Este o listă incompletă care nu se pretinde exhaustivă.
Această listă de concepții greșite enumeră credințele populare din întreaga lume, în diverse domenii, fiind dovedite ca false din surse sigure. Fiecare intrare din listă este exprimată ca o corecție, subînțelegându-se că acestea sunt incorecte.

Știință și tehnologie

Astronomie

 Marele Zid Chinezesc nu este, după cum se pretinde, singurul obiect realizat de om vizibil din spațiu sau de pe Lună. Niciunul dintre astronauții Apollo nu a raportat că a văzut vreun obiect produs de om de pe Lună. Totuși, Zidul poate fi vizibil de pe o orbită joasă a Terrei. Astronomul american Eugene Cernan afirmă că acesta poate fi văzut de la 160 la 320 km deasupra nivelului mării.. Yang Liwei a declarat că în timpul șederii sale în spațiu în 2003, nu a văzut nici o urmă a zidului. Totuși, luminile orașelor sunt vizibile de pe orbită.
 Găurile negre au același efect gravitațional ca orice altă masă egală în locul lor. Ele vor atrage obiecte din apropiere la fel ca oricare alt corp planetar, cu excepția distanțelor foarte apropiate de gaura neagră. Dacă, de exemplu, Soarele ar fi înlocuit de o gaură neagră de masă egală, orbitele planetelor ar fi în esență neafectate. O gaură neagră poate să acționeze ca un "aspirator cosmic" și să tragă un flux substanțial de materie, dar numai dacă steaua din care s-a format avea deja un efect similar asupra materiei înconjurătoare.
 Anotimpurile nu sunt cauzate de faptul că Pământul este mai aproape de Soare în timpul verii decât în timpul iernii, ci de înclinarea axială a Pământului de 23,4 grade. Fiecare emisferă este înclinată spre Soare în timpul verii (iulie în emisfera nordică și ianuarie în emisfera sudică), rezultând zile mai lungi și lumină directă a soarelui.
 Atunci când un meteor sau o navă spațială intră în atmosferă, căldura de intrare nu este cauzată (în primul rând) de frecare, ci de compresia adiabatică a aerului în fața obiectului.
 Solstițiu și echinocțiu nu sunt neapărat în data de 21 a lunii în cauză. Într-adevăr, orbita Pământului fiind eliptică, viteza pământului depinde de poziția sa. Drept urmare, anotimpurile au o durată inegală. Noul anotimp poate începe în 19, 20, 21, 22, 23 sau 24 ale lunii respective.
 NASA nu a cheltuit milioane de dolari inventând un stilou care ar putea scrie în spațiu. Pixul spațial a fost dezvoltat independent de Paul C. Fisher, fondatorul companiei Fisher Pen, cu 1 milion de dolari din fondurile proprii. NASA a testat și aprobat pixul spațial Fisher apoi a cumpărat 400 de pixuri la 6 dolari per pix. Uniunea Sovietică a achiziționat ulterior, de asemenea, stiloul pentru zborurile spațiale Soyuz.

Biologie

 Elefanții mai în vârstă care sunt aproape de moarte nu își părăsesc turma și se îndreaptă instinctiv spre o anumită locație, cunoscută ca un cimitir de elefanți, să moară.
 Taurii nu sunt înfuriați de culoarea roșie, folosită în cape de matadorii profesioniști. Bovinele sunt dicromate, astfel încât roșul nu iese în evidență. Nu este vorba de culoarea capei ci de mișcările neîncetate pe care le fac toreadorii din această capă, care este astfel percepută ca o amenințare.
 Câinii nu transpiră prin salivare. Câinii de fapt au glande sudoripare și nu numai pe limbă; ei transpiră în principal prin labe. Totuși, câinii își reglează preponderent temperatura corpului prin gâfâit.
 Nu există "alfa" într-o haită de lupi. Un studiu timpuriu care a inventat termenul "lup alfa" a observat doar comportamentul unor lupi adulți ținuți în captivitate. În sălbăticie, haitele de lupi funcționează mai mult ca o familie umană: nu există un simț definit al rangului, părinții sunt responsabili până când tinerii cresc și își încep propriile familii, lupii mai tineri nu răstoarnă un "alfa" pentru a deveni noul lider, iar luptele de dominanță socială sunt situaționale.
 Liliecii nu sunt orbi. În timp ce aproximativ 70% din speciile de lilieci, în principal din familia microchiroptere, folosesc ecolocația  pentru a naviga, toate speciile de lilieci au ochi și sunt capabile să vadă. În plus, aproape toți liliecii din familia pteropodidae (sau lilieci de fructe) nu pot ecoloca și au o vedere excelentă noaptea.
 Struții nu își țin capul în nisip pentru a se ascunde de dușmani. Această concepție greșită a fost probabil răspândită de Plinius cel Bătrân (23-79 d.Hr.), care a scris că struții își "închipuie, atunci când își bagă capul și gâtul într-un tufiș, că tot corpul lor este ascuns".
 Părerea că peștișorul de aur (sau Crasul auriu) are o memorie de doar câteva secunde este falsă. În realitate, are o memorie foarte bună, care se măsoară în luni de zile.

 Rechinii pot suferi de cancer. Concepția greșită că rechinii nu fac cancer a fost răspândită în 1992 prin cartea Sharks Don't Get Cancer de I. William Lane, concepție folosită pentru a vinde extracte de cartilaj de rechin ca tratamente de prevenire a cancerului. Există rapoarte de carcinom la rechin și datele actuale nu permit nici o speculație cu privire la incidența tumorilor la rechini.
 Râmele nu devin două atunci când sunt tăiate în jumătate. Numai un număr limitat de specii de râme sunt capabile de regenerare. Atunci când astfel de râme sunt tăiate, doar jumătatea din față a râmei (unde este localizată gura) se poate hrăni și supraviețui, în timp ce cealaltă jumătate moare. Totuși, unele specii de viermi plați de fapt devin doi viermi plați noi atunci când sunt tăiați la mijloc.
 Musca de casă are o durată medie de viață de 20-30 de zile, nu de 24 de ore. Concepția greșită poate a apărut din cauza confuziei cu efemeroptere, care, la unele specii, durata de viață a adultului este de doar 5 minute.
 Legenda urbană că o persoană înghite un număr mare de păianjeni în timpul somnului de-a lungul vieții nu are nici o bază în realitate. O persoană care doarme provoacă tot felul de zgomote și vibrații prin respirație, bătăile inimii sforăit etc., toate acestea avertizează păianjenii de pericol.
 Albinele europene sunt adesea descrise ca fiind esențiale pentru producția de alimente umane, ducând la afirmațiile că, fără polenizare, omenirea ar muri de foame sau va muri. Citatul "Dacă albinele ar dispărea de pe fața pământului, omul ar mai trăi doar patru ani" a fost greșit atribuit lui Albert Einstein. De fapt, multe culturi importante nu au nevoie de polenizare făcută de insecte. Cele mai importante zece culturi, care cuprind 60% din toată capacitatea alimentară umană, intră în această categorie.
 Femelele Praying Mantis (Călugărițe) rareori mănâncă masculii în timpul coitului, în special în mediul lor natural. Într-un studiu realizat într-un laborator realizat de Universitatea din Kansas, s-a observat că în 1 din 45 de cazuri, masculul a fost cel care a mâncat femela și, cu aceeași frecvență, femela a mâncat masculul înainte de împerechere.

Evoluție și paleontologie
 Cuvântul "teorie" din "teoria evoluției" nu implică îndoieli științifice cu privire la validitatea acesteia; conceptele de teorie și ipoteză au semnificații specifice într-un context științific. În timp ce teoria în utilizare colocvială poate denota o bănuială sau presupunere, o teorie științifică este un set de principii care explică fenomenele observabile în termeni naturali. "Faptul științific și teoria nu sunt separabile categoric", iar evoluția este o teorie în același sens ca teoria germenilor sau teoria gravitației.
 Evoluția nu încearcă să explice originea vieții sau originea și dezvoltarea universului. Teoria evoluției se ocupă în primul rând de schimbările generațiilor succesive de-a lungul timpului. Modelul științific referitor la originea primelor organisme din molecule organice sau anorganice este cunoscut sub numele de abiogeneză, iar teoria predominantă pentru explicarea dezvoltării timpurii a universului nostru este modelul Big Bang.
 Oamenii nu au evoluat din niciuna dintre speciile vii de cimpanzei (cimpanzeul comun și bonobo). Oamenii și cimpanzeii au evoluat totuși dintr-un strămoș comun. Cel mai recent strămoș comun al oamenilor și ai cimpanzeilor vii a trăit în urmă cu 5 până la 8 milioane de ani.
 Evoluția nu este o progresie de la organisme inferioare la superioare și, de asemenea, nu are ca rezultat neapărat o creștere a complexității. O populație poate evolua pentru a deveni mai simplă, având un genom mai mic, dar involuția biologică este un termen impropriu.
 Oamenii și dinozaurii (în afară de păsări) nu au coexistat. Ultimul dinozaur non-aviar a murit în urmă cu 66 de milioane de ani în timpul Extincției Cretacic-Paleogen, în timp ce primii membri ai genului Homo (oameni) au evoluat între 2,3 și 2,4 milioane de ani în urmă. Acest lucru plasează o perioadă de 63 de milioane de ani între ultimii dinozauri care nu sunt păsări și primii oameni. Oamenii au coexistat cu mamutul lânos și tigrul cu dinți sabie - mamifere reprezentate adesea alături de oameni și dinozauri.
 Nu toți dinozaurii au dispărut în timpul Extincției Cretacic-Paleogen. Păsările au evoluat din mici teropode cu pene din Jurasic, iar în timp ce majoritatea liniei dinozaurilor a dispărut la sfârșitul Cretacicului, unele păsări au supraviețuit.
 Mamiferele nu au evoluat din niciun grup modern de reptile; mai degrabă, mamiferele și reptilele au evoluat dintr-un strămoș comun. La scurt timp după apariția primelor animale asemănătoare cu reptilele, acestea s-au împărțit în două ramuri, sauropsidele și sinapsidele. Linia care duce la mamifere (sinapside) s-a despărțit de linia care a dus la liniile reptiliene moderne (sauropside) în urmă cu aproximativ 320 de milioane de ani, în Carboniferul mijlociu. Abia mai târziu (în Carboniferul târziu sau Permianul timpuriu), grupurile reptiliene moderne (lepidozauri, broaște țestoase și crocodili) s-au despărțit. Mamiferele în sine sunt singurele supraviețuitoare ale liniei sinapsidelor.

Calculatoare și internet
 Navigarea privată, cum ar fi modul incognito, nu protejează utilizatorii să fie urmăriți de site-uri web sau de furnizorul de servicii de internet (ISP). Astfel de entități pot utiliza în continuare informații precum adrese IP și conturi de utilizator pentru a identifica în mod unic utilizatorii.

Corpul uman și sănătatea

Creier

 Abilitățile mentale nu sunt absolut separate în emisferele cerebrale stângi și drepte ale creierului. Unele funcții mentale, cum ar fi vorbirea și limbajul tind să activeze o emisferă a creierului mai mult decât cealaltă, în îndeplinirea anumitor anumite sarcini. Dacă o emisferă este deteriorată sau îndepărtată la o vârstă fragedă, aceste funcții pot fi deseori recuperate parțial sau chiar în întregime de cealaltă emisferă. Alte abilități precum controlul mișcărilor corpului, memoria și raționamentul sunt servite în mod egal de cele două emisfere.
 Nu este adevărat că, până la vârsta de doi ani, oamenii au generat toate celulele creierului pe care le vor avea vreodată, o credință deținută de experți medicali până în 1998. Astăzi se înțelege că noi neuroni pot fi creați în unele părți ale creierului postnatal. Un studiu efectuat în 2013 a arătat că și la o vârstă înaintată, în hipocamp se produc în jur de 700 de noi neuroni zilnic.
 Vaccinurile nu cauzează autism sau tulburări de spectru autism. Deși cercetarea frauduloasă a lui Andrew Wakefield a pretins o conexiune, încercările repetate de a reproduce rezultatele s-au soldat cu eșec, iar cercetarea s-a dovedit în cele din urmă a fi fost manipulată.
 Oamenii nu folosesc doar 10% din creierul lor. Deși este adevarat că o mică minoritate de neuroni din creier sunt activi în orice moment, neuronii inactivi sunt deopotriva importanți. Această concepție greșită a fost introdusă la începutul secolului XX și a fost atribuită lui William James, care aparent a folosit expresia metaforic.
 Un creier mai mare nu echivalează cu o inteligență mai mare. Dacă s-ar întâmpla așa, elefanții și cașaloții ar fi cele mai inteligente ființe de pe Pământ. Pentru cercetători este mai important raportul dintre masa creierului și masa corporală pentru a face speculații cu privire la abilitățile cognitive ale ființei. Oamenii de știință nu au găsit o legatură clară între dimensiunea creierului și inteligență.
 Creierul nu este gri. Auzim atât de des cum creierul este numit "materie cenușie" încât credem că avem un creier complet gri. De fapt, creierul are mai multe culori ce includ: gri, roșu, alb și negru. Materia cenușie se găsește în tot creierul însă există și fibre nervoase albe care se conectează la materia cenușie. Negrul este prezent datorită pigmentarii speciale a neuromelaninei, iar roșu este de la toate venele din sânge.

Nutriție, hrană și băutură
 Dieta are o influență redusă asupra detoxificării organismului, iar dietele de detoxifiere "nu au nici o bază științifică", și sunt o "pierdere de timp și bani". În ciuda acestui fapt, există o concepție greșită în mod obișnuit conform căreia anumite diete ajută acest proces sau pot elimina substanțe pe care organismul nu le poate înlătura singur. Toxinele sunt eliminate din organism prin ficat și rinichi. Tratamentele alternative de detoxifiere sunt delir în masă.

 Opt pahare sau doi până la trei litri de apă pe zi nu sunt necesare pentru menținerea sănătății. Cantitatea de apă necesară variază în funcție de persoană (greutate), nivel de activitate, îmbrăcăminte și mediu (căldură și umiditate). De fapt, apa nu trebuie să fie băută în formă pură, ci poate fi derivată din lichide cum ar fi sucuri, ceai, lapte, supe etc. și din alimente, inclusiv fructe și legume.
 Guma de mestecat înghițită nu durează șapte ani pentru a o digera. De fapt, guma de mestecat este în cea mai mare parte indigestibilă și trece prin sistemul digestiv în același ritm ca și alte materii.
 Nu există dovezi că obezitatea este legată de un metabolism mai lent. Rata metabolică nu variază mult între oameni. Creșterea și pierderea în greutate sunt direct atribuite dietei și activității. Persoanele supraponderale tind să subestimeze cantitatea de hrană pe care o consumă, iar persoanele subponderale tind să o supraestimeze.
 Consumul de cantități normale de soia nu produce dezechilibru hormonal.

Simțuri, piele, păr

 Sugarii pot simți durerea.
 Nu sunt patru gusturi primare, ci cinci. În plus față de amar, acru, sărat și dulce, oamenii au receptori de gust pentru umami, care este gustul savorii.
 Ridurile produse de statul îndelungat în apă nu sunt cauzate de absorbția apei și umflarea pielii. Acestea sunt cauzate de sistemul nervos autonom, care declanșează vasoconstricția localizată ca răspuns la pielea umedă, dându-i un aspect încrețit. Un studiu din 2014 nu a evidențiat nici o îmbunătățire în ceea ce privește manipularea obiectelor umede cu degetele încrețite.
 Bărbieritul nu provoaca creșterea firului de păr mai gros (mai dens) sau mai închis. Această credință se datorează părului care nu a fost niciodată tăiat și care are un capăt conic, în timp ce după tăiere marginea este curbată și deci mai groasă decât capetele conice; părul tăiat pare a fi mai gros și se simte mai gros din cauza marginilor mai ascuțite. Părul mai scurt este mai puțin flexibil decât părul lung, contribuind la  acest efect.
 Părul și unghiile nu continuă să crească după ce o persoană moare. Mai degrabă, pielea se usucă și se micșorează de la baza părului și a unghiilor, dând aparența creșterii.
 Acneea este în cea mai mare parte cauzată de genetică, mai degrabă decât de lipsa de igienă, consumul de alimente grase sau alte greșeli făcute în îngrijirea personală.

Sexualitate umană
 Nu există o bază fiziologică pentru convingerea că a face sex în zilele premergătoare unui eveniment sportiv sau concurs este în detrimentul performanței. De fapt, s-a sugerat că sexul înainte de activitatea sportivă poate ridica nivelul de testosteron la bărbați, ceea ce ar putea spori potențialul lor de performanță.
 Sarcinile de la sex între veri primari nu prezintă un risc serios de defecte congenitale.  Riscul este de 5-6%, similar cu cel al unei femei în vârstă de 40 de ani, comparativ cu un risc de bază de 3-4%. Efectele depresiei endogamice, în timp ce sunt încă relativ mici comparativ cu alți factori (și astfel greu de controlat într-un experiment științific), devin mai vizibile dacă sunt menținute timp de mai multe generații.
 Dimensiunea mâinii nu prezice dimensiunea penisului uman.

Boli
 Răceala obișnuită este cauzată de germeni, nu de temperatura rece, deși temperatura rece poate slăbi oarecum sistemul imunitar.
 Virusul SARS-CoV-2 nu a fost creat în laborator. Oamenii de știință raportează că noul virus SARS-CoV-2, care provoacă boala COVID-19 și este responsabil pentru pandemia coronavirusului 2019-2020, a luat naștere natural, și nu altfel.

Matematică
 Nu există dovezi că vechii greci au proiectat în mod deliberat Partenonul pentru a se potrivi cu raportul de aur. Partenonul a fost finalizat în 438 î.Hr, cu mai mult de un secol înainte de prima menționare a raportului de către Euclid. În mod similar, Omul Vitruvian al lui Leonardo da Vinci nu menționează raportul de aur în textul său, deși descrie multe alte proporții.
 În matematică, zecimea repetată scrisă în mod obișnuit ca 0,999... reprezintă exact aceeași cantitate ca numărul unu. În ciuda aspectului reprezentând un număr mai mic, 0,999... este un simbol pentru numărul 1 în exact același mod în care 0,333... este o notație echivalentă pentru numărul reprezentat de fracția 1/3.
 Este larg răspândit faptul că nu există nici un premiu Nobel în matematică, deoarece soția lui Alfred Nobel l-ar fi părăsit pe acesta pentru marele matematician sudez Gosta Mittag-Leffler. În realitate, Nobel nu a fost căsătorit niciodată iar ultima relație, și cea mai lungă (18 ani), a fost cu austriaca Sofie Hess, până la decesul lui Nobel. Cel mai probabil, Premiul Nobel pentru matematică nu există pentru că Alfred Nobel a vrut să ofere oamenilor invenții practice iar el credea că matematica era prea teoretică.

Mediu
 Încălzirea globală nu este cauzată de gaura din stratul de ozon. Diminuarea ozonului este o problemă separată cauzată de clorofluorocarburi (CFC) care au fost eliberate în atmosferă de dispozitive precum frigidere și spray-uri cu aerosoli. CFC-urile au fost eliminate treptat, începând cu Protocolul de la Montreal din 1987. În schimb, încălzirea globală este cauzată de acumularea de gaze cu efect de seră, cum ar fi dioxidul de carbon și metanul. Aceste gaze sunt emise de o mare varietate de surse create de om, inclusiv mașini, centrale termice pe cărbuni și producția de carne. Spre deosebire de CFC, această formă de poluare nu a fost eliminată treptat, iar problema este în curs de desfășurare. În plus, stratul de ozon se găsește în stratosferă, la aproximativ 20 km deasupra suprafeței pământului, în timp ce acumularea de gaze cu efect de seră are loc în troposferă, cel mai jos strat al atmosferei.

Artă și cultură

Literatură

 Replica celebră atribuită lui Sherlock Holmes "Elementary my dear Watson" nu a fost rostită în nici una dintre romanele scrise de Arthur Conan Doyle. Pe de altă parte, el spune "dragul meu Watson" sau "elementar" separat în mai multe rânduri. Prima utilizare a acestei fraze datează din 1929, în filmul The Return of Sherlock Holmes.
 Fraza "Nu sunt de acord cu ceea ce spui, dar voi apăra până la moarte dreptul tău de a o spune" nu a fost scrisă de Voltaire, dar apare în cartea "Prietenii lui Voltaire" scrisă de autoarea britanică Evelyn Beatrice Hall..
 O reprezentare grafică frecventă a lui Hamlet de William Shakespeare este că Hamlet stă cu craniul în mână și este adesea asociat în mod eronat cu faimosul monolog al "a fi, sau a nu fi, aceasta e întrebarea" (Actul III, scena 1). Abia mai târziu (Actul V, scena 1), la vederea craniului bufonului Yorick, prințul danez rostește "Vai, sărmane Yorick!… Ei, unde îți sunt acum zeflemelile? Cântecele? Ghidușiile care făceau să se cutremure mesele de hohote?"

Muzică
 "Edelweiss" nu este imnul național al Austriei, ci o compoziție originală creată pentru muzicalul The Sound of Music. Imnul național austriac este "Land der Berge, Land am Strome" ("Țară a munților, țară pe malul fluviului").
 Melodia folosită în "Twinkle, Twinkle, Little Star", "Alphabet song" și "Baa, Baa, Black Sheep" nu a fost compusă de Wolfgang Amadeus Mozart când avea 5 ani; era deja un popular cântec francez care a existat cu zeci de ani înainte ca Mozart să compună o serie de variații ale melodiei, când avea 25 sau 26 de ani.
 Mozart nu era austriac. În timpul vieții sale, Salzburg nu a făcut parte din Arhiducatul Austriei, ci era un stat esențial suveran numit Principat arhiepiscopal de Salzbourg în cadrul cercului bavarez al Sfântului Imperiu Roman. Abia în 1805, la 14 ani după moartea lui Mozart, Salzburg a fost anexat Imperiului austriac.
 Mozart nu a murit din cauza otrăvirii și nu a fost otrăvit de colegul său Antonio Salieri sau de oricine altcineva. Zvonul fals a apărut la scurt timp după moartea sa și a fost dramatizat în binecunoscutul film Amadeus din 1984.
 Cornul englez nu este nici corn nici englez, ci un instrument aparținând instrumentelor de suflat din lemn.

Mâncare și gătit

 Semințele nu sunt partea picantă a chili. De fapt, semințele conțin o cantitate redusă de capsaicină, componenta care induce gustul iute, arzător. Cea mai mare concentrație de capsaicină este localizată în țesutul placentar (miez) de care sunt atașate semințele.
 Cele mai multe alimente sunt comestibile cu mult timp după data expirării, cu excepția unor produse perisabile.
 Carnea de curcan nu este deosebit de bogată în triptofan și nu provoacă mai multă somnolență decât alte alimente.
 Biftecul tartar nu a fost inventat de războinicii mongoli care au înmuiat carnea sub șeile cailor lor.
 Frișca nu a fost inventată de François Vatel la Château de Chantilly în 1671; rețeta este atestată cu cel puțin un secol mai devreme în Italia, iar denumirea crème chantilly abia în secolul al XIX-lea.
 Caterina de Medici și anturajul ei nu au introdus mâncăruri italiene la curtea regală franceză și nu au creat astfel înalta bucătărie franceză.

Istorie

Antichitate

 Sculpturile grecești antice au fost inițial pictate în culori strălucitoare; astăzi acestea apar albe deoarece pigmenții originali s-au deteriorat. Unele statui bine conservate încă mai poartă urme ale colorării originale.
 Grecii antici nu au folosit cuvântul "idiot" pentru a denigra persoanele care nu au participat la viața civică sau care nu au votat. Un ἰδιώτης, idiōtēs era pur și simplu un cetățean privat, spre deosebire de un funcționar guvernamental. Mai târziu, cuvântul a ajuns să însemne lipsa abilităților profesionale, apoi cineva needucat sau ignorant, și mult mai târziu să însemne prostie sau deficiențe mentale.
 Vomitatul nu era o parte obișnuită a obiceiurilor culinare romane. În Roma antică, caracteristica arhitecturală numită vomitorium era locul prin care mulțimile intrau și ieșeau dintr-un stadion, nu o cameră specială folosită pentru curățarea hranei în timpul meselor.
 Decesul filosoafei grecești Hypatia din Alexandria în mâinile unei mulțimi de călugări creștini în 415 a fost rezultatul implicării sale într-o dispută politică între prietenul ei apropiat și studentul Orestes, prefectul roman al Alexandriei și episcopul Chiril, și nu părerile ei religioase. Moartea ei nu a avut nici o legătură cu distrugerea Bibliotecii din Alexandria,care probabil că încetase să existe cu secole înainte de nașterea Hypatiei.
 Biblioteca din Alexandria nu a fost distrusă de armata musulmană în timpul capturării orașului în anul 641. Consensul modern sugerează că biblioteca era deja distrusă cu secole înainte de acest incident. Se crede că Biblioteca din Caesarea, un depozit-cheie al literaturii creștine, a fost biblioteca distrusă în acest moment.

Evul Mediu și Renașterea

 Nu există dovezi că vikingii purtau coarne pe coifurile lor. De fapt, imaginea vikingilor purtând coifuri cu coarne provine din scenografia unei productii din 1876 a Der Ring des Nibelungen, opera lui Richard Wagner.
 Faptul că centurile de castitate, dispozitive destinate femeilor pentru a le împiedica să aibă relații sexuale, au fost inventate în vremurile medievale, este contestat de istoricii moderni. Cele mai multe curele existente sunt acum considerate a fi falsuri deliberate sau dispozitive anti-masturbare din secolul al XIX-lea și începutul secolului XX. Acestea din urma s-au făcut datorită credinței pe scară largă că masturbarea ar putea duce la nebunie și erau în mare parte cumpărate de părinți pentru copiii lor adolescenți.
 Europenii medievali  nu credeau că Pământul era plat. Savanții știau că Pământul este sferic cel puțin din anul 500. Acest mit a fost creat în secolul al XVII-lea de protestanți pentru a se opune învățăturilor catolice.
 Eforturile lui Christopher Columbus de a-și susține călătoriile au fost împiedicate nu de credința într-un Pământ plat, ci de îngrijorările reale că Indiile de Est erau mai departe decât își dădea el seama. De fapt, Columb a subestimat grav circumferința Pământului din cauza a două erori de calcul. El și toți membrii echipajului ar fi murit de foame, de sete sau de scorbut, dacă nu ar fi fost suficient de norocoși să se ciocnească de continentul America de Nord.

 Mitul că Columb a dovedit că Pământul era rotund a fost propagat de autori ca Washington Irving în Istoria vieții și a călătoriilor lui Christopher Columbus.
 Columb nu a ajuns niciodată în nici un ținut care face parte astăzi din Statele Unite ale Americii; majoritatea amerizărilor pe care Columbus le-a făcut în cele patru călătorii, inclusiv amerizarea inițială din 12 octombrie 1492, au avut loc pe insulele Caraibe care sunt acum țări independente. Columbus nu a fost, de asemenea, primul european care a vizitat America: l-a precedat cel puțin un explorator, Leif Ericson, care a atins ceea ce se crede a fi insula cunoscută acum ca Newfoundland, parte a Canadei moderne, deși nu a ajuns niciodată pe continent.
 Marco Polo nu a importat paste din China, o concepție greșită care a apărut odată cu ziarul Macaroni publicat de o asociație a industriei alimentare, cu scopul de a promova folosirea de paste făinoase în Statele Unite. Marco Polo descrie un fel de mâncare similar cu "lagana" în călătoriile lui, dar el folosește un termen cu care era deja familiar. Grâul dur și, astfel, pastele așa cum sunt cunoscute astăzi, a fost introdus de arabii din Libia, în timpul cuceririi Siciliei la sfârșitul secolului al VII-lea, potrivit buletinului de știri al Asociației Producătorilor de Macaroane, precedând astfel călătoriile lui Marco Polo în China cu aproximativ șase secole.

Modernism
 Maria Antoneta n-a spus "dacă nu au pâine atunci să mănânce cozonac" când i s-a spus că țăranii francezi sufereau de foame neavând pâine. Expresia a apărut în Confesiunile lui Rousseau, publicată în 1782 însă scrisă în 1766, când Maria avea doar nouă sau zece ani. Majoritatea cărturarilor consideră că Rousseau însuși a inventat-o sau că a fost spusă de Maria-Theresa, soția regelui Ludovic al XIV-lea. Rousseau nu a folosit exact aceste cuvinte, ci de fapt, Qu'ils mangent de la brioche ("Lasă-i să mănânce brioșe"). Maria Antoneta a fost nepopulară iar poporul i-a atribuit fraza cinică pentru a-i menține reputația ca fiind fără inimă și îndepărtată de supușii ei.
 Napoleon Bonaparte nu a compensat dimensiunile sale mici cu setea de putere, războaie și cuceriri. În realitate, Napoleon avea dimensiuni medii pentru timpul său. După moartea sa în 1821, la autopsie i s-a măsurat înălțimea care era de 5 picioare, 2 inci și 4 linii și care corespunde unei înălțimi de aproximativ 1,69 m.  Napoleon era adesea văzut alături de bărbații din Garda Imperială, selectați pentru mărimea lor mare, lucru care ar fi putut contribui la percepția lui ca mic de înălțime.  O confuzie între unitățile de măsură din Anglia și Franța ar fi putut contribui la această legendă, 5 picioare și 2 inci englezești fiind echivalentul a 1,58 m.
 În ciuda faptului că se referă în mod obișnuit la cultură și la societate în general, ideea că doctorii din epoca victoriană au inventat vibratorul pentru a vindeca "isteria" feminină prin declanșarea orgasmului este produsul unei singure lucrări respinsă de majoritatea istoricilor.

 Nu a existat o panică generală în Statele Unite ca răspuns la adaptarea radiologică din 1938 a dramei The War of the Worlds ("Războiul lumilor") de Orson Welles. Numai o mică parte din audiența radio o ascultase, iar reportajele izolate ale incidentelor și creșterea volumului apelurilor către serviciile de urgență au fost jucate a doua zi de către ziare, dornice să discrediteze radioul, acesta fiind un concurent pentru publicitate. Atât Welles cât și CBS, care inițial reacționaseră într-o manieră care expima recunoașterea regretabilă a acestui lucru, au realizat mai târziu că mitul le-a beneficiat și în anii următori l-au îmbrățișat în mod activ.
 În timpul ocupației Danemarcei de către naziști în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, regele Christian al X-lea al Danemarcei nu a contracarat încercările naziștilor de a identifica evreii purtând el însuși o stea galbenă. Evreii din Danemarca nu au fost nevoiți niciodată să poarte steaua lui David. Rezistența daneză a ajutat majoritatea evreilor să fugă din țară înainte de sfârșitul războiului.
 Albert Einstein nu a rămas repetent la matematică la școală. După ce a văzut o rubrică care a făcut această afirmație, Einstein a spus: "Nu am rămas niciodată repetent la matematică... Înainte de a împlini vârsta de cincisprezece ani, am învățat calculul diferențial și integral".  Einstein a picat, totuși, primul său examen de intrare la Școala Politehnică (ETH), în 1895, când era cu doi ani mai tânăr decât colegii săi, dar a obținut rezultate excelente la secțiile de matematică și știință, apoi a trecut la a doua încercare.
 John F. Kennedy nu a comis o eroare gramaticală pronunțând cuvintele "Ich bin ein Berliner". Conform unei legende urbane, prin utilizarea articolului nedefinit "ein", Berliner este tradus ca "gogoașă", iar populația din Berlin a fost amuzată de presupusa greșeală. De fapt, cele două forme sunt perfect corecte, și chiar dacă expresia "Ich bin Berliner" este mai frecventă, ar fi fost ciudat din partea lui Kennedy, care vorbea la figurativ; "Ich bin Berliner" ar fi dat impresia că se prezintă cu adevărat din Berlin.
 Deși popular cunoscut sub numele de "telefonul roșu", linia telefonică Moscova-Washington nu a fost niciodată o linie telefonică și nici nu au fost folosite telefoane roșii. Prima implementare a liniei directe a folosit echipament teletype, care a fost înlocuită cu mașini de fax în 1988. Începând cu anul 2008, linia a fost o legătură sigură între calculatoare, prin care cele două țări schimbă e-mailuri. În plus, linia directă leagă Kremlinul de Pentagon, nu de Casa Albă.

Religie

Creștinism

 Cel mai probabil, Iisus nu s-a născut la 25 decembrie, data la care nașterea sa este sărbătorită în mod tradițional de Crăciun. Este mai probabil ca nașterea sa să fi avut loc primăvara, sau poate vara, în timp ce 25 decembrie în emisfera nordică este la începutul iernii. De asemenea, deși Era comună numără anii de la nașterea sa, este puțin probabil ca el să se fi născut în anul 1 sau 1 î.Hr., cum ar implica un astfel de sistem de numerotare. Istoricii moderni estimează o dată între 6 î.Hr. și 4 î.Hr.
 Biblia nu spune că exact trei Magi au venit să-l viziteze pe copilul Iisus, nici că ei erau regi, sau călăreau pe cămile, sau că numele lor au fost Casper, Melchior și Balthazar, nici ce culoare avea pielea lor. S-au dedus trei magi pentru că sunt descrise trei daruri, însă știm doar că au fost cel puțin 2; ar fi putut fi mult mai mulți și probabil un anturaj i-a însoțit în călătoria lor. Imaginile artistice ale nașterii au reprezentat aproape întotdeauna trei magi încă din secolul al III-lea. Biblia specifică doar o limită superioară de 2 ani pentru intervalul dintre naștere și vizită (Matei 2:16), iar reprezentările artistice și apropierea de datele tradiționale din 25 decembrie și 6 ianuarie încurajează presupunerea populară că vizita a avut loc în același anotimp cu nașterea, dar tradițiile ulterioare au variat. Asocierea magilor cu regii provine din eforturile de a lega vizita cu profeții din Cartea lui Isaia.
 Ideea că Maria Magdalena a fost o prostituată înainte de a-l întâlni pe Iisus nu se regăsește în Biblie sau în nici una dintre celelalte scrieri creștine timpurii. Concepția greșită a apărut probabil din cauza unei confuzii între Maria Magdalena, Maria de Betania (care unge picioarele lui Iisus în Ioan 11:1-12) și "femeia păcătoasă" fără nume care unge picioarele lui Iisus în Luca 7:36-50.

Note

Liste legate de societate
Liste știință și tehnologie
Eroare

Listă de concepții greșite


The class Mammalia (mammals) is divided into two subclasses based on reproductive techniques: egg-laying mammals (yinotherians or monotremes - see also Australosphenida), and mammals which give live birth (therians).  The latter subclass is divided into two infraclasses: pouched mammals (metatherians or marsupials), and placental mammals (eutherians, for which see List of placental mammals). Classification updated from Wilson and Reeder's "Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference" using the "Planet Mammifères" website.

Subclass Prototheria (the monotremes)

Order Monotremata (monotremes, egg-laying mammals)

Family Ornithorhynchidae (platypus)
Genus Ornithorhynchus (platypus)
Platypus (Ornithorhynchus anatinus)
Family Tachyglossidae (echidnas)
 Genus Tachyglossus (short-beaked echidna)
Short-beaked echidna (Tachyglossus aculeatus)
 Genus Zaglossus (long-beaked echidnas)
Western long-beaked echidna (Zaglossus bruijnii)
Eastern long-beaked echidna (Zaglossus bartoni)
Sir David's long-beaked echidna (Zaglossus attenboroughi)

Subclass Theria

Infraclass Metatheria (marsupials)

Order Didelphimorphia (American opossums)

 Family Didelphidae (opossums)
 Subfamily Caluromyinae
 Genus Caluromysiops
 Black-shouldered opossum (Caluromysiops irrupta)
 Genus Caluromys (woolly opossum)
 Subgenus Caluromys
 Bare-tailed woolly opossum (Caluromys philander)
 Subgenus Mallodelphys
 Derby's woolly opossum (Caluromys derbianus)
 Brown-eared woolly opossum (Caluromys lanatus)
 Subfamily Glironiinae
 Genus Glironia
 Bushy-tailed opossum (Glironia venusta)
 Subfamily Hyladelphinae
 Genus Hyladelphys
 Kalinowski's mouse opossum (Hyladelphys kalinowskii)
 Subfamily Didelphinae
 Tribe Metachirini
 Genus Metachirus
 Brown four-eyed opossum (Metachirus myosuros)
 Tribe Didelphini
 Genus Chironectes
 Yapok or water opossum (Chironectes minimus)
 Genus Lutreolina
 Massoia's lutrine opossum (Lutreolina massoia)
 Big lutrine opossum or thick-tailed opossum (Lutreolina crassicaudata)
 Genus Philander (gray and black four-eyed opossum)
 Anderson's four-eyed opossum (Philander andersoni)
 Deltaic four-eyed opossum (Philander deltae)
 Southeastern four-eyed opossum (Philander frenatus)
 McIlhenny's four-eyed opossum (Philander mcilhennyi)
 Mondolfi's four-eyed opossum (Philander mondolfii)
 Olrog's four-eyed opossum (Philander olrogi)
 Gray four-eyed opossum (Philander opossum)
 Genus Didelphis
 White-eared opossum (Didelphis albiventris)
 Big-eared opossum (Didelphis aurita)
 Guianan white-eared opossum (Didelphis imperfecta)
 Common opossum (Didelphis marsupialis)
 Andean white-eared opossum (Didelphis pernigra)
 Virginia opossum (Didelphis virginiana)
 Tribe Thylamyini
 Genus Chacodelphys
 Chacoan pygmy opossum (Chacodelphys formosa)
 Genus Cryptonanus
 Agricola's gracile opossum (Cryptonanus agricolai)
 Chacoan gracile opossum (Cryptonanus chacoensis)
 Guahiba gracile opossum (Cryptonanus guahybae)
 †Red-bellied gracile opossum (Cryptonanus ignitus)
 Unduavi gracile opossum (Cryptonanus unduaviensis)
 Genus Gracilinanus
 Aceramarca gracile opossum (Gracilinanus aceramarcae)
 Agile gracile opossum (Gracilinanus agilis)
 Wood sprite gracile opossum (Gracilinanus dryas)
 Emilia's gracile opossum (Gracilinanus emilae)
 Northern gracile opossum (Gracilinanus marica)
 Brazilian gracile opossum (Gracilinanus microtarsus)
 Genus Lestodelphys
 Patagonian opossum (Lestodelphys halli)
 Genus Marmosops (slender opossum)
 Bishop's slender opossum (Marmosops bishopi)
 Narrow-headed slender opossum (Marmosops cracens)
 Creighton's slender opossum (Marmosops creightoni)
 Dorothy's slender opossum (Marmosops dorothea)
 Dusky slender opossum (Marmosops fuscatus)
 Handley's slender opossum (Marmosops handleyi)
 Tschudi's slender opossum (Marmosops impavidus)
 Gray slender opossum (Marmosops incanus)
 Panama slender opossum (Marmosops invictus)
 Junin slender opossum (Marmosops juninensis)
 Neblina slender opossum (Marmosops neblina)
 White-bellied slender opossum (Marmosops noctivagus)
 Little spotted slender opossum (Marmosops ocellatus)
 Delicate slender opossum (Marmosops parvidens)
 Brazilian slender opossum (Marmosops paulensis)
 Pinheiro's slender opossum (Marmosops pinheiroi)
 Genus Thylamys (fat-tailed mouse opossum)
 Cinderella fat-tailed mouse opossum (Thylamys cinderella)
 Elegant fat-tailed mouse opossum (Thylamys elegans)
 Karimi's fat-tailed mouse opossum (Thylamys karimii)
 Paraguayan fat-tailed mouse opossum (Thylamys macrurus)
 White-bellied fat-tailed mouse opossum (Thylamys pallidior)
 Common fat-tailed mouse opossum (Thylamys pusillus)
 Argentine fat-tailed mouse opossum (Thylamys sponsorius)
 Tate's fat-tailed mouse opossum (Thylamys tatei)
 Dwarf fat-tailed mouse opossum (Thylamys velutinus)
 Buff-bellied fat-tailed mouse opossum (Thylamys venustus)
 Tribe Marmosini
 Genus Tlacuatzin
 Gray mouse opossum (Tlacuatzin canescens)
 Genus Marmosa (mouse opossum)
 Subgenus Stegomarmosa
 Heavy-browed mouse opossum (Marmosa andersoni)
 Subgenus Marmosa
 Isthmian mouse opossum (Marmosa isthmica)
 Rufous mouse opossum (Marmosa lepida)
 Mexican mouse opossum (Marmosa mexicana)
 Linnaeus's mouse opossum (Marmosa murina)
 Quechuan mouse opossum (Marmosa quichua)
 Robinson's mouse opossum (Marmosa robinsoni)
 Red mouse opossum (Marmosa rubra)
 Tyler's mouse opossum (Marmosa tyleriana)
 Guajira mouse opossum (Marmosa xerophila)
 Subgenus Micoureus
 Alston's mouse opossum (Marmosa alstoni)
 White-bellied woolly mouse opossum (Marmosa constantiae)
 Tate's woolly mouse opossum (Marmosa paraguayanus)
 Little woolly mouse opossum (Marmosa phaeus)
 Woolly mouse opossum (Marmosa demerarae)
 Bare-tailed woolly mouse opossum (Marmosa regina)
 Genus Monodelphis (short-tailed opossum)
 Subgenus Minuania
 Ronald's opossum (Monodelphis ronaldi)
 Chestnut-striped opossum (Monodelphis rubida)
 Reig's opossum (Monodelphis reigi)
 Long-nosed short-tailed opossum (Monodelphis scalops)
 Yellow-sided opossum (Monodelphis dimidiata)
 Red three-striped opossum (Monodelphis umbristriata)
 Subgenus Monodelphis
 Sepia short-tailed opossum (Monodelphis adusta)
 Amazonas short-tailed opossum (Monodelphis amazonica)
 Northern three-striped opossum (Monodelphis americana)
 Arlindo's opossum (Monodelphis arlindoi)
 Northern red-sided opossum (Monodelphis brevicaudata)
 Gray short-tailed opossum (Monodelphis domestica)
 Emilia's short-tailed opossum (Monodelphis emiliae)
 Gardner's short-tailed opossum (Monodelphis gardneri)
 Amazonian red-sided opossum (Monodelphis glirina)
 Handley's short-tailed opossum (Monodelphis handleyi)
 Ihering's three-striped opossum (Monodelphis iheringi)
 Pygmy short-tailed opossum (Monodelphis kunsi)
 (Monodelphis macae)
 Marajó short-tailed opossum (Monodelphis maraxina)
 Obscure short-tailed opossum (Monodelphis obscura)
 Osgood's short-tailed opossum (Monodelphis osgoodi)
 Hooded red-sided opossum (Monodelphis palliolata)
 (Monodelphis pinocchio)
 Santa Rosa opossum (Monodelphis sanctaerosae)
 Southern red-sided opossum (Monodelphis sorex)
 Southern three-striped opossum (Monodelphis theresa)
 One-striped opossum (Monodelphis unistriata)

Order Paucituberculata
Family Caenolestidae (shrew opossum)
 Genus Lestoros
 Incan caenolestid, (Lestoros inca)
 Genus Rhyncholestes
 Long-nosed caenolestid, (Rhyncholestes raphanurus)
 Genus Caenolestes
 Gray-bellied caenolestid, (Caenolestes caniventer)
 Andean caenolestid, (Caenolestes condorensis)
 Northern caenolestid, (Caenolestes convelatus)
 Dusky caenolestid, (Caenolestes fuliginosus)

Order Microbiotheria (monito del monte)
Family Microbiotheriidae
Genus Dromiciops
Monito del monte (Dromiciops gliroides)

Order Notoryctemorphia (marsupial moles)
Family Notoryctidae
Genus Notoryctes
Northern marsupial mole (Notoryctes caurinus)
Southern marsupial mole (Notoryctes typhlops)

Order Dasyuromorphia (marsupial carnivores)

Family †Thylacinidae
Genus †Thylacinus
†Thylacine (Thylacinus cynocephalus)
Family Myrmecobiidae
Genus Myrmecobius
Numbat (Myremecobius fasciatus)
 Family Dasyuridae
 Subfamily Dasyurinae
 Tribe Dasyurini
 Genus Dasycercus (mulgaras)
 Crest-tailed mulgara, (Dasycercus cristicauda)
 Genus Dasykaluta
 Little red kaluta, (Dasykalua rosamondae)
 Genus Dasyuroides
 Kowari, (Dasyuroides byrnei)
 Genus Dasyurus (quolls)
 Subgenus Satanellus
 Northern quoll, (Dasyurus hallucatus)
 Subgenus Dasyurops
 Tiger quoll, (Dasyurus maculatus)
 Subgenus Dasyurinus
 Western quoll, (Dasyurus geoffroii)
 Subgenus Dasyurus
 New Guinean quoll, (Dasyurus albopunctatus)
 Bronze quoll, (Dasyurus spartacus)
 Eastern quoll, (Dasyurus viverrinus)
 Genus Myoictis
 Woolley's three-striped dasyure (Myoictis leucera)
 Three-striped dasyure, (Myoictis melas)
 Wallace's dasyure, (Myoictis wallacii)
 Tate's three-striped dasyure (Myoictis wavicus)
 Genus Neophascogale
 Speckled dasyure, (Neophascogale lorentzi)
 Genus Parantechinus
 Dibbler, (Parantechinus apicalis)
 Genus Phascolosorex
 Red-bellied marsupial shrew, (Phascolosorex doriae)
 Narrow-striped marsupial shrew, (Phascolosorex dorsalis)
 Genus Pseudantechinus
 Sandstone dibbler, (Pseudantechinus bilarni)
 Fat-tailed false antechinus, (Pseudantechinus macdonnellensis)
 Alexandria false antechinus, (Pseudantechinus mimulus)
 Ningbing false antechinus, (Pseudantechinus ningbing)
 Rory Cooper's false antechinus, (Pseudantechinus roryi)
 Woolley's false antechinus, (Pseudantechinus woolleyae)
 Genus Sarcophilus
 Tasmanian devil, (Sarcophilus harrisii)
 Tribe Phascogalini
 Genus Antechinus
 Tropical antechinus, (Antechinus adustus)
 Agile antechinus, (Antechinus agilis)
 Silver-headed antechinus, (Antechinus argentus)
 Black-tailed antechinus, (Antechinus arktos)
 Fawn antechinus, (Antechinus bellus)
 Yellow-footed antechinus, (Antechinus flaviceps)
 Atherton antechinus, (Antechinus godmani)
 Cinnamon antechinus, (Antechinus leo)
 Swamp antechinus, (Antechinus minimus)
 Buff-footed antechinus, (Antechinus mysticus)
 Brown antechinus, (Antechinus stuartii)
 Subtropical antechinus, (Antechinus subtropicus)
 Dusky antechinus, (Antechinus swainsonii)
 Tasman Peninsula Dusky antechinus, (Antechinus vandycki)
 Genus Murexia
 Subgenus Micromurexia
 Habbema dasyure, (Murexia habbema)
 Subgenus Murexechinus
 Lesser antechinus, (Murexia wilhelmina)
 Black-tailed dasyure, (Murexia melanurus)
 Subgenus Murexia
 Short-furred dasyure, (Murexia longicaudata)
 Subgenus Paramurexia
 Broad-striped dasyure, (Murexia rothschildi)
 Subgenus Phascomurexia
 Long-nosed dasyure, (Murexia naso)
 Genus Phascogale
 Red-tailed phascogale, (Phascogale calura)
 Brush-tailed phascogale, (Phascogale tapoatafa)
 Subfamily Sminthopsinae
 Genus Sminthopsis
 Subgenus Antechinomys
 Kultarr, (Antechinomys laniger)
 Subgenus Ningaui
 Wongai ningaui, (Ningaui ridei)
 Pilbara ningaui, (Ningaui timealeyi)
 Southern ningaui, (Ningaui yvonneae)
 Subgenus Sminthopsis
 S. crassicaudata species-group
 Fat-tailed dunnart, (Sminthopsis crassicaudata)
 S. macroura species-group
 Kakadu dunnart, (Sminthopsis bindi)
 Carpentarian dunnart, (Sminthopsis butleri)
 Julia Creek dunnart, (Sminthopsis douglasi)
 Stripe-faced dunnart, (Sminthopsis macroura)
 Red-cheeked dunnart, (Sminthopsis virginiae)
 S. granulipes species-group
 White-tailed dunnart, (Sminthopsis granulipes)
 S. griseoventer species-group
 Kangaroo Island dunnart, (Sminthopsis aitkeni)
 Boullanger Island dunnart, (Sminthopsis boullangerensis)
 Grey-bellied dunnart, (Sminthopsis griseoventer)
 S. longicaudata species-group
 Long-tailed dunnart, (Sminthopsis longicaudata)
 S. murina species-group
 Chestnut dunnart, (Sminthopsis archeri)
 Little long-tailed dunnart, (Sminthopsis dolichura)
 Sooty dunnart, (Sminthopsis fuliginosus)
 Gilbert's dunnart, (Sminthopsis gilberti)
 White-footed dunnart, (Sminthopsis leucopus)
 Slender-tailed dunnart, (Sminthopsis murina)
 S. psammophila species-group
 Hairy-footed dunnart, (Sminthopsis hirtipes)
 Ooldea dunnart, (Sminthopsis ooldea)
 Sandhill dunnart, (Sminthopsis psammophila)
 Lesser hairy-footed dunnart, (Sminthopsis youngsoni)
 Genus Planigale
 Paucident planigale, (Planigale gilesi)
 Long-tailed planigale, (Planigale ingrami)
 Common planigale, (Planigale maculata)
 New Guinean planigale, (Planigale novaeguineae)
 Narrow-nosed planigale, (Planigale tenuirostris)

Order Peramelemorphia (bandicoots and bilbies)

Family Thylacomyidae
Genus Macrotis (bilbies)
Greater bilby (Macrotis lagotis)
†Lesser bilby (Macrotis leucura)
 Family Peramelidae
 Genus Isoodon: short-nosed bandicoots
 Golden bandicoot, (Isoodon auratus)
 Northern brown bandicoot, (Isoodon macrourus)
 Southern brown bandicoot, (Isoodon obesulus)
 Genus Perameles: long-nosed bandicoots
 Western barred bandicoot, (Perameles bougainville)
 Eastern barred bandicoot, (Perameles gunnii)
 Long-nosed bandicoot, (Perameles nasuta)
 †Desert bandicoot, (Perameles eremiana)
Family †Chaeropodidae
Genus †Chaeropus (pig-footed bandicoots)
†Southern pig-footed bandicoot (Chaeropus ecaudatus)
†Northern pig-footed bandicoot (Chaeropus yirratji)
 Family Peroryctidae (New Guinean bandicoots)
 Subfamily Peroryctinae
 Genus Peroryctes: New Guinean long-nosed bandicoots
 Giant bandicoot, (Peroryctes broadbenti)
 Raffray's bandicoot, (Peroryctes raffrayana)
 Subfamily Echymiperinae
 Genus Echymipera: New Guinean spiny bandicoots
 Long-nosed spiny bandicoot, (Echymipera rufescens)
 Clara's spiny bandicoot, (Echymipera clara)
 Menzies' spiny bandicoot, (Echymipera echinista)
 Common spiny bandicoot, (Echymipera kalubu)
 David's spiny bandicoot, (Echymipera davidi)
 Genus Microperoryctes : New Guinean mouse bandicoots
 Papuan bandicoot, (Microperoryctes papuensis)
 Subgenus Microperoryctes
 Mouse bandicoot, (Microperoryctes murina)
 Subgenus Ornoryctes
 Eastern striped bandicoot, (Microperoryctes ornata)
 Western striped bandicoot, (Microperoryctes longicauda)
 Arfak pygmy bandicoot, (Microperoryctes aplini)
 Genus Rhynchomeles
 Seram bandicoot, (Rhynchomeles prattorum)

Order Diprotodontia (diprotodont marsupials)

Suborder Vombatiformes (wombats and koalas)
Family Phascolarctidae (koala)
Genus Phascolarctos
Koala (Phascolarctos cinereus)
Family Vombatidae (wombats)
 Genus Lasiorhinus (hairy-nosed wombats)
Northern hairy-nosed wombat (Lasiorhinus krefftii)
Southern hairy-nosed wombat (Lasiorhinus latifrons)
 Genus Vombatus (naked-nosed wombat)
Common wombat (Vombatus ursinus)

Suborder Phalangeriformes (possums and gliders)

 Superfamily Phalangeroidea
 Family Burramyidae: pygmy possums
 Genus Burramys
 Mountain pygmy possum (Burramys parvus)
 Genus Cercartetus
 Long-tailed pygmy possum (Cercartetus caudatus)
 Southwestern pygmy possum (Cercartetus concinnus)
 Tasmanian pygmy possum (Cercartetus lepidus)
 Eastern pygmy possum (Cercartetus nanus)
 Family Phalangeridae: brushtail possums and cuscuses
 Subfamily Trichosurinae
 Genus Trichosurus
 Northern brushtail possum (Trichosurus arnhemensis)
 Short-eared possum (Trichosurus caninus)
 Mountain brushtail possum (Trichosurus cunninghami)
 Coppery brushtail possum (Trichosurus johnstonii)
 Common brushtail possum (Trichosurus vulpecula)
 Genus Wyulda
 Scaly-tailed possum (Wyulda squamicaudata)
 Subfamily Ailuropinae
 Genus Ailurops
 Talaud bear cuscus (Ailurops melanotis)
 Sulawesi bear cuscus (Ailurops ursinus)
 Genus Strigocuscus
 Sulawesi dwarf cuscus (Strigocuscus celebensis)
 Banggai cuscus (Strigocuscus pelegensis)
 Subfamily Phalangerinae
 Genus Phalanger
 Gebe cuscus (Phalanger alexandrae)
 Mountain cuscus (Phalanger carmelitae)
 Ground cuscus (Phalanger gymnotis)
 Eastern common cuscus (Phalanger intercastellanus)
 Woodlark cuscus (Phalanger lullulae)
 Blue-eyed cuscus (Phalanger matabiru)
 Telefomin cuscus (Phalanger matanim)
 Southern common cuscus (Phalanger mimicus)
 Northern common cuscus (Phalanger orientalis)
 Ornate cuscus (Phalanger ornatus)
 Rothschild's cuscus (Phalanger rothschildi)
 Silky cuscus (Phalanger sericeus)
 Stein's cuscus (Phalanger vestitus)
 Genus Spilocuscus
 Admiralty Island cuscus (Spilocuscus kraemeri)
 Common spotted cuscus (Spilocuscus maculatus)
 Waigeou cuscus (Spilocuscus papuensis)
 Black-spotted cuscus (Spilocuscus rufoniger)
 Blue-eyed spotted cuscus (Spilocuscus wilsoni)
 Superfamily Petauroidea
 Family Pseudocheiridae
 Subfamily Hemibelideinae
 Genus Hemibelideus
 Lemur-like ringtail possum (Hemibelideus lemuroides)
 Genus Petauroides
 †New Guinea greater glider (Petauroides ayamaruensis)
 Southern greater glider (Petauroides volans)
 Northern greater glider (Petauroides minor)
 Central greater glider (Petauroides armillatus)
 Subfamily Pseudocheirinae
 Genus Petropseudes
 Rock-haunting ringtail possum (Petropseudes dahli)
 Genus Pseudocheirus
 Western ringtail possum (Pseudocheirus occidentalis)
 Common ringtail possum (Pseudocheirus peregrinus)
 Genus Pseudochirulus
 Lowland ringtail possum (Pseudochirulus canescens)
 Weyland ringtail possum (Pseudochirulus caroli)
 Cinereus ringtail possum (Pseudochirulus cinereus)
 Painted ringtail possum (Pseudochirulus forbesi)
 Herbert River ringtail possum (Pseudochirulus herbertensis)
 Masked ringtail possum (Pseudochirulus larvatus)
 Pygmy ringtail possum (Pseudochirulus mayeri)
 Vogelkop ringtail possum (Pseudochirulus schlegeli)
 Subfamily Pseudochiropsinae
 Genus Pseudochirops
 D'Albertis' ringtail possum (Pseudochirops albertisii)
 Green ringtail possum (Pseudochirops archeri)
 Plush-coated ringtail possum (Pseudochirops corinnae)
 Reclusive ringtail possum (Pseudochirops coronatus)
 Coppery ringtail possum (Pseudochirops cupreus)
 Family Petauridae
 Subfamily Dactylopsilinae
 Genus Dactylopsila
 Subgenus Dactylonax
 Long-fingered triok (Dactylopsila palpator)
 Subgenus Dactylopsila
 (Dactylopsila kambuayai)
 Great-tailed triok (Dactylopsila megalura)
 Tate's triok (Dactylopsila tatei)
 Striped possum (Dactylopsila trivirgata)
 Genus Gymnobelideus
 Leadbeater's possum (Gymnobelideus leadbeateri)
 Subfamily Petaurinae
 Genus Petaurus
 Northern glider (Petaurus abidi)
 Yellow-bellied glider (Petaurus australis)
 Biak glider (Petaurus biacensis)
 Sugar glider (Petaurus breviceps)
 Mahogany glider (Petaurus gracilis)
 Squirrel glider (Petaurus norfolcensis)
 Family Tarsipedidae
 Genus Tarsipes
 Honey possum (Tarsipes rostratus)
 Family Acrobatidae
 Genus Acrobates
 Feathertail glider (Acrobates pygmaeus)
 Genus Distoechurus
 Feather-tailed possum (Distoechurus pennatus)

Suborder Macropodiformes (kangaroos, wallaroos, wallabies)

Family Macropodidae
 Subfamily Sthenurinae
 Genus Lagostrophus
 Banded hare-wallaby (Lagostrophus fasciatus)
 Subfamily Macropodinae
 Genus Dendrolagus: tree-kangaroos
 Grizzled tree-kangaroo (Dendrolagus inustus)
 Lumholtz's tree-kangaroo (Dendrolagus lumholtzi)
 Bennett's tree-kangaroo (Dendrolagus bennettianus)
 Ursine tree-kangaroo (Dendrolagus ursinus)
 Matschie's tree-kangaroo (Dendrolagus matschiei)
 Doria's tree-kangaroo (Dendrolagus dorianus)
 Goodfellow's tree-kangaroo (Dendrolagus goodfellowi)
 Lowlands tree-kangaroo (Dendrolagus spadix)
 Golden-mantled tree-kangaroo (Dendrolagus pulcherrimus)
 Seri's tree-kangaroo (Dendrolagus stellarum)
 Dingiso (Dendrolagus mbaiso)
 Tenkile (Dendrolagus scottae)
 Genus Dorcopsis
 Brown dorcopsis (Dorcopsis muelleri)
 White-striped dorcopsis (Dorcopsis hageni)
 Black dorcopsis (Dorcopsis atrata)
 Gray dorcopsis (Dorcopsis luctuosa)
 Genus Dorcopsulus
 Small dorcopsis (Dorcopsulus vanheurni)
 Macleay's dorcopsis (Dorcopsulus macleayi)
 Genus Lagorchestes
 †Lake Mackay hare-wallaby (Lagorchestes asomatus)
 Spectacled hare-wallaby (Lagorchestes conspicillatus)
 Rufous hare-wallaby (Lagorchestes hirsutus)
 †Eastern hare-wallaby (Lagorchestes leporides)
 Genus Macropus: kangaroos and wallabies
 Subgenus Notamacropus
 Agile wallaby (Macropus agilis)
 Black-striped wallaby (Macropus dorsalis)
 Tammar wallaby (Macropus eugenii)
 †Toolache wallaby (Macropus greyii)
 Western brush wallaby (Macropus irma)
 Parma wallaby: (Macropus parma) (rediscovered, thought extinct for 100 years)
 Whiptail wallaby: (Macropus parryi)
 Red-necked wallaby: (Macropus rufogriseus)
 Subgenus Osphranter
 Antilopine kangaroo (Macropus antilopinus)
 Woodward's wallaroo (Macropus bernardus)
 Eastern wallaroo (Macropus robustus)
 Red kangaroo (Macropus rufus)
 Subgenus Macropus
 Western grey kangaroo (Macropus fuliginosus)
 Eastern grey kangaroo (Macropus giganteus)
 Genus Onychogalea
 Bridled nail-tail wallaby (Onychogalea fraenata)
 †Crescent nail-tail wallaby (Onychogalea lunata)
 Northern nail-tail wallaby (Onychogalea unguifera)
 Genus Petrogale
 P. brachyotis species-group
 Short-eared rock-wallaby (Petrogale brachyotis)
 Monjon (Petrogale burbidgei)
 Nabarlek (Petrogale concinna)
 P. xanthopus species-group
 Proserpine rock-wallaby (Petrogale persephone)
 Rothschild's rock-wallaby (Petrogale rothschildi)
 Yellow-footed rock-wallaby (Petrogale xanthopus)
 P. lateralis/penicillata species-group
 Allied rock-wallaby (Petrogale assimilis)
 Cape York rock-wallaby (Petrogale coenensis)
 Godman's rock-wallaby (Petrogale godmani)
 Herbert's rock-wallaby (Petrogale herberti)
 Unadorned rock-wallaby (Petrogale inornata)
 Black-flanked rock-wallaby (Petrogale lateralis)
 Mareeba rock-wallaby (Petrogale mareeba)
 Brush-tailed rock-wallaby (Petrogale penicillata)
 Purple-necked rock-wallaby (Petrogale purpureicollis)
 Mount Claro rock-wallaby (Petrogale sharmani)
 Genus Setonix
 Quokka (Setonix brachyurus)
 Genus Thylogale
 Tasmanian pademelon (Thylogale billardierii)
 Brown's pademelon (Thylogale browni)
 Dusky pademelon (Thylogale brunii)
 Calaby's pademelon (Thylogale calabyi)
 Mountain pademelon (Thylogale lanatus)
 Red-legged pademelon (Thylogale stigmatica)
 Red-necked pademelon (Thylogale thetis)
 Genus Wallabia
 Swamp wallaby or black wallaby (Wallabia bicolor)
 Family Potoroidae
 Genus Aepyprymnus
 Rufous rat-kangaroo (Aepyprymnus rufescens)
 Genus Bettongia
 Eastern bettong (Bettongia gaimardi)
 Boodie (Bettongia lesueur)
 Woylie (Bettongia penicillata)
 Northern bettong (Bettongia tropica)
 Genus Caloprymnus
 †Desert rat-kangaroo (Caloprymnus campestris)
 Genus Potorous
 Gilbert's potoroo (Potorous gilbertii)
 Long-footed potoroo (Potorous longipes)
 †Broad-faced potoroo (Potorous platyops)
 Long-nosed potoroo (Potorous tridactylus)
 Family Hypsiprymnodontidae
 Genus Hypsiprymnodon
 Musky rat-kangaroo (Hypsiprymnodon moschatus)

See also
List of marsupials of Western Australia
Mammal classification
List of prehistoric mammals
List of recently extinct mammals
List of placental mammals

References

List
List
Monotremes and marsupials
Taxonomic lists

List of monotremes and marsupials


شمس الدين محمد بن دانيال بن يوسف بن معتوق الخزاعي الموصلي، لقب بـ الشيخ والحكيم (أم الربيعين، الموصل، 647 هـ / 1249م - القاهرة، 18 جمادي الآخرة 710 هـ / 1311م)، طبيب رمدي (كحال) وشاعر وفنان عاش في العصر المملوكي وبرع في تأليف تمثليات خيال الظل وتصوير حياة الصناع والعمال واللهجات الخاصة بهم وحاكى بطريقة مضحكة لهجات الجاليات التي كانت تعيش في مصر في زمنه. من أشهر تمثلياته التي لا تزال مخطوطاتها موجودة «طيف الخيال»، و«عجيب غريب» و«المتيم وضائع اليتيم». تعتبر أعماله تصوير حي لعصره. وصفه المؤرخ المقريزى بأنه كان كثير المجون والشعر البديع، وأن كتابه طيف الخيال لم يصنف مثله في معناه.

حياته
ولد ابن دانيال بأم الأربيعين بالموصل في فترة حافلة بالأحداث شهدت توغل المغول داخل الحدود الشرقية للعالم الإسلامي. درس ابن دانيال القرأن في الموصل وتلقى العلم في مدارسها. وكانت الموصل في ذاك العصر من أهم مراكز العلم والثقافة في العالم الإسلامي. وفي عام 656 هـ / 1258م وهو لم يزل صبياً هجم المغول بقيادة هولاكو على بغداد فدمروها وقتلوا الخليفة العباسي المستعصم، وقضوا على حضارتها وفنونها وعمائرها، وطاردوا علمائها ومفكريها فقتلوا منهم بعض وفر منهم بعض نزحوا إلى بلاد آمنة بعيدة عن بطشهم. ثم احتل المغول الشام ودخلوا دمشق ولم يعد للمسلمين معقل يزود عنهم سوى مصر.

في عام 1260م تمكن قطز سلطان مصر المملوكي من هزيمة المغول في معركة عين جالوت التاريخية ودخلت جيوش المسلمين دمشق وحررتها، وأرغم المغول على التراجع إلى العراق التي بقيت تحت سطوتهم وظلت جريحة تنزف علمائها ومفكريها وتعمها الفتن والتفكك والمجاعات بشكل لم يسبق له مثيل في تاريخ الامة الإسلامية. في عام 665 هـ / 1267م نزح ابن دانيال وهو في التاسعة عشرة من عمره إلى مصر مع غيره من العلماء والأدباء والمفكرين. ودخل القاهرة في عهد السلطان الظاهر بيبرس. وكان عهد بيبرس عهد حزم وجهاد ضد المغول والصليبيين خال من اللهو والهزل. وعندما وصل ابن دانيال القاهرة وجد بيبرس قد أصدر مراسيماً تمنع الملاهي والموبقات. يقول ابن دانيال واصفاً حال القاهرة حين دخلها: «لما قدمت من موصل الحدباء إلى الديار المصرية في الدولة الظاهرية، سقى الله عهدها، وأعذب في الجنان وردها وجدت تلك الرسوم دارسة، ومواطن انسها غير أنسة، عافية الأثار، ساقطة الحد بالعثار، وقد هزم أمر السلطان جيش الشيطان.. وتولى الخوان والي القاهرة، اهراق الخمور واحراق الحشيش، وتبديد المزور، واستتاب العلوق، واللواطي، وحجر البغاة والخواطي، وشاعت بذلك الأخبار ووقع الإنكار، واختفى المطول في الدار، وقد أذى الخلاعة غاية الأذية».

واتقن ابن دانيال لهجة وألفاظ المصريين في سرعة، وكان يتقن كتابة الشعر حتى وصفه المؤرخ ابن إياس بأنه كان شاعراً ماهراً، ولكنه عاش في بدايات حياته بمصر في فاقة وقلة مورد، وكان وقتها يعمل كحالاً. وفي تصوير شعري لحاله في تلك الفترة مستخدماً ألفاظاً مصرية يقول: «يا سائلي عن حرفتي في الوري.. وضيعتي فيهم وإفلاسي. ما حال من درهم إنفاقه.. بأخذه من أعين الناس» و«قد بعت عبدي وحماري معا.. وأصبحت لا فوقي ولا تحتي».

خيال الظل

اتجه ابن دانيال إلى خيال الظل وقد كان وسيلة الترفيه الرائجة في تلك الأيام وأكثر وسائل التسلية شيوعا وانتشارا، وكان الناس من كل الطبقات الاجتماعية يقبلون على مشاهدة عروضه، بما فيهم السلاطين. وقد عرف المصريون في العصر المملوكي بأنهم «ذوو طرب وسرور ولهو» كما وصفهم الرحالة ابن بطوطة الذي زار مصر في ذاك العصر. وبرع ابن دانيال في هذا الفن فكان هو الذي يؤلف الرواية وهو الذي يكتب حوارها ويلحنها ويعين أزيائها وينظم الأصوات فيها وفوق ذلك كان يشترك بنفسه في أدائها. فكان بذلك هو المؤلف والمخرج والموسيقي والمغني والممثل.

في المرحلة الأولى من عمله في مجال خيال الظل كانت لابن دانيال دكان كحل في داخل باب الفتوح، فكان حينذاك يجمع بين مهنتي الكحالة و«المخايلة»، وفي جزء من الليل كان يؤلف ويدون. ولكنه لم يستمر على هذه الحالة طويلاً، إذ سرعان ما اشتهر وذاع صيته في مجال المخايلة، وصار أرباب الدولة والأمراء يسعون إلى التعرف عليه وينعمون عليه بالهبات والعطايا ويدعونه إلى حفلاتهم ومجالسهم للترفيه عنهم وضيوفهم بعروضه وأشعاره وظرفه وخفة روحه. ففي تلك الأيام كانت عروض خيال الظل تنقل إلى علية القوم ولا ينتقلون هم إليها.
وظل ابن دانيال يعمل على هذا النحو إلى أن أصبح يحصل على راتب من الديوان، وتحسنت أحواله. ويشير المؤرخ ابن أيبك الدواداري إلى أن ابن دانيال كان «ممن يترددون إلى الملوك من السادة الفضلاء في ذلك العهد» وأنه كان من ضمن «جماعة من أهل الفضل والأدب، كانوا ينهبون العيش بالآداب ويستخرجون لباب اللباب من ذوي الألباب في كل فن وباب».

بابات ابن دانيال
ألف ابن دانيال كثير من التمثيليات، وتمثيليات خيال الظل كانت تعرف في العصر المملوكي باسم «بابات» ومفردها «بابة». وقد فقدت كل باباته ولم يتبق منها سوى ثلاث وهي «خيال الطيف» ومخطوطتها محفوظة بـ دار الكتب والوثائق القومية بالقاهرة، و«عجيب وغريب»، و«المتيم والضائع اليتيم». والبابات كتبها ابن دانيال شعرا ونثرا منظوما، وصور فيها ببراعة حياة الصناع والعمال واللهجات الخاصة بهم، بل ولهجات الجاليات الأجنبية التي كانت تستوطن مصر وقتذاك. وقد اخترع ابن دانيال شخصيات ذات أسماء طريفة مثل عجيب الدين الواعظ وعسلية المعاجيني وعواد الشرماط ومبارك الفيال وأبو القطط وزغبر الكلبي وناتو السوداني وأبو العجب صاحب الجدي. كما كانت له دمية تدعى «عقود النظام فيمن ولي مصر من الحكام».

وقد حظيت تلك المخطوطات الدانيالية النادرة باهتمام كبير من كثير من الباحثين وقام بعضهم بتحقيقها ونشرها. وتشير بعض المراجع إلى أن هذه البابات قد عثر عليها مصادفة في مخطوطة قديمة احتفظ بها بمكتبة «أحمد تيمور باشا» ثم نقلت إلى دار الكتب المصرية، كما وجدت نسختان أخريان من هذه المخطوطة أحداهما بـ مكتبة الإسكوريال بـ إسبانيا، وآخرى بمكتبة استانبول بـ تركيا. وقد كتبت تلك المخطوطات بعد وفاة الشيخ ابن دانيال.

بابة طيف الخيال
طيف الخيال تعد أبدع البابات الدانيالية الثلاث. بل ويعتبرها بعض الباحثين والأدباء أبدع مسرحية في تاريخ خيال الظل المصري. وقد وصف المقريزي العمل بأنه لم يصنف مثله في معناه. تلك المسرحية ترسم صورة لواقع الحياة في مصر في القرن السابع الهجري / الثالث عشر الميلادي، بما تحويه من عادات وتقاليد ولغة وألفاظ. وتقدم البابة بأسلوب فكاهي - يعرف بالفارس أي المهزلة - نقداً سياسياً لاذعاً لحدث مشهور وقع في تلك الفترة، وهو قيام السلطان الظاهر بيبرس باستقدام أبي العباس أحمد بن الخليفة الظاهر إلى القاهرة لإقامته خليفة. وبطل هذه البابة الذي يدعى «وصال» هو الصورة الساخرة لأبي العباس أحمد ذاك.

بابة عجيب وغريب
عجيب وغريب ليست تمثيلية كاملة متواصلة وإنما مجموعة مواقف فكاهية منفصلة. أبطال تلك البابة شخصيات من ذوي الحرف الشعبية الذين كانوا يجولون في الأسواق والموالد والأعياد. تعرض البابة 27 شخصية تحمل أسماء طريفة. مثل غريب الصافي وعجيب الدين الواعظ وحويس الحاوي وهلال المنجم وميمون القراد وشدقم البلاغ صاحب الرمح والسيف وغيرها من أسماء. والبابة تعد وثيقة تاريخية وسجل شعبي وشاهد حي على العصر الذي عاش فيه ابن دانيال. وتظهر في تلك التمثيلية قدرات ابن دانيال على صياغة الألفاظ الشعبية التي كانت متداولة وتصوير الفساد الاجتماعي مما يضفي قيمة اجتماعية على تلك البابة.

بابة المتيم والضائع اليتيم
تتفق اليتيم والضائع اليتيم مع البابتين السابقتين من حيث الفكاهة، ولكنها تختلف معهما من حيث الإسلوب والمحتوى وبدرجة جعلت بعض الباحثين يشكون في أنها من أعمال ابن دانيال، أو أنها بطريقة أو بآخرى قد تعرضت للمسخ والتحريف. فأسلوب تلك البابة عند المقارنة يبدو إسلوباً هابطاً ويكتنفه كثير من المجون والخلاعة. ولكن الذين يعتقدون أنها من أعمال ابن دانيال يبررون إسلوب تلك البابة بأنه يتماشى مع الروح التي كانت سائدة في تلك الأيام من حيث الميل إلى المتع الحسية والمجون. وتضم البابة شخوص بشرية وشخوص حيوانية وجمادية. من ضمن الشخصيات البشرية الرئيسية في الرواية المتيم، والذميم، وبابا البيرم، والحكم زيهون. وتظهر في الرواية ديوك وكباش وثيران وأدوات مائدة.

والبابات الثلاث بعد كل المجون والفكاهة تنتهي كلها باستثارة الضمير الديني والأخلاقي وتختتم بطلب التوبة والإنابة. كان ابن دانيال نظراً لعمله كحالاً في القاهرة القديمة على اتصال متواصل بعامة الشعب، ونظرًا لخلفيته كنازح من الموصول كان يدرك معاناة الأمة، فجاءت أعماله معبرة عن مشكلات الطبقة الكادحة في المجتمع وآلام الأمة في تلك المرحلة من تاريخها، وقد فعل ذلك بالفكاهة ونشر السرور والبهجة بين الناس.

نزح ابن دانيال إلى مصر في سنة 665 هـ / 1267 م وتوفى فيها في سنة 710 هـ / 1311 م، وبذلك يكون قد عاش في مصر نحو أربعة وأربعين سنة، وشهد عهود أكبر سلاطين دولة المماليك البحرية وهم: الظاهر بيبرس، والمنصور قلاوون، والأشرف خليل، والناصر محمد بن قلاوون.

فهرس وملحوظات

مصادر ومراجع
 ابن إياس: بدائع الزهور في وقائع الدهور، تحقيق محمد مصطفى، الهيئة المصرية العامة للكتاب، القاهرة.
 أبو بكر بن عبد الله بن أيبك الدواداري: كنز الدرر وجامع الغرر، مصادر تأريخ مصر الإسلامية، المعهد الألماني للآثار الإسلامية، القاهرة 1971.
 ابن بطوطة: رحلة ابن بطوطة المسماة تحفة النظار في غرائب الأمصار وعجائب الأسفار، دار الكتب العلمية، بيروت 1992.
 جمال الدين الشيال (أستاذ التاريخ الإسلامي): تاريخ مصر الإسلامية، دار المعارف، القاهرة 1966.
 حمدى السعداوى، المماليك، المركز العربي للنشر، معروف أخوان للنشر والتوزيع، الأسكندرية
 شوقي ضيف، الفكاهة في مصر، القاهرة 1985
 قاسم عبده قاسم: عصر سلاطين المماليك - التاريخ السياسي والاجتماعي، عين للدراسات الإنسانية والاجتماعية، القاهرة 2007.
 لطفى أحمد نصار: وسائل الترفيه في عصر سلاطين المماليك، الهيئة المصرية العامة للكتاب، القاهرة 1999.
 المقريزى: السلوك لمعرفة دول الملوك، تحقيق محمد عبد القادر عطا، دار الكتب العلمية، بيروت 1997.
 الموسوعة الثقافية، مؤسسة فرانكلين للطباعة والنشر، القاهرة - نيويورك 1972

أشخاص من القاهرة
أطباء مسلمون
شعراء العصر العباسي
شعراء بالعربية في القرن 13
شعراء موصليون
تراث شعبي مصري
مواليد 1249
مواليد في الموصل
وفيات 1310
وفيات 1311
وفيات 710 هـ

ابن دانيال


Álvaro Antonio Gestido Pose (f. 17. maí 1907 - d. 18. janúar 1957) var knattspyrnumaður frá Úrúgvæ. Hann var í fyrsta sigurliði Úrúgvæ á HM 1930 og Ólympíumeistari árið 1928.

Ævi og ferill
Álvaro Gestido var miðjumaður sem lék allan sinn feril fyrir Peñarol, frá 1926-1940 og vann þar fjölda meistaratitla. Hann var valin í úrúgvæska landsliðið sem keppti á Ólympíuleikunum í Amsterdam árið 1928, en knattspyrnukeppni hennar var álitin ígildi heimsmeistaramóts FIFA. Tveimur árum síðar varð hann heimsmeistari með úrúgvæska liðinu og lék alla fjóra leikina í keppninni. Alls spilaði hann 27 landsleiki á árabilinu 1927 til 1940.

Bróðir hans, Óscar Diego Gestido gegndi embætti forseta Úrúgvæ um nokkurra mánaða skeið árið 1967.

Heimildir

Úrúgvæskir knattspyrnumenn

Álvaro Gestido


Biserica reformată din Agrișteu este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Agrișteu, comuna Bălăușeri.

Ansamblul este format din două monumente:
 Biserica reformată ()
 Clopotniță din lemn ()

Localitatea
Agrișteu, mai demult Agriștin (în , în ) este un sat în comuna Bălăușeri din județul Mureș, Transilvania, România. Este situat la 19 km sud-est de Târgu Mureș, pe malul stâng al Târnavei Mici.

Prima dată, localitatea apare în documente sub numele de Egrustw în anul 1325.

Biserica
Biserica a fost construită în secolul XIII, în jur de 1250, iar clopotnița în secolul XVIII.

Géza Entz o datează din a doua jumătate a secolului al XIII-lea, când a fost construită o biserică cu o singură navă, relativ mică (748 x 573 x 770 cm). Ferestrele înguste ale navei cu absidă semicirculară, separate de un arc de triumf, sunt semicirculare. Mai târziu, conform planurilor lui László Debreczeni, ferestrele au fost lărgite. Tavanul plat realizat în 1721, este format din 48 de panouri din lemn, vopsite cu decorațiuni geometrice. Inscripțiile casetelor sunt: "HOC/TABU […] MEZ (?)/ERECTUM EST/ANNO DOMINI/1752/IUN.27", respectiv "CURATOR/D. SIGISMUNDUS/VEREBELI (?) AEDITUI/ D. GABRILE GAAL/STEPH. TŐREK."

Amvonul poligonal a fost realizat în stil baroc, iar în timpul revopsirii ulterioare a coroanei amvonului, au fost desenate cele trei cifre ale unui an: "176 […]".

Adunarea reformată, care are în prezent 199 de suflete, a făcut ultima dată reparații în anul 2000, acoperind biserica și clopotnița cu șindrilă. În 2007, a înlocuit băncile vechi din biserică.

Note

Vezi și
 Agrișteu, Mureș

Legături externe
 Fișă monument
 Monumente istorice din România - Fișă și localizare de monument

Imagini din exterior

Monumente istorice din județul Mureș
Biserici reformate din România
Biserici din județul Mureș
Biserici din secolul al XIII-lea din România

Biserica reformată din Agrișteu


Teškoto (makedonski: Тешкото, "teški"), smatra se jednim od najljepših i najtežih makedonskih ora ("oro" – kružni ples) i važan je dio makedonskog glazbenog folklora. Zemljopisno, i ples i nošnje u kojima se pleše, potječu iz stočarskih predjela sjeverozapadne Makedonije, Mijačkih sela (Lazaropolje, Galičnik) na planini Bistra. Izvodi se uz zurlu i tapan, prvi dio u polaganom (rubato), a drugi u brzom, ritmički odmjerenom tempu. Plesom ravna tančar, koji se posebnim "nemuštim jezikom" sporazumijeva sa sviračima oko promjena u tempu. Tijekom plesa, naizmjenično se zamjenjuju koraci i skokovi. Ples prikazuje odlazak pečalbara na rad u inozemstvo. Plesali su ga muškarci na kraju sela, gdje su se rastajali od svojih obitelji prije kretanja na put. Vremenom je ples postao himna pečalbarstvu, ali i gorčini prikupljenoj u makedonskim dušama kroz bezbroj stoljeća ropstva. Bio je inspiracija mnogim umjetnicima. Pjesniku Blaže Koneskom za pjesmu "Teškoto" i skladatelju Skalovskom za zborsku kompoziciju "Makedonsko oro."

Izvori

Ples
Sjevernomakedonska kultura

Teškoto


Samantha Margaret Priscilla "Sam" Mitchell (apellido de soltera: Mitchell, previamente: Butcher y Hunter) es un personaje ficticio de la serie de televisión británica EastEnders, interpretada por la actriz Danniella Westbrook del 12 de julio de 1990 al 2000, de septiembre del 2009 hasta enero del 2010 y de nuevo en agosto para irse el 21 de septiembre de 2010, previamente Sam fue interpretada por Kim Medcalf del 2002 al 2005.

Notas
 Entre sus historias más importantes se encuentran: haberse unido a Zoe Slater y a Chrissie Watts para vengarse de Den Watts por haberlas humillado, haber chantajeado a Chrissie por el asesinato de Den, haber sido incriminada por Chrissie del asesinato de Den, haber sido acusada del asesinato de Archie Mitchell, haber comenzado una aventura con Jack Branning y por haber considerado dar en adopción a su hijo.

Referencias

Enlaces externos
 BBC EastEnders Official Website :: Character :: Sam Mitchell
 EastEnders > Who's Who > Character > Sam Mitchell

Personajes de EastEnders
Camareros ficticios
Empresarias ficticias
Modelos ficticios
Criminales ficticios

Sam Mitchell (EastEnders)


El Salto Nuevo Fútbol Club es un club de fútbol uruguayo de la ciudad de Salto. Fue fundado en 1943

Historia
 El 18 de mayo de 1943, en la zona de San Martín, en el Barrio Salto Nuevo, de Salto, nació la institución, como parte del furor que causaba en los jóvenes el auge del fútbol en ese gran barrio ubicado al sur. Originalmente se llamó Salto Sur, pero, en corto tiempo, se cambió al de Patulé (nombre de una calle del barrio), para luego sí pasar a llamarse hasta la actualidad Salto Nuevo, adoptando también el mote de Albiverde, para diferenciarse de otros equipos existentes. Adoptó los colores blanco y verde, que eran los que identificaban al tranvía del barrio.

El Salto Nuevo fue alcanzando su madurez en aquella zona tradicional que le vio nacer y fueron el rápido desarrollo y la fortaleza alcanzadas, lo que permitió que en 1955 se mudara hacia otra zona cercana, donde hasta hoy se mantiene: el barrio Ceibal.

Para 1948 el club ya estaba en la A como le dicen a la Primera División de Salto y varios miembros del plantel fueron convocados a la selección departamental, entre ellos, Mario Malaquina, José Chandía, Ramiro Chúa. Para 1948 integra, junto con otros clubes, la divisional A de la Liga Salteña de Fútbol.

Otros jugadores destacados que salieron de Salto Nuevo fueron José González, Nelson Telechea, Julio Fernández y Pablo Nicolas Fonseca.

A finales de la década de 1950 el equipo regresa a la Primera División con el apoyo de sus fuerzas básicas, gracias al trabajo de su entonces presidente, Juan Barboza. Por la notoriedad del trabajo de su cantera de jugadores, al club también se lo conoció en ese tiempo como La Academia.

El nuevo siglo fue de profundos altibajos en la historia del conjunto del Sur. En 1999 Salto Nuevo había logrado ascender a Primera División, mediante un histórico enfrentamiento de "repechaje" frente a Chaná, que terminó con triunfo de La Academia en tanda de penales, en el partido de desempate jugado en el Estadio Dickinson. Entonces, el club se sumergió y los problemas económicos fueron cada vez más grandes, al punto que fue embargado y la justicia se llevó los arcos del Estadio Gustavo Ferraz. La crisis deportiva se agudizó y en la Liga 2006 de esa divisional, el equipo terminó 10º con 19 puntos (5 triunfos, 4 empates y 11 derrotas) salvándose así del descenso por 1 punto gracias al empate a 2 en la última fecha ante Ferro Carril.

En la temporada siguiente, el equipo resurgió y salió subcampeón de la Liga 2007 con una campaña inversa: 47 puntos, producto de 15 victorias, 2 empates y 5 derrotas. Salto Nuevo luego sería clasificado a la Liguilla, con solo 5 partidos perdidos en el año, en esa misma liguilla no conseguiría ningún punto lo cual no le dio para clasificar a la Copa El País. En el equipo se destacarían jugadores como Adrian Acosta, Tomas Torres, Angelo Lombardo y Gabriel Ferreira, entre otros. Con un tiempo el equipo se rearmaría y saldría campeón de la Liga Salteña de Fútbol 2010 con 53 puntos (16 victorias, 5 empates y 1 derrota) en una campaña notable del equipo del Sur de la mano del técnico Jorge cacho Blanco. Esta misma base de jugadores serían sensación en la Liga 2010 de Primera División, donde Salto Nuevo salió campeón y alcanzó la clasificación a la Copa El País 2011 por primera vez en su historia.
En el año 2011 fue un retroceso finalizando en la posición 7.º sin clasificar a ninguna copa y ni siquiera a la liguilla.

Copa El País y un debut inmejorable
El 20 de febrero de 2011 debutó en la Copa El País, al enfrentarse en la fase preliminar al Nacional de Rivera. Luego de partidos de ida y vuelta, la serie fue ganada por Salto Nuevo con un marcador global de 5:4. Gracias a este resultado accedió a la fase de grupos de la Copa y se convirtió en el primer club salteño en lograr pasar la fase preliminar desde su implementación en la edición de Copa El País 2007. En el grupo tuvo una buena actuación, finalizando segundo. Venció de local a Wanderers de Artigas y Atlético Florida de Florida, y empató con ambos equipos jugando de visitante; pero perdió ambas veces con Libertad de San Carlos y le alcanzó para avanzar a la siguiente fase. En octavos de final se enfrentó a Punta del Este, que se encontraba invicto hasta ese momento en la copa. En el partido de ida jugado en el Parque Gustavo Ferraz, el resultado iba a ser a favor de Salto Nuevo por 4:2 con dos goles de Acosta y uno de Ferreira, el cuarto gol iba a ser en contra. En la vuelta debían enfrentarse en el Campus de Maldonado, donde un Salto Nuevo que luchaba la copa y la liga local pondría todo lo que tendría, el resultado iba a ser un empate a 2, con goles de Cristhian De Los Santos y Matias Lemos para Salto Nuevo, el equipo del sur lograba una histórica clasificación a cuartos de final de la Copa El País. Ya en cuartos de final debía enfrentar a Sud América de Mercedes, que hasta esa instancia venia bien. El partido de ida se iba a jugar en el Estadio de Mercedes ante más de 6.000 personas en un estadio repleto, un partido que iba a comenzar caliente. Salto Nuevo iba a conseguir la victoria por 1:0 terminando con 10 hombres Salto Nuevo y Mercedes con 9. El partido de vuelta terminaría complicado para el verde y blanco porque Sud América iba a conseguir el 2:1 a falta de 9 minutos para el final del partido pero el goleador Angelo Lombardo iba a conseguir de tiro libre el gol agónico a los 88' minutos que pondría a Salto Nuevo en semifinales de la copa más importante del interior de Uruguay. Salto Nuevo iba a ser visitante en el partido de ida ante Bella Vista de Paysandú en el Estadio Artigas. Bella vista hasta ese momento era una de las revelaciones de la copa. Un partido intenso de mucha lucha y muy emocionante que terminó con un resultado a favor de Bella Vista por 2:1 y dejaba abierta la serie. En la vuelta jugada el 10 de mayo de 2011 en el Estadio Dickinson por problemas eléctricos en el Estadio Ferraz. Ante más de 6.150 personas Salto Nuevo iba a quedar eliminado, el partido iba a terminar 4:3 a favor de Salto Nuevo, lo cual no le daría por los goles de visitante que hizo Bella Vista. Salto Nuevo de una gran campaña en esta copa quedó eliminado en semifinales en uno de los mejores debut de copa que se ha visto en años.

Juveniles
Salto Nuevo siempre tuvo ayuda con las inferiores del club, haciendo un proyecto largo con Martín Suárez, Carlos Samit y Fernando Da Costa.

Para la temporada 2016 el conjunto albiverde tenía que afrontarla en la "A". Luego del ascenso conseguido en la temporada pasada. En 2016 el equipo de a poco se fue rearmando con el trabajo de Carlos Samit y Fernando Da Costa en sub 15 teniendo buenos resultados, resaltando como figura a Ernesto Samit capitán del equipo. (No llegan a liguilla).
Ya en sub-18 con trabajo de Suárez lograron llegar a la liguilla, perdiendo un solo partido frente a su tradicional rival Ceibal 3-1.

2017 presente año, la sub 15 albiverde tuvo mal arranque, con derrotas y empates. Con lista de jugadores totalmente nueva, entre ellos Nathaniel Romby, José Kurovksky, Luciano Bravo, Bruno Trindade, entre otros. La sub-18 ya con otro pie arrancó con Muchas victorias y solo una derrota.

Hinchada
La barra de aliento de su hinchada se autodenomina La Banda Del Verde (LBDV)" o "La 22" Es una de las hinchadas con más gente de la ciudad de Salto. Tiene fuerte rivalidad principalmente con el Club Atlético Ceibal (La 12) de su vecino barrio, y en menor medida con River Plate de Salto (Las sombrillitas). Es una de las hinchadas más grande del departamento, gracias a toda la gente que convoca partido a partido.

Uniforme

 Uniforme titular: Camiseta a franjas verticales verdes y blancas, pantalón blanco, medias blancas.
 '''Uniforme Portero: Camiseta Celeste (Titular) Rosada (Suplente)

Plantel 2016

Datos estadísticos

 2014: Salto Nuevo campeón liguilla de la "B" Ante Hindú.

 2015: Salto Nuevo se salva del descenso.

 2016: Salto Nuevo en la liguilla de la "A"

Referencias

Deporte en Salto (Uruguay)
Ciudad de Salto
Equipos de fútbol fundados en 1943
Equipos de fútbol de ligas regionales de Uruguay

Salto Nuevo Fútbol Club


I. Türk Dili Kurultayı, 26 Eylül 1932-5 Ekim 1932 tarihleri arasında Türk Dil Kurumu tarafından düzenlenen dil kurultayı.

"Türk dili, dillerin en zenginlerindendir. Yeter ki bu dil şuurla işlensin. Ülkesini, yüksek istiklalini korumasını bilen Türk milleti, dilini de yabancı diller boyunduruğundan kurtarmalıdır." sözleri ile Türkçeye verdiği önemi belirten Atatürk, 1 Kasım 1928'de çağdaş dünyaya uyum sağlamak amacıyla Harf devrimini gerçekleştirmiştir. Türk dilinin dünya dilleri arasındaki yerinin belirlenmesi, köklerinin araştırılması, Türk lehçe, şive ve ağızlarının bilimsel yöntemlerle incelenmesi için 12 Temmuz 1932 tarihinde Türk Dili Tetkik Cemiyetini (Türk Dil Kurumunu) kurdurmuştur. Atatürk, Kurumun kuruluşunun hemen ardından Türkçenin geliştirilmesi, zenginleştirilmesi ve özleştirilmesi yolunda yapılacak çalışmaları belirlemek düşüncesiyle de bir kurultay düzenlenmesi talimatını vermiştir. 26 Eylül 1932 günü Dolmabahçe Sarayı'nda Birinci Türk Dil Kurultayı'nın toplanmasını sağlamıştır. Atatürk, dokuz gün süren kurultay oturumlarının tamamına katılmış, bütün bildirileri dinlemiş, oturum aralarında dil bilginleriyle sohbet etmiştir. Yurt dışından dil bilimcilerin de katıldığı kurultayı üç bine yakın dinleyici izlemiştir. Kurultayın son günü başkanlığa bir dilekçe veren şair ve yazar Halit Fahri Ozansoy, bu büyük toplantının Türk dilinin bayramı olduğunu, bu nedenle açış günü olan 26 Eylül'ün Dil Bayramı olarak kutlanmasını önermiştir. Kurultay üyelerinin oy birliği ile kabul ettiği bu önergeyle 26 Eylül günü, Türkiye'de Dil Bayramı olarak kutlanmaktadır.

On gün süren kurultay, Ruşen Eşref'in şu konuşmasıyla biter:

"Bir davayı bütün gerçekliği ile göz önüne getirmek, onu zaman ve mekân içindeki yerine, sırasına koymak, beynin laboratuvarında inceden inceye elenip dokunmuş bu işin nasıl bir iş olduğunu görmek, göstermek, düşünceleri o iş etrafında bir araya toplamak, o işten çıkan neticeleri ilerisi için hedef edinmek: İşte Mustafa Kemalce düşünüş bu demektir.

Mustafa Kemalce düşünmek demek, tahlil ve terkip etmek, şuurlaştırmak, nizamlaştırmak, sistem haline koymak demektir. Bu usul Çanakkale'den dil kurultayına kadar aynı hızı ve sırayı gösterir. Bu da bizim milli bilincimizi arttırır milli kültürümüzü ortaya koyar. Biz de her Türk vatandaşı gibi atalarımıza layık olarak milli mirasımızı sonsuza dek koruyacağız..."

Kaynakça

Kurultaylar

I. Türk Dili Kurultayı


Pleistarh (starogrčki Πλείσταρχος, Pleistarkhos; † oko 458. prije Krista) bio je kralj Sparte 480. — 458. prije Krista.

Obitelj
Pleistarh je rođen kao kraljević, sin kralja Leonide I. i kraljice Gorgo, koji su bili stric i nećakinja. Pretpostavka je da je Pleistarh bio jedino dijete svojih roditelja. Pleistarhovi su djedovi bili kraljevi Anaksandrid II. i Kleomen I. Za Pleistarha se brinuo njegov stric Kleombrot.

Životopis
Kralj Leonida umro je u bitci kod Termopila 480. godine prije Krista. Pleistarh je oca naslijedio, ali je bio maloljetan te je regent bio Kleombrot. Nakon njegove smrti 479. prije Krista, regent je postao Pleistarhov bratić Pauzanija.

Pleistarha je naslijedio Pleistoanakt.

Izvori i bilješke

Spartanski kraljevi

Pleistarh


Palestine Marathon er en dansk dokumentarfilm fra 2014 instrueret af Johan Blem Larsen og Simon Caspersen efter manuskript af sidstnævnte.

Handling
To danske kvinder beslutter at arrangere verdens første internationale maratonløb i Palæstina. Ingen af dem aner, hvordan man arrangerer løb, Palæstina har ikke engang 42 sammenhængende kilometer til en rute på grund af den israelske besættelse, men de to kvinder kaster sig alligevel hovedkulds ud i projektet og skaber Palæstinas største sportsbegivenhed til dato.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2014

Palestine Marathon


Roger Palmer, 1st Earl of Castlemaine, PC (1634–1705) was an English courtier, diplomat, and briefly a member of parliament, sitting in the House of Commons of England for part of 1660. He was also a noted Roman Catholic writer. His wife Barbara Villiers was one of Charles II's mistresses.

Early life
Born into a Catholic family, Roger was the son of Sir James Palmer of Dorney Court, Buckinghamshire, a Gentleman of the Bedchamber under King Charles I, and Catherine Herbert, daughter of William Herbert, 1st Baron Powis. He was educated at Eton College and King's College, Cambridge. He was admitted at the Inner Temple in 1656.

In March 1660, Palmer was elected Member of Parliament for Windsor in the Convention Parliament. Following a double return, he was not seated until 27 April.

Barbara Villiers
In 1660 Barbara Villiers, his wife of one year, became mistress to King Charles II. The king created Palmer Baron Limerick and Earl of Castlemaine in 1661, but the title was limited to his children by Barbara (as opposed, that is, to any later wife he might have) which made it clear to the whole court that the honour was for her services in the King's bedchamber rather than for his in the King's court. This made it more of a humiliation than an honour:

Palmer did not want a peerage on these terms, but it was forced on him; and he never took his seat in the Irish House of Lords (although he did use the title).

Career
While on a prolonged tour in France and Italy, he served as an officer in the fleet of the Venetian Republic in 1664 before returning to England later that year.  In 1665 he served under the Duke of York in the Royal Navy during the Second Anglo-Dutch War.

Palmer showed unwavering and public devotion to Roman Catholicism, in spite of heavy legal and social penalties, and also staunchly supported the Stuart monarchy. His loyalty to the throne and the Stuart succession in general and to the person of Charles II in particular forced his acquiescence to his wife's position as the King's mistress.

As a prominent Roman Catholic, Castlemaine came under suspicion at the time of the Popish plot alleged by Titus Oates and others. In the atmosphere of anti-Catholic hysteria of the time, Palmer was committed to the Tower of London and subsequently tried at the King's Bench Bar in Westminster for high treason. He had to represent himself and, as shown by the verbatim account in the State Trials, secured his own acquittal with skilful advocacy in his own defence against Judge Jeffreys and Chief Justice Scroggs.

He became a member of the English Privy Council in 1686, following James II's accession to the throne. He was appointed Ambassador to the Vatican, where he was ridiculed as Europe's most famous cuckold.
As ambassador, he promoted James's plan to have Pope Innocent XI make his Jesuit privy councillor, Edward Petre, a cardinal. Innocent declined to do so.

After the Revolution of 1688, Castlemaine fled for refuge to Llanfyllin near his ancestral home in Montgomeryshire and stayed for a while in the house of a recusant there, but he was arrested in Oswestry, Shropshire, and committed to the Tower, spending most of 1689 and part of 1690 there. After enduring almost 16 months in the Tower, he was freed on bail.  He was arrested and sent to the Tower again in 1696 after failing to attend the Irish Parliament but was released again 5 months later.

Later life
He died quietly in Oswestry in 1705 at the age of 70, and was buried in the Herbert family vault at St Mary's Church, Welshpool, Montgomeryshire. His estranged wife Barbara followed him to the grave four years later in 1709. Castlemaine's heirs included his nephew, Charles Palmer of Dorney Court, to whom he left property in Wales which had come to him from his mother's family, but it proved to be heavily encumbered and worth little.

His titles became extinct at his death. His wife's sons might technically have claimed them since they were all born while she remained married to him, and there is a presumption of legitimacy in marriage, but no-one ever contended that they were in fact legitimate and no such claim was ever made. The sons had, in any event, all been granted titles of their own by Charles II.

The writings of Roger Palmer, Earl of Castlemaine, include the Catholique Apology (1666), The Compendium [of the Popish Plot trials] (1679) and The Earl of Castlemaine's Manifesto (1681).

Family

On 14 April 1659 he married Barbara Villiers against his family's wishes; his father predicting at the time of the wedding that she would make him one of the most miserable men in the world. Roger was a quiet, studious, bookish man and a devout Roman Catholic while his wife was an accomplished sexual athlete and a woman of whom her later lover, Charles II himself, is recorded by Pepys on 15 May 1663 as having claimed that "she hath all the tricks of Aretin that are to be practised to give pleasure".

At the time of Roger's wedding to Barbara, she was already the mistress of Philip Stanhope, 2nd Earl of Chesterfield and the marriage does not appear to have prevented her from continuing this relationship nor indeed of seeking out new partners.

Within a year, Barbara became the favourite mistress or 'mistresse en titre,' of King Charles II, coincident with his restoration to the throne in May 1660. In an entry to his diary on 13 July 1660, Pepys describes "[t]he King and Dukes there with Madame Palmer, a pretty woman that they have a fancy to, to make her husband a cuckold".

On 25 February 1660 Barbara gave birth to a daughter named Lady Anne Palmer, who Palmer believed was his own daughter. Samuel Pepys in his diary on 23 August 1662 said: "But that which pleased me best was that my Lady Castlemayne stood over against us upon a piece of White-hall – where I glutted myself with looking on her. But methought it was strange to see her Lord and her upon the same place, walking up and down without taking notice one of another; only, at first entry, he put off his hat and she made him a very civil salute – but afterwards took no notice one of another. But both of them now and then would take their child, which the nurse held in her armes, and dandle it." The child was Anne. However, Charles II also acknowledged her with her sister Charlotte as "his dear and natural daughters by the Duchess of Cleveland" and described her as "the Lady Anne Fitzroy" when granting her a patent of the arms granted to her brother Charles, then Earl (later Duke) of Southampton. The Earl of Chesterfield also claimed the child as his own.

In early June 1662 Barbara had given birth to a son named Charles who it is believed was fathered by the King. Although Roger Palmer insisted on treating the boy as his and ensured that he was baptised as a Roman Catholic, Barbara snatched away the young boy and arranged for him to be re-christened in the Church of England. Other children followed, none of whom were claimed by Palmer as his own, and most of whom were subsequently acknowledged by Charles II.

References

External links

1634 births
1705 deaths
English Roman Catholics
Alumni of King's College, Cambridge
Earls in the Peerage of Ireland
Peers of Ireland created by Charles II
17th-century English diplomats
Members of the Privy Council of England
People educated at Eton College
17th-century English writers
17th-century English male writers
English courtiers
Court of Charles II of England

Roger Palmer, 1st Earl of Castlemaine


In statistics, path analysis is used to describe the directed dependencies among a set of variables. This includes models equivalent to any form of multiple regression analysis, factor analysis, canonical correlation analysis, discriminant analysis, as well as more general families of models in the multivariate analysis of variance and covariance analyses (MANOVA, ANOVA, ANCOVA).

In addition to being thought of as a form of multiple regression focusing on causality, path analysis can be viewed as a special case of structural equation modeling (SEM) – one in which only single indicators are employed for each of the variables in the causal model. That is, path analysis is SEM with a structural model, but no measurement model. Other terms used to refer to path analysis include causal modeling and analysis of covariance structures.

Path analysis is considered by Judea Pearl to be a direct ancestor to the techniques of Causal inference.

History
Path analysis was developed around 1918 by geneticist Sewall Wright, who wrote about it more extensively in the 1920s. It has since been applied to a vast array of complex modeling areas, including biology, psychology, sociology, and econometrics.

Path modeling
Typically, path models consist of independent and dependent variables depicted graphically by boxes or rectangles. Variables that are independent variables, and not dependent variables, are called  'exogenous'. Graphically, these exogenous variable boxes lie at outside edges of the model and have only single-headed arrows exiting from them. No single-headed arrows point at exogenous variables. Variables that are solely dependent variables, or are both independent and dependent variables, are termed 'endogenous'. Graphically, endogenous variables have at least one single-headed arrow pointing at them.

In the model below, the two exogenous variables (Ex1 and Ex2) are modeled as being correlated as depicted by the double-headed arrow. Both of these variables have direct and indirect (through En1) effects on En2 (the two dependent or 'endogenous' variables/factors).  In most real-world models, the endogenous variables may also be affected by variables and factors stemming from outside the model (external effects including measurement error).  These effects are depicted by the "e" or error terms in the model.

Using the same variables, alternative models are conceivable.  For example, it may be hypothesized that Ex1 has only an indirect effect on En2, deleting the arrow from Ex1 to En2; and the likelihood or 'fit' of these two models can be compared statistically.

Path tracing rules

In order to validly calculate the relationship between any two boxes in the diagram, Wright (1934) proposed a simple set of path tracing rules, for calculating the correlation between two variables. The correlation is equal to the sum of the contribution of all the pathways through which the two variables are connected. The strength of each of these contributing pathways is calculated as the product of the path-coefficients along that pathway.

The rules for path tracing are:
 You can trace backward up an arrow and then forward along the next, or forwards from one variable to the other, but never forward and then back. Another way to think of this rule is that you can never pass out of one arrow head and into another arrowhead: heads-tails, or tails-heads, not heads-heads.
 You can pass through each variable only once in a given chain of paths.
 No more than one bi-directional arrow can be included in each path-chain.

Again, the expected correlation due to each chain traced between two variables is the product of the standardized path coefficients, and the total expected correlation between two variables is the sum of these contributing path-chains.

NB: Wright's rules assume a model without feedback loops: the directed graph of the model must contain no cycles, i.e. it is a directed acyclic graph, which has been extensively studied in the causal analysis framework of Judea Pearl.

Path tracing in unstandardized models
If the modeled variables have not been standardized, an additional rule allows the expected covariances to be calculated as long as no paths exist connecting dependent variables to other dependent variables.

The simplest case obtains where all residual variances are modeled explicitly. In this case, in addition to the three rules above, calculate expected covariances by:
 Compute the product of coefficients in each route between the variables of interest, tracing backwards, changing direction at a two-headed arrow, then tracing forwards.
 Sum over all distinct routes, where pathways are considered distinct if they contain different coefficients, or encounter those coefficients in a different order.

Where residual variances are not explicitly included, or as a more general solution, at any change of direction encountered in a route (except for at two-way arrows), include the variance of the variable at the point of change. That is, in tracing a path from a dependent variable to an independent variable, include the variance of the independent-variable except where so doing would violate rule 1 above (passing through adjacent arrowheads: i.e., when the independent variable also connects to a double-headed arrow connecting it to another independent variable). In deriving variances (which is necessary in the case where they are not modeled explicitly), the path from a dependent variable into an independent variable and back is counted once only.

See also

Bayesian network
Causality
Causal loop diagram
Hidden Markov model
Latent variable model
Path coefficient
Structural equation model (SEM)

References

External links

 Ωnyx, a free software environment for Structural Equation Modeling
 OpenMx - Advanced Structural Equation Modeling
LISREL: model, methods and software for Structural Equation Modeling

Structural equation models
Graphical models
Independence (probability theory)

Path analysis (statistics)


Serçe Tepeleri (Rusça: Воробьёвы горы) Moskova Nehri'nin sağ kıyısında bulunan ve şehrin en yüksek noktalarından biri olan, nehirden 60–70 m yükseklikte 220 m rakıma sahip tepedir. Tepelerin 1935 - 1999 yılları arasındaki adı Lenin Tepeleri'dir (Rusça:Ленинские горы). Moskova'nın en güzel göründüğü noktalardan biridir.

1980 Yaz Olimpiyatları'nın açılış ve kapanış törenlerinin yapıldığı Lujnizki Stadyumu (Eski adı Lenin Stadyumu) Moskova Nehri Boyunca sağ tarafta bulunur. Onun yanında, Naryşkin stili mimarisiyle dikkat çeken kulelere sahip Novadeviç Kadınlar Manastırı bulunur.

Lujnetski Metro Köprüsü bölgeye çok uzak değildir. Köprü Komsomolski Bulvarı ile Vernadski Bulvarı'nı birbirine bağlar. Köprü, üzerinden taşıtların ve metronun gidebildiği iki ayrı hata sahiptir.

Birçok Rus yazar ve şair tarafından ölümsüzleştirilen tepeler, ismini yakınında bulunan köyden almıştır. Moskova Devlet Üniversitesi ve bir kilise de bu tepeler üzerine yerleştirilmiştir.

Dış kink
 Tepelerin Google Harita'dan uydu görüntüsü

Moskova coğrafyası
Rusya'daki tepeler

Serçe Tepeleri