The dwarf sperm whale (Kogia sima) is a sperm whale that inhabits temperate and tropical oceans worldwide, in particular continental shelves and slopes. It was first described by biologist Richard Owen in 1866, based on illustrations by naturalist Sir Walter Elliot. The species was considered to be synonymous with the pygmy sperm whale (Kogia breviceps) from 1878 until 1998. The dwarf sperm whale is a small whale,  and , that has a grey coloration, square head, small jaw, and robust body. Its appearance is very similar to the pygmy sperm whale, distinguished mainly by the position of the dorsal fin on the body–nearer the middle in the dwarf sperm whale and nearer the tail in the other.

The dwarf sperm whale is a suction feeder that mainly eats squid, and does this in small pods of typically one to four members. It is preyed upon by the killer whale (Orcinus orca) and large sharks such as the great white shark (Carcharodon carcharius). When startled, the whale can eject a cloud of red-brown fluid. Most of what is known of the whale comes from beached individuals, as sightings in the ocean are rare. Many of these stranded whales died from parasitic infestations or heart failure.

The dwarf sperm whale is hunted in small numbers around Asia. It is most threatened by ingesting, or getting entangled by marine debris. No global population estimate has been made, and so its conservation status by the International Union for Conservation of Nature (IUCN) is least concern.

Taxonomy

The first two dwarf sperm whale specimens, a male and a female, were collected in 1853 by naturalist Sir Walter Elliot, who thought it a kind of porpoise due to the short snout. However, when he sent drawings of these whales – including skeletal diagrams – to biologist Richard Owen to describe, Owen, in his 1866 paper, recognized it as a type of sperm whale in the family Physeteridae based on several similar characteristics, such as having functional teeth in only the lower jaw, a lopsided blowhole leaning towards the left side, and a spermaceti organ. He named it Physeter (Euphysetes) simus, the same genus as the sperm whale (Physeter macrocephalus) and the pygmy sperm whale (now Kogia breviceps), with Euphysetes acting as a subgenus. The species name simus is Latin for "stump-nosed", a reference to its blunt snout. John Edward Gray, when he created the genus Kogia in 1846, gave no indication to the meaning, but, since the word has a feminine ending, the masculine species name simus had to be changed to sima to fit this when the combination Kogia simus was proposed by various 20th century authors. In 1900, zoologist Frank Evers Beddard speculated that the word "might be a tribute to a Turk of the past surnamed Cogia Effendi, who observed whales in the Mediterranean".

In 1871, mammalogist Theodore Gill split Physeteridae into two subfamilies: Physterinae with Physeter, and Kogiinae with Kogia and the now-defunct Euphysetes; this has now been elevated to family, Kogiidae. Gill also proposed the dwarf sperm whale be moved to its own genus, Calignathus. In 1878, naturalist James Hector synonymized the dwarf sperm whale with the pygmy sperm whales as K. breviceps. No distinction was made by most authors until mammalogist Dale Rice in his 1998 review of marine mammal taxonomy citing the works of Dr. Teizo Ogawa from 1936, researcher Munesato Yamada from 1954, zoologist Charles Handley from 1966, and mammalogist Graham James Berry Ross from 1979.

Genetic testing in 2006 suggests that K. sima may actually represent two species, one in the Atlantic and one in the Indo-Pacific region. The Cape of Good Hope around South Africa may mark the barrier between these two populations.

Description

The dwarf sperm whale can range in size from  in length and  in weight—less than the  and  pygmy sperm whale. A newborn is generally around  long and . Males are thought to reach physical maturity at age 15, and females at age 13. Sexual maturity, which happens after an individual has attained  in length, happens at 2 to 3 years for males and around 5 for females. Gestation takes place probably over around 9.5 months.

The dwarf sperm whale has a dark-grey or blue-grey coloration with a lighter-grey underside, and a pale, crescent-shaped mark between the eye and the flipper, sometimes called a "fake gill", which is characteristic of the genus. Some individuals have been known to have a second crescent-shaped mark, creating a sort of pale ring encircling a darker spot. It has a high dorsal fin halfway down the length of the body, and two or more throat grooves. The dorsal fin is taller and closer to the head than it is in the pygmy sperm whale, and the back is flatter.

Kogia is identified as having a square head, a small jaw with the snout jutting outward, and a porpoise-like build with a robust body that rapidly decreases towards the tail. They have the shortest snouts of any modern day whale. Characteristic of sperm whales, the left nostril is markedly larger than the right, and it has a spermaceti organ on its skull. The brain weighs around . The eyes are adapted for low-light environments. The dwarf sperm whale has 14 to 24 teeth, rarely 26, in the lower jaw that are sharp, slightly curved backwards, and–like other sperm whales–lack enamel. The teeth rarely exceed  in length, smaller than those of the pygmy sperm whale. At most, 6 teeth are in the upper jaws, though in modern sperm whales, upper teeth are defunct.

Unique to Kogia, there is a sac which hangs off from the small intestines near the anus that is filled with a dense, red-brown fluid that looks similar to chocolate syrup. When stressed, this fluid is released. The dwarf sperm whale has between 50 and 57 vertebrae, 7 neck vertebrae, 12 to 14 thoracic vertebrae, and 29 or 35-to-37 lumbar vertebrae. The variation can either be due to loss of bones during preparation of a specimen, or individual variations. It is not known to be sexually dimorphic.

Population and distribution
The dwarf sperm whale ranges throughout tropical and temperate oceans of the world and inhabits the continental shelf and slope area. It seems to prefer warmer waters than the pygmy sperm whale. The dwarf sperm whale is one of the most commonly beached deep-diving whales in the world, though rarely seen at sea, and likewise, most information about the whale comes from examining beached individuals. Diving depth may vary from place to place: a study in the Bahamas placed average depth at around , whereas a study in the deeper waters of Hawaii placed it at around .

In the West Pacific, its recorded range spans from Japan to Tasmania and New Zealand, and in the East Pacific from British Columbia to central Chile. In the Indian Ocean, the whale is reported from Oman, Sri Lanka, India, Thailand, Philippines, Indonesia around Timor, western Australia and South Africa. In the West Atlantic, it has been recorded from Virginia to southern Brazil, and in the East Atlantic from Italy in the Mediterranean Sea to South Africa.

No global population estimation has been made. Population counts have been taken over certain areas, though given the difficulty to distinguish the dwarf sperm whale from the pygmy sperm whale, the overall estimate represents the total number of both species. In the North Atlantic, they are estimated at around 3,785 individuals; in the East Pacific, around 11,200 individuals.

Ecology

Diet
The dwarf sperm whale is an open ocean predator. The stomach contents of stranded dwarf sperm whales comprise mainly squid and, to a lesser degree, deep sea fish (from the mesopelagic and bathypelagic zones) and crustaceans. However, crustaceans make up a sizable part of the diets of Hawaiian dwarf sperm whales, up to 15%. The stomach contents of whales washed up in different regions of the world indicate a preference for cock-eyed squid and glass squid across its range, particularly the elongate jewel squid (Histioteuthis reversa) and Taonius.

The throat grooves and the developed musculature in the throat in Kogia are probably adaptations for increasing the volume of the mouth for suction feeding, possibly the best-developed among toothed whales. Also, the blunt snout, lack of teeth, and reduced jaw are characteristics seen in other suction feeding toothed whales. The whale uses its sharp teeth to hold onto prey while expelling water from the mouth.

Dwarf sperm whale calves typically start eating solid food once they have reached a size of around  though are not fully weaned until they reach around . Toothed whale calves generally start eating solid food at around 6 months, and mothers stop lactating after around 18 to 20 months.

Threats
Killer whales (Orcinus orca) and sharks are known to prey on the dwarf sperm whale. Dwarf sperm whale remains have been found in the stomachs of great white sharks (Carcharodon carcharias), and infestations of the cestode Phyllobothrium delphini in beached individuals indicates shark attacks since the cestode matures in sharks.

The dwarf sperm whale also competes with other squid-eating whales, such as beaked whales. It occupies the same ecological niche in the same regions as the pygmy sperm whale, though the latter can forage in deeper waters and has been known to feed on a wider array of species of larger size.

Some beached individuals have had large parasitic infestations which probably lead to their death, particular with nematodes in the stomach and tapeworms in the blubber. In the southeastern United States, stranded dwarf sperm whales were found to have died from heart failure, and heart failure may have led to the stranding itself.

Behavior

Kogia is thought to be slow-moving, rarely displaying rapid surfacing behavior, tending to float at the surface with only the nape and dorsal fin exposed. From the surface, they sink vertically, instead of lifting their tails out of the water to dive, which would create a splash.

The dwarf sperm whale congregates into small pods of one to four individuals, though on occasion up to ten, likely due to limited food resources. Small group size and deep foraging grounds in the summer could also be anti-predator behaviors. However, this is less likely as dolphins congregate in large pods with hundreds of members to prevent predation. The whale probably follows seasonal squid migrations from offshore in the summer to nearshore in the winter. It is possible it prefers a slope habitat as it allows the whale to herd squid against the wall, or it causes upwelling which the whale can ride on in order to save energy while hunting. Younger animals may congregate in shallower areas and adults in deeper areas; the slope around South Africa may be a nursery grounds.

Kogia, unlike other whales, can eject a red-brown fluid when startled, likely to distract predators, similar to squid. This cloud can cover  in the water.

This species does not whistle, and instead produces narrowband high-frequency clicks. These clicks are more similar to those produced by some dolphin and porpoise species–such as the hourglass dolphin (Sagmatias cruciger), Hector's dolphin (Cephalorhynchus hectori), the Chilean dolphin (Cephalorhynchus eutropia), Commerson's dolphin (Cephalorhynchus commersonii), the harbour porpoise (Phocoena phocoena), and Dall's porpoise (Phocoenoides dalli)–than to those of other deep-diving whales, such as beaked whales and the sperm whale. The peak frequencies of Kogia are generally less than 130 kHz.

Relationship with humans
There is some hunting of the dwarf sperm whale in Indonesia, Japan, Sri Lanka, and the Lesser Antilles as food or bait, though there are no major operations. A bigger threat is likely ingestion of marine debris and entanglement in fishing gear, though it has not been determined how serious a threat these pose. The International Union for Conservation of Nature (IUCN) currently lists the dwarf sperm whale's conservation status as data deficient, though it could possibly be of least concern.

The dwarf sperm whale is covered by the Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora (CITES), the Agreement on the Conservation of Cetaceans in the Black Sea, Mediterranean Sea and Contiguous Atlantic Area. The species is further included in the Memorandum of Understanding Concerning the Conservation of the Manatee and Small Cetaceans of Western Africa and Macaronesia (Western African Aquatic Mammals MoU), and the Memorandum of Understanding for the Conservation of Cetaceans and Their Habitats in the Pacific Islands Region (Pacific Cetaceans MoU).

See also

Kogia pusilla
List of cetaceans

References

Further reading
 Whales Dolphins and Porpoises, Mark Carwardine, Dorling Kindersley Handbooks,
 National Audubon Society Guide to Marine Mammals of the World, Reeves, Stewart, Clapham and Powell,

External links

Whale & Dolphin Conservation Society (WDCS)

Sperm whales
Fauna of Southeast Asia
Cetaceans of the Indian Ocean
Cetaceans of the Pacific Ocean
Cetaceans of the Atlantic Ocean
Mammals described in 1866
Taxa named by Richard Owen

Dwarf sperm whale


Kosmos 2302, ruski komunikacijski satelit iz programa Kosmos. Vrste je Strijela-3.
Lansiran je 26. prosinca 1994. godine u 05:11 s kozmodroma Pljesecka u Rusiji. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Ciklon-3 11K68. Orbita mu je 1414 km u perigeju i 1423 km u apogeju. Orbitna inklinacija mu je 82,56°. Spacetrackov kataloški broj je 23444. COSPARova oznaka je 1994-086-D. Zemlju obilazi u 114,18 minuta. Pri lansiranju bio je mase 220 kg.

Izvori
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2302


Heteropterys admirabilis é uma espécie de planta do gênero Heteropterys e da família Malpighiaceae.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 2003 por André M. Amorim.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e trepadeira.

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é endêmica do Brasil e encontrada no estado brasileiro do Espírito Santo. A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Ligações externas
 Heteropterys admirabilis no projeto Flora e Funga do Brasil

Heteropterys
Plantas descritas em 2003
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Heteropterys admirabilis


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Stredné Plachtince enthält das eine nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützte Objekt in der Gemeinde Stredné Plachtince im Okres Veľký Krtíš.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Stredne Plachtince


Kuglački klub "Belišće" (KK Belišće; K.K. Belišće; Belišće) je muški kuglački klub iz Belišća, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.
U sezoni 2019./20. klub se natječe u "2. hrvatskoj kuglačkoj ligi - Istok", ligi trećeg stupnja hrvatske kuglačke lige za muškarce.

O klubu
"K.K. "Belišće" je osnovano 1953. godine.
Osamostaljenjem Hrvatske, klub je nastupao u ligama hrvatske kuglačke regije "Istok", te je također bio član "1. B hrvatske kuglačke lige - Sjever".
U pečotku pa do 1975. godine klub je koristio dvostaznu stazu u sklopu nogometnog stadiona u Belišću. Od 1975. do 1991. godine klub djeluje u novoj 6-staznoj kuglani, koja je tada bila jedna od najmodernijih u Europi, te je zatvorena 1991. godine. 2005. godine je otvorena nova četverostazna kuglana u prostoru nastavno-sportske dvorane u Belišću.
Pri klubu je djelovala ranije i ženska ekipa.
K.K. "Belišće" redovito za Dan grada Belišća organizira turnir, te organizira Gradsku kuglačku ligu.

Uspjesi

Ekipno
 3. HKL
 prvak: 2016./17. (Istok - Zona Osijek)
 doprvak 2005./06. (Zona Osijek), 2006./07. (Zona Osijek)

Pojedinačno

Pregled plasmana po sezonama

Poznati igrači
 Damir Fučkar

Unutrašnje poveznice
 Belišće
 Kuglački klub Željezničar Belišće

Vanjske poveznice

 kuglanje.hr, Belišće
 kuglacki-savez-os.hr, KK Belišće
 sportilus.com, KUGLAČKI KLUB BELIŠĆE
 aktivni.net, Kuglački klub Belišće

Izvori

 kuglacki-savez-os.hr, KRATKA POVIJEST KUGLAČKOG KLUBA BELIŠĆE, objavljeno 28. veljače 2019., preuzeto 1. svibnja 2020.
 zsugbelisce.hr, SVEČANO OBILJEŽENO 65. GODINA POSTOJANJA I DJELOVANJA KUGLAČKOG KLUBA BELIŠĆE, objavljeno 1. ožujka 2019., pristupljeno 1. svibnja 2020.
 glas.hr, KK Belišće si za rođendan poželio - biti kao nekada, objavljeno 8. ožujka 2019., pristupljeno 1. svibnja 2020.
 tzbelisce.net, Sport i rekreacija, pristupljeno 1. svibnja 2020.
 poslovna.hr, KUGLAČKI KLUB BELIŠĆE
 fininfo.hr, K.K. "BELIŠĆE"
 bisnode.hr, KUGLAČKI KLUB "BELIŠĆE"
 zsugbelisce.hr, Udruge članice, pristupljeno 1. svibnja 2020.

Belišće
Belišće

Kuglački klub Belišće


Medicinska dijagnoza postupak je utvrđivanja koja bolest ili stanje objašnjava simptome i znakove osobe. Najčešće se naziva dijagnoza s implicitnim medicinskim kontekstom. Podaci potrebni za dijagnozu obično se prikupljaju iz anamneze i fizičkog pregleda osobe koja traži medicinsku pomoć. Često se jedan ili više dijagnostičkih postupaka, kao što su medicinski testovi, rade tijekom procesa. Ponekad se posmrtna dijagnoza smatra nekom vrstom medicinske dijagnoze.

Dijagnoza je često izazovna jer su mnogi znakovi i simptomi nespecifični. Na primjer, crvenilo kože (eritem), samo po sebi, znak je mnogih poremećaja i stoga ne govori zdravstvenom djelatniku što nije u redu. Stoga se mora provesti diferencijalna dijagnoza, u kojoj se uspoređuje i suprotstavlja nekoliko mogućih objašnjenja. To uključuje korelaciju različitih informacija nakon čega slijedi prepoznavanje i razlikovanje obrazaca. Povremeno je proces olakšan znakom ili simptomom (ili skupinom njih nekoliko) koji je patognomoničan.

Dijagnoza je glavna komponenta postupka posjeta liječniku. Sa stajališta statistike, dijagnostički postupak uključuje klasifikacijske testove.

Dijagnoza se, u smislu dijagnostičkog postupka, može smatrati pokušajem klasifikacije stanja pojedinca u zasebne i različite kategorije koje omogućuju donošenje medicinskih odluka o liječenju i prognozi. Potom se dijagnostičko mišljenje često opisuje u smislu bolesti ili drugog stanja.

Niti jednim službenim propisom nije definirano kojim jezikom bi dijagnoze trebalo pisati, a kod nas i dalje ostaje praksa pisanja latinskim.

Izvori

Medicinska dijagnostika

Medicinska dijagnoza


تشافورين (茶風林)(اسمه الحقيقي هيروتاكا شيمازاوا (島沢弘隆 شيمازاوا هيروتاكا)) هو ممثل ياباني ولد في 4 ديسمبر 1961 في محافظة سايتاما.

دراسته
تخرج من جامعة تويو.

أدواره في الأنمي

مسلسلات أنمي تلفزيونية
 المحقق كونان - المفتش ميغوري
 ماجيك كايتو 1412 - جوزو ميغوري
 بليتش - غراند فيشر
 ديث نوت - هيتوشي ديميغاوا
 جنود السايبورغ - رقم 6
 غريغوري هورر شو - غريغوري
 عندما تبكي حشرة الليل - كوراودو أويشي
 عندما تبكي حشرة الليل:الحل - كوراودو أويشي
 غوين ساغا - كآ
 جانجريف - بوب باوندماكس
 سلايرز نكست - تاريم
 إينوياشا: الجزء الأخير - التانوكي الكبير
 رؤيا إسكافلوني - الرجل الخلد
 كيكايشي - أورو
 حفيد نوراريهيون: عاصمة العفاريت - ميناغوروشي جيزو، سانموتو غوروزايمون
 بيرسونا 4 ذي أنيميشن - كلب الساحرة
 لوست يونيفرس - غورين
 كوبرا ذي أنيميشن - المهندس المسن
 تيلز أوف ذي أبيس - إييمون
 فوون إيشين دايشوغن - إي ناوسكي
 الخادم الأسود Book of Circus - البارون كيلفين
 دورارارا!! ×2 المنتصف - سيتارو ياغيري
 دورارارا!! ×2 الخاتمة - سيتارو ياغيري
 فرسان التنكاي - بيغ
 ناينتي ون دايز - دون أوركو

أوفا أنمي
 عندما تبكي حشرة الليل:الامتنان - كوراودو أويشي

أفلام أنمي
 سلسلة أفلام المحقق كونان
 المحقق كونان: العد التنازلي لناطحة السحاب - المفتش ميغوري

أدواره في ألعاب الفيديو
 دراكنغارد 3 - أوكتا
 تيلز أوف ذي أبيس - إييمون
 تيلز أوف سيمفونيا: دون أوف ذا نيو وورلد - ماغنار
 سونيك لوست ورلد - زوموم
 أسوراز راث - وايزن
 ريزدنت إيفل فيلدج  - الدوك

أدواره في الدبلجة اليابانية
 هاري بوتر وسجين أزكابان - بيتر بيتيغرو
 بن 10 - زومبوزو
 غلي - الناظر فيغنز
 بياض الثلج والصياد - نيون
 السنافر: القرية المفقودة - بابا سنفور

مراجع

وصلات خارجية

أشخاص على قيد الحياة
خريجو جامعة تويو
ممثلو أداء صوتي ذكور من محافظة سايتاما
ممثلو أداء صوتي يابانيون
ممثلو ألعاب فيديو يابانيون
ممثلو الأداء الصوتي لشخصيات المحقق كونان
ممثلو مسرح يابانيون
ممثلون من محافظة سايتاما
مواليد 1961
مواليد في سايتاما (محافظة)

تشافورين


La U.S. Route 95 o Ruta Federal 95 (abreviada US 95) es una autopista federal ubicada en el estado de California. La autopista inicia en el Oeste desde la  en la frontera con Arizona hacia el Este en la  en la frontera con Nevada. La autopista tiene una longitud de 187,8 km (116.721 mi).

Mantenimiento
Al igual que las carreteras estatales, las carreteras interestatales, y el resto de rutas federales, la U.S. Route 95 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de California por sus siglas en inglés Caltrans.

Cruces
La U.S. Route 95 es atravesada principalmente por la  en Blythe en Needles.
{|class=wikitable
!Condado
!Localidad
!Miliario
!Salida
!Destinos
!Notas
|-
|rowspan=8|Riverside<small>RIV R156.49 -36.20
|rowspan=5|Blythe
|R156.49
|colspan=3 align=center|Frontera con Arizona
|-
|R156.10
|243
|Riviera Drive (I-10 Bus. oeste)
|Antigua US 60 oeste
|-
|colspan=4 align=center|extremo norte de la autopista en la I-10
|-bgcolor=#ddffdd
|R154.16L0.16
|
|
|Interchange; extremo norte de la  I-10
|-
|L0.390.00
|
|
|Antigua US 60
|-
|
|
|
|Riverside Avenue – Fairgrounds
|
|-
|
|
|
|Lost Lake
|
|-
|
|
|
|Wilson Way – River Crossing
|
|-
|rowspan=12|San Bernardino<small>SBD 0.00-80.45
|Vidal Junction
|9.68
|
|, Parker
|
|-
|
|37.30
|
|Havasu Lake Road – Chemehuevi Valley, Lake Havasu
|
|-
|
|
|
|Five Mile Road – Topock, Kingman
|Antigua US 66 este
|-
|rowspan=5|Needles
|bgcolor=#ddffdd|57.28R143.76
|bgcolor=#ddffdd|
|bgcolor=#ddffdd| – Kingman
|bgcolor=#ddffdd|Interchange; extremo sur de la I-40
|-
|colspan=4 align=center|Extremo sur de la autopista en la I-40
|-
|R142.37
|142
|J Street – Downtown Needles
|
|-
|R141.01
|141
|West Broadway, River Road (I-40 Bus. este)
|
|-bgcolor=#ffdddd
|R139.11
|139
|River Road Cutoff
|Salida Sur y entrada Norte
|-
|colspan=5 align=center|extremo norte de la autopista en la I-40
|-
|
|bgcolor=#ddffdd|R132.73R57.21
|bgcolor=#ddffdd|
|bgcolor=#ddffdd|
|bgcolor=#ddffdd|Interchange; extremo norte de la I-40
|-
|Arrowhead Junction
|63.94
|
|Goffs Road – Goffs
|Antigua US 66 oeste
|-
|
|80.45
|
|colspan=3 align=center|Frontera con Nevada

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial del Caltrans
 Lista de ciudades servidas por autopistas federales}
 Lista de Autopistas por estado en AARoads.com

Carreteras federales de California
Carreteras del condado de Riverside
Carreteras del condado de San Bernardino

U.S. Route 95 (California)


Altınyayla, Sivas ilinin bir ilçesidir.

Tarihçe
Altınyayla ilçesi 6 yüzyıl önce kurulduğu, eski adının Tonus ve Tonus kariyesi (köyü) olduğu Osmanlıca yazılı bulunan tapulardaki deyimlerden anlaşılmaktadır.

Eski adı Tonus olan Altınyayla, tarihinin ilk çağlarından bu güne kadar sırasıyla Anadolu'da medeniyetler kuran Hitit, Roma, Selçuklu ve Osmanlı gibi medeniyetlerinin yerleşim merkezlerinden biri oluşmuştur.

Osmanlı İmparatorluğu zamanında ve 1882 yıllarında Sivas vilayeti 4 sancak, 26 kaza 247 nahiyeden meydana gelmiş, bunlardan merkez sancağı Sivas olmak üzere, Pınarbaşı, Koçgirli, Zara, Divriği, Hafik, Gürün, Yıldızeli ve Tonus Sivas vilayetinin merkezi sancağı arasında yer aldığı bilinmektedir.

Bu dönemde Sivas beylerbeyliğine bağlı bir sancak olarak teşkilatlanan Tonus (Altınyayla) önemli bir konaklama yeri olmuştur. Şarkışla İlçesine bağlı nahiye olarak faaliyetini sürdürmekte iken 1972 yılında yurt genelinde yapılan yerleşim birimleri isim değişikliği esnasında Tonus'un adı Altınyayla olarak değiştirilmiştir.

1972 yılında Belediye teşkilatı kurulan Altınyayla 9 Mayıs 1990 tarih ve 3644 sayılı kanunla 20 Mayıs 1990 tarihinde ilçe statüsüne kavuşmuştur.

Coğrafi Konumu
Altınyayla; kuzey batısında Şarkışla kuzeydoğusunda Ulaş ve Sivas, güneydoğusunda Kangal, güneybatısında Pınarbaşı (Kayseri) ile çevrili bulunmaktadır. İlçede İç Anadolu Bölgesi'nin sahip olduğu karasal iklim hüküm sürmektedir.

Arazinin % 70'i yayla % 30'u dağlıktır. Güney batısında Karatonus Dağı, kuzeyinde Tonus Ovası, güneyinde İncecik ve Mergesen Yaylası, güneydoğusunda Yücekaya Yaylası mevcuttur. Yüzölçümü 647 km²'dir.

Nüfus
İlçe nüfusu 1990 yılı nüfus sayımında 3.017'si merkez, 10.382'si köyler olmak üzere toplam 13.399, 2000 yılı nüfus sayımında 4.867'si merkez, 10.864'ü köyler olmak üzere toplam 15.713 kişi olarak sayılmış olup; 2007 yılında klasik nüfus sayım yöntemi terkedilerek Adrese Dayalı Nüfus Kayıt Sistemi (ADNK)'ne geçilmek suretiyle artık nüfus sayıları online olarak sayılmaktadır. İlk ADNK sayımına göre ilçenin nüfusu ise; 3.088'i merkez 7.460'ı köyler olmak üzere toplam 10.548 kişidir. 2023 nüfus verilerine göre; ilçe nüfusu 4.307'si ilçe merkezi, 4.431'i belde ve köylerde olmak üzere toplam 8.738 kişidir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Altinyayla Kaymakamlığı
 Altinyayla İlçe Sitesi
 Kız-Oğlan Efsanesi, Emin Kuzucular (tam metin)
 SİVAS TESCİLLİ TABİAT VARLIKLARI, Başören Köyü, Gölgediği Mevkii Hitit Barajı ve Açıkhava Tapınma Alanı
 Arap Dede, Tacettin Yıldırım (Hava Radar Mevkisi'nde 1970'li yılların başında görev yapmış bir astsubayın anısı)
 Altınyayla Efsaneleri, Sivas Efsaneleri, Kutlu Özen, 2001
 Altınyayla İlçesi Tarihi ve Coğrafyası (Köyleri ve İlçe Merkezi)
 Sivas İli Yüzey Araştırmaları, Merkez ve İlçeler (Höyükler ve Tarihi Yerleşim Alanları, 1992 - 1993 - 1994 - 1995, İndirilebilir PDF)

Altınyayla, Sivas


NGC 6674 je prečkasta spiralna galaktika u zviježđu Herkulu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6674
  Auke Slotegraaf: NGC 6674 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6650 - 6699

6674

NGC 6674


Tarihçe
Köyün eski ismi Kurtluuşağı iken sonradan, köyün batısında bulunan Bağ ekili tepeden esinlenerek Bağtepe denilmiştir.

Coğrafya
Adana iline 65 km., Kozan ilçesine 27 km. uzaklıktadır.

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Kozan'ın mahalleleri

Bağtepe, Kozan


La rue Dizengoff (hébreu: ) est une voie de Tel Aviv, en Israël.

Description
La rue Dizengoff est une voie publique du centre de Tel Aviv. Elle débute au sud à l'intersection avec la rue Ibn Gabirol, et se termine au nord au port de Tel Aviv.

Elle est nommée en référence à Meïr Dizengoff, premier maire de Tel Aviv.

Événements
Un attentat-suicide du Hamas  le . Une seconde attaque terroriste a lieu dans cette rue le .

Références

Dizengoff

Rue Dizengoff


1903 (MCMIII) යනු, ග්‍රෙගෝරියානු දින දසුන ප්‍රකාර බ්‍රහස්පතින්දා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දක් (බැඳිය විසින් මුළු දින දසුන දක්වනු ඇත) වන අතර, දින 13 ක් මන්දගාමි  ජූලියානු දින දසුන ප්‍රකාර  බදාදා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දකි.

1903

1903


Apteria aphylla é uma espécie de  planta do gênero Apteria e da família Burmanniaceae.

Taxonomia

Os seguintes sinônimos já foram catalogados:
 Apteria lilacina  (Miers) Miers
 Apteria ulei  Schltr.
 Lobelia aphylla  Nutt.
 Stemoptera lilacina  Miers

Forma de vida

É uma espécie saprófita, terrícola e herbácea. Tem hábitos micoheterótrofos.

Descrição

Ervas rizomatosas. Haste às vezes ramificada. Folhas lanceoladas ou ovadas, margem inteira, ápice agudo. Inflorescência cimosa; brácteas lanceoladas, ovadas ou triangulares, ápice agudo. Flores infundibuliformes ou campanuladas; tubo floral nu; lacínias externas ovadas ou triangulares, margem inteira, ápice agudo ou mucronado; lacínias internas ovadas ou oblongas, margem inteira, ápice agudo ou acuminado; ovário obovado ou elíptico, estigma em forma de funil ou ferradura. Fruto tipo cápsula rompente, elipsoide a globoso, deiscente por fissuras; sementes numerosas.

Conservação

A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição

A espécie é encontrada nos estados brasileiros de Acre, Alagoas, Amazonas, Bahia, Distrito Federal, Espírito Santo, Goiás, Minas Gerais, Mato Grosso, Pará, Paraíba , Pernambuco, Paraná, Rio de Janeiro, Roraima, Rio Grande do Sul, Santa Catarina, Sergipe e São Paulo.
A espécie é encontrada nos  domínios fitogeográficos de Floresta Amazônica, Caatinga, Cerrado, Mata Atlântica e Pampa, em regiões com vegetação de Campinarana, cerrado, mata ciliar, floresta de terra firme, floresta estacional semidecidual e floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de 2020. Burmanniaceae  in Flora do Brasil 2020.

Ligações externas
 Apteria aphylla no projeto Flora e Funga do Brasil

Apteria
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Apteria aphylla


La  est l'une des trois circonscriptions législatives que compte la préfecture d'Akita au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La première circonscription de la préfecture d'Akita correspond à la ville d'Akita.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Première circonscription de la préfecture d'Akita


The Sixteenth Air Force (Air Forces Cyber) (16 AF) is a United States Air Force (USAF) organization responsible for information warfare, which encompasses intelligence gathering and analysis, surveillance, reconnaissance, cyber warfare and electronic warfare operations. Its headquarters is at Joint Base San Antonio-Lackland in Texas.

The organization was the first newly established Numbered Air Force (NAF) by the USAF after World War II. It was activated in 1954 as a Joint Military Group to provide command and control of USAF activities in Spain, being designated a NAF in 1956. In 1957, 16 AF was realigned under Strategic Air Command (SAC) to provide command and control of SAC bases and B-47 Stratojet rotational units assigned and deployed to Spain and Morocco.

In 1966, after SAC withdrew its forces from Europe, 16 AF became part of the United States Air Forces in Europe, providing command and control of USAFE forces initially in Spain and North Africa, and later in Italy and Turkey until 2006.  It later became a provisional Air Expeditionary Task Force under USAFE as part of the Global War on Terrorism.

Mission
The Sixteenth Air Force provides global intelligence, surveillance and reconnaissance, cyber and electronic warfare, and information operations, and serves as the Service Cryptologic Component responsible to the National Security Agency/Central Security Service and the Service Cyber Component to US Cyber Command.

Component units
The following units are subordinate to the Sixteenth Air Force.

Wings

9th Reconnaissance Wing (Beale AFB, California)
 Aircraft Assigned: RQ-4 Global Hawk, RQ-180, T-38A Talon, U-2S Dragon Lady
55th Wing (Offut AFB, Nebraska)
 Aircraft Assigned: OC-135B Open Skies, RC-135 Rivet Joint, TC-135W, WC-135R Constant Phoenix, RC-135 COBRA BALL, RC-135 COMBAT SENT, EC-130H COMPASS CALL
67th Cyberspace Wing (Joint Base San Antonio-Lackland, Texas)
70th Intelligence, Surveillance, and Reconnaissance Wing (Fort George G. Meade, Maryland)
319th Reconnaissance Wing (Grand Forks AFB, North Dakota)
 Aircraft Assigned: RQ-4 Global Hawk
363rd Intelligence, Surveillance, and Reconnaissance Wing (Joint Base Langley-Eustis, Virginia)
480th Intelligence, Surveillance, and Reconnaissance Wing (Joint Base Langley-Eustis, Virginia)
557th Weather Wing (Offutt AFB, Nebraska)
688th Cyberspace Wing (Kelly Field Annex, Joint Base San Antonio-Lackland, Texas)

Organizations
 616th Operations Center (Joint Base San Antonio-Lackland, Texas)
 Air Force Technical Applications Center (Patrick Space Force Base, Florida)

History
Sixteenth Air Force (16 AF)'s original ancestor was the Joint United States Military Group, Air Administration (Spain), which was established on 20 May 1954. It was attached to the Joint U.S. Military Group, which oversaw implementation of the 1953 Spanish-American Defense Cooperation Agreement.

On 15 July 1956, Sixteenth Air Force was created when the Air Administration (Spain) was re-designated as Headquarters, 16 AF, and aligned directly under Headquarters, U.S. Air Force. Existing Spanish Air Force bases near Madrid, Sevilla, and Zaragoza were expanded to accommodate the 16 AF. On 1 July 1957, the 16 AF was transferred to Strategic Air Command (SAC). Its main operating bases in Spain were used for SAC B-47 Stratojet rotational alert aircraft until April 1965.

The 16 AF also operated SAC bases in Morocco from 1958 through 1963. They included Nouasseur Air Base, Ben Guerir Air Base, and Rabat-Sale. In 1966, a year after SAC withdrew its B-47 alert force from Spain, the 16 AF was reassigned to U.S. Air Forces in Europe. The 401st Tactical Fighter Wing, with three squadrons of F-100D Super Sabres, moved from the United States to Torrejon Air Base, Spain. The wing later converted to F-4 Phantom IIs, and in 1983, to F-16 Fighting Falcons.

In 1961, General David Wade was dispatched to Torrejón, where he took command of SAC's 16th Air Expeditionary Task Force. He received his promotion to lieutenant general on 1 August 1963 and left Torrejón to assume command of SAC's Second Air Force with headquarters then at Barksdale Air Force Base in Bossier City, Louisiana.

Structure in 1989
At the end of the Cold War Sixteenth Air Force consisted of the following units:

 Sixteenth Air Force, at Torrejón Air Base, Spain
401st Tactical Fighter Wing, at Torrejón Air Base
 612th Tactical Fighter Squadron, with 24x F-16C Block 30 Falcon
 613th Tactical Fighter Squadron, with 24x F-16C Block 30 Falcon
 614th Tactical Fighter Squadron, with 24x F-16C Block 30 Falcon
Detachment 1, AFSOUTH, Naples, Italy. This detachment collected NATO data from AIRSOUTH/DEPCINCUSAFE-SOUTHERN AREA, a dual-hatted position, and provided the information to 16 AF. The Detachment also provided a U.S. liaison for wartime exercises, at PROTO.
Detachment 2, at Morón Air Base, Spain
 406th Tactical Fighter Training Wing, at Zaragoza Air Base, Spain, supporting squadrons training at the Bardenas Reales Air-to-Ground Range
 487th Tactical Missile Wing, at Comiso Air Base, Italy
 302d Tactical Missile Squadron, with 112x BGM-109G Ground Launched Cruise Missiles
 40th Tactical Group, at Aviano Air Base, Italy, supporting squadrons training at the Maniago Air-to-Ground Range
 7401st Munitions Support Squadron, at Rimini Air Base, Italy
 7402d Munitions Support Squadron, at Ghedi Air Base, Italy
 The United States Logistics Group (TUSLOG), at Ankara Air Station, Turkey
 39th Tactical Group, at Incirlik Air Base, Turkey
 7217th Air Base Group, at Ankara Air Station
 7241st Air Base Group, at Izmir Air Station
 7022d Air Base Squadron, at Pirinçlik Air Station, Turkey
 7391st Munitions Support Squadron, at Balıkesir Air Base
 7392d Munitions Support Squadron, at Eskisehir Air Base
 7393d Munitions Support Squadron, at Murted Air Base
 7394th Munitions Support Squadron, at Erhac Air Base
 7206th Air Base Group, at Hellenikon Air Base, Greece
 7061st Munitions Support Squadron, at Araxos Air Base, Greece
 7275th Air Base Group, at San Vito dei Normanni Air Station, Italy
 6917th Electronic Security Squadron, operating an AN/FLR-9 Wullenweber radio direction finding antenna array
 7276th Air Base Group, at Iraklion Air Station, Crete, Greece
 6931st Electronic Security Squadron (SIGINT unit)
 7555th Tactical Training Squadron, at Decimomannu Air Base, Italy, supporting squadrons training at the Air Combat Maneuvering and Instrumentation Range (ACMI) to the West of Sardinia
 7116th Tactical Control Flight, at Torrejón Air Base
 7120th Air Base Flight, at Morón Air Base

From 1992
The 401st FW moved from Spain to Aviano AB, Italy, in May 1992 and was re-designated as the 31st FW in April 1994. It has two squadrons of F-16Cs. Headquarters, 16 AF moved to Aviano AB in August 1992.

During its time at Aviano AB, Sixteenth Air Force was the operational air force for USAF combat operations in the Balkans, supporting Operation Deny Flight, enforcing the U.N. ordered no-fly zone over Bosnia. Sixteenth Air Force aircraft participated in the raid on the Bosnian-Serb held airfield at Udbina in November 1994. In the fall of 1995, 16 AF supported Operation Deliberate Force, the U.N.-sanctioned/NATO executed attacks on Bosnian-Serb forces. In 1995, 16 AF supported Operation Joint Endeavor, the NATO peacekeeping mission to the former Yugoslavia, through operations in Croatia, Hungary, and Bosnia-Herzegovina.

The years 1996 through 1998 saw continued high operations in the 16 AF. It was the first U.S. Air Force organization to fully employ the Expeditionary Wing concept. The 16th Air and Space Expeditionary Task Force, consisting of the 16th and 31st Air Expeditionary Wings, was activated in support of Operation Joint Guardian and its air component, Operation Deliberate Guard, engaging air power for peace enforcement operations in Bosnia-Herzegovina. The 39th Air and Space Expeditionary Wing was activated in support of Operation Northern Watch, engaging air power to enforce the no-fly zone over northern Iraq.

Headquarters 16 AF formed the joint force air component command for Operation Silver Wake, the evacuation of Americans and allied non-combatants from Albania. The 31st Fighter Wing was the first F-16 Falcon unit to fly combat missions utilizing night vision goggles; wing aircraft provided close air support during Pope John Paul II's historic visit to Sarajevo. Today the wing remains a major participant in support of Balkan air operations. The 39th Wing at Incirlik AB, Turkey, deployed a flying ambulance surgical team to Dhahran Air Base, Saudi Arabia in response to the Khobar Towers bombing. The wing assisted in the evacuation of 6,500 pro-U.S. Kurds from northern Iraq.

Beginning in March 1999, the 16th Air and Space Expeditionary Task Force grew to ten air expeditionary wings and 480 Air Force aircraft in ten countries supporting Operation Allied Force, NATO's air campaign in the former Republic of Yugoslavia. Approximately 13,200 airmen, in addition to 32,000 airmen through Europe, deployed in support of the 78-day air campaign that led to Serbian withdrawal of forces from the province of Kosovo.

In 2005, the Sixteenth Air Force moved to Ramstein AB, Germany to become USAFE's new Warfighting Headquarters. Its mission was to execute aerospace operations through expeditionary force command and control in support of the U.S. European Command and NATO. Supporting this mission, 16 AF planned and executed combat air operations in southern Europe and portions of the Middle East and northern Africa as an air component or joint task force headquarters. It supported approximately 11,000 Air Force and civilian members at two main operating bases, four support bases and other sites in Spain, France, Germany, Italy, Croatia, Kosovo, Bosnia-Herzegovina, Hungary, Macedonia, Greece, and Turkey, and conducted peacetime engagement throughout the region.

On 1 December 2006, the Sixteenth Air Force was inactivated at Ramstein AB and simultaneously reconstituted as the Sixteenth Air Expeditionary Task Force at Izmir Air Base, Turkey. It was replaced at Ramstein by the Third Air Force.

The 16th AETF was inactivated in April 2008.

Information warfare
On 11 October 2019, Sixteenth Air Force (16 AF) was reactivated as the new Information Warfare (IW) Numbered Air Force (NAF), following the merger of the Twenty-Fourth and Twenty-Fifth Air Forces.

Air Combat Command consolidated and inactivated the Twenty-Fourth Air Force and Twenty-Fifth Air Force capabilities into a new organization under a single commander, who is responsible for providing information warfare capabilities to combatant commanders.

Lineage

 Established as the Joint United States Military Group, Air Administration (Spain)
 Activated on 20 May 1954 as a separate operating agency of the USAF
 Redesignated Sixteenth Air Force on 15 July 1956
 Inactivated 29 August 2014
 Redesignated Sixteenth Air Force (Air Forces Cyber) on 30 September 2019
 Activated on 11 October 2019

Assignments
 Headquarters, United States Air Force, 20 May 1954
 Strategic Air Command, 1 July 1957
 United States Air Forces in Europe, 15 April 1966 – 20 August 2014
 Air Combat Command, 11 October 2019

Components
 Air Divisions
 5th Air Division, 1 July 1957 – 15 January 1958
 65th Air Division, 8 April 1957 – 1 July 1960
 4310th Air Division, 15 January 1958 – 15 August 1963
 7217th Air Division, 23 October 1968 – 9 September 1970

 Wings
 9th Reconnaissance Wing, 11 October 2019 – present
 31st Fighter Wing, 15 April 1994 – 1 November 2005
 39th Wing (later 39th Air Base Wing) (see 39th Tactical Group)
 55th Wing, 11 October 2019 – present
 67th Cyberspace Wing, 11 October 2019 – present
 70th Intelligence, Surveillance and Reconnaissance Wing, 11 October 2019 – present
 319th Reconnaissance Wing, 11 October 2019 – present
 363d Intelligence, Surveillance and Reconnaissance Wing, 11 October 2019 – present
 401st Tactical Fighter Wing, 27 April 1966 – 1 April 1994
 406th Tactical Fighter Training Wing, 15 July 1972 – 26 June 1992
 480th Intelligence, Surveillance and Reconnaissance Wing, 11 October 2019 – present
 487th Tactical Missile Wing, 1 July 83 – 27 May 91
 688th Cyberspace Wing, 11 October 2019 – present
 1989th Communications Wing, 1 October 1990 – 10 August 1992
 7272d Flying Training Wing, 31 December 1968 – 11 June 1970
 7602d Support Wing (later 3977th Support Wing, 3977th Support Group), 1 January – 1 July 1960
 Air Force Technical Applications Center, 11 October 2019 - Present

 Groups
 39th Tactical Group (later 39th Wing, 39th Air Base Group, 39th Air Base Wing), 9 September 1970 – 15 October 1991, 7 July 1992 – 1 November 2005
 406th Tactical Fighter Training Group, 1 July 1970 – 15 July 1972
 3977th Support Group (see 7602d Support Wing, after 1960)

Stations
 Madrid, Spain, 20 May 1954
 Torrejon Air Base, Spain, 1 February 1958
 Aviano Air Base, Italy, 10 August 1992 – 1 December 2006
 Ramstein Air Base, Germany, 30 September 2005 – 29 August 2014
 Lackland Air Force Base, Texas, 11 October 2019 – present

List of commanders

Notes

See also
 List of cyber warfare forces

References

External links
16th Air Force web page
US Air Force news story on 3AF and 16AF changes

2008 disestablishments in Turkey
16
Military units and formations established in 1956
United States intelligence agencies
Intelligence units of the United States Air Force

Sixteenth Air Force


1010ගණන් යනු, 1010 ජනවාරි 1 දින ඇරඹුනු සහ1019 දෙසැම්බර් 31 දින නිමවුනු ජුලියානු දිනදසුනෙහි දශකයකි.

1010ගණන්


Soham or Sohum ( ) is a Hindu mantra, meaning "I am He/She/That" in Sanskrit.

In Vedic philosophy it means identifying oneself with the universe or ultimate reality.

The mantra is also inverted from   (the sandhi of ) to . The combination of  has also been interpreted as "I myself am the Swan", where the swan symbolizes the Atman.

Etymology
An etymology of  "swan, goose" as from  "I am that" is found in the 14th century commentary on the Vedas by Sayana (14th century).

The term  is related to , and the phrase translates to "I that very person", according to Monier-Williams. Interpreted as a nominal sentence, it can also be read as "I am She/He" or "It/She/He is I". The term is found in Vedic literature, and is a phrase that identifies "oneself with the universe or ultimate reality".

History

This phrase is found in Principal Upanishads such as the Isha Upanishad (verse 16), which ends:

 (...) तेजो यत्ते रूपं कल्याणतमं तत्ते पश्यामि योऽसावसौ पुरुषः सोऽहमस्मि ॥१६॥

 "The light which is thy fairest form, I see it. I am what She/He is" (trans. Max Müller)

Soham, or "I am She/He", is very common in ancient and medieval literature. Some examples include:

Upanishads

 Sannyasa Upanishads such as Naradaparivrajaka Upanishad, Nirvana Upanishad, Ashrama Upanishad, Maitreya Upanishad and Satyayaniya Upanishad.
 Yoga Upanishads such as Dhyanabindu Upanishad and Yogashikha Upanishad
 Hamsa Upanishad

Tantras

 Gandharva Tantra
 Kali Tantra
 Kularnava Tantra
 Mahanirvana Tantra
 Niruttara Tantra

Stotras

 Bhaja Gaureesam
 Gowresa Ashtakam
 Shakthi Mahimnah Stotram
 Tripurasundari Vijaya Sthava

Adi Shankara's Vakya Vritti subsequent works in the Nath tradition foundational for Hatha yoga.

 Matsyendranath's Yogavishaya
 Gorakshanath's Siddha Siddhanta Paddhati
 Gorakshanath's Yoga Bija
 Gorakshanath's Goraksha Shataka
 Jñāndev's Lakhota
 Jñāndev's Yogapar Abhangamala
foundational for Swara yoga the original script Shiva Svarodaya
as well as the classical yoga treatises Gheranda Samhita and Shiva Samhita all make mention of soham and hamsa describing its significance and when teaching uniformly teaches So on inhalation and ham on exhalation.

This traditional practice in its several forms and its background is described in numerous other books.

Hamsa

Swami Muktananda - although teaching the traditional So on inhalation and ham on exhalation as a letter from 1968 to Franklin Jones reveals - later published a book teaching Ham on inhalation and sa on exhalation. This practice is described in several later books all referring to Muktananda.

The teaching of Ham on inhalation and sa on exhalation is allegedly alluded to in a text of Kaśmir Śaivism, the Vijnana Bhairava:

However, this verse 155b is not found in the Vijnana Bhairava first published in 1918 in the Kashmir Series of Text and Studies but is quoted from a commentary by the Abhinavagupta disciple Kṣemarāja in his Shiva Sutra Vimarshini (commentary on the Shiva Sutras) in later editions of Vijnana Bhairava.

Yoga
When used for meditation, "Sohum" acts as a natural mantra to control one's breathing pattern, to help achieve deep breath, and to gain concentration.

 Sooooo... is the sound of inhalation, and is remembered in the mind along with that inhalation.
 Hummmm... is the sound of exhalation, and is remembered in the mind along with that exhalation.

Soham is also considered a mantra in Tantrism and Kriya Yoga, known also as Ajapa mantra, Ajapa Gayatri, Hamsa Gayatri, Hamsa mantra, prana mantra, Shri Paraprasada mantra, paramatma-mantra, and as such used notably on its own, in the meditation practice ajapa japa and in the kriya practice shabda sanchalana.

See also
 Aham Brahmasmi
 I Am that I Am
 Dualism (Indian philosophy)
 Nondualism
 Monism
 Tattvam Asi

References

Bibliography

Fit Chapter (2022). What is Soham Meditation

Meditation
Yoga concepts
Hindu mantras

pl:Ajapa yoga

Soham (Sanskrit)


Scala, hem nesne yönelimli programlamayı hem de fonksiyonel programlamayı destekleyen, statik olarak yazılmış güçlü bir genel amaçlı programlama dilidir. Kısa ve öz olacak şekilde tasarlanan Scala'nın tasarım kararlarının çoğu Java eleştirilerini ele almayı amaçlıyor.

Scala kaynak kodu Java bayt koduna derlenebilir ve bir Java sanal makinesinde (JVM) çalıştırılabilir. Scala ayrıca bir tarayıcıda veya doğrudan yerel bir yürütülebilir dosyada çalıştırılmak üzere JavaScript'e derlenebilir. JVM'de Scala, her iki dilde yazılmış kitaplıklara doğrudan Scala veya Java üzerinden ulaşılabilmesi için Java ile birlikte çalışabilirliği sağlar. Java gibi, Scala da nesne yönelimlidir ve C diline benzeyen küme ayracı olarak adlandırılan bir sözdizimi kullanır. Scala 3'ten beri, blokları yapılandırmak için girinti kullanma seçeneği de vardır ve kullanılması tavsiye edilir. Martin Odersky, bunun Scala 3'te sunulan en verimli değişiklik olduğunu söyledi.

Java'dan farklı olarak Scala, körleme, değişmezlik, tembel değerlendirme ve kalıp eşleştirme dahil olmak üzere fonksiyonel programlama dillerinin (Scheme, Standard ML ve Haskell gibi) birçok özelliğine sahiptir. Ayrıca cebirsel veri türlerini, kovaryans ve kontravaryansı, higher-order types (ancak higher-rank types değil), anonim türleri, operatör aşırı yüklemesini, isteğe bağlı parametreleri, adlandırılmış parametreleri, ham dizeleri ve yalnızca deneysel bir istisnayı destekleyen gelişmiş bir tür sistemine sahiptir.

Scala adı, ölçeklenebilirlik ve dilin bir portmanteau olup, kullanıcılarının talepleriyle büyümek üzere tasarlandığını ifade eder.

Kaynakça
 Scala'nın sitesi

.NET Framework
Fonksiyonel programlama dilleri
JSM programlama dilleri
Koşutzamanlı programlama dilleri
Nesne yönelimli programlama dilleri

Scala (programlama dili)


Hrvatski nogometni klub "Hasići" je bio nogometni klub koji je predstavljao naselja Donji Hasić i Gornji Hasić u općini Bosanski Šamac, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina.

O klubu
Do 1992. godine su postojali klubovi "Mladost" iz Donjeg Hasića  i "ONK Hasić" iz Gornjeg Hasića, koji zbog rata u BiH, okupacije i protjerivanja hrvatskog stanovništva od strane srpskih postrojbi prestaju s djelovanjem.
Sredinom 1994. godine u progonstvu se osniva HNK "Hasići", od strane članova i djelatnika "Mladosti" i "ONK Hasić", te uzima plavu boju za dresove. Klub uspijeva registrirati dvadesetak igrača iz bivša dva kluba, te je dobivena i kupljena športska oprema. Prvo nastupa na nekoliko turnira, a potom se u sezoni 1994./95. uključuje u Prvu ligu Herceg-Bosne – Posavska skupina. Zbog nemogućnosti igranja u Hasićima, utakmice igraju u Domaljevcu, a treniraju u Baziku, u samoj blizini bojišta.
Daytonskim sporazumom Donji Hasić i Gornji Hasić su pripali Republici Srpskoj, te klub prestaje s djelovanjem na prijelazu 1995. i 1996. godine.
U kolovozu 2006. godine, nakon djelomičnog povratka, dolazi do obnoviteljske skupštine kluba, sada pod nazivom NK "Hasići" – Donji i Gornji Hasić, te se uređuje nogometno igralište, ali klub i dalje ne sudjeluje u natjecanjima.

Uspjesi

Pregled plasmana

Poznati igrači

Unutrašnje poveznice
 Donji Hasić
 Gornji Hasić
 NK Mladost Donji Hasić
 ONK Hasić Gornji Hasić

Vanjske poveznice

Izvori

 hasicani.com, HNK "Hasići" - neprekinuta tradicija , pristupljeno 5. travnja 2019.
 hasic-online.at, Sport, wayback arhiva
 hrvatska-tisina.com, HNK "Hasići" - neprekinuta tradicija, wayback arhiva
 claudionicoletti.eu, Bosna i Hercegovina 1993./94. - 1999./2000., pristupljeno 5. travnja 2019.

Hasići
Hasići
Hasići
Hasići

HNK Hasići


Padanía (ítalska: [paˈdaːnja]) er nafn á landssvæði og fyrirhuguðu sjálfstæðu ríki sem ætlað er að ná yfir Norður-Ítalíu. Nafnið er dregið af Pó-fljótinu (latneskt Padus), sem vatnasvæðið nær yfir stóran hluta svæðisins, með miðju í Pó-dalnum (Pianura Padana), helstu sléttu Norður-Ítalíu.

Til Padaníu teljast 11 héruð Norður- og Mið-Ítalíu: Langbarðaland; Venetó; Emilía-Rómanja; Fjallaland; Lígúría; Friúlí; Trentínó-Suður-Týról; Ágústudalur; Toskana; Marke; og Úmbría.

Hugtakið var búið til á sjöunda áratug síðustu aldar sem landfræðilegt hugtak, og varð þekkt á tíunda áratugnum þegar ítalski stjórnmálaflokkurinn Norðurbandalagið (Lega Nord) talaði fyrir aðskilnaði og sjálfstæði norðurhéraða Ítalíu, sem sjálfstæðri Padaníu. Það hefur síðan verið sterklega tengt við þjóðernishyggju kennda við Padaníu.

Padanía eins og það er skilgreint í yfirlýsingu Lega Nord um sjálfstæði og fullveldi Padaníu frá 1996 nær út fyrir Norður-Ítalíu og nær yfir stóran hluta Mið-Ítalíu.

Heimildir

Padanía


බෙකෙටාටන් (ක්‍රි.පූ. 14වන සියවස) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ පුරාතන ඊජිප්තුවේ 18වන රාජවංශයේ කුමරියකි. බෙකෙටාටන්, පාරාවෝ IIIවන අමෙන්හොටෙප් සහ මහා රාජකීය භාර්යා ටියේ බාලම දියණිය ලෙස සැලකේ. ඒ අනුව ඇය පාරාවෝ අක්නාටන්ගේ සොයුරියකි. ඇගේ නාමයේ අරුත "ආටන්ගේ සේවිකාව" යන්නයි.

චරිතාපදානය
බෙකෙටාටන් පිළිබඳ ප්‍රධාන තොරතුරු හමුවන්නේ ටියේ රැජිනගේ ආරක්ෂකයා වූ  හුයාගේ අමර්ණ සොහොන්ගැබෙනි.

වෙනස් භෝජන සංග්‍රහ දෙකක බෙකෙටාටන්ගේ රුව ටියේ රැජින සමග දක්වා ඇත. ටියේ රැජින පාරාවෝ අක්නාටන් සහ නෙෆර්ටිටි රැජිනට මුහුණලා අසුන්ගෙන සිටියි. එක් දර්ශනයක බෙකෙටාටන් සිය මව වන ටියේට යාබදව කුඩා අසුනක සිටිනු නිරූපිත ය. අනෙක් භෝජන සංග්‍රහ දර්ශනයේ බෙකෙටාටන් ටියේ අසල සිටගෙන සිටියි. හුයාගේ සොහොන්ගැබේ නැගෙනහිර බිත්තියේ අක්නාටන් සිය මෑණියන් වූ ටියේව දේවස්ථානයක් වෙත කැඳවාගෙන යනු නිරූපිත ය. ඔවුන් දේවස්ථානයට ඇතුළු වන ස්ථානයේ බෙකෙටාටන් ඔවුනට ආධාර වෙයි.

උතුරු බිත්තියේ උඩලිපතෙහි රාජකීය පවුල් දෙකක් නිරූපිත ය. දකුණු පසින් IIIවන අමෙන්හොටෙප්, ටියේ රැජිනට මුහුණලා අසුන්ගෙන සිටින අතර, ඇය සමග බෙකෙටාටන් කුමරිය ද වේ. ටියේට පසුපසින් සේවිකාවන් තිදෙනකු ද වේ.

වෙනත් යෝජිත අනන්‍යතාවන්
බෙකෙටාටන්ගේ එකම හඳුනාගත් පදවි නාමය රජුගේ සිරුරේ ඔහුගේම දියණිය යන්නයි. ටියේ රැජිනගේ මරණින් පසු ඇය පිළිබඳ ඓතිහාසික වාර්තා හමුනොවන බැවින්, ඇය තරුණ වියේදී මිය යන්නට ඇතැයි සිතිය හැක. ඇතැම් විද්වතුන් යෝජනා කරන්නේ IIIවන අමෙන්හොටෙප්ගේ බාලම දියණිය වන නෙබෙටාහ් යනු බෙකෙටාටන් බවයි. කෙසේනමුත්, මේ දෙදෙනා එකම තැනැත්තිය බව සනාථ කෙරෙන කිසිදු සාක්ෂියක් හමුවී නැත.

තවත් මතයක් අනුව කියැවෙන්නේ බෙකෙටාටන් යනු සැබැවින්ම අක්නාටන් සහ ඔහුගේ උපබිසවක වූ කියාගේ දියණියක් බවයි. ඇතැම්විට කියා සමග නිරූපිත -ආටන් යන කොටසින් අවසන් වන නාමයක් සහිත කුමරිය ඇය වන්නට ඇත. නමුත් මෙහි සම්පූර්ණ නාමයම දැකගත නොහැක. කියාගේ මරණයෙන් පසු ඇගේ රුව වෙනස්කොට එතැන මෙරිටාටන් සහ අන්ඛෙසෙන්පාටන් ඔවුන්ගේ දියණිවරුන් වන මෙරිටාටන් ටැෂෙරිට් සහ අන්ඛෙසෙන්පාටන් ටැෂෙරිට් (ඇතැම්විට මෙම නම් දෙක කියාගේ හිස්තැන පිරවීමට යෙදූ ප්‍රබන්ධ නාමයන් ද්විත්වයක් විය හැක) ගේ නාමය යොදා ඇත. මෙම තර්කය ප්‍රධාන වශයෙන්ම ගොඩනැගී ඇත්තේ අමර්ණහි කිසිදු දර්ශනයක බෙකෙටාටන් රජුගේ සොයුරිය ලෙස නම් කොට නොමැති නිසායි. නමුත් ඇයව රජුගේ සිරුරේ දියණිය ලෙස පමණක් නම් කොට ඇත. එසේම ඇය නෙෆර්ටිටිගේ දියණියන් සමග නිරූපණය කර නොතිබීමෙන්, ඇය කියා වැනි අක්නාටන්ගේ උපබිසවකගේ දියණියක් බවට අදහස් පල විය. ඇගේ මවගේ මරණින් පසු, බෙකෙටාටන්ව ඇගේ මිත්තණිය වූ ටියේ විසින් හදා වඩාගන්නට ඇත. බෙකෙටාටන් පිළිබඳ සඳහන් වර්ෂය 13ට අයත් වයින් සටහනක් අනුව යෝජනා වී ඇත්තේ ඇය කියාගේ මරණින් පසු ඇගේ වතු යාය උරුම කරගත් බවයි.

ප්‍රබන්ධ තුළ

Amarnan Kings කතාමාලාව
බෙකෙටාටන්ගේ චරිතය මැක්ස් ඔවර්ටන් විසින් රචිත, රයිටර්ස් එක්ස්චේන්ජ් ඊ-පබ්ලිෂිං සමාගම විසින් ප්‍රකාශික ඓතිහාසික නවකථා පහේ ප්‍රධාන චරිතයක් ලෙස දක්වා ඇත. මෙම නවකථා මගින් මුල්කාලීන ළමාවියේ සිට මහා රැම්සෙස්ගේ රාජ්‍ය සමය දක්වා කාලය තුළ බෙකෙටාටන්ගේ දිවිය නිරූපිත ය. මෙම ග්‍රන්ථ පහ මගින් අක්නාටන් (ස්කැරබ්-අක්නාටන්), ස්මෙන්ඛ්කරේ (ස්කැරබ්-ස්මෙන්ඛ්කරේ), ටූටන්ඛාමන් (ස්කැරබ්-ටූටන්ඛා‍මන්), ආයි (ස්කැරබ්-ආයි), සහ හොරෙම්හෙබ් (ස්කැරබ්-හොරෙම්හෙබ්) යන රජවරුන්ගේ රාජ්‍ය සමයයන් නිරූපිත ය. මෙම කතාමාලාවේ සයවන ග්‍රන්ථය මගින් 1960 දශකයේ ඊජිප්තුවේ බෙකෙටාටන්ගේ සොහොන්ගැබ සොයාගැනීම නිරූපණය වේ.

The Egyptian
බෙකෙටාටන් චරිතය අප්‍රධාන චරිතයක් ලෙසින් මිකා වෝල්ටරිගේ The Egyptian නවකථාවේ දක්වා ඇත. මෙහි ඇගේ නාමය බැකෙටේටන් (මෙහි චිත්‍රපටයේ ඇගේ නාමය බැකෙතාමූන් ය) ය. නවකථාවේ, සාමාන්‍ය රුධිරය සහිත ඊජිප්තු යුධ අධිපතියකු වන හොරෙම්හෙබ් ඇය (රාජකීය රුධිරය ඇති) සමග විවාහ වේ. කෙසේනමුත්, සාමාන්‍ය වැසියකු ස්පර්ශ කිරීම පවා ඇය ප්‍රතික්ෂේප කරයි. ඔහු නැවත ඇයව ස්පර්ශ කළහොත් ඇය තමන් බැස්ට් දෙවඟනගේ පුනරුත්පත්තියක් බවට තීබ්ස් ජනයා මුළා කරන බව පවසන්නී ය.

මූලාශ්‍ර

පුරාතන ඊජිප්තු කුමරියන්
අමර්ණ යුගය
ක්‍රි.පූ. 14වන සියවසේ කාන්තාවන්
ඊජිප්තුවේ දහඅටවන රාජවංශය
අමෙන්හොටෙප් III

බෙකෙටාටන්


Alupka (Kırım Tatarcası: Alupka, Ukraynaca: Алупка, Rusça: Алупка) Ukrayna'nın Kırım Özerk Cumhuriyeti'nde bulunan bir sahil kasabasıdır.

Kaynakça

Ukrayna'daki şehirler
Ukrayna'daki tatil köyleri
Kırım'daki şehirler

Alupka


Jacques Leitienne, né le  à Levallois-Perret et mort le  à Paris, est un producteur et un distributeur de cinéma français.

Par le biais de sa société Les Films Jacques Leitienne, active entre la fin des années 1950 et le , il a distribué et produit plusieurs centaines de films de genre français et européens, notamment italiens comme des westerns spaghettis, des films fantastiques, des comédies érotiques comme celles de Max Pécas, des films d'exploitation et autres « nanars ».

Certaines de ses productions ont fait date dans l'histoire du cinéma comme Mon nom est personne de Tonino Valerii ou L'Innocent de Luchino Visconti.

Liste des films produits et/ou distribués

Années 1950

Années 1960

Années 1970

Années 1980

Notes et références

Liens externes

Producteur français de cinéma
Naissance en janvier 1922
Naissance à Levallois-Perret
Naissance dans le département de la Seine
Décès en octobre 1997
Décès dans le 8e arrondissement de Paris
Décès à 75 ans

Jacques Leitienne


Deus vult (uneori și Deus lo vult; în română: "Voia Domnului", "Voia lui Dumnezeu" sau "Dumnezeu o vrea") a fost strigătul (chemarea) latin al creștinilor la declararea Primei cruciade de către Papa Urban al II-lea la Conciliul de la Clermont, în anul 1095, atunci când Biserica orientală a solicitat ajutor împotriva invaziilor musulmane.

A fost, de asemenea și strigătul de luptă al lui Godefroy de Bouillon și al cavalerilor săi.

Deus lo vult este actuala deviză a Ordinului Sfântului Mormânt.

Vezi și
Strigăt de bătălie

Bibliografie
Morwood, J: A Dictionary of Latin Words and Phrases, page 46. Oxford University Press, 1998

Cuvinte și expresii în limba latină
Cruciade

Deus vult!


North Shore puede referirse a:

Divisiones administrativas

en Estados Unidos
 North Shore (California)
 North Shore (Virginia)

en Nueva Zelanda
 North Shore City

Cine y televisión
 North Shore (1987), película de William Phelps;
 North Shore, serie de TV.

North Shore


Ostiz (Ostitz en euskera y de forma oficial) es una localidad española y un concejo de la Comunidad Foral de Navarra perteneciente al municipio de Odieta.
Localizado en la Merindad de Pamplona, en la comarca de Ultzamaldea, y a 14,5 km de la capital de la comunidad, Pamplona, destaca por su gran belleza paisajística. Su población en  fue de  habitantes (INE), su superficie es de  km² y su densidad de población es de  hab/km².

Geografía física

Situación
La localidad de Ostiz está situada en la parte centro del municipio de Odieta a una altitud de 505  Su término concejil tiene una superficie de  km² y limita al norte con Burutáin; al este con Beraiz; al sur con Edériz y al oeste con Anocíbar.

Demografía

Evolución de la población

Véase también
 Odieta
 Lista de concejos de Navarra

Referencias

Enlaces externos
 Datos del Concejo de Ostiz - Gobierno de Navarra - Información y datos de entidades locales de Navarra.

Concejos de Odieta
Localidades de Odieta

Ostiz


Havacılık ve uzay mühendisliği, insanlı ve insansız hava ve uzay araçlarının geliştirilmesiyle ilgili bir mühendislik dalıdır. Havacılık mühendisliği ve uzay mühendisliği olarak örtüşen iki dalı bulunur. Aviyonik mühendisliği benzerdir, ancak havacılık mühendisliğinin elektronik sistemleri kısmını kapsar.

"Havacılık mühendisliği", bu alan için önceden kullanılan bir terimdi. Uçuş teknolojileri, uzayda faaliyet gösteren araçları da içerecek şekilde geliştikçe daha geniş olan "havacılık ve uzay mühendisliği" terimi kullanılmaya başlandı.

Uçuş taşıtları, araç bileşenlerine uygulanan yapısal yükler ile atmosfer basıncı ve sıcaklıktaki değişikliklerin neden olduğu zorlu koşullara maruz kalmaktadır. Bundan dolayı hava ve uzay taşıtları; aerodinamik, tahrik, aviyonik, malzeme bilimi, yapı statiği ve imalat gibi çok çeşitli teknolojilerin ve mühendislik alanlarının katkılarıyla üretilebilmektedir. Bu teknolojiler arasındaki etkileşim, havacılık ve uzay mühendisliği olarak bilinir. Havacılık ve uzay mühendisliği, ilgili disiplinlerin karmaşıklığı ve artan sayısı nedeniyle her biri kendi uzmanlık alanına sahip mühendis ekipleri tarafından yürütülür.

Havacılık ve uzay mühendisliği eğitimi

Program dersleri
Bu program başta; fizik, kimya, matematik, mühendislik termodinamiği, malzeme bilimi, malzemeler mekaniği, uçuş mekaniği, ısı geçişinin temelleri, elektromanyetiğin ilkeleri, kablosuz haberleşmeye giriş olmak üzere daha birçok dersi kapsar. Bunlara ek olarak mühendis adayları uzmanlaşacakları alanlar doğrultusunda ders seçimleri yaparak eğitimlerini özelleştirebilirler.

Ayrıca bakınız
 Makine mühendisliği
 Astronotik
 Havacılık ve uzay
 Uzay mühendisliği
 Uçak mühendisliği

Kaynakça

Havacılık ve uzay mühendisliği


Jewgeni Alexandrowitsch Lomtew (, engl. Transkription Yevgeniy Alexandrovich Lomtev; * 20. Oktober 1961) ist ein ehemaliger sowjetischer Sprinter, der sich auf den 400-Meter-Lauf spezialisiert hatte.

1983 siegte er bei den Leichtathletik-Halleneuropameisterschaften in Budapest.

1983 wurde er sowjetischer Hallenmeister, 1990 sowjetischer Meister.

Persönliche Bestzeiten
 400 m: 45,05 s, 22. Juni 1984, Kiew
 Halle: 46,20 s, 6. März 1983, Budapest

Einzelnachweise

Sprinter (Sowjetunion)
Sowjetbürger
Geboren 1961
Mann

Jewgeni Lomtew


Matthew A. Smith (* 4. April 1967) ist ein englischer Badmintonspieler.

Karriere
Matthew Smith gewann 1985 den englischen Juniorentitel im Herreneinzel. Im gleichen Jahr wurde er in dieser Disziplin auch Junioreneuropameister. 1990 siegte er bei den Welsh International, 1991 bei den Iceland International.

Sportliche Erfolge

Referenzen

Badmintonspieler (England)
Engländer
Brite
Geboren 1967
Mann

Matthew A. Smith


{{Infobox Île
| nom=Nordra Tjørnøyna
| nom2=Midtholmen
| code_langue=no
| image=
| légende=
| pays1=Norvège
| archipel=
| localisation=Océan Atlantique
| latitude=60.40494
| longitude=5.09811
| superficie=
| côtes=
| point_culminant=
| altitude=6<ref>[https://email@example.com,4.92319000,524.60927221a,0d,35y,-0.0008h,18.6637t,0.0001r?hl=fr Mesure sur Google earth']</ref>
| géologie=
| statut=
| pays1_lien_subdivision1=Landsdel
| pays1_subdivision1=Région
| pays1_nom_subdivision1=Vestlandet
| pays1_lien_subdivision2=Fylke
| pays1_subdivision2=Comté
| pays1_nom_subdivision2=Vestland
| pays1_lien_subdivision3=Commune (Norvège)
| pays1_subdivision3=Commune
| pays1_nom_subdivision3=Øygarden
| population=
| date_population=
| gentilé=
| ville=
| découverte=
| fuseau_horaire=
| web=
| catégorie=Île en Norvège
| géolocalisation=Hordaland/Norvège
}}

Nordra Tjørnøyna ou Midtholmen est une île dans le landskap'' Sunnhordland du comté de Vestland. Elle appartient administrativement à Øygarden.

Géographie

Rocheuse et désertique, elle s'étend sur environ  de longueur pour une largeur approximative de .

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des îles de Hordaland

Liens externes

 Fiche descriptive

Île de Vestland

Nordra Tjørnøyna


Augustus de Brunswick-Lüneburg  (10 aprilie 1579 – 17 septembrie 1666), numit cel Tânăr, a fost duce de Brunswick-Lüneburg. În împărțirea domeniului Casei de Welf în 1635, el a primit principatul de Wolfenbüttel.

Augustus s-a născut la Dannenberg și a fost al șaptelea copil al Ducelui Henric de Brunswick-Lüneburg. După negocieri complicate cu membrii familiei și o intervenție a împăratului Ferdinand al II-lea, el a fost de acord să moștenească Wolfenbüttel, al cărui ultim conducător murise în 1634. Din cauza Războiului de Treizeci de Ani el nu și-a putut muta reședința pînă în 1644. Augustus a instituit un număr de reforme guvernamentale și a fondat Biblioteca Augusta, o mare bibliotecă în Wolfenbüttel.

Sub pseudonimul Gustavus Selenus el a scris o carte de șah în 1616, Șahul sau Jocul Regelui, și o criptografie în 1624: Cryptomenytices et Cryptographiae libri IX. Pseudoninum este o referire criptică la numele său, Gustavus anagramat din Augustus, și Selenius de la o piesă de teatru despre zeița greacă a lunii (Selene). Cartea despre criptografie se bazează în mare parte lucrările timpurii ale lui Johannes Trithemius.

Augustus a murit la Wolfenbüttel și a fost succedat de cei trei fii ai săi, Rudolph Augustus, Anthony Ulrich și Ferdinand Albert. Fiica lui Clara Augusta de Brunswick-Lüneburg s-a căsătorit cu Frederick de Württemberg-Neuenstadt în 1653.

Nașteri în 1579
Decese în 1666
Prinți germani
Șahiști germani

August al II-lea de Brunswick-Wolfenbüttel


Darüşşafaka Spor Kulübü (în română: Clubul Sportiv Darüșșafaka) este un club profesionist de baschet din Istanbul, Turcia. Clubul joacă în Super Liga Turcă de Baschet. Meciurile de acasă din campionatul Turciei se joacă în Sala Sporturilor Darüșșafaka Ayhan Șahenk, cu o capacitate de 3.500 de locuri, în timp ce meciurile de pe teren propriu din Euroligă se dispută pe Volkswagen Arena, cu o capacitate de 5.240 de locuri. La începutul sezonului 2013-2014, clubul a semnat un acord pe termen lung cu Doğuș Holding și și-a schimbat numele în Darüșșafaka & Doğuș.

Istoria
Din 1993 până în 2010, Darüşşafaka a fost o echipă stabilă din prima ligă turcă. În sezoanele 2000-2001 și 2001-2002, echipa a ocupat locul al treilea în sezonul regulat. În sezonul 2009-2010 clubul a terminat pe locul 16 în Super Liga Turcă și a retrogradat. Din 2010 până în 2013 echipa era una de mijlocul clasamentului în divizia secundă din Turcia.

Darüşşafaka & Doğuș (2013–prezent)
În 2013, Doğuș Holding a devenit sponsorul principal al echipei, ceea ce a dus la transformarea instantanee a clubului într-unul bogat și ambițios club. În sezonul 2013-2014, a câștigat liga a doua din Turcia și a promovat în Super Liga Turcă

În sezonul 2014-2015, Darüșșafaka a ocupat locul al treilea în sezonul regulat, după aducerea unor nume mari în cadrul echipei, precum Renaldas Seibutis și Jamon Gordon. În ciuda așteptărilor imense, echipa a pierdut în sferturile de finală ale playoff-ul în fața celor de la Trabzonspor B.K..

Echipa a primit un wild card pentru sezonul 2015-2016 al Euroligii.

Arene
Darüşşafaka joacă meciurile de acasă din Super Liga Turcă în Sala Sporturilor Darüșșafaka Ayhan Șahenk Sala de Sport cu o capacitate de 3.500 de locuri. În noiembrie 2015, a fost inaugurată oficial, Volkswagen Arena Istanbul arena pentru meciurile de acasă din Euroligă.

Palmares
 Campionatul Turciei
 Titluri (2): 1961, 1962
 Vicecampioana (1): 1960
 Cupa Turciei
 Finalistă (2): 2002, 2016
 A doua divizie de baschet a Turciei
 Titluri (1): 2014
 Liga de Baschet din Istanbul
 Titluri (1): 1960
 Locul al treilea (3): 1961, 1962, 1963

Sezoane

Jucători importanți

Antrenori importanți
  Yalçın Granit
  Orhun Preia Controlul Balonului Orhun Ene

Referințe

Legături externe
 Site-Ul Oficial  (Limba Engleză)
 Site-Ul Oficial  (Turc)
 Darüșșafaka S. K. la eurobasket.com
 Darüșșafaka S. K. la tblstat.net

Echipe de baschet
Fondări în 1914

Darüşşafaka SK


Glenea mephisto é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae. Foi descrita por James Thomson em 1879.

Referências

Borneo catalog 2005

mephisto
Coleópteros descritos em 1879

Glenea mephisto


Castruccio Castracane degli Antelminelli (Urbino, 21 de setembro de 1779 – Roma, 22 de fevereiro de 1852) foi um cardeal e bispo católico italiano.

Biografia

Origens familiares
Gaetano Castruccio Castracane degli Antelminelli nasceu em 21 de setembro de 1779 em Urbino, legação apostólica de mesmo nome (hoje província de Pesaro e Urbino) e arquidiocese (hoje arquidiocese de Urbino-Urbania-Sant'Angelo in Vado), no Estado Pontifício (hoje na República Italiana); ele era filho de Giuseppe Castracane degli Antelminelli, conde de Coreglia Antelminelli, e da marquesa Maria Gentilina Honorati. Teve pelo menos um irmão, Innocenzo (1780 - 1848), que, como ele, iniciou a carreira eclesiástica e foi primeiro bispo de Cervia (1834 - 1838) e depois de Cesena (1838 - 1848).

A família Antelminelli, originária de Lucca na Toscana, deve sua fortuna ao seu ancestral homônimo, um líder gibelino e senhor da cidade no século XIV; provavelmente, do lado paterno, também era parente do cardeal Giovanni Battista Castrucci (1585). Sua mãe, por outro lado, era irmã do cardeal Bernardino Honorati (1777), que era, portanto, seu tio e o patrocinou durante seus anos de formação.

Formação e ministério sacerdotal
Depois de receber o ensino primário, continuou o ensino secundário no Collegio dei Nobili, com sede no Palazzo del Collegio Raffaello em sua cidade natal, Urbino, sob a direção dos padres Piaristas. Mais tarde mudou-se para a capital do Estado Pontifício, onde primeiro frequentou o Colégio Romano e depois em 1803 tornou-se aluno da prestigiosa Academia de nobres eclesiásticos, onde se deu a formação diplomática de descendentes eclesiásticos de famílias nobres; nesse ano foram admitidos outros 15 alunos, incluindo os futuros bispos Nicola Mattei Baldini, Carlo Zen e Rodolfo Brignole Sale. Completou seus estudos após quatro anos, em 1807.

Mais tarde, recebeu a ordenação sacerdotal e passou a servir na Cúria Romana, mas não há outras notícias sobre esses primeiros anos de seu ministério. Após a segunda restauração do Estado Pontifício e o retorno estável do Papa Pio VII a Roma, em 1816 ingressou na Congregação da Fabbrica di San Pietro como juiz, tornando-se mais tarde seu tesoureiro. Em 18 de dezembro de 1825 o Papa Leão XII o nomeou, quarenta e seis anos, secretário da Congregação para os Assuntos Eclesiásticos Extraordinários; sucedeu a Giuseppe Antonio Sala, que foi simultaneamente nomeado secretário da Congregação dos Ritos. Este órgão, no qual trabalhou por três anos, não tinha prefeito e se preocupava com as relações diplomáticas e acordos entre a Santa Sé e os outros Estados.

Em 15 de dezembro de 1828, o papa o transferiu, quarenta e nove, para o cargo de secretário da Congregação da Propaganda Fide; ele sucedeu Pietro Caprano, cardeal publicado no consistório do mesmo dia. O dicastério gerenciou a promoção da atividade missionária nos países em processo de cristianização e foi um dos mais importantes da Cúria Romana; aqui trabalhou por cinco anos, tornando-se um colaborador próximo, primeiro do cardeal prefeito Mauro Cappellari, OSBCam., depois eleito papa com o nome de Gregório XVI em 2 de fevereiro de 1831, e depois do cardeal Carlo Maria Pedicini.

Cardinalato
Consciente de sua capacidade, o Papa Gregório XVI o fez cardeal no consistório de 15 de abril de 1833, aos cinquenta e três anos; em 18 de abril lhe foi conferido o galero dos cardeais e o título presbiteral de San Pietro in Vincoli, deixado vago três dias antes pelo cardeal Joachim-Jean-Xavier d'Isoard, que havia optado pelo da Santíssima Trindade em Monte Pincio como igreja nacional dos franceses em Roma. Ele tomou posse de seu título durante uma cerimônia subsequente.

Em 11 de dezembro de 1834, o mesmo papa o nomeou, com cinquenta e cinco anos, prefeito da Congregação das Indulgências e Relíquias Sagradas; sucedeu ao cardeal Luigi Del Drago, que foi simultaneamente nomeado presidente da Comissão de Aids. O dicastério tratou precisamente da autenticação das relíquias durante os processos de reconhecimento e concessão de indulgências, muitas vezes em troca de dinheiro. Em 7 de outubro de 1837, também recebeu o cargo de pró-secretário dos Memoriais, que o cardeal Giacomo Giustiniani havia deixado para cuidar melhor de seus outros cargos; esses memoriais eram súplicas, tanto na esfera espiritual quanto material, enviadas pelos fiéis e depois, uma vez examinadas pelo secretário, submetidas ao papa.

Em 12 de novembro de 1839, o papa o transferiu, aos sessenta anos, para o escritório da Penitenciária Maior; ele sucedeu ao cardeal Emmanuele De Gregorio, que morreu cinco dias antes, aos oitenta anos. Encontrava-se assim à frente de um dos mais antigos dicastérios da Cúria Romana, em funcionamento desde o início do século XIII, que tratava da absolvição dos pecados e da concessão de dispensas reservadas à Sé Apostólica; ocupou o cargo até sua morte.

Ministério episcopal
Durante o consistório de 22 de janeiro de 1844, o pontífice permitiu-lhe optar pela ordem dos cardeais bispos com a atribuição da sé suburbicária de Palestrina, deixada vaga pelo cardeal Vincenzo Macchi, simultaneamente transferida para a sé suburbicária do Porto, Santa Rufina e Civitavecchia. Recebeu a consagração episcopal no dia 11 de fevereiro seguinte, na Basílica de São Pedro, no Vaticano, por imposição das mãos do próprio Papa Gregório XVI, tendo como co-consagradores os cardeais Costantino Patrizi Naro, vigário geral de Sua Santidade para a diocese de Roma , e Gabriele Ferretti, que entretanto o sucedeu como prefeito da Congregação para as indulgências e relíquias sagradas. Ele tomou posse da sede suburbicária durante uma cerimônia subsequente realizada na catedral de Sant'Agapito martire em Palestrina.

Em 19 de janeiro de 1846, tornou-se camareiro do Colégio dos Cardeais, cargo que geralmente durava um ano e consistia na administração financeira do Sacro Colégio e na celebração do funeral dos cardeais falecidos, sucedendo ao cardeal Pietro Ostini. No dia 1º de junho seguinte, ele recitou as orações pelos moribundos ao lado do leito do Papa Gregório XVI, falecido naquela mesma manhã, e depois participou do conclave seguinte, que terminou com a eleição ao trono papal do cardeal Giovanni Maria Mastai-Ferretti com o nome de Pio IX. Ele terminou seu papel como camareiro em 1847, quando o cardeal Mario Mattei assumiu.

Depois que as revoltas revolucionárias fizeram o papa fugir para Gaeta e a consequente proclamação da República Romana, de dezembro de 1848 a julho de 1849 ocupou o cargo de presidente da comissão administrativa do governo papal no exílio.

Ele morreu em 22 de fevereiro de 1852 em Roma, com a idade de setenta e dois anos. O corpo foi exposto dentro da basílica de San Pietro in Vincoli, seu antigo título, onde ocorreu o funeral solene na presença, entre outros, do Papa Pio IX; no final da celebração o corpo foi sepultado, segundo a sua vontade, no interior da mesma igreja junto ao túmulo de Júlio II. O epitáfio, que está localizado no pilar da contrafachada esquerda, ou na parede oposta ao túmulo, foi composto por Alessandro Angeloni, Arcebispo Metropolitano de Urbino, e Antonio Ligi Bussi, O.F.M.Conv., Arcebispo titular de Icônio e vice-gerente da diocese de Roma; lê-se:

Ligações externas
 Castruccio Castracane degli Antelminelli
 catholic-hierarchy.org

Cardeais da Itália
Cardeais nomeados pelo papa Gregório XVI


Ethan Chidiebere Nwaneri (?, 21. ožujka 2007.) engleski je nogometaš nigerijskoj podrijetla koji igra na poziciji napadačkog veznog. Trenutačno igra za Arsenal.

Klupska karijera

Arsenal
Kao devetogodišnjak postao je igračem Arsenala. Kada je imao 14 godina igrao je za selekciju Arsenala do 18 godina. Sezonu 2022./23. započeo je igravši za selekciju Arsenala do 18 godina, no ubrzo je promoviran u selekciju do 21 godine. U rujnu je počeo trenirati s prvom momčadi Arsenala.

Za prvu momčad Arsenala debitirao je 18. rujna 2022. u utakmici Premier lige u kojoj je Brentford poražen 0:3. Tada je bio star 15 godina i 181 dan te je srušio rekorde za najmlađeg igrača u povijesti Premier lige, lige najvišeg stupnja u Engleskoj i Arsenala. Do tada je najmlađi igrač u povijesti Premier lige bio Liverpoolov Harvey Elliott koji je bio star 16 godina i 30 dana kada je debitirao, najmlađi igrač u povijesti engleske lige najvišeg stupnja Sunderlandov Derek Forster koji je bio četiri dana stariji od Nwanerija kada je debitirao, a najmlađi igrač u povijesti Arsenala Cesc Fàbregas koji je bio star 16 godina i 177 dana kada je debitirao za Arsenal.

Reprezentativna karijera
Nastupao je za selekcije Engleske do 16 i 17 godina.

Izvori

Vanjske poveznice
 Profil, Soccerway
 Profil, WorldFootball.net

Engleski nogometaši
Nigerijski nogometaši
Nogometaši Arsenala
Aktivni nogometaši

Ethan Nwaneri


Microsoft Office 3.0 a fost cea de a doua versiune majoră de Microsoft Office pentru sistemul de operare Microsoft Windows, care a precedat Microsoft Office 95. Omițând versiunea 2 în întregime, Microsoft a lansat Office 3.0 la 30 august 1992. Componentele sale principale sunt Word 2.0C, Excel 4.0a, PowerPoint 3.0 și Mail, un client de rețea de mesagerie. Anterior, aceste componente au fost distribuite în mod separat, dar au fost combinate cu Microsoft Office într-o suită completă de birou. Microsoft Office a fost mai târziu rebrănduit de la Microsoft Office 3.0 la "Microsoft Office 92".

Această versiune timpurie a Microsoft Office utilizează extensii de fișiere care sunt încă utilizate în versiunile actuale, cum ar fi .doc pentru un document Word, .xls pentru o foaie de calcul Excel și .ppt pentru o prezentare PowerPoint, cu toate că acestea au fost recent înlocuite cu formatele docx, .pptx etc. (începând cu Microsoft Office 2007).

Microsoft Office

Microsoft Office 3.0


Aidas ist ein litauischer männlicher Vorname (abgeleitet von aidas, dt. Echo).

Außer als persönlicher Vorname kommt das Wort als Namensbestandteil der Titel mehrerer historischer und aktueller Zeitungen litauischer Sprache vor, u. a. Aidas (1923–1930, Zeitschrift für Exillitauer in den USA), Aidas (1938–1939, herausgegeben im damals polnisch besetzen Vilnius), Baltijos aidas ("Echo des Baltikums", hg. 1931–1932 zweimal wöchentlich in Klaipėda), Kauno aidas ("Kaunaser Echo", hg. 1988–1996 in Kaunas), Lietuvos aidas ("Echo Litauens", hg. 1917–1918 in Vilnius, 1928–1940 in Kaunas und seit 1990 wieder in Vilnius) und Žemaičių aidas (Echo Niederlitauens, hg. seit 1994 in Telšiai).

Personen
 Aidas Gedvilas (* 1966), Politiker, Seimas-Mitglied und Vizeverkehrsminister
 Aidas Giniotis (*  1964), Schauspieler, Regisseur und Theaterpädagoge
 Aidas Labuckas (1968–2013), Schachspieler
 Aidas Preikšaitis (* 1970), Fußballspieler

Männlicher Vorname
Litauischer Vorname

Aidas


An Paepalanthus argenteus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni August Gustav Heinrich von Bongard, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Friedrich August Körnicke. An Paepalanthus argenteus in nahilalakip ha genus nga Paepalanthus, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. a. argenteus
 P. a. elatus

Mga kasarigan

Paepalanthus

Paepalanthus argenteus


Craig Alan Jones (), cunoscut și sub numele de 133 (sau133 mHz ),Pinhead , The Silent One sau numarul său 5, este un muzician american, cel mai bine cunoscut sub numele de membru al trupei Grammy Slipknot.

Slipknot
În 1997 a venit în trupă că chitarist înlocuindu-l pe Donnie Steele ,dar a fost mutat la sampling și în locul lui la chitară a venit Mick Thomson.

Rolul lui în trupă este de a produce samples (efecte sonore) cu ajutorul unui Sampler,majoritatea efectelor sonore produse de el sunt luate din filme sau melodii vechi

În 2023 a încetat din a mai face parte din trupa Slipknot.

Viața personală
El este cunoscut pentru faptul că este tăcut la interviuri (de aceea este numit "The Silent One")

Discografie
1996 Mate. Feed. Kill. Repeat.
1999 Slipknot
2001 Iowa
2004 Vol. 3 (The Subliminal Verses)
2008 All Hope Is Gone
2014 .5 The Gray Chapter
2019 We Are Not Your Kind

Note

Nașteri în 1972
Nașteri pe 11 februarie
Muzicieni americani
Oameni în viață

Craig Jones


Goblen, bir kumaş üzerine renkli iplerin iğne ile işlenmesi ile resim oluşturulması sanatıdır.

Goblen ya da diğer adı ile gobelin; genellikle resmin baskı yolu ile kumaşa aktarılarak ve noktaları sayılabilir bir kumaş üzerine tek yönlü işleme tekniği (/) uygulanarak yapıldığı bir işleme sanatıdır. Goblende işlemenin tek yönlü yapılması, ürüne üç boyutlu bir izlenim vermektedir.

Kralların sanatı olarak da bilinen goblen, temeli 17 yy.'da Fransa'ya dayanır. 17.yy. Avrupa saraylarının halılarında, koltuk ve perdelerinde, duvar süslemelerinde goblen sanatı sıkça kullanılmıştır. Goblen sanatının Türkiye'ye gelmesi, 19.yy'a rastlar. Geleneksel Türk el sanatları açısından bakıldığında etamin veya kanaviçe işlemeye karşılık gelir. Etamin ve kanaviçede ilmekler çarpı şeklinde (X) atılırken, goblende kullanılan yarım çarpıdır (/)

Günümüzde, oldukça değerli bir el işi sanatıdır. Eserin değeri, ilmek sayısına, kumaşın ebadına ve ipliğin kalitesine göre belirlenir.

Kaynakça

El sanatları

Goblen


Elmer R. Gainer (Chicago, Illinois;  - Des Plaines, Illinois; ) fue un jugador de baloncesto estadounidense que disputó dos temporadas entre la BAA y la NBA, además de otras 8 en la NBL. Con 1,98 metros de estatura, jugaba en la posición de pívot.

Trayectoria deportiva

Universidad
Desarrolló su carrera universitaria con los Blue Demons de la Universidad DePaul, convirtiéndose en el primer jugador de la misma en jugar en la NBA.

Profesional
Comenzó su andadura profesional en los Fort Wayne Zollner Pistons, equipo que debutaba en la NBL, formando parte del primer quinteto inicial de su historia, siendo uno de los 5 jugadores que superaron la barrera de los 100 puntos en aquella primera temporada.

En 1943 fichó por los Sheboygan Redskins, y al año siguiente por los Chicago Gears, donde jugó dos temporadas. En 1946 ficha por los Anderson Packers, donde su foto apareció en la portada del programa oficial del equipo.

Fue elegido en la septuagésimo sexta posición del Draft de la BAA de 1947 por Baltimore Bullets, con los que sólo llegó disputar cinco partidos, en los que consiguió 5 puntos en total. Regresó en  en las filas de los Waterloo Hawks, disputando 15 partidos en los que promedió 1,6 puntos, retirándose al término de la temporada.

Estadísticas de su carrera en la BAA y la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

 Ficha de Elmer Gainer en ultimatenba.com
 Elmer Gainer en databasebasketball.com

Baloncestistas de Illinois
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los DePaul Blue Demons
Baloncestistas de los Baltimore Bullets (original)
Baloncestistas de los Fort Wayne Pistons
Baloncestistas de los Waterloo Hawks
Baloncestistas de los Sheboygan Redskins
Baloncestistas de los Anderson Packers
Baloncestistas de los Chicago American Gears
Nacidos en Chicago

Elmer Gainer