mai bună antologie. A fost tradusă în limba română de Ana-Veronica Mircea, Mircea Pricăjan, Mihai-Dan Pavelescu și Silviu Genescu și tipărită la 15 august 2008 în Colecția Nautilus de către Editura Nemira.

Cuprins
 Introduction (Inferno: New Tales of Terror and the Supernatural), Introducere: Inferno. Despre teroare și supranatural de Ellen Datlow
 "Riding Bitch" ("Pe șaua din spate"), de K. W. Jeter
 "Misadventure" ("Ghinion"), de Stephen Gallagher
 "The Forest" ("Pădurea"), de Laird Barron
 "The Monsters of Heaven" ("Monștrii din rai"), de Nathan Ballingrud
 "Inelastic Collisions" ("Coliziuni neelastice"), de Elizabeth Bear
 "The Uninvited" ("Nepoftiți"), de Christopher Fowler
 "13 O'Clock" ("În ceasul al treisprezecelea"), de Mike O'Driscoll
 "Lives" ("Vieți"), de John Grant
 "Ghorla" ("Ghorla"), de Mark Samuels
 "Face" ("Fața"), de Joyce Carol Oates
 "An Apiary of White Bees" ("O prisacă pentru albine albe"), de Lee Thomas
 "The Keeper" ("Paznicul"), de P. D. Cacek
 "Bethany's Wood" ("Pădurea lui Bethany"), de Paul Finch
 "The Ease With Which We Freed the Beast" ("Ușurința cu care am eliberat fiara"), de Lucius Shepard
 "Hushabye" ("Dormi în pace"), de Simon Bestwick
 "Perhaps the Last" ("Poate că ultim"), de Conrad Williams
 "Stilled Life" ("Viață încremenită"), de Pat Cadigan
 "The Janus Tree" ("Copacul Janus"), de Glen Hirshberg
 "The Bedroom Light" ("Lumina din dormitor"), de Jeffrey Ford
 "The Suits at Auderlene" ("Armurile de la Auderlene"), de Terry Dowling

Traduceri

Ana-Veronica Mircea a tradus povestirile: Pe șaua din spate; Monștrii din rai; În ceasul al treisprezecelea; Vieți; Viață încremenită; Copacul Janus.

Mircea Pricăjan a tradus povestirile: Ghinion; Pădurea; Pădurea lui Bethany.

Mihai-Dan Pavelescu a tradus povestirile: Coliziuni neelastice; Fața; Dormi în pace; Lumina din dormitor.

Silviu Genescu a tradus povestirile: Nepoftiți; Ghorla; O prisacă pentru albine albe; Paznicul; Ușurința cu care am eliberat fiara; Poate că ultima; Armurile de la Auderlene.

Retipăriri
Tor Books, mrtie 2009.

Referințe și note

Legături externe

Cărți din 2007
Povestiri de groază
Colecții de povestiri de groază
Antologii
Povestiri fantastice
Colecții de povestiri fantastice

Inferno (antologie)


Achim Pandrea (n. 25 martie 1890, Feleag – d. 15 ianuarie  1959, Feleag) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Născut în  localitatea Feleag în anul 1890, Achim a urmat șapte clase primare, ocupația sa de bază fiind agricultura.
A fost comandantul Gărzii Naționale Române din localitatea sa natală. După anul 1918 este numit intendent la Școala Normală din Cristuru Secuiesc. Activează ca membru al Partidului Național Agrar. Între anii 1937-1938, Achim Pandrea este numit primar în Feleag. Decedează la data de 15 ianurie 1959 în locul nașterii sale, Feleag.

Activitatea politică
A fost ales ca delegat titulat al cercului electoral  Cristuru Secuiesc, la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia de la 1 decembrie 1918.

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II)

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Nașteri în 1890
Decese în 1959
Agricultori români
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Primari din România

Achim Pandrea


Die Loran Township ist eine von 18 Townships im Stephenson County im Nordwesten des US-amerikanischen Bundesstaates Illinois.

Geografie
Die Loran Township liegt Nordwesten von Illinois, rund 30 km südlich der Grenze zu Wisconsin. Der Mississippi, der die Grenze zu Iowa bildet, befindet sich rund 45 km westlich.

Die Loran Township liegt auf 42°14′30″ nördlicher Breite und 89°48′18″ westlicher Länge und erstreckt sich über 90,64 km².

Die Loran Township liegt im Südwesten des Stephenson County und grenzt innerhalb dessen im Westen an die Jefferson Township, im Norden an die Kent und die Erin Township, im Nordosten an die Harlem Township und im Osten an die Florence Township. Im Süden grenzt die Loran Township an das Carroll County.

Verkehr
Durch die Township führt in Nord-Süd-Richtung die Illinois State Route 73. Alle weiteren Straßen sind County Roads und weiter untergeordnete und zum Teil unbefestigte Fahrwege.

Der nächstgelegene Flugplatz ist der rund 20 km östlich der Township gelegene Albertus Airport bei Freeport, dem Zentrum der gesamten Region.

Bevölkerung
Bei der Volkszählung im Jahr 2010 hatte die Township 1442 Einwohner. Neben Streubesiedlung gibt es mit Pearl City nur eine selbstständige Gemeinde (mit dem Status "Village").

Einzelnachweise

Weblinks
 www.city-data.com - Loran Township
 Histopolis - Loran Township

Loran Township


La Scandaleuse () est un giallo argento-italien réalisé par Rossano Brazzi, sorti en 1969.

Synopsis
Une jeune héritière est internée dans un asile parce qu'elle a été surprise dans une maison close avec son fiancé, qui avait organisé la liaison pour faire chanter le riche père de la jeune fille. Après sa libération, elle prend sa revanche.

Fiche technique
 Titre français : La Scandaleuse
 Titre original italien :
 Titre espagnol :
 Réalisation : Rossano Brazzi (sous le nom d'« Edward Ross »)
 Scénario : Oscar Brazzi, , Diana Crispo
 Photographie : Luciano Trasatti
 Montage : Amedeo Giomini
 Musique : Benedetto Ghiglia
 Décors : Giovanni Fratalocchi
 Costumes : Francesco Della Noce
 Production : Oscar Brazzi
 Sociétés de production : Chiara Films Internazionali • Banco Film • Glori Art
 Pays de production :  •
 Langue originale : italien
 Format : Couleur par Eastmancolor • 1,37:1 • Son mono • 35 mm
 Durée : 91 minutes
 Genre : Film policier, giallo
 Dates de sortie :
 Italie :

Distribution
Adrienne La Russa : Licia Brignoli
Rossano Brazzi : Marco Brignoli
Nino Castelnuovo : Mario
Paola Pitagora : Giovanna Brignoli
Alberto de Mendoza : Francesco
Idelma Carlo : Lucia
Renzo Petretto : Paterlini
Nestor Garay : Le député
Marcello Bonini Olas : Monseigneur
Nerio Bernardi : Le serveur de Brignoli
Julia Tanzi
Jorge Guillermo Contini

Notes et références

Liens externes

Film italien sorti en 1969
Film argentin sorti en 1969
Film policier italien
Film policier argentin
Giallo
Film en italien
Film se déroulant dans un hôpital psychiatrique
Film sur la prostitution en Italie
Film sur la vengeance
Film tourné à Prato

La Scandaleuse


Laurbærdue () er en dueart, der lever på de Kanariske Øer.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Duefugle
Makaronesiens fugle

Laurbærdue


Muzeul Național al Nigeriei (în engleză: Nigerian National Museum) este un muzeu național al Nigeriei, localizat în orașul Lagos. Muzeul găzduiește o colecție impresionantă de artă nigeriană. Cel mai celebru exponat al acestui muzeu este un cap de teracotă al culturii Nok numit Capul Jema'a, realizat între circa 900 î.e.n. și 200 î.e.n.. Exponatul este numit după satul Jema'a, unde acesta a fost descoperit. Capul Jemaa a fost descoperit pe un câmp în 1942, fiind opera de artă cea mai importantă a culturii nok și cea de la care istoricii au putut schița o apropiere de această civilizație. În Nigeria, și mai precis pe un vast perimetru de 480 de kilometri pe 160 de kilometri situat la nord de confluența fluviului Niger cu râul Benue, a înflorit această cultură aproximaiv între 500 î.e.n. și 200 e.n..
.

Istorie
Muzeul a fost fondat în anul 1957 de arheologul englez Kenneth Murray. De asemenea muzeul a educat mulți nigerieni și turiști despre istoria și culturile Nigeriei.

Galerie
</div>

Vezi și
 Capul Jema'a
 Istoria Nigeriei
 Lagos
 Cultura Igbo
 Arta igbo
 Arta africană
 Arta tradițională a populației Yoruba

Referințe

Muzee naționale

Muzeul Național al Nigeriei din Lagos