Mamelucii au fost o dinastie de sclavi de diverse rase și etnii, care au constituit o oligarhie militară într-o țară străină. Aproape două secole și trei sferturi (1250-1517), mamelucii au dominat una dintre cele mai turbulente regiuni din lume, menținându-și în același timp specificul rasial. Deși în general inculți și sângeroși, simțul lor artistic s-a ridicat la nivelul oricărei alte dinastii civilizate, iar Cairo este și astăzi, datorită lor, unul dintre cele mai frumoase locuri ale lumii islamice. Odată cu îndepărtarea lor de la putere de către otomanul Salim (1517) se stinge ultima dinastie locală creată pe ruinele califatului arab, făcând loc unui nou califat, nearab, cel al turcilor otomani.  Într-o scurtă perioadă de timp, mamelucii au creat cel mai mare Imperiu Islamic din timpul Evului Mediu, care a inclus dominația asupra orașelor Mecca și Medina. Capitala  mamelucă Cairo a devenit centrul economic, cultural și artistic al lumii  islamice  arabe.

Scurt istoric
Istoria dinastiei mameluce e împărțită  în două perioade bazate pe diferite linii dinastice: bahridă (1250-1390) și burğidă (1382-1517). Mamelucii bahrizi erau în primul rând turci și mongoli. Aceștia proveneau din rândul gărzilor cumpărate de ayyubidul al-Salih, care își instalase scalvii pe insula al-Rawda de pe Nil. Burğizii au fost aduși ulterior, tot ca gărzi. Aceștia erau mai ales sclavi circazieni, cantonați în turnurile citadelei.

Domnia bahridă a definit arta și arhitectura întregii perioade mameluce. Prosperitatea generată de comerțul est-vest cu mătase și mirodenii a contribuit și a sprijinit patronajul generos al mamelucilor. În ciuda perioadelor de lupte interne, au existat activități artistice și arhitecturale extraordinare, precum și dezvoltarea unor tehnici stabilite de Ayyubizi și integrarea influențelor din diferite părți ale lumii islamice. Refugiații din est și vest au avut și ei o contribuție semnificativă. Artele decorative ale mamelucilor - în special sticlă smalțită și aurită, obiecte metalice încrustate, prelucrarea lemnului și textilele - au fost prețuite în jurul Mediteranei, precum și în Europa, unde au avut un impact profund asupra producției locale. De exemplu, producția de sticlă realizată de mameluci a avut o influență deosebită asupra industriei sticlei venețiene.

Al-Malik al-Zahir Rukn-al-Din Baibars al-Bunduqdar (1260-1277) a fost cel mai vestit sultan mameluc și considerat adevăratul întemeietor al dinastiei mameluce. Acesta a încurajat lucrările publice, a înfrumusețat moscheile, a întemeiat instituții religioase și de binefacere. Dintre monumentele sale arhitectonice, s-au păstrat atât Marea Moschee (1269), cât și școala care îi poartă numele, biblioteca Zahiriya din Damasc, sub domul căreia a fost și înmormântat. Succesorul său, al-Malik al-Mansur Sayf-al-Din  Qalawun (1279-1290) a refăcut citadela de la Alep, Baalbek și Damasc. La Cairo, a construit un spital pe lângă o madrasa, precum și un mausoleu care își etalează și astăzi arabescurile încântătoare și mozaicul de marmură. Cea mai importantă construcție a sa rămâne spitalul (al-Maristan al-mansuri). Ruinele acestuia sunt acum cele mai vechi vestigii ale unui spital islamic. Beneficia de pavilioane separate pentru diverse boli (ex: malaria, oftalmia), de laboratoare, de un dispensar, de băi, bucătării și depozite. Medicul șef se întâlnea cu subalternii săi pentru a le da indicații într-o sală de conferințe cu dotări speciale. Dispunea de o finanțare anuală aproximativ de un million de dirhami. Personalul, ca și pacienții erau de ambele sexe. Numele sultanului a rămas atât de legat de activitățile medicale, încât, la moartea sa, mii de copii muți, femei sterile, oameni bolnavi s-au perindat pe la mausoleul său pentru a-i atinge roba expusă acolo, convinși că  se vor vindeca.

Alte construcții importante, pe lângă cele realizate de Qalawun, au fost cele realizate de al-Nasir Muhammad (1295-1304) precum și complexul imens și splendid al lui Hasan (începutul anului 1356). Aceste structuri au fost emulate de oficiali de rang înalt și de prinți influenți care au construit clădiri similare, cum ar fi complexul Salar și Sanjar al-Jawli (începutul anului 1303) și cel al lui Shaikhu (1350-55).

Arta și arhitectura în timpul dominației mamelucilor burğizi (1382-1517) a continuat tradițiile artistice stabilite de predecesorii lor bahrizi. Textilele mamelucilor și covoarele acestora erau prețuite în comerțul international. În arhitectură, clădirile publice și religioase au continuat să fie favorizate. Construcțiile majore din epoca timpurie a burğizilor din Egipt au inclus complexuri construite de Barquq (1382-1399), Faraj (1399-1412), Mu'ayyad Shaikh (1412–1421), și Barsbay (1422–1437).

În provinciile din estul Mediteranei, comerțul lucrativ cu textile între Iran și Europa a ajutat la relansarea economiei. De asemenea, a fost semnificativă activitatea comercială a pelerinilor în drum spre Mecca și Medina. Depozitele mari, cum ar fi Khan al-Qadi (1441), au fost ridicate pentru a satisface dezvoltarea comercială. Alte fundații publice din regiune au inclus moscheile lui Aqbugha al-Utrush (Aleppo, 1399-1410) și Sabun (Damasc, 1464), precum și Madrasa Jaqmaqiyya (Damasc, 1421).

În a doua jumătate a secolului al XV-lea, artele au prosperat sub patronajul lui Qa'itbay (1468-96), cel mai mare dintre sultanii dinastiei mameluce. În timpul domniei sale, mormintele din Mecca și Medina au fost restaurate pe scară largă. Orașele mari au fost înzestrate cu clădiri comerciale, fundații religioase și poduri. În Cairo, complexul Qa'itbay din Cimitirul de Nord (1472-74) este cea mai cunoscută și mai admirată structură a acestei perioade.

Construirea a continuat sub ultimul sultan din Mamluk, Qansuh al-Ghawri (1501-17), care a comandat propriul său complex (1503-1505); totuși, metodele de construcție au reflectat finanțele statului. În acest moment, portughezii au preluat controlul asupra Oceanului Indian și au împiedicat comerțul mamelucilor, care era cea mai importantă sursă de venituri. Deși tărâmul mamelucilor a fost curând integrat în Imperiul Otoman (1517), cultura artelor vizuale ale memelucilor a continuat să inspire tradițiile otomane și alte tradiții artistice islamice.

Arta și arhitectura mamelucă
Arta mameluca  este considerată și arta lumii islamice mediteraneene, fiind inspirată din arta iraniană. Arta mamelucă, care cuprindea arhitectura și artele decorative, a fost produsă între anii 1250 și 1517 în Egipt, precum și în părți ale Siriei și Arabiei.  Dovezile rămase cuprind sute, dacă nu chiar mii de clădiri care au supraviețuit pănă azi în locurile unde au fost construite, la fel ca și miile de manuscrise mamaluce, obiectele din metal, sticlărie, textile și ceramică ce pot fi admirate la muzee din Europa, America și Orientul Mijlociu, precum și în colecțiile private.

Dintre toate tipurile de artă islamică, arta mamelucă a fost neobișnuit de accesibilă europenilor, ei fiind și primii care au studiat-o. Încă din perioada în care au fost făcute obiectele de metal și sticlă, acestea au intrat în colecțiile europene ecleziastice și private.

Clădirile mameluce au fost  printre primele clădiri islamice care au devenit cunoscute de către europeni. De asemenea, construcțiile și obiectele mameluce au devenit familiare unui public larg, mai ales prin operele și munca orientaliștilor, iar temele mameluce au devenit motiv de inspirație pentru decorațiunile interioare și exterioare.

Arhitectura mamelucă
Arhitectura a fost arta preeminentă a perioadei mameluce și de aceea a primit o atenție deosebită față de celelalte arte. În comparație cu Iranul, cu Asia Centrală sau Anatolia, unde o singură clădire ar fi putut reprezenta întreaga activitate artistică a unui oraș în acea vreme, din perioada mamelucă s-au păstrat sute de construcții care definesc caracterul urban al unor orașe importante precum  Cairo, Damasc, Allepo, Ierusalim. Deși unii cercetători continuă să scrie despre "Orașul Fatimid", cele mai multe părți istorice din Cairo au fost create în perioada mamelucă. Mamelucii au investit sume considerabile în realizarea construcțiilor, iar patronajul lor arhitectural s-ar putea spune că a definit multe din celelalte arte care erau adesea concepute și utilizate ca accesorii și mobilier pentru fundațiile lor caritabile. Deși multe manuscrise din Coran erau realizate pentru a prezenta fundamentele religioase, minbar –ul (amvon) și kursi – ul (un scaun cu mai multe trepte întâlnit în moschei, fiind scaunul de pe care se citesc hadith-urile) realizate din lemn, precum și lămpile din sticlă, erau realizate pentru a înfrumuseța interiorul moscheii.

Arhitectura mamelucă este în special construită din piatră  și se regăsește în Egipt și Siria. Lemnul este utilizat pentru elemente cum ar fi ușile, panourile și mihrab-urile, precum și pentru ramele (tâmplăria) ferestrelor din zăbrele cunoscute sub numele de mashrabiyyas. Cupolele sunt de obicei construite din piatră. Stucco-ul este folosit pentru elemente decorative.

Planul "iwan" care a fost introdus mai devreme în arhitectura din Egipt și Siria în timpul dinastiei Zengid și Ayyubidă, devine cel mai comun plan utilizat în construirea clădirilor religioase ale mamelucilor, incluzând moscheile și madras –ele  (școlile), dar și alte construcții care le îmbină pe cele din urmă.

Minaretul, în tradiția mamelucă, are, adesea, secțiuni diferite de-a lungul părților componente ale axului său, rezultând într-un minaret numit "minaret cu trei niveluri". Acest tip de minaret avea în general o bază pătrată, urmată de un trunchi octogonal, care la rândul său se continua cu un ax cilindric.

Adesea, arta mamelucă nu este simetrică, în schimb tinde să sublinieze utilizarea echilibrului clădirilor în general.  Se poate remarca alinierea construcțiilor pe diferite direcții față de stradă și față de qibla, iar din acest lucru rezultă o mare varietate de intrări în clădire , fapt ce marchează o schimbare dramatică a axului. Clădirile sunt monumentale, în special cele din orașul Cairo.

Forma domurilor regăsite în cadrul arhitecturii mameluce este caracterizată, de cele mai multe ori, de un tambur cilindric și un vârf ascuțit. La început era utilizat lemnul, iar apoi piatra a devenit prevalentă.  Se utilizează atât bolta rotundă, cât și ascuțită, dar cea din urmă este cel mai des folosită, în special în arhitectura mamelucă târzie.

Mamelucii au utilizat caligrafia în mod extensiv. La fel și tehnica ablaq, introdusă în timpul ultimei perioade a dinastiei Ayyubide, care a devenit larg răspândită și a caracterizat arhitectura mamelucă. Utilizarea muqarnas-ului din piatră este omniprezentă, iar cele mai elaborate exemple sunt reprezentate de semi-domurile localizate deasupra portalurilor de intrare. Exteriorul domurilor este adesea decorat cu piatra sculptată, dezvăluind nervuri, striații, zigzaguri și forme de stea complexe, precum și arabescuri. Fațadele, unde sunt amplasate ferestrele, sunt încoronate cu rânduri de elemente muqarnas. Sticla colorată și grilajul din stucco se întâlnesc adesea la deschizăturile ferestrei, iar marmura încrustată este frecvent utilizată pentru decorarea suprafețelor.

Mamelucii erau constructori pasionați ai arhitecturii militare. Deoarece au condus un imperiu care a acumulat bogății considerabile din tranzitul mărfurilor pe teritoriile sale, au construit numeroase clădiri care au servit scopurilor comerțului.

Ornamentele domurilor din Cairo
Ornamentele domurilor din Cairo sunt unice și nu au fost egalate în toată lumea islamică. Ele au reprezentat o provocare nu doar din punct de vedere al structurii sale semețe, dar și din punct de vedere al caracteristicilor distincte de decorare. De la mijlocul secolului al XIV-lea până la începutul secolului al XVI-lea, s-a remarcat o sofisticare crescândă în dezvoltarea decorului sculptat pe domurile de piatră ale mamelucilor care au atins punctul culminant prin utilizarea arabescurilor elaborate și patternurilor geometrice; printre cele mai distinctive sunt stelele intercalate.

Sursele istorice din perioada mamelucă nu prezintă informații cu privire la schițe pregătitoare sau desene ale niciunei construcții din acea perioadă. Diferit față de Europa Medievală, care a lăsat instrucțiuni privind realizarea clădirilor, metode documentate în albume și chiar graffiti pe acele monumente, construcțiile mameluce din Cairo nu prezintă niciun plan care a stat la baza construirii lor.  Se presupune că intențiile erau comunicate verbal, iar întregul proces era sub controlul meseriașilor, unde zidarul șef și cei nominalizați să supravegheze procesul ocupa funcția cea mai importantă.

Există atestări din perioada mamelucă a utilizării termenului de muhandis, când erau realizate procese ce țineau de inginerie – ale clădirilor, ale podurilor, domurilor, canalelor, apeductelor. De asemenea, surse din secolul al XIV-lea relatau faptul că  muhandis al-'ama'ir sau ra'is al-muhandisin era enumerat printre meșterii care dețineau funcții importante la palatul mameluc, alături de conducătorul medicilor, al oftalmologilor și al flotei militare. Acești "ingineri" ai clădirilor mameluce erau implicați atât în construcțiile civile, cât și în arhitectură, deoarece în perioada medievală nu erau trasate foarte clar limitele dintre discipline, iar realizarea proiectelor civile avea ca o cerință obligatorie abilitatea de a inventa, de a crea.

În general, conducătorii mameluci cerchezi erau cunoscuți pentru glorificarea puterii și bogăției lor prin intermediul clădirilor. Acest lucru a apărut în construcțiile lor prin utilizarea extensivă a unor trăsături decorative și arhitecturale care nu au fost niciodată utilizate pe parcursul perioadei Bahride, printre care se numără domurile înalte, înguste și bogat decorate care oferă trecătorilor o imagine magnifică.

Patternurile în formă de stea sunt regăsite la domul mausoleului sultanului Barsbay, în 1432, fiind cel mai vechi dom cu astfel de decorațiuni datat din perioada mamelucilor cerchezi.

Câteva domuri din perioada conducătorilor mameluci cerchezi sunt:

-         Domul lui 'Asfur (1506)  prezintă decorațiuni florale sculptate în piatră, însă cu o parte neterminată, fapt ce demonstrează că, de obicei, construirea și decorarea erau două faze separate.

-         Domul lui Qaraqmus (1507) a fost ridicat în fața moscheii al-Hakim și se prezintă precum o structură goală, nedecorată.

-         Domul lui  Qansuh Abu Sa'id (1499) demonstrează relieful sculptat neterminat, deși întregul design al decorului a fost gravat pe suprafața sa exterioară.

-         Domul Azrumuk (1503–1505) prezintă arabescuri florale realizate în basorelief.

Construcții militare din Egipt

Putem divide activitatea construcțiilor militare din perioada mamelucă în 3 faze importante în cadrul cărora s-au remarcat 5 sultani. Prima fază corespunde cruciaților și sultanilor al-Ẓāhir Rukn al-Dīn Baybars (r. 658–76/1260–77) și, ulterior, al-Manṣūr Sayf al-Dīn Qalāwūn (r. 678–89/1279–90). A doua fază corespunde perioadei luptelor maritime mediteraneene cu sultanii al-Ashraf Sayf al-Dīn Barsbāy (r. 825–41/1422–38) și  al-Ashraf Qāytbāy (r. 872–901/1468–96). Nu în ultimul rând, cea de-a treia fază este definită de sultanul  al-Ashraf Qānṣūh al-Ghawrī (r.906–22/1501–16) care este responsabil pentru reforma armatei mameluce ce se afla în fața confruntării cu turcii și portughezii.  În Egipt s-au costruit mai multe cetăți fortificate care datează din perioada mamelucă. Printre acestea, se numără:

-         Cele localizate pe coasta Nilului și a Mării Mediterane :  Al-ʿUmayd, Alexandria (una din cele mai importante fortificații medievale din Egipt), Rosetta, Damanhūr (a fost capitala provincială în era Fatimidă), Damietta (a fost cel mai important port în perioada Ayyubidă), Umm Mufarrah, Tina

-         Citadela Cairo – a fost capitala Imperiului Mameluc. În această perioadă au fost construite noi palate, marea moschee, apeducte. În perioada mamelucilor, cetatea Cairo nu a fost așa izolată precum sub dominația ayyubizilor. Mamelucii au creat legături și clădirile militare austere au devenit centre de divertisment.

-         Cele situate în zona Istmului Suez și Peninsulei Sinai: Suez, Ajrud, Khān al-Khowinat, Nakhl, Abyār

-         Cele situate în zona Mării Roși: Aqaba, Nuweiba, Tur.

Artele decorative din perioada mamelucă

Manuscrisele
La fel ca și în celelalte părți ale lumii islamice, arta scrieii a avut o funcție foarte importantă și în perioada mamelucilor. De asemenea, Coranul era considerată cea mai valoroasă carte și numeroase manuscrise au fost publicate în cursul acestei perioade. Adesea, manuscrisele mameluce le rivalizau pe cele publicate în zonele estice. În ceea ce privește numărul manuscriselor ilustrate publicate în perioada mamelucă, acesta este destul de redus, fiind în jur de 60 de astfel de exemplare. Spre deosebire de Iranul mongol, unde cel mai bogat și puternic conducător prezenta un mare interes în a deține cărți ilustrate, mameluciii nu doreau acest lucru poate din cauză că ei nu au participat la cultura literară arabă a oamenilor pe care i-au condus.

Textilele
La fel ca în cele mai multe părți ale lumii islamice, textilele au stat la baza economiei mameluce (și egiptene). Textilele din perioada mamelucă aveau o importanță aparte datorită conservării lor, fiind descoperite în urma săpăturilor arheologice. De asemenea, au fost descoperite piese aproape complete care datează din epoca mamelucă, situație care nu se regăsește într-o altă perioadă. Din secolul al XIII-lea până în secoul al XV-lea, țesăturile mameluce au fost cel mai mult exportate către Orientul Îndepărtat.

Cea mai importantă caracteristică a textilelor din perioada mamelucă este fragilitatea lor. Țesăturile mameluce erau realizate din in, bumbac, lână și mătase. Se cunoaște faptul că fibrele (firele) care provin de la plante și animale, cum ar fi cele enumerate mai sus, sunt sensibile la atacul diferitelor insecte, sunt ușor distruse (descompuse) de umiditate, de mucegai și de aciditatea transpirației omului. De fapt, structura hainelor începe să se deterioreze încă de la prima purtare; de asemenea, spălarea este un alt factor care contribuie la distrugerea lor în timp. Astfel, este un lucru miraculos faptul că hainele realizate în perioada mamelucă au ajuns  "să supraviețuiască" și după 700 de ani.  Explicația acestui fenomen este dată de condițiile specifice ale mediului din Egipt: această țară are un aer uscat și solul are o aciditate relativ scăzută. Un alt lucru specific mătăsii din perioada mamelucă este includerea în țesătură a fibrelor metalice ( se folosea și aur, deoarece aurul pur nu coroda).

Textilele din perioada mamelucă se împart în 5 categorii în funcție de metoda de decorare, materialul de fabricație, precum și repertoriul de motive decorative. Acestea cuprind: matasea, covoarele, tehnica "applique", imprimeurile și broderia.

Precum arta mamelucă în general, industria textilelor a fost "militarizată" în secolul al XIV-lea pentru a răspunde cererii venite din partea elitei în privința ținutei portivite anumitor ceremonii de stat și procesiuni.

Ceramica
Egiptul a fost considerat drept un centru principal al producției de ceramică în perioada fatimidă, atunci când vase foarte frumos decorate  erau printre cele mai importante obiecte de ceramică din lumea islamică. Însă s-a înregistrat un declin al producției de ceramică din Egipt sub dominația Ayyubizilor și a Mamelucilor. Centrul realizării de vase ceramice s-a mutat în secolul al XII-lea din Egipt în Siria și Iran. În același timp, ceramica fină din China a început să fie importată în zonele aflate sub dominația mamelucilor prin intermediul Golfului Persic și Mării Roșii, și cantități mari de porțelan alb și albastru au fost excavate la Hama în Siria și la Fustat în Egipt.

Note

Bibliografie
Hitti, K., Philip (2008). Istoria arabilor. Editura All
https://www.metmuseum.org/toah/hd/maml/hd_maml.htm
http://mamluk.uchicago.edu/MSR_III_1999-Bloom.pdf
http://mamluk.uchicago.edu/MSR_IV_2000-Walker.pdf
http://islamicart.museumwnf.org/gai/ISL/page.php?theme=9
https://www.sas.upenn.edu/ancient/masons/Wahby-Montasser_Domes_of_Cairo.pdf
http://mamluk.uchicago.edu/MSR_XIX_2016_Pradines.pdf

Artă
Cultură
Istorie

Arta și arhitectura mamelucă


Alin Savu se poate referi la:
 Alin Savu, un fost jucător român de baschet (n. 1942)
 Alin Mircea Savu, un jucător român de fotbal (n. 1977)

Alin Savu


Als Eingliederungsbeitrag wurde in Deutschland die Beteiligung der Arbeitslosenversicherung an bestimmten Ausgaben des Bundes für Grundsicherungsleistungen bezeichnet. Diese Beteiligung erfolgte unter diesem Begriff in den Jahren 2008 bis 2012, in den Jahren 2005 bis 2007 fungierte in ähnlicher Weise der Aussteuerungsbetrag.

Eingliederungsbeitrag im Detail

Mit dem Eingliederungsbeitrag wird die Arbeitslosenversicherung zur hälftigen Mitfinanzierung der Ausgaben des Bundes für die Leistungen zur Eingliederung in Arbeit sowie der Verwaltungsausgaben für Grundsicherungsleistungen verpflichtet. Diese Ausgaben wurden zuvor in vollem Umfang vom Bund finanziert. Rechtsgrundlage ist .
Die Einnahmen des Bundes aus dem Eingliederungsbeitrag betrugen in den Jahren 2008 bis 2011 insgesamt 19.632 Mio. Euro; im Jahr 2012 sollen weitere 4.227 Mio. Euro dazukommen (siehe Tabelle).

Kritik
Kritiker, wie beispielsweise Gewerkschaften und Arbeitgeberverbände, weisen darauf hin, dass mit dem Eingliederungsbeitrag Beitragsmittel der Arbeitslosenversicherung zweckentfremdet würden. Es sei unzulässig, die Arbeitslosenversicherung zur Finanzierung von Grundsicherungsleistungen heranzuziehen, weil die Finanzierungsverantwortung für solche Leistungen einzig beim Bund liege. Der Eingliederungsbeitrag verstoße daher gegen das Äquivalenzprinzip sowie Haushaltsgrundsätze und sei als ein versicherungsfremdes Element der Arbeitslosenversicherung anzusehen. Durch die Erhebung des Eingliederungsbeitrags falle der Beitragssatz zur Arbeitslosenversicherung um 0,55 Prozentpunkte höher aus, weshalb die Versicherten der Arbeitslosenversicherung übermäßig belastet würden.

Darüber hinaus sei der Eingliederungsbeitrag verfassungswidrig. Im August 2010 wurde eine von Gewerkschaften und Arbeitgebervertretern unterstützte Verfassungsbeschwerde vom Bundesverfassungsgericht jedoch nicht zur Entscheidung angenommen, weil sie unzulässig gewesen sei.  Eine weitere von Gewerkschaften und Arbeitgebervertretern unterstützte Klage gegen den Eingliederungsbeitrag wurde vom Bundessozialgericht im Februar 2012 abgewiesen.
Den Klägern blieb der Weg zum Bundesverfassungsgericht offen.

Wegfall zum 1. Januar 2013
Mit dem Haushaltsgesetz 2013 ist der Eingliederungsbeitrag zum 1. Januar 2013 abgeschafft worden. Gleichzeitig wurde der Bundeszuschuss zur Arbeitslosenversicherung gestrichen.

Nachweise

Sozialleistung (Deutschland)
Arbeitslosigkeit (Deutschland)

Eingliederungsbeitrag


Salar de Uyuni, 10.582 km² alanıyla Dünya'nın en büyük tuz göllerinden biri. Bolivya 'nın güneybatısında, 3.653 m yükseklikte bulunur ve Titikaka Gölü ile beraber Altiplano Platosu'nun tabiat açısından doruk noktası olarak kabul edilir. Gündüz ışıldayan aydınlığı geceleri sert ayazı ile daha çok sert buz tutmuş bir göle benzer. Ancak yüründüğünde ayakların altında gıcırdayan buz değil kaba tuz kristalleridir.

Salar de Uyuni'nin tuz kapasitesi yaklaşık 10 milyar ton olarak tahmin edilir. Bunun yıllık 25.000 tonu çıkarılarak şehirlere nakledilir. Daha güneydeki lagünlerle beraber göl Güney Amerika Flamingoları için önemli bir yaşam alanı teşkil eder.

Yağmur zamanı boyunca tuz kabuğu lokal olarak birkaç desimetre su ile örtülür. Yaklaşık Haziran sonundan yağmur zamanının başlagıcı Aralık başına kadar göl kurudur. İstisnai olarak çamurlu kıyı şeridi ve tek tek su gözleri hariç 30 m lik muazzam tuz kabuğu üstünden otobüs ve kamyonlar gidebilir.

Güherçile savaşları sırasında yakınlarda bulunan Uyuni bir garnizon şehriyken, bugün çevreye yapılan turistik gezilerin bir başlangıç noktasıdır.

Incahuasi (İnka evi), Salar de Uyuni 'nin en ünlü adasıdır. Ada 12 m ye varan birçok kaktüsle kaplı olup, Uyuni şehrinden yaklaşık 80 km mesafededir ve buradaki tuz otele kuru zamanda bisikletle bile ulaşılabilir. Tur operatörlerinin arazi araçları için 20 cm lik su örtüsü sorun teşkil etmez.

Salar de Uyuni'de turizm

 Uyuni'den yola çıkılarak gölün kenarında tren mezarlığına gidilir. Kısmen 100 yaşının da üstünde trenler burada bulunur.
 Akabinde Colchani'deki tuz çıkarma istasyonu ziyaret edilir.
 Tuz otel, tamamen tuzdan yapılmıştır.
 Tuz gölünün kenarındaki bir volkan önünde konaklama. Yakınlarında 3000 yıllık mumyaların bulunduğu bir mağara ve sulak alanda flamingolar vardır.
 Uyuni'den çok günlü, arazi arabalarıyla göle ve lagünlare giden (Colorada ve Verde) turlar düzenlenir.

Uyduların kalibrasyonu
Geniş boyutu, düz yüzeyi ve ince bir su tabakasına sahip yüksek bir albedo ile, yörüngedeki uydularda uzaktan algılama cihazlarını test etmek ve kalibre etmek için ideal bir araçtır.

Dış bağlantılar

 WikiMapia uydu resmi
 Seyahat raporu, Salar de Uyuni

Resim galerisi

Kaynakça

Tuz çölleri
Bolivya'daki göller

Salar de Uyuni Gölü


Tarique Rahman (également connu sous le nom de Tarique Zia') est un homme politique bangladais qui est l'actuel président par intérim du Parti nationaliste du Bangladesh (BNP) depuis . Il réside à Londres avec sa famille depuis qu'il a quitté le Bangladesh en .

Famille et études
Rahman est né le  de Ziaur Rahman, le  président du Bangladesh, et de Bégum Khaleda Zia, le  Premier ministre et la première femme Premier ministre du Bangladesh.

Il a étudié au Shaheen High School and College et a obtenu son SSC au Dhaka Residential Model College. Il a ensuite obtenu son HSC au Adamjee Cantonment College .

Carrière politique
Rahman a commencé sa carrière politique en 1988 en tant que membre primaire du BNP de l'upazila de Gabtali, dans le district de Bogra.

Entrée en politique
Rahman était membre du comité stratégique de la campagne nationale du BNP, et était également responsable de la coordination des campagnes électorales dans cinq circonscriptions où sa mère Khaleda Zia était en lice.

Contribution majeure à la politique
Après le succès du BNP aux  et la formation du nouveau gouvernement, Rahman s'est vu offrir un rôle de premier plan au sein du parti en reconnaissance de ses contributions. Toutefois, il est réticent à occuper un poste plus élevé afin de disposer de suffisamment de temps pour renforcer le parti au niveau de la base. Pendant de nombreuses années, il est resté actif dans le développement des unités de Bogra du BNP. Lors des , la base du parti et les hauts dirigeants ont demandé à Rahman de se présenter dans une circonscription de Bogra. Mais il décline l'offre afin de poursuivre son travail à la base et de coordonner les campagnes électorales pour sa mère.

Pendant le gouvernement de la Ligue Awami, de 1996 à 2001, Rahman a mobilisé des mouvements contre les actions du gouvernement. Il a fait activement campagne pour s'attaquer aux problèmes de privation économique et a commencé à défendre un programme de consultation à l'échelle du pays visant à faire connaître la situation critique des personnes vivant dans les zones rurales. Ce programme à grande échelle, le premier de cette nature dans l'histoire du Bangladesh, a entraîné une mobilisation de masse contre le gouvernement, ce qui a joué un rôle déterminant dans le retour du BNP au pouvoir. Il a instauré le système du vote secret à Bogra pour élire les dirigeants par le biais d'un conseil ouvert.

Lors des , le parti remporte une victoire écrasante avec une majorité des deux tiers.

Exil forcé
Tarique Rahman est le principal responsable de l'attaque terroriste à la grenade du 21 août 2004 contre un rassemblement public organisé par le parti d'opposition de l'époque, la Ligue Awami. L'attaque à la grenade Arges de qualité militaire a visé l'ensemble des hauts dirigeants de la ligue Awami, y compris l'actuelle première ministre Sheikh Hasina, et a tué  et travailleurs de la ligue Awami, dont Ivy Rahman, présidente de la ligue Awami féminine et épouse du défunt président Zillur Rahman. L'attaque a également blessé des centaines de victimes, dont beaucoup sont devenues infirmes à vie. L'ancien vice-ministre Abdus Salam Pintu, l'ancien député  et certains fonctionnaires du ministère de l'Intérieur, de la police, de la Direction générale du renseignement des forces (DGFI), du  (NSI) et du bureau du Premier ministre (PMO) sont impliqués dans la planification de l'attentat. Il a été condamné à la prison à vie par la Cour du Bangladesh.

Exil et asile
Après la libération de sa mère, Khaleda Zia, le , Rahman s'est rendu à Londres, au Royaume-Uni, pour suivre un traitement médical à l'hôpital Wellington, un hôpital privé indépendant situé à St. John's Wood. Le gouvernement intérimaire, soutenu par l'armée, a confirmé que Rahman s'était engagé par écrit à ne plus faire de politique à l'avenir et a été autorisé à se rendre à l'étranger.

La Commission anti-corruption a déposé douze dossiers contre Rahman et son ami et partenaire commercial, , ce qui, selon le BNP, est politiquement motivé et les dossiers sont déposés dans le cadre de la conspiration du gouvernement intérimaire précédent pour empêcher Rahman de participer à la politique du Bangladesh. Le , la Haute Cour a émis une règle demandant au gouvernement et à la Commission anti-corruption du Bangladesh d'expliquer pourquoi l'affaire de corruption du Zia Orphanage Trust contre Khaleda Zia et Rahman ne devrait pas être annulée sur une pétition déposée par Zia. Le , la Cour suprême du Bangladesh a rejeté la pétition de Khaleda et Rahman demandant la suspension des procédures de procès dans l'affaire de corruption du Zia Orphanage Trust. Le tribunal de première instance n'a désormais aucun obstacle juridique pour poursuivre l'affaire de corruption à leur encontre.

Khaleda Zia a déclaré que son fils prendrait part à la politique active à son retour de l'étranger après avoir terminé son traitement. Elle a pris la parole lors de quelques réunions publiques sur son chemin vers Bogra et a affirmé que le gouvernement actuel tente de harceler son fils pour qu'il ne puisse pas rentrer au pays. Elle a déclaré : . Elle a également ajouté : .

Le , lors du  Conseil national du Parti nationaliste du Bangladesh, Rahman a été déclaré vice-président senior du BNP.

Le , Rahman a été invité à une fête iftar à Londres organisée par les partisans expatriés du parti. En , certains représentants du gouvernement des États-Unis ont rencontré Rahman et ont discuté de certaines questions bilatérales.

Le , dans un message vidéo publié sur YouTube, Rahman a appelé au boycott des élections générales du lendemain au Bangladesh.

En , Rahman a mené le processus d'entretien par Skype pour les candidats à l'investiture du parti BNP lors des élections générales bangladaises de 2018.

Vie privée
Rahman vit actuellement dans la banlieue de Londres. Il est marié à Zubaida Rahman, médecin et fille cadette du contre-amiral , ancien chef d'état-major de la marine du Bangladesh, et cousine germaine d'Irene Khan, ancienne secrétaire générale d'Amnesty International. Leur fille unique, Zaima Rahman, est avocate.

Références

Personnalité politique bangladaise
Naissance en novembre 1967
Naissance à Dacca
Étudiant de l'université de Dacca

Tarique Rahman


روضة قد تعني:

 الروضة (مدينة) : مدينة سعودية.
 روضة (مدينة) : مدينة مصرية.
 روضة أطفال : مرحلة تعليمية تسبق المدرسة.
 روضة (مجلة): مجلة الطفل العربي السعودي.
 روضة: قسم من حديقة خصص لزراعة الزهور.

روضة (توضيح)


Kubinski Kanat (azerski: Quba xanlığı, perzijski: خانات قبه, lezginski: Къубадин шарвал, ruski: Кубинское ханство) je bio gotovo neovisan safavdski kanat na području današnjega sjevernoga Azerbajdžana i južnoga Dagestana. Kubinski Kanat je postojao od oko 1680. do 1810. godine.

Popis vladara
 Husein-kan (1680. – 1694.)
 Sultan Ahmed (1694. – 1711.)
 Hadži-Davud (1722. – 1728.)
 Surhaj ibn Garaj-beg (1728. – 1734.)
 Husein Ali-kan (1726. – 1758.)
 Fatali-kan (1758. – 1789.)
 Ahmad-kan (1789. – 1791.)
 Šeik Ali-kan (1791. – 1806.)
 Mirza Muhammad-kan II (1809. – 1810.)

Izvori

Vidi još
 Kavkaski Kanati

Vanjske poveznice

 Vladari Kubinskoga Kanata

Kanati
Povijest Azerbajdžana
Povijest Irana
Povijest Rusije
Dagestan
Lezgini
Kavkaz

Kubinski Kanat


في الاقتصاد المالي، مؤسسة مالية هي مؤسسة تقدم خدمات مالية لزبنائها أو أعضائها.

مراجع

انظر أيضا
 بيت التمويل الكويتي,
 المؤسسات المالية الدولية,
 مصرف.

خدمات مالية
منظمات
منظمات خدمات مالية

مؤسسة مالية


Mitsumasa Yoda (født 7. august 1977) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Montedio Yamagata og Thespa Kusatsu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Mitsumasa Yoda


Quake puede referirse a:

 Quake, una serie de videojuegos desarrollados id Software.
 Quake, el primer videojuego de la serie anterior.
 Quake engine, un motor gráfico de id Software.
 Quake, un personaje de Marvel Comics.
 Quake, un lago en el estado de Montana (Estados Unidos).

Quake (desambiguación)


මෙම පිටුව තුළ, ශ්‍රී ලංකාව තුළ 2020 වසර තුළ සිදුවූ කැපී පෙනෙන සිදුවීම් ලැයිස්තුගත කෙරෙයි.

තනතුරුදාරියෝ

ජාතික

හිටපු

මූලාශ්‍ර

Years of the 21st century in Sri Lanka

Sri Lanka
Sri Lanka

ශ්‍රී ලංකාව තුළ 2020 වසර


Delfines puede referirse a:

 Los delfines oceánicos (Delphinidae), familia de cetáceos odontocetos bastante heterogénea, que comprende unas 34 especies.
 Los delfines de río (Platanistoidea), superfamilia de cetáceos odontocetos que tienen su hábitat en estuarios y cursos fluviales.
 Los delfines militares, cetáceos odontocetos entrenados para cumplir tareas militares.

Asimismo, puede hacer referencia a las siguientes bandas musicales:

 Delfines de Etiopía, banda argentina de reggae.
 Los 7 Delfines, banda argentina de rock alternativo.
 Los Delfines, antigua banda uruguaya de rock.

También, en deportes, puede referirse a:

 Delfines de Miami, equipo estadounidense de fútbol americano profesional.
 Delfines del Este FC, equipo de fútbol profesional de la ciudad de La Romana, en la provincia homónima (República Dominicana).
 Delfines de Coatzacoalcos, equipo de fútbol profesional de la ciudad de Coatzacoalcos, en el estado de Veracruz (México).
 Delfines de Puerto Vallarta, equipo de béisbol con sede en Puerto Vallarta, en el estado de Jalisco (México).
 Delfines del Carmen, equipo de béisbol con sede en Ciudad del Carmen, en el estado de Campeche (México).
 Delfines de la Universidad del Golfo de México, equipo de fútbol de la ciudad de Orizaba, en el estado de Veracruz (México).
 Delfines de Aragua, club venezolano de waterpolo.

Asimismo, puede hacer referencia a las siguientes obras de teatro:

 Los delfines, obra de teatro en dos actos, de Jaime Salom, estrenada en 1969.
 Salvar a los delfines, obra de teatro, de Santiago Moncada, estrenada en 1979.

Además, puede referirse a:
 El Hotel Los Delfines, hotel de 5 estrellas en la ciudad de Lima (Perú).
 Delfinoterapia, interacción con delfines con fines terapéuticos.
 Delphinus, pequeña constelación del hemisferio norte.

Delfines (desambiguación)


Lúky este o comună slovacă, aflată în districtul Púchov din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 933 de locuitori.

Istoric
Localitatea Lúky este atestată documentar din 1471.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Lúky


was a town located in Wake District, Okayama Prefecture, Japan.

On March 22, 2005, Hinase, along with the towns of Yoshinaga (also from Wake District), was merged into the expanded city of Bizen.

As of 2003, the town had an estimated population of 8,347 and a density of 232.44 persons per km2. The total area was 35.91 km2.

Hinase is best accessed via train, along the Ako line from Okayama station, on the train terminating at Banshu-Ako. Upon arrival at Hinase station, visitors are greeted by the sight of a bay with a huge hill on the other side. Upon the side of the hill is pruned the word Hinase in Hiragana text (ひなせ). At night, this large sign is lit up with light in a beautiful display.

Hinase's main industry is Oyster (kaki) farming. The waters in the area contain many oyster-rafts and are quite picturesque at sunset when viewed from local hilltops. Oyster season is in winter (December to February) and many people come from other towns just to buy oysters from the local fish-market. In mid-February, Hinase hosts its annual Oyster Festival (Kaki-Matsuri. On this day oysters can be purchased fresh and cooked in public BBQ areas for consumption.
Local delicacies, such as Kaki-Oko (Oyster Okonomiyaki), a pancake-type dish with cabbage, vegetables, oysters and a piquant sauce) are proudly served up to visitors and locals alike.
Also famous in the area are Kaki-Fry (fried oysters) which can be served with a sauce, or in a soft-serve ice-cream covered in soya sauce.

Every summer, on August 13, the town hosts its annual summer fireworks festival (Minato Matsuri). From mid-afternoon, food stalls start selling their fare and amusement stalls offer entertainment for the children. In the evening, the highlight of the festival starts - a display of fireworks over the bay. On a stage nearby, locals perform dances (traditional Japanese-style and modern hip-hop), Taiko (drums) displays and even showcase local bands.

Dissolved municipalities of Okayama Prefecture
Bizen, Okayama

Hinase, Okayama


Velika nagrada Italije (službeno:Formula 1 Gran Premio Heineken d'Italia 2017) utrka je bolida Formule 1. Održana je 3. rujna 2017. godine na Monzi u Italiji. Bila je to trinaesta utrka sezone 2017.

Sudionici utrke

Izvještaj

Treninzi
Britanac Lewis Hamilton u Mercedesu, ostvario je najbrže vrijeme na prvom slobodnom treningu, dok je njegov momčadski kolega, Finac Valtteri Bottas, bio najbrži na drugom slobodnom treningu. Posljednji trening u Monzi prošlo je bez prave akcije, s obzirom na to da se kiša spustila na stazu, a u takvim uvjetima, Brazilac Felipe Massa u Williamsu, bio je najbrži.

Kvalifikacije

U kvalifikacijama, Hamilton je došao do svoje 69. najbolje startne pozicije, s čak 1,1 sekundom bržim vremenom od konkurencije, te tako srušio rekord Michaela Schumachera i postavio novi rekord s najviše osvojenih prvih startnih pozicija u Formuli 1. Drugi i treći u kvalifikacijama, bili su Red Bullovi vozači, Nizozemac Max Verstappen i Australac Daniel Ricciardo, no zbog kazne oba vozača su startali gotovo sa začelja. Tako je Kanađanin Lance Stroll, koji je u kvalifikacijama ostvario četvrto vrijeme, prvi put u karijeri Formule 1, startao iz prvog startnog reda. Treće mjesto na gridu pripalo je Francuzu Estebanu Oconu u Force Indiji, dok je četvrti startao Bottas. Ferrarijevi vozači, Finac Kimi Räikkönen i Nijemac Sebastian Vettel, zauzeli su tek peto i šesto mjesto na gridu.

Utrka

Grid na startu utrke je bio ispremiješan, nakon što su ukupno devet vozača odrađivali kazne. Prvih deset vozača startali su na supersoft gumama, dok su Verstappen, Ricciardo, Fernando Alonso i Jolyon Palmer bili jedini na softu. Hamilton je dobro startao i zadržao svoju poziciju. Ocon je preskočio Strolla i stigao do drugog mjesta. Räikkönen je imao odličan start i stigao do četvrtog mjesta ispred Bottasa, ali je Mercedesov vozač vratio poziciju do kraja prvog kruga. Romain Grosjean i Ricciardo imali su dodir u prvom krugu. Francuz je morao po novo prednje krilo, kao i Verstappen, koji je imao dodir s Massom u trećem krugu. U osmome krugu Vettel je na startno-ciljnoj ravnini prošao Ocona i stigao do trećeg mjesta. Hamilton i Bottas su se za to vrijeme odvojili na vrhu. Ocon, Stroll i Räikkönen su se u 16. krugu našli u troboju za četvrto mjesto. Räikkönen je ipak u tom istom krugu odlučio otići u boks.

Nakon 30 krugova poredak prve petorice bio je: Hamilton, Bottas, Vettel, Ricciardo, Pérez. No nitko od njih nije odradio promjenu guma. Ocon i Stroll vodili su veliku borbu za 6. mjesto. Verstappen, koji se probijao sa začelja zbog sudara s Massom na početku utrke, je u 47. krugu prošao Kevina Magnussena i stigao do jednog boda. Ricciardo je zaostajao za Vettelom više od 10 sekundi, ali je bio puno brži i približavao mu se. Australac ga na kraju ipak nije uspio dostići. Hamilton je do kraja mirno odradio utrku i stigao do 59. pobjede u karijeri.

Britanac je novom pobjedom, prvi put ove sezone preuzeo vodstvo u poretku vozača.

Najbrža vremena treninga

Rezultati kvalifikacija

 – Max Verstappen je dobio kaznu od 20 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Daniel Ricciardo je dobio kaznu od 25 mjestat na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice i mjenjača.
 – Stoffel Vandoorne je dobio kaznu od 25 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Sergio Pérez je dobio kaznu od 5 mjesta na gridu zbog promjene mjenjača.
 – Nico Hülkenberg je dobio kaznu od 10 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Fernando Alonso je dobio kaznu od 35 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Carlos Sainz Jr. je dobio kaznu od 10 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Jolyon Palmer je dobio kaznu od 15 mjesta na gridu zbog promjene elemenata pogonske jedinice.
 – Romain Grosjean nije uspio postaviti kvalifikacijsko vrijeme unutar pravila od 107%, ali mu je odlukom sudaca dopušteno nastupanje na utrci.

Rezultati utrke

Zanimljivosti

Vozači
 59. pobjeda za Lewisa Hamiltona.
 69. najbolja startna pozicija za Lewisa Hamiltona. (srušio rekord Michaela Schumachera)
 18. postolje za Valtterija Bottasa.
 96. postolje za Sebastiana Vettela.

Konstruktori
 72. pobjeda za Mercedes.
 83. najbolja startna pozicija za Mercedes.

Ukupan poredak nakon 13 od 20 utrka

 Velika nagrada Belgije 2017. - Prošla utrka ← Formula 1 – sezona 2017. → Sljedeća utrka -  Velika nagrada Singapura 2017.

Izvori

Vanjske poveznice
 2017 Italian Grand Prix StatsF1

Italija-2017
Italija

Velika nagrada Italije 2017.


1908 වසර (MCMVIII) යනු,  ග්‍රෙගෝරියානු දින දසුන  ප්‍රකාර a  බදාදා දිනයකින් ඇරඹෙන අධික අවුරුද්දක් (බැඳිය විසින් මුළු දින දසුන දක්වනු ඇත) සහ දින-13-සෙමින් යන ජූලියානු දින දසුන ප්‍රකාර  අඟහරුවාදා දිනයකින් ඇරඹෙන අධික අවුරුද්දක් වෙයි.

ආශ්‍රිත ලිපි
 බු.ව. 1908

ක්‍රි.ව. 1908

1908


The year 1957 in architecture involved some significant architectural events and new buildings.

Events
 July 20 – Civic Trust (England), founded by Duncan Sandys to promote improvement of the built environment, holds its inaugural conference.
 Byrd Station commissioned in West Antarctica.
 Danish architect Jørn Utzon unexpectedly wins the competition to design the Sydney Opera House in Australia. By the time it is opened in 1973 he will have resigned from the project and never sees the completed building.

Buildings and structures

Buildings opened

 July 22 – Fazle Omar Mosque, Hamburg, Germany.
 September 19 – The Congress Hall Berlin, Germany is opened.
 October 15
 Torre de Madrid, one of the tallest buildings in Spain, designed by Julián and José María Otamendi Machimbarrena.
 Wuhan Yangtze River Bridge in China, with Wang Juqian as chief engineer.
 Otaniemi Chapel, Aalto University, Espoo, Finland, designed by Heikki and Kaija Siren.
 Church of St. Bonifatius, Kassel, Germany, designed by Architekturbüro Josef Bieling, consecrated.
 St Luke's Church, Pinner, England, designed by F. X. Velarde.
 First stage of Golden Lane Estate in Finsbury, designed by Chamberlin, Powell and Bon, officially opened. Great Arthur House is (briefly) the tallest residential building in Britain at the time of construction.

Buildings completed

Connecticut General Life Insurance Company Headquarters building designed by Gordon Bunshaft of Skidmore, Owings, and Merrill in Bloomfield, Connecticut, USA.
 Friedrich-Engelhorn-Hochhaus in Ludwigshafen am Rhein, at this time the tallest building in Germany.
 The Interbau project in Hansaviertel, West Berlin, with buildings designed by forty-eight architects.
 Mashtots Institute of Ancient Manuscripts in Yerevan, Armenia, designed by Mark Grigorian in 1945.
 Munkegaard School near Copenhagen, Denmark, designed by Arne Jacobsen.
 Spaarbank, Rotterdam, designed by J. J. P. Oud in 1942.
 St James's House, Birmingham, England, by John Madin.
 Richards Medical Research Laboratories by architect Louis Kahn, on the campus of the University of Pennsylvania, USA.
 Unité d'Habitation at Marseille, by Le Corbusier.
 Josep Lluís Sert's house for himself at 64 Francis Avenue, Cambridge, Massachusetts, USA.
 Dr. Robert Hohf House near Kenilworth, Illinois, USA, designed by Keck & Keck.
 High Sunderland (house for Bernat Klein), Scottish Borders, designed by Peter Womersley.
 The Pediment, Aynho, Northamptonshire, England, designed by Raymond Erith.
 Church of Our Lady and St Columba, Wallsend, England, designed by Vincente G. Stienlet of Pascal J. Stienlet & Sons.
 Norms Restaurant, La Cienega Boulevard, Los Angeles, USA by Armét & Davis.

Awards
 AIA Gold Medal – Ralph Walker, Louis Skidmore
 RIBA Royal Gold Medal – Alvar Aalto

Births
 May 18 – Ai Weiwei, Chinese contemporary artist, active in sculpture, installation, architecture, curating, photography, film, and social, political and cultural criticism
 August 5 – Shigeru Ban, Japanese architect known for use of paper and cardboard
 August 8 – Gion A. Caminada, Swiss architect
 September 18 – Tom Wright, English architect known for Burj Al Arab

Deaths

 January 7 – Joze Plecnik, Slovene architect (born 1872)
 February 2 – Julia Morgan, first woman to be admitted to the architecture program at l'École nationale supérieure des Beaux-Arts in Paris, and the first woman architect licensed in California (born 1872)
 August 22 – Beverly Loraine Greene, first African American woman architect to be licensed (born 1915)
 October 3 – Bernard Maybeck, American architect of the Arts and Crafts Movement (born 1862)
 October 15 – Henry Van de Velde, Belgian Flemish painter, architect and interior designer (born 1863)

References

1957 in architecture


Șase fabule cu un struț este un film românesc din 1964 regizat de Constantin Mustețea.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1964 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1964

Șase fabule cu un struț


Siduri, Gılgamış Destanı'ndaki bir karakter. Fermantasyon ile bağdaştırılmış bir tanrıçaydı. Gılgamış'ı ölümsüzlük arayışından caydırmaya çalışmıştır.

Sümer mitolojisi
Sümer destan kahramanları
Hurri ilahları
Mezopotamya tanrıçaları
Hikmet tanrıçaları

Siduri


La Summitul din Malta  a avut loc întâlnirea dintre Președintele SUA, George H. W. Bush și Secretarul General Sovietic, Mihail Gorbaciov,  în zilele de 2 și 3 decembrie 1989, la doar câteva săptămâni după căderea Zidului Berlinului. Aceasta a fost a doua lor întâlnire, după o întâlnire care l-a inclus pe fostul președinte Ronald Reagan, în New York, în decembrie 1987. În timpul summit-ului, Bush și Gorbaciov ar fi declarat că pun capăt Războiului Rece, deși veridicitatea informației este încă în dezbatere. Rapoartele vremii menționau Summitul din Malta Summit-ul ca fiind cel mai important din 1945 încoace, când la Yalta Prim-Ministrul Britanic Winston Churchill, Premierul Sovietic Iosif Stalin și Președintele SUA, Franklin D. Roosevelt au căzut de acord asupra  soartei Europei.

Reperele summitului

Brent Scowcroft și alți membri ai administrației americane se temeau inițial că Summitul din Malta  ar fi "prematur" și că ar genera așteptări mari.

Cu toate acestea, Președintele francez François Mitterrand, Prim-Ministrul Britanic Margaret Thatcher, alți lideri Europeni și membrii cheie ai Congresului SUA l-au convins pe Președintele George Bush să se întâlnească cu Președintele Mihail Gorbaciov.

Nu s-au semnat acorduri la Malta. Scopul său principal a fost de a oferi celor două superputeri, Statelor Unite ale Americii și Uniunii Sovietice, ocazia  de a discuta despre schimbările rapide care au loc în Europa, odată cu ridicarea Cortinei de Fier, care a separat Blocul țărilor socialiste din Estul Europei de Europa de Vest timp de patru decenii. Summitul este văzut de unii observatori ca sfârșitul oficial al Războiului Rece. La un nivel minim, acesta a marcat diminuarea tensiunilor care au fost, până atunci, semnul distinctiv al epocii și un punct de cotitură în relațiile Est-Vest. În timpul summit-ului, Președintele Bush și-a exprimat sprijinul pentru perestroika lui Gorbaciov și alte reforme în Blocul Comunist.

La summit, ca pe un simbol, președintele american George Bush le-a prezentat tuturor participanților la conferință o bucată din Zidul Berlinului.

Vorbind la o conferință comună de presă, liderul sovietic a anunțat:"Lumea părăsește o epocă și pășește într-alta nouă. Suntem la începutul unui lung drum spre o eră a păcii. Amenințarea cu forța, neîncrederea, lupta ideologică și psihologică trebuie să aparțină toate trecutului.""L-am asigurat pe Președintele Statelor Unite că nu voi începe niciodată un război împotriva SUA."În replică, Președintele Bush a spus:"Putem realiza o pace durabilă transformând relațiile Est-Vest într-o cooperare de durată. Acesta este viitorul pe care Președintele Gorbaciov și cu mine l-am început chiar aici, în Malta."

Alți participanți
De asemenea, au fost prezenți la Malta:

Delegația sovietică
 Mareșalul Uniunii Sovietice , Serghei Akhromeyev, consilier al lui Gorbaciov pentru afacerile militare
 Alexandru Bessmertnykh, Ministrul Adjunct de Externe Sovietic
 Anatoli Dobrînin, Ambasadorul Sovietic în Statele Unite, din 1962 până în 1986
 Eduard Șevardnadze, Ministrul de Externe Sovietic
 Alexander Yakovlev, ideolog șef al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice (PCUS) și Președinte al Comisiei de Politică Internațională al Comitetului Central al PCUS
Delegația SUA
 James Baker, Secretarul de Stat al SUA
 Robert Blackwill, Asistent Special al Președintelui pentru probleme de Securitate Nationala și Senior Director pentru Europene și Sovietice Afaceri la Consiliul Național de Securitate
 Jack F. Matlock Jr., Ambasadorul SUA în Uniunea Sovietică
 Condoleezza Rice, Director pe Problemele Sovietice și Est-Europene în Consiliul Național de Securitate
 Brent Scowcroft, Consilier de Securitate Națională a SUA
 Raymond Seitz, Asistentul Secretarului de Stat pentru Afaceri Europene și Canadiene
 John H. Sununu, șeful personalului Casei Albe
 Margaret Tutwiler, Asistentul Secretarului de Stat pentru Afaceri Publice și purtător de cuvânt al Departamentului
 Paul Wolfowitz, SUA Sub Secretar la Apărare
 Robert Zoellick, Consilier al Departamentului de Stat

Loc de desfășurare: "De la Yalta la Malta", și înapoi

A se vedea, de asemenea,
 Revoluțiile din 1989
 Războiul Rece
 Noua ordine mondială

Referințe

Lectură suplimentară
 McGeorge Bundy, "De la Războiul Rece Spre Încredere Pace", în Afaceri Externe: America și Lumea 1989/1990, Vol. 69, No.1.
 BBC News: "1989 - Malta Summit-ul se Termină Războiul Rece".
 CNN: Războiul Rece Interviuri, Episodul 23: "Zidul Coboară", un Interviu cu George H. W. Bush
 CNN: Războiul Rece Interviuri, Episodul 24: Transcrieri Summit-ul din Malta
 David Hoffman, "Bush și Gorbaciov Grindină Noi de Cooperare", Washington Post (4 decembrie 1989)
 Richard Lacayo, "Transforma Viziunile în Realitate" , în Timp (on-line): 11 decembrie 1989
 Romesh Ratnesar, "Condi Rice nu Poate Pierde" , în Timp (on-line): 20 septembrie 1999
1989 în politică
1989 în Uniunea Sovietică
1989 în Statele Unite ale Americii
Războiul Rece
Relațiile externe ale Uniunii Sovietice
Istoria Uniunii Sovietice
Istoria Statelor Unite ale Americii (1980–1991)

Summitul din Malta


Norton Radstock is the name of a former parish council that covered the conurbation of Midsomer Norton, Radstock and Westfield, in the English ceremonial county of Somerset. Created in 1974 as a large civil parish, it was abolished in 2011 and replaced by three smaller parishes.

The conurbation is within the area of the unitary authority of Bath and North East Somerset –  south west of Bath, and the same distance north west of Frome. It had a population of 21,325 at the 2001 census. The term Norton Radstock is not recognised by local residents, nor does it appear on any road map. Besides the towns of Midsomer Norton and Radstock, and the parish of Westfield, the parish encompassed the smaller settlements of Clandown, Haydon, Welton and Writhlington.

Norton Radstock was twinned with Ambarès-et-Lagrave in France from September 1982.

Governance
The parish was created in 1974 as a successor to the Norton-Radstock urban district which had been created in 1933 by the merger of Midsomer Norton and Radstock urban districts, along with part of Frome Rural District.  Under the Local Government Act 1972 it became a successor parish to the urban district.

Following a Governance Review in 2010, the council was replaced in 2011 by separate town councils for Midsomer Norton and Radstock, and a parish council for Westfield.

Norton Radstock was governed by the unitary authority of Bath and North East Somerset and by Norton Radstock Town Council, which elected 14 councillors across the four wards of Midsomer Norton North, Midsomer Norton Redfield, Radstock and Westfield. It was part of the North East Somerset constituency, which elects a Member of Parliament to the House of Commons.

References

Former civil parishes in Somerset
Somerset coalfield
Urban areas of England
Midsomer Norton
Radstock

Norton Radstock


Predsjednik Njemačke (njem. Bundespräsident) nalazi se na čelu Savezne Republike Njemačke.

Njega bira Savezna skupština (njem. Bundesversammlung) - posebni konstitutivni organ koji se saziva svakih 5 godina isključivo radi ovoga izbora. Reizbor je dopušten jednom.

Službena rezidencija saveznoga predsjednika je dvorac Bellevue u Berlinu kao i vila Hammerschmidt u Bonnu.

Funkcija
Savezni Predsjednik ima reprezentativnu ulogu. On predstavlja Njemačku u inozemstvu i vrši prijem akreditivnih pisama diplomatskih predstavnika. Osim toga ima pravo pomilovanja osuđenika.

U okvir funkcije ulaze obaveze i prava:
potpisivanja i proglašavanja saveznih zakona
predlaganje kancelara parlamentu na razmatranje i njegovo proglašenje na funkciju.
postavljanje i otpuštanje saveznih ministara po savjetu kancelara.
postavljanje saveznih sudaca kao i drugih saveznih službenika.

Dosadašnji predsjednici
Karl Arnold, 1949.
Theodor Heuss, 1949. – 1959.
Heinrich Lübke, 1959. – 1969.
Gustav Heinemann, 1969. – 1974.
Walter Scheel, 1974. – 1979.
Karl Carstens, 1979. – 1984.
Richard von Weizsäcker, 1984. – 1994.
Roman Herzog, 1994. – 1999.
Johannes Rau, 1999. – 2004.
Horst Köhler, 2004. – 2010.
Jens Böhrnsen, 2010.
Christian Wulff, 2010. – 2012.
Horst Seehofer, 2012.
Joachim Gauck, 2012. – 2017.
Frank-Walter Steinmeier, 2017. -

Njemački predsjednici

Predsjednik Njemačke


Artamendi ist der Familienname folgender Personen:
 Elena Artamendi (* 1939), spanische Turnerin
 Montserrat Artamendi (* 1941), spanische Turnerin

Artamendi


José Luis Rodríguez Zapatero (d. 4 Ağustos 1960, Valladolid), İspanyol siyasetçidir. İspanyol Sosyalist İşçi Partisi'nin  (İspanyolca: Partido Socialista Obrero Español) bir üyesi ve İspanya'nın eski başbakanıdır. Başbakanlık döneminin önemli olayları, İspanya'nın Irak'taki askerlerini çekmesi ve eşcinsel evliliğin yasalaştırılmasıdır.

Kaynakça

1960 doğumlular
Kastilya ve Leon doğumlular
İspanya başbakanları
Yaşayan insanlar
İspanya Danıştay üyeleri

José Luis Rodríguez Zapatero


GO Réalisme et détermination () est un parti politique des Pays-Bas fondé en 2019. GO est pour « Groupe Otten » () ; le nom officiel dans les statuts est GO.

Historique
GO a été formé le  à la suite d'un conflit interne entre , ancien trésorier et membre du conseil du Forum pour la démocratie (FvD), et son leader Thierry Baudet. Le parti dispose actuellement de deux sièges au Sénat.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Forum pour la démocratie

Liens externes
 Site officiel

Parti politique fondé en 2019

GO Réalisme et détermination


Hellerup kan henvise til flere stednavne i Danmark:
 Hellerup – en bydel i Storkøbenhavn, beliggende i Gentofte Kommune
 Hellerup Station - en jernbanestation i ovennævnte bydel
 Hellerup (Finderup Sogn) - et område i Finderup Sogn
 Hellerup (Halland) - en bebyggelse i Halland
 Hellerup (Ringe) – en bebyggelse, et ejerlav og en landbrugsejendom i Hellerup Sogn, Faaborg-Midtfyn Kommune
 Hellerup (Viborg Kommune) – en bebyggelse og et ejerlav i Finderup Sogn, Viborg Kommune

Hellerup (flertydig)


Victoria Longher () este reprezentanta Uniunii Polonezilor din România în Camera Deputaților. Victoria Longher este soția lui Ghervazen Longher, deputat din partea Uniunii Polonezilor din 2000 până în 2013, când a fost condamnat de Înalta Curte de Casație și Justiție la trei luni de închisoare cu suspendare pentru infracțiunea de conflict de interese.

Note

Nașteri în 1971
Deputați români 2016-2020
Polonezi în viață
Polonezi din România
Politiciene române din secolul al XXI-lea
Politicieni români în viață

Victoria Longher


Parineeta (; ) is a 1953 Indian Hindi-language drama film starring Ashok Kumar and Meena Kumari , based upon the 1914 Bengali novella of the same name by Sharat Chandra Chattopadhyay. The film was directed by Bimal Roy. This version of the film is considered by many to be the most faithful adaptation of the novella, particularly due to Meena Kumari's interpretation of the role of Lalita.

Story
Lalita (Meena Kumari) is an orphaned niece of an impoverished clerk named Gurucharan (Nazir Hussain). Shekhar (Ashok Kumar), is the son of their rich landlord neighbor. Shekhar had a liking for Lalita. Gurucharan has to mortgage his house to Shekhar's father in order to get one of his daughters married as he is heavily debt-ridden. Shekhar's father often chides him about his overdue loan and a day comes when completely pressed on all sides, Gurucharan is forced to take advantage of the altruistic offer of an interest-free loan made by a wealthy young man named Girin. This gives rise to an ugly misunderstanding that Lalita has been "sold" to Girin. What happens thereafter forms the gripping conclusion of this great story of perfect love. The beautiful part of this movie is dialogue and communication between Meena Kumari and Ashok Kumar.

Cast

Meena Kumari as Lalita
 Ashok Kumar  as Shekhar Rai
 Manorama as chachi
 Asit Baran as Girin Babu
 Sheetal (Baby Sheela)
 Nazir Hussain as Gurcharan Babu
 Badri Prasad as Nabin Rai
 Pratima Devi as Shekhar's aunt
 Rekha Mallick
 Manju

Music
Lyrics: Bharat Vyas

Music : Manna Dey & Arun Mukherjee
 "Gore Gore Haathon Mein Mehndi Racha Ke, Nainon Mein Kajra Daal Ke" – Asha Bhosle , Music: Arun Mukherjee
 "Chali Radhe Rani" – Manna Dey , Music: Manna Dey
 "Chand Hai Wohi, Udaas Mera Mann" – Geeta Dutt , Music: Manna Dey
 "Aye Baandi Tum Begum Bano Khwab Dekha Hai" – Kishore Kumar, Asha Bhosle , Music: Manna Dey
 "Toota Hai Naata Meet Ka Par Meet Mila Hamen Meet Ka" – Asit Baran  Music: Arun Mukherjee
 "Tum Yaad Aa Rahe" – Asha Bhosle , Music: Arun Mukherjee

Awards
 1954 Filmfare Best Director Award – Bimal Roy
 1954 Filmfare Best Actress Award – Meena Kumari

References

External links
 Review

 Filmy Sasi

1953 චිත්‍රපට
Films based on Indian novels
ඉන්දියානු චිත්‍රපට
1950s Hindi-language films
Films directed by Bimal Roy
Films set in Kolkata
Films based on works by Sarat Chandra Chattopadhyay
Films about women in India
Indian drama films
1953 drama films
Indian black-and-white films

පරිණීතා (1953 චිත්‍රපටය)


Hyperoglyphe japonica  es una especie de pez perciforme de la familia Centrolophidae.

Morfología
Por lo general no supera los 90 cm de longitud total.

Hábitat
Su hábitat natural es bentopelágico, en zonas de clima templado. Vive en profundidades comprendidas entre 100 y 400 m.

Distribución geográfica
Se encuentra en el noroeste y el centro del océano Pacífico: desde el sur de Japón hasta el archipiélago de Hawái.

Referencias

Bibliografía

Obras generales

Enlaces externos

Peces del océano Pacífico occidental
japonica

Hyperoglyphe japonica


117P/Helin-Roman-Alu 1, komet Jupiterove obitelji, u podskupini komet kvazi-Hildine obitelji.

Izvori

Kometi

117P/Helin-Roman-Alu


ප්‍රකාශන

පරිවර්තන
 දෙවෙනි ගමන (ශරත්චන්ද්‍ර චට්ඨොපාඨ්‍යායගේ "Palli samaj" නම් වංග නවකතාවේ පරිවර්තනය)
 වන දෙරණ (කණ්ණාඩ ලේඛක ශ්‍රී ක්‍රිෂ්ණ අලනාලිගේ "Kaadu" නවකතාවේ පරිවර්තනය)
 කල්ප විනාශය (නයිජීරියානු ලේඛක ටී. ඇම්. ඇලු‍කෝ ගේ "The Kinsman and the Formen" නවකතාවේ පරිවර්තනය)
 ඝානාවේ හස්තිරාජයා (ඝානා ලේඛක අමු ජොලේටෝ ලියූ "Money Galore" නවකතා‍වේ පරිවර්තනය)
 විහඟ ගීතය (භාරත ලේඛක කුෂ්වන්ත් සිං ලියූ "I shall not hear the nightingale" නවකතාවේ පරිවර්තනය)
 මම භූතයෙක්මි (සත්‍යජිත් රායිගේ කෙටිකතා එකතුවකි)
 භවාරණ්‍යයේ සංචාරකයා (කන්නඩ ලේඛක යූ. ආනන්ද මූර්තිගේ BAVA නවකතාවේ පරිවර්තනය
 මහාමාතා හෙවත් අංක 1084 දරණ මළසිරුර හිමි අම්මා (බෙංගාලි ලේඛක මහස්වෙතා දේවී ලියූ Mother 1084 නවකතාවේ පරිවර්තනය)
 කසල ශෝධකයෙකුට දාව (තකාෂි සිවසංකරපිල්ලේ)
 මිස්ටර් සම්පත් හෙවත් මල්ගුඩි‍යේ මුද්‍රණකරුවා (ආර්. කේ. නාරායන්ගේ "Mr. Sampath, Printer of Malgudi" හී පරිවර්තනය)
 තෙවුරු නදිය (ශිව් කේ. කුමාර් ලියූ "River with Three Banks" හී පරිවර්තනය)
 මල්ගුඩියේ කඩචෝරු වෙලෙන්දා (ආර්. කේ නාරායන්ගේ "Vendor of Sweets" හී පරිවර්තනය)
 නොතිත් කුළඟන (ජපන් ලේඛක යුකිඔ මිෂිම ලියූ "Thirst for Love" හී පරිවර්තනය)
 සද්ගුණවත් බූරුවා මහතාගේ ස්වයං ලිඛිත චරිතාපදානය (උර්දු ලේඛක ක්‍රිෂාන් චන්දාර් ගේ "Mr. Donkeys's Autobiography" හී පරිවර්තනය)

කෙටිකතා
 මේ මගේ දරුවන් ය. (භාරත කෙටිකතා එකතුව)
 මරණ මංචකය
 දෙවියන්ට ස්තූති වේවා (මලයාලම් ලේඛක පෝල් සකරියාගේ කෙටිකතා)

යොවුන් සාහිත්‍යය
 හද්දොළුකන්දේ පෙරැළිකාරයෝ
 චික්කාගේ වික්‍රමය
 අපූරු උපන්දින තෑග්ග

සාහිත්‍ය

ගුණතිලක මැටියගනේ


Vi Jones (nascido em 5 de maio de 1996) é um zagueiro de futebol americano do Seattle Seahawks da National Football League (NFL). Ele também jogou futebol americano universitário no estado da Carolina do Norte.

Carreira profissional
Depois de não ser selecionado no Draft da NFL de 2022, Jones assinou com o Seattle Seahawks em 30 de abril.Ele foi liberado durante os cortes finais em 30 de agosto.No entanto, ele foi contratado para o time de treino no dia seguinte.Ele foi elevado à lista ativa em 12 de novembro.Ele fez sua estreia no dia seguinte contra o Tampa Bay Buccaneers jogando 10 snaps.Em 31 de dezembro, Jones assinou contrato com a lista ativa.

Linebackers de futebol americano
Pessoas vivas
Nascidos em 1998

Vi Jones


is a 1943 Japanese martial arts drama film and the directorial debut of the Japanese film director Akira Kurosawa. First released in Japan on 25 March 1943 by Toho film studios, the film was eventually released in the United States on 28 April 1974. The film is based on the novel of the same name written by Tsuneo Tomita, the son of prominent judoka Tsunejirō Tomita. It follows the story of Sanshiro, a talented though willful youth, who travels to the city in order to learn Jujutsu. However, upon his arrival he discovers a new form of self-defence: Judo. The main character is based on Saigō Shirō.

The film is seen as an early example of Kurosawa's immediate grasp of the film-making process, and includes many of his directorial trademarks, such as the use of wipes, weather patterns as reflections of character moods, and abruptly changing camera speeds. The film itself was quite influential at the time, and has been remade on no fewer than five occasions. It spawned a sequel, Sanshiro Sugata Part II, which was released in 1945 and also directed by Kurosawa.

Plot
In 1883, Sanshiro is a talented though willful youth who wishes to become a jujutsu master by becoming a student at one of the city's martial arts schools. His first attempts to find a suitable instructor fail, until he finally finds an accomplished master, Shogoro Yano from the Shudokan Judo school, who he sees defending himself against a group of jujutsu bullies near a river. Initially, Sanshiro is physically capable, but he lacks any type of poise or reflection concerning his self-control and demeanor, even getting into merry fights at a village festival. His master believes him to be talented but lacking in discipline, describing teaching him judo as "like giving a knife to a madman". After being told about his lack of care about life, Sanshiro jumps into a lotus pond to prove his strength and loyalty. Clinging to a stake in the pond, he stays the whole day and night before he sees the opening of a lotus blossom that makes him find self-realization. Leaping out of the pond, he goes to Yano to ask for his forgiveness. He starts to appreciate that there is more to his life and to his art than simple muscle and brawl and soon becomes a leading student in his school.

The city is looking to employ one of the local martial arts schools to guide the training of its local police force, and the school of Sanshiro becomes a leading candidate along with its rival, the local school of Ryōi Shintō-ryū jujutsu led by Hansuke Murai. He first faces Kodama, a jujutsu tough that had tried to take out Shogoro in the river. The ensuing match leads to the death of Kodama after a move by Sanshiro leaves him crashing into a corner. In a scheduled competition between the two schools, Sanshiro is chosen to represent his school in a public match against Murai himself to determine which school is best to train the local police in the martial arts. The scheduled bout gets off to a slow start, but Sanshiro soon comes into his own and begins executing devastating throws which cause internal physical damage to his opponent. Although Murai tries to stand every time, energized by the memory of his daughter Sayo, he is forced to give up after the third time he is violently sent to the ground by Sanshiro.

After the match, Sanshiro makes friends with his defeated opponent and is attracted to Sayo. Sayo is a local beauty, and another Ryōi Shintō-ryū jujutsu master, Higaki, competes with Sanshiro for her affections. When he challenges Sanshiro to a duel to the death, Sanshiro accepts and defeats him by inflicting permanent crippling damage to Higaki. After emerging victorious from his duel, Sanshiro prepares for his next assignment in Yokohama while being escorted on the local train by Sayo. He promises to return to her after he finishes his journey.

Cast

Susumu Fujita as Sanshiro Sugata
Denjirō Ōkōchi as Shōgorō Yano
Yukiko Todoroki as Sayo Murai
Ryūnosuke Tsukigata as Gennosuke Higaki
Takashi Shimura as Hansuke Murai
Ranko Hanai as Osumi Kodana
Sugisaku Aoyama as Tsunetami Iimura
Ichiro Sugai as Police Chief Michitsune Mishima
Yoshio Kosugi as Master Saburō Kodama
Kokuten Kōdō as Buddhist Priest
Michisaburō Segawa as Wada
Akitake Kōno as Yoshima Dan
Shōji Kiyokawa as Yūjirō Toda
Kunio Mita as Kōhei Tsuzaki
Akira Nakamura as Toranosuki Niiseki
Eisaburō Sakauchi as Nemeto
Hajime Hikari as Torakichi

Production
Following five years of second unit director work on films such as Uma and Roppa's Honeymoon, Kurosawa was finally given the go-ahead to direct his first film, even though he himself claimed that, in films like Uma, "I had been so much in charge of production I had felt like the director". After hearing of a new novel from the writer Tomita Tsuneo in an advertisement, Kurosawa decided the project was for him and asked film producer Iwao Mori to buy the rights for him. Kurosawa, told that Toho wouldn't be able to buy the rights until it was published, eagerly awaited its release, to the point where he stalked bookstores night and day until he found a copy; he quickly read the book and wrote an screenplay for it. Despite his enthusiasm, Masahiro Makino was first asked to direct, but he declined.

According to Japanese cinema scholar Donald Richie, the reason Kurosawa was allowed to direct the film was because he had had two film scripts printed, including one of which had won the education minister's prize. However, his work was too far away from the government requirements for a wartime film. Tomita's novel, on the other hand, was considered "safe", dealing, as it did, with a Japanese subject such as the martial rivalry between judo and jujitsu; being a period piece; and having a popular subject. Kurosawa deliberately went out to make a "movie-like movie", as he knew he would not be able to insert any particularly didactic qualities in the film.

When he went to the board of censors (which he likened to being on trial), the film passed on the basis of recommendation by Yasujiro Ozu, who called it an important artistic achievement despite other voices claiming it was too "British-American". After the initial release, Japanese censors reportedly trimmed the film by 17 minutes. Some of this footage was later recovered and added to a DVD release, and the original script with the missing material still exists; intertitles are included in the release that describe what occurred in the missing parts. The 1952 re-release (from which the 2009 Criterion DVD is made) opens with (translated from the original Japanese text):

Paul Anderer emphasized Kurosawa's attention to the character of Gennosuke Higaki in the film. Higaki, created by Tsuneo Tomita for the novel and inspired by real life jujutsu master Mataemon Tanabe, is the film's central villain. Anderer stated:

Themes
The central theme of the film is the education and initiation of Sugata and the way in which, whilst learning the ways of Judo, he also learns about himself. The film's central scene concerning this theme is when, after being accosted by Yano for getting involved in a streetfight, Sugata leaps into the cold waters near Yano's temple and stays there in order to show his master his dedication, and the fact that he is neither afraid to live nor to die. However, the resident monk chides him for this self-serving display, and he emerges from the pond a humbler man after witnessing the blooming of a lotus blossom, a Buddhist symbol of purity.

Remakes

Films
Sanshiro Sugata has been remade five times since it was initially released, although these versions are even harder to find in the west than the original. The 1955 and 1965 versions share the script of the original versions, whereas the subsequent three releases are all based on the novel rather than Kurosawa's screenplay.
Sugata Sanshirō (1955) - Directed by Shigeo Tanaka
Sugata Sanshirō (1965) - Directed by Seiichirō Uchikawa
Ninkyō Yawara Ichidai (1966) - Directed by Sadao Nakajima
Sugata Sanshirō (released in the Philippines as The Master; 1970) - Directed by Kunio Watanabe
Sugata Sanshirō (1977) - Directed by Kihachi Okamoto

Television
Sugata Sanshirō (1970) was aired on NTV, started by Muga Takewaki.
Sugata Sanshirō (1978-79) was aired on NTV, started by Hiroshi Katsuno and Masaya Oki.

See also
List of incomplete or partially lost films
Segata Sanshiro

References

External links

Sanshiro Sugata  at the Japanese Movie Database
"Sanshiro Sugata": Kurosawa's Elegy for the Reluctant Kamikaze''' at Bright Lights Film Journal.

1943 films
1940s action films
1940s Japanese-language films
1943 directorial debut films
Censored films
Films based on Japanese novels
Films directed by Akira Kurosawa
Films with screenplays by Akira Kurosawa
Japanese action films
Japanese black-and-white films
Japanese martial arts films
Judo films
Toho films

Sanshiro Sugata


Valeria Havryïlivna Zaklounna-Mironenko ( ; ), est une actrice et politicienne ukrainienne.

Elle fut membre du parti communiste d'Ukraine, gagna le Prix national Taras-Chevtchenko en 1975 pour To The Last Minute.

Elle fut membre des Ve (2006 - 2007), IVe Rada ukrainienne (2002 - 2006), IIIe Rada ukrainienne (1998 - 2002).

Biographie

Liens externes

Naissance en août 1942
Naissance à Stalingrad
Femme politique ukrainienne
Héros d'Ukraine
Actrice ukrainienne de cinéma
Décès en octobre 2016
Décès à 74 ans
Décès à Kiev
Personnalité inhumée au cimetière Baïkov

Valeria Zaklounna-Mironenko


Hideaki Matsuura (født 25. juni 1981) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Ventforet Kofu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hideaki Matsuura


Vittarioideae (sin. Adiantoideae), biljna potporodica, dio porodice bujadovki (Pteridaceae). Pripada mu 12 rodova raširenih po svim kontinentima.

Tipični rod je trakasta paprat, a uz nju je značajan i najrasprostranjeniji rod ove potporodice, gospin vlasak (Adiantum). Potporodica Vittarioideae je opisana 1841.; Adiantoideae A.O. Horvát, 1927 njezin je sinonim.

Rodovi
 Adiantum L. (233 spp.)
 Rheopteris Alston (1 sp.)
 Vaginularia Fée (6 spp.)
 Hecistopteris J. Sm. (3 spp.)
 Radiovittaria (Benedict) E. H. Crane (10 spp.)
 Haplopteris C. Presl (41 spp.)
 Antrophyopsis (Benedict) Schuettp. (4 spp.)
 Antrophyum Kaulf. (33 spp.)
 Polytaenium Desv. (13 spp.)
 Scoliosorus T. Moore (1 sp.)
 Ananthacorus Underw. & Maxon (1 sp.)
 Vittaria J. E. Sm. (7 spp.)

Izvori

Bujadovke

Vittarioideae


Vincent Austin Sheheen (Camden, 29 de abril de 1971) es un miembro demócrata del Senado de Carolina del Sur. Desde 2004, ha representado al Distrito 27, que comprende los condados de Chesterfield, Kershaw y Lancaster. Anteriormente fue miembro de la Cámara de Representantes de Carolina del Sur desde 2000 hasta 2004. Él era el candidato demócrata para Gobernador de Carolina del Sur, pero perdió por poco contra Nikki Haley.

Enlaces externos
Vincent A. Sheheen Senador sitio web oficial de la legislatura
Vincent Sheheen por Gobernador  sitio web oficial de la campaña

Demócratas de Estados Unidos
Políticos de Estados Unidos
Nacidos en Camden (Carolina del Sur)
Miembros de la Cámara de Representantes de Carolina del Sur

Vincent Sheheen


Jørgen Brinch Hansen (i tiltale og omtale oftest "Brinch Hansen") (29. juli 1909 - 27. maj 1969) var en dansk bygningsingeniør og geotekniker. Efter gennem mange år at have opsamlet en omfattende praktisk erfaring inden for projektering af bla havneanlæg og fangedæmninger udviklede han i 1950-erne en såkaldt limit design metode til beregning af jords bæreevne og jordtryk på støttemure og spunsvægge, en metode som vandt international anerkendelse og udbredelse. I beregningen af jords bæreevne indførte han partialkoefficienter, som har til formål at sikre, at man ved byggeri på praktisk anvendelig måde kan udnytte hele jordens potentiale, uden at sikkerheden sættes over styr. Disse resultater indarbejdedes i 1965 i den danske Norm for Fundering, og dele af hans arbejde er også indarbejdet i den nugældende fælleseuropæiske norm for fundering, Eurocode 7.

Liv og karriere
Brinch Hansen var søn af cand. mag. Ove Ludvig Hansen (1878-1932) og Thora Meta Anne Brinch (1881-1918). Han tog studentereksamen fra Marselisborgskolen i Aarhus i 1927. Efter i 1930 med tanke på en karriere som gymnasielærer at have gennemført første del af cand. mag. studiet i matematik og fysik skiftede han i stedet til Polyteknisk Læreanstalt, hvorfra han dimitterede som bygningsingeniør i 1935. Samme år giftede han sig med Elsebeth Ring (1912-1962), datter af komponisten Oluf Ring, og sammen fik de sønnen Per Brinch Hansen og datteren Eva Brinch Hansen. Efter hustruens død giftede han sig 1963 med Ingrid Irma Elsa Paskell (f. 1915), som er mor til entertaineren Eddie Skoller.

Under sin ansættelse 1935-55 i entreprenørfirmaet Christiani & Nielsen, efterhånden som overingeniør og senere chefingeniør, arbejdede Brinch Hansen med en lang række store projekteringsopgaver, specielt inden for havnebygning, kajanlæg og tunnelbyggeri, bla i Bangkok og Rotterdam. Inspireret bla af faglige diskussioner om jordtryk på forankrede spunsvægge i forbindelse med den internationale geoteknikerkongres i Rotterdam i 1948 begyndte Brinch Hansen at udvikle en ny og anderledes teori for jordtryk, bla baseret på en mere teoretisk tilgang til brudbegrebet. I kombination med nye opdagelser inden for plasticitetsteori udmøntede hans arbejde sig i 1953 i doktorafhandlingen Earth pressure calculations, som fik stor udbredelse verden over. I Danmark dannede hans teori grundlag for en ny dansk funderingsnorm, DS 415. Han udviklede en elegant metode til beregning af spunsvægges stabilitet, som senere dannede grundlag for den udbredte software WinSpooks.

I 1955 accepterede Brinch Hansen det nyoprettede professorat i geoteknik ved Danmarks tekniske Højskole, og samme år efterfulgte han Helge Lundgren som direktør for Geoteknisk Institut. De følgende år blev fagligt meget frugtbare, bla med geotekniske beregninger og projektering af store danske anlægsprojekter som Lillebæltsbroen, Limfjordstunnelen og Storebæltsforbindelsen, foruden Scheldetunnelen i Antwerpen. Sammen med Lundgren skrev han en dansk lærebog i geoteknik, som blev oversat til tysk, og sammen med Jørgen Hessner (19xx-20xx) skrev han en samling af geotekniske regneeksempler.

Brinch Hansen blev i 1956 formand for Dansk geoteknisk Forening og blev i 1965 europæisk vicepræsident for International Society for Soil Mechanics and Foundation Engineering.

Æresbevisninger
Brinch Hansen blev i 1960 Ridder af Dannebrog og i 1965 udnævnt til æresdoktor ved universitetet i Gent.

Publikationer
Denne liste over Brinch Hansens publikationer er taget fra Laurits Bjerrums nekrolog i Géotechnique.

1942
 Maastunnelen i Rotterdam. (The Maas tunnel in Rotterdam.) Danmarksposten, June
1943
 Maastunnelen; trafikmæssigt set. (The Maas tunnel; traffic aspects.) Auto, 24 April

1946
 Alsidig afledning; en metode til beregning af rammekonstruktioner. (Method for caiculating continuous frames.) Bygningsstatiske meddelelser 17, No. 3, 45-50
 Deformationsmetodens anvendelse på rammekonstruktioner under hensyntagen til udbøjningerne. (An application of the deformation method to continuous frames taking displacements into account.) Bygningsstatiske meddelelser 17, No. 3, 69-87
 Development of the C & N wharf type. C & N Bulletin 56
 Regnearbejdets størrelse ved forskellige metoder til beregning af rammekonstruktioner. (Amount of work required by various methods in calculating continuous frames.) Bygningsstatiske meddelelser 17, No. 3, 61-68
 Regnearbejdets størrelse ved forskellige metoder til løsning af elasticitetsligninger. (Amount of work required by various solutions in solving elasticity equations.) Bygningsstatiske meddelelser 17, No. 3, 51-60.

1948
 Discussion on sections Ie6, IId3 and IVd2. Proc. 2nd Int. Conf. Soil Mech., Rotterdam 6, 68
 Discussion on sections Vb2 and Vb7. Proc. 2nd Int. Conf. Soil Mech., Rotterdam 6, 107-108
 Reinforced concrete wharf at Bangkok, Siam. Indian Concr. J., 15 April
 The stabilizing effect of piles in clay. CN Post, No. 3, 14-15 and No. 5 (1949), 4
 Universal derivation; a method for calculation of continuous frames. Indian Concr. J., 9 September
 Betons sidetryk under støbningen. (Lateral pressure of concrete during casting.) Beton Jernbeton 1, No. 1, 10-17
 Concrete-pressure on forms. Indian Concr. J., 15 June
 Undrained shear strengths of anisotropically consolidated clays. (med Gibson, R. E.) Géotechnique 1, No. 3, 189-204

1950
 Civilingeniør Henning O. Christiani ; mindeord. (Henning O. Christiani; obituary.) CN Post, No. 10, 6
 Vane tests in a Norwegian quick-clay. Géotechnique 2, No. 1, 58-63.

1951
 Simple statical computation of permissible pileloads. CN Post, No. 13, 14-15

1952
 A general plasticity theory for clay. Géotechnique 3, No. 4, 154-164
 Simple stability investigations. CN Post, No. 19, 17-18. Også trykt i Dock Harb. Auth. 33 (1953), No. 389, 335-336

1953
 Earth pressure calculation, 271 pp. Ph.D. afhandling. København, Teknisk forlag
 A general earth pressure theory. Proc. 3rd Int. Conf. Soil Mech., Zürich 2, 170-174
 Geotekniske stabilitetsproblemer. (Stability problems in soil mechanics.) Ingeniøren 62, No. 37, 667-670
 New methods for the calculation of earth pressures. CN Post, No. 23, 8-11

1954
 Brudberegning af jordtrykspåvirkede konstruktioner. (Limit design of constructions subject to earth pressure.) Bygningsstatiske meddelelser 25, No. 1, 1-41
 Calculation of earth pressures; new methods of investigation. Dock Harb. Auth. 34, No. 401, 335-339
 Discussion on anchored bulkheads. Trans. Am. Soc. civ. Engrs 119, 1285-1287
 Nogle funderingsproblemer. (Some foundation problems.) Ingeniøren 63, No. 25, 549-553
 Some foundation problems. Christiani and Nielsen: 50 years of civil engineering, pp. 27-38. København

1955
 Simpel beregning af fundamenters bæreevne. (Simple determination of bearing capacity of footings.) Ingeniøren 64, No. 4, 95-100.

1956
 Brudstadieberegning og partialsikkerheder i geoteknikken. (Limit design and safety factors in soil mechanics.) Ingeniøren 65, No. 18, 383-385. Også i Geoteknisk Institut Bulletin 1

1957
 Calculation of settlements by means of pore pressure coefficients. Acta polytech. 4(b), No. 8, 14 pp. Også i Miscellany in honour of A. E. Bretting
 Geotechnical investigations for a quay structure in Horten. (med Bjerrum, L. og Sevaldson, R.) Bygningsstatiske meddelelser 28, No. 3, 35-52. Også Norges Geotekniske Institutt Publikation 28. Geoteknikk og fundering. (Soil mechanics and foundation engineering.) Ingeniøren 66, No. 29, 809-811.
 Foundation of structures; general subjects and foundations other than piled foundations. General report. (med Hansen, Bent.) Proc. 4th Int. Conf. Soil Mech., London 2, 441-447
 The internal forces in a circle of rupture, 111 pp. Danish Geotechnical Institute Bulletin 2
 Jordbundsundersøgelser for boligbyggeri. (Soil investigations for housing.) 8 pp. Geoteknisk Institut. Særtryk af Boligselskabernes Årbok 1957

1958
 Geoteknik. (Soil mechanics.) (med Lundgren, H.) 287 pp. (revideret 1965). København: Teknisk forlag
 Om jordarternes forskydningsstyrker, korttids- og langtidsstabilitet. (On the shear strengths of soils, short term and long term stability.) Ingeniøren 67, No. 12, 394-398. Også i Geoteknisk Institut Bulletin 3

1959
 The Danish Geotechnical Institute. CN Post, No. 44, 19-23. Også i Danish Geotechnical Institute Bulletin 4
 Definition und Grösse des Sicherheitsgrades im Erd- und Grundbau. Bauingenieur 34, No. 3, 87-89
 Geotekniken och Tingstad-tunneln; ett replikskifte. (Soil mechanics and the Tingstad tunnel.) (mws Granholm, Hjalmar) Göteborgs handels- och sjöfartstidning, 30 September
 Geotekniske beregninger. (Calculation examples in soil mechanics.) (med Hessner, J.) 152 pp. (revideret 1966.) København, Teknisk forlag
 Tilnærmet beregning af flangemomenterne i en parabeldrager med V-gitter. (An approximate calculation of flange moments in a parabolic V-lattice girder.) Festskrift til professor Anker Engelund. Danmarks tekniske højskole. Laboratoriet for bygningsteknik. Meddelelse 10, 101-109

1960
 Direkte fundering. (Shallow footings.) pp. 9-21. Dansk ingeniørforening: Fundering. København, Teknisk forlag
 Hauptprobleme der Bodenmechanik. (med Lundgren, H.) 282 pp. Berlin : Springer

1961
 Dr. ing. Rud. Christiani; mindeord. (Rudolf Christiani; obituary) (With Lundgren, H.) CN Post, No. 52, 6
 A general formula for bearing capacity. Ingeniøren (C) 5, No. 2, 38	46. Også i Danish Geotechnical Institute Bulletin 11
 A model law for simultaneous primary and secondary consolidation. Proc. 5th Int. Conf. Soil Mech., Paris 1, 133-136. Også i Danish Geotechnical Institute Bulletin 13
 The ultimate resistance of rigid piles against transversal forces. Danish Geotechnical Institute Bulletin 12, 5-9

1962
 Cålculo de la resistencia de cimentaciones superficiales y pilotes. Sociedad española de mecanica del suelo, No. 6, 1-28
 Relationships between stability analyses with total and with effective stresses. Sols-Soils 1, No. 3, 28-41. Også i Danish Geotechnical Institute Bulletin 15
 Spundwandberechnung nach dem Traglastverfahren. Internationaler Baugrundkursus 1961. Technische Hochschule, Aachen. Institut für Verkehrswasserbau, Grundbau und Bodenmechanik. Mitteilung 25, 171-214

1964
 An empirical evaluation of consolidation tests with Little Belt clay. (med Mise, Tadashi.) Danish Geotechnical Institute Bulletin 17
 De nye funderings-normer. (New foundation standards.) Ingeniøren 73, No. 24, 733-735

1965.
 Jordarternes rheologi. (Rheology of soils.) Ingeniøren 74, No. 23, 725-727
 Some stress-strain relationships for soils. Proc. 6th Int. Conf. Soil Mech., Montreal 1, 231-234. Also in Danish Geotechnical Institute Bulletin 19

1966
 Comparison of methods for stability analysis. Danish Geotechnical Institute Bulletin 21, 5-9
 Funderingsnormer og partialkoefficienter. (Foundation standards and partial coefficients.) Ingeniøren 75, No. 2, 127
 Improved settlement calculation for sand. Danish Geotechnical Institute Bulletin 20, 15-19
 Resistance of a rectangular anchor slab. Danish Geotechnical Institute Bulletin 21, 12-13
 Simplified stress determination in soils. Danish Geotechnical Institute Bulletin 20, 5-7
 Stress-strain relationships for sand. Danish Geotechnical Institute Bulletin 20, 8-14
 Three-dimensional effect in stability analysis. Danish Geotechnical Institute Bulletin 21, 10-11

1967
 The philosophy of foundation design; design criteria, safety factors and settlement limits. Proc. Symp. bearing Capacity Settlement Fdns, Duke University, Durham, 1965, 9-13. Vesi, A. B. (ed.)
 Some empirical formulas for the shear strength of Molsand. Proc. Geotechnical Conf., Oslo 1, 175-177. Også i Danish Geotechnical Institute Bulletin 26
 Støttemures bæreevne. (The bearing capacity of retaining walls.) pp. 307-320. B-undervisning og forskning 67. København, Teknisk forlag

1968
 Opening session. Proc. Geotechnical Conf., Oslo 2, 103-104
 Closing session. Proc. Geotechnical Conf., Oslo 2, 263
 A theory for skin friction on piles. Danish Geotechnical Institute Bulletin 25, 5-12

1969
 Tests and formulas concerning secondary consolidation. (med Ivan, Ses.) Proc. 7th Int. Conf. Soil Mech., Mexico

Referencer

Ingeniører fra Danmark
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Geoteknik

Jørgen Brinch Hansen


Bernhard Hermann Köckemann SS.CC., genannt Hermann Köckemann (* 10. Januar 1828 in Ostbevern; † 22. Februar 1892 in Honolulu) gehörte zu den Arnsteiner Patres. Er war von 1882 bis 1892 Apostolischer Vikar der Hawaiischen Inseln.

Leben
Bernhard Köckemann war der Sohn eines Bauern aus Ostbevern in Westfalen, Königreich Preußen. Als 14-Jähriger besuchte er das Gymnasium Paulinum in Münster. Danach trat er in Löwen in die Kongregation von den Heiligsten Herzen Jesu und Mariens (Arnsteiner Patres) ein. Er wurde am 11. April 1851 in den Orden aufgenommen und nahm den Ordensnamen Hermann an. Es folgte ein dreijähriges Hochschulstudium der Theologie in Löwen. Dann wurde als Missionar seines Ordens nach Hawaii geschickt. Dort empfing er am 31. Mai 1862 im Alter von 34 Jahren das Sakrament der Priesterweihe.

Köckemann wurde Pfarrer der noch jungen katholischen Gemeinde und half gelegentlich auch in der Diözesanverwaltung aus, wenn der Bischof durch Krankheit verhindert war. Am 17. Mai 1881 wurde er von Papst Leo XIII. zum Koadjutor des Apostolischen Vikars von Hawaii und zum Titularbischof von Olba ernannt. Am 21. August desselben Jahres empfing er in der Kathedrale des Erzbistum San Francisco durch Erzbischof Joseph Sadoc Alemany y Conill OP die Bischofsweihe. Mitkonsekratoren waren der Eugene O'Connell, Bischof von Grass Valley, und Giovanni Timoleone Raimondi PIME, Apostolischer Vikar von Hong Kong. 1881 wurde ihm vom König der Orden Kalākaua I. verliehen.

Mit dem Tod seines Vorgängers Louis-Désiré Maigret wurde er am 11. Juni 1882 Apostolischer Vikar von Hawaii. Seine Amtszeit war geprägt von der massiven Zuwanderung vom portugiesischen Zuwanderern aus Madeira. Die dabei auftretenden Spannungen konnte er geschickt mildern. Besonders bemühte er sich um die Steigerung der allgemeinen Bildung; hierfür gründete er sehr viele Schulen auf der Insel. Auch begleitete er das Sterben des an Lepra erkrankten Damian de Veuster, mit dem er in brieflichem Kontakt stand. Drei Jahre später starb auch Köckemann. Er wurde auf dem katholischen Friedhof in Honolulu beigesetzt.

Literatur

Josef Heimbucher Max: Die Orden Und Kongregationen Der Katholischen Kirche, 2012 ISBN 5876271063
Hubert Mohr: Katholische Orden und deutscher Imperialismus, Berlin 1965

Weblinks

Römisch-katholischer Geistlicher (19. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Bischof (19. Jahrhundert)
Bischof von Honolulu
Apostolischer Vikar
Titularbischof
Arnsteiner Pater
Deutscher
Person (Ostbevern)
Geboren 1828
Gestorben 1892
Mann

Bernhard Hermann Köckemann


Bu gün, artık olmayan yıllarda, kendisinden önce ve sonra yüz seksen ikişer gün olduğu için yılın tam ortasındaki gündür. 2 Temmuz, artık olmayan yıllarda yılın ilk günüyle, tüm yıllarda da yılın son günüyle haftanın aynı gününe denk gelir.

Olaylar
 1698 - İngiliz mucit Thomas Savery, ilk buhar makinesinin patentini aldı.
 1777 - Vermont, ABD'nin köleliği kaldıran ilk bölgesi oldu.
 1829 - 25.000 kişilik bir Rus Ordusu, Balkanları boydan boya geçerek Burgaz'ı ve Sliven'i teslim aldı.
 1839 - Küba açıklarında, bir köle gemisi olan Amistad'daki 53 köle ayaklandı.
 1900 - Ferdinand von Zeppelin'in yaptığı hava aracı, Almanya'nın Friedrichshafen kenti yakınlarında denendi ve başarılı oldu. Araca "Zeplin" adı verildi.
 1917 - Yunanistan, Osmanlı Devleti'ne savaş ilan etti.
 1932 - Birinci Türk Tarih Kurultayı, Atatürk'ün huzurunda Ankara Halkevi'nde toplandı.
 1932 - Keriman Halis, Türkiye Güzellik Kraliçesi seçildi.
 1934 - Uzun Bıçaklar Gecesi, Ernst Röhm'ün ölümüyle sona erdi.
 1937 - Uçakla ilk dünya turu için yola çıkan Amelia Earhart ve Fred Noonan kayboldu.
 1945 - 15 Yunan mülteciyi öldüren iki kişi, İzmir Saat Kulesi altında idam edildi.
 1951 - Savarona gemisi, Türk Deniz Kuvvetleri'ne devredildi.
 1962 - Walmart perakende zincirinin ilk mağazası, Arkansas Eyaleti'nin Rogers şehrinde açıldı.
 1964 - ABD Başkanı Lyndon B. Johnson, kamu alanlarında ırk ayrımcılığını yasaklayan "Yurttaşlık Hakları Yasası"nı imzaladı.
 1966 - Antalyaspor Kulübü kuruldu.
 1966 - Fransa, Pasifik'teki ilk nükleer bomba denemesini Moruroa adasında gerçekleştirdi. Denemenin kod adı "Aldébaran"dı.
 1972 - Bülent Ecevit, CHP Genel Başkanı seçildi.
 1976 - 1954 yılından beri ayrı olan Kuzey ve Güney Vietnam birleşerek Vietnam Sosyalist Cumhuriyeti'ni kurdu
 1978 - O yıllarda bir gezegen olarak kabul edilen Plüton'un, Charon uydusu keşfedildi.
 1985 - Andrey Gromiko, Yüksek Sovyet Prezidyumu Başkanı olarak atandı.
 1986 - Meksika'da oynanan Dünya Futbol Şampiyonası'nda, Arjantin şampiyon oldu.
 1990 - Hac izdihamı: Mina'da şeytan taşlamaya giden hacı adayları tünelde sıkıştı; 1426 kişi öldü.
 1992 - Olimpiyat Oyunları kapsamında ilk kez New York'ta düzenlenen Dünya Zekâ Oyunları Şampiyona ve Kongresi'nde Türkiye beşinci oldu.
 1993 - Sivas Madımak Oteli yakıldı. Otelde bulunan kişilerden 37'si yanarak öldü.
 2001 - Göğüs kafesine yerleştirildikten sonra dışarıyla herhangi bir bağlantısı kalmayan ilk yapay kalp olan "AbioCor", ilk kez bir hastaya uygulandı.
 2002 - Steve Fossett, tek başına ve mola vermeden dünya çevresini balonla dolaşan ilk insan oldu.
 2003 - Yönetmen Ferzan Özpetek'in Karşı Pencere adlı filmi, İtalya'daki Yabancı Basın Merkezi'nin jüri üyeliğini yaptığı Globo D'Oro (Altın Küre) sinema ödüllerinden, "En İyi Film Ödülü" dahil beşini kazandı.
 2004 - Ağrı'nın Doğubayazıt ilçesinde meydana gelen 5.2 büyüklüğündeki depremde 18 kişi öldü.

Doğumlar
 419 - III. Valentinianus, Batı Roma İmparatoru (ö. 455)
 1492 - Elizabeth Tudor, VII. Henry ve Yorklu Elizabeth'in dördüncü çocukları ve ikinci kızlarıdır (ö. 1495)
 1714 - Christoph Willibald Gluck, Alman besteci (ö. 1787)
 1820 - Juan N. Méndez, Meksikalı general ve siyasetçidir (ö. 1894)
 1862 - William Henry Bragg, İngiliz fizikçi ve Nobel Fizik Ödülü sahibi (ö. 1942)
 1876 - Wilhelm Cuno, Alman siyasetçi ve iş insanı (ö. 1933)
 1877 - Hermann Hesse, Alman yazar, şair ve Nobel Edebiyat Ödülü sahibi (ö. 1962)
 1903 - Alec Douglas-Home, İngiliz siyasetçi (ö. 1995)
 1903 - V. Olav, 1957'den ölümüne kadar Norveç kralı (ö. 1991)
 1904 - René Lacoste, Fransız tenisçi ve Lacoste'nin kurucusu (ö. 1996)
 1906 - Hans Bethe, Alman fizikçi (ö. 2005)
 1914 - Erich Topp, Alman U-bot komutanı (ö. 2005)
 1916 - Hans-Ulrich Rudel, II. Dünya Savaşı'nın Alman bombardıman uçak pilotu (ö. 1982)
 1922 - Pierre Cardin, İtalyan asıllı Fransız modacı (ö. 2020)
 1923 - Wislawa Szymborska, Polonyalı şair (ö. 2012)
 1925 - Patrice Lumumba, Kongo DC'nin ilk Başbakanı (ö. 1961)
 1929 - İmelda Marcos, Filipinler Devlet Başkanı Ferdinand Marcos'un eşi
 1930 - Karl Gerstner, İsviçreli grafik tasarımcı (ö. 2017)
 1930 - Carlos Menem, lakabı El Turco, Arjantinli siyasetçi (ö. 2021)
 1932 - Vytautas Paukštė, Litvanyalı aktör (ö. 2022)
 1936 - Ömer Süleyman, Mısırlı politikacı, diplomat ve ordu generali (ö. 2012)
 1937 - Richard Petty, "Kral" lakaplı eski NASCAR pilotu
 1939 - Sultan bin Muhammed el Kasımi, d. 25 Ocak 1972 Şarika Emiri ve Birleşik Arap Emirlikleri'nin Federal Yüksek Konseyi Üyesi
 1939 - Alexandros Panagoulis, Yunan politikacı ve şair (ö. 1976)
 1942 - Vicente Fox, Meksikalı iş insanı ve eski devlet başkanı (2000-2006)
 1942 - Ahmet Türk, Kürt asıllı Türk siyasetçi
 1943 - Üstün Akmen, Türk tiyatro eleştirmeni ve yazar (ö. 2015)
 1943 - Kevork Malikyan, Türk asılı İngiliz oyuncu
 1946 - Richard Axel, 2004 Nobel Tıp Ödülü sahibi Amerikalı bilim insanı
 1946 - Timur Selçuk, Türk pop müzik yorumcusu, piyanist ve besteci (ö. 2020)
 1947 - Larry David, Amerikalı aktör ve yapımcı (Seinfeld)
 1949 - Hanno Pöschl, Avusturyalı oyuncu
 1951 - Sylvia Rivera, Amerikalı transgender eylemci (ö. 2002)
 1952 - Ahmed Uyahya, Cezayirli siyasetçi
 1957 - Bret Hart, Kanadalı yazar, oyuncu ve emekli profesyonel güreşçi
 1963 - Rositsa Kirilova, Bulgar şarkıcı
 1970 - Yancy Butler, Amerikalı oyuncu
 1973 - Çiğdem Vitrinel, Türk yönetmen, senarist ve yapımcı
 1975 - Elizabeth Reaser, Amerikalı oyuncu
 1976 - Derya Büyükuncu, Türk yüzücü
 1977 - Deniz Barış, Türk futbolcu
 1978 - Jüri Ratas, Eston siyasetçi
 1979 - Rebecca Mader, İngiliz oyuncu
 1983 - Michelle Branch, Amerikalı şarkıcı, söz yazarı ve oyuncu
 1984 - Maarten Martens, Belçikalı futbolcu
 1984 - Johnny Weir, Amerikalı buz patenci
 1985 - Vlatko İlievski, Makedon şarkıcı (ö. 2018)
 1985 - Ashley Tisdale, Amerikalı oyuncu
 1985 - Onur Tuna, Türk sinema, tiyatro ve dizi oyuncusu
 1986 - Lindsay Lohan, Amerikalı oyuncu
 1987 - Esteban Granero, İspanyol futbolcu
 1987 - Ruslana Korşunova, Rus asıllı Kazak manken ve model (ö. 2008)
 1988 - Lee Chung-yong, Güney Koreli futbolcu
 1989 - Dev, Amerikalı elektropop şarkıcısı ve söz yazarı
 1989 - Alex Morgan, Amerikalı kadın millî futbolcu
 1990 - Roman Lob, Alman şarkıcı
 1990 - Margot Robbie, Avustralyalı aktris ve yapımcı
 1990 - Danny Rose, İngiliz millî futbolcu
 1992 - Madison Chock, Amerikalı buz patenci
 1993 - Vince Staples, Amerikalı hip hop sanatçısı
 1993 - Ieva Zasimauskaitė, Litvan şarkıcı
 1994 - Baba Rahman, Ganalı futbolcu
 1995 - Boli Bolingoli-Mbombo, Kongo asıllı Belçikalı futbolcu
 1995 - Enis Bardhi, Makedon millî futbolcu
 2001 - Abraham Attah, kariyeri ve eğitimi için ABD'de yaşayan Ganalı aktör

Ölümler
 1215 - Eisai, geç Heian ve erken Kamakura döneminde yaşamış Japon Budist keşiş (d. 1141)
 1504 - III. Ştefan, 1457-1504 yılları arasında Boğdan Prensi (d. 1433)
 1511 - Hadım Ali Paşa, Sultan II. Bayezid zamanında 1501-1503 ve 1506-1511 dönemlerinde iki kez sadrazamlık yapmış Osmanlı devlet adamı
 1566 - Nostradamus, Fransız hekim, eczacı, kahin ve astrolog (d. 1503)
 1582 - Akechi Mitsuhide, Japonya'da Sengoku döneminde yaşamış samuray generali (d. 1528)
 1743 - Spencer Compton, İngiliz devlet adamı (d. 1673)
 1778 - Jean Jacques Rousseau, İsviçreli filozof (d. 1712)
 1798 - John Fitch, Amerikalı saat yapımcısı ve mucit (d. 1743)
 1843 - Samuel Hahnemann, Alman hekim (d. 1755)
 1850 - Robert Peel, Birleşik Krallık Başbakanı (d. 1788)
 1914 - Joseph Chamberlain, Büyük Britanyalı devlet adamı (d. 1836)
 1915 - Porfirio Díaz, Meksika Devlet Başkanı (d. 1830)
 1921 - Salih Zeki, Türk matematik bilgini, bilim tarihçisi ve astronom (d. 1864)
 1924 - Matsukata Masayoshi, Japonya'nın dördüncü başbakanı (d. 1835)
 1934 - Ernst Röhm, Alman subay, siyaset adamı ve SA'nın kurucusu ve kumandanı (d. 1887)
 1949 - Georgi Dimitrov, Bulgaristan'da sosyalist yönetimin kurucusu ve ilk Başbakanı (d. 1882)
 1955 - Fatma Seher Erden (Kara Fatma), Türk kadın asker, Türk Kurtuluş Savaşı kahramanlarından ve İstiklal Madalyası sahibi (d. 1888)
 1961 - Ernest Hemingway, Amerikalı yazar ve Nobel Edebiyat Ödülü sahibi (İntihar) (d. 1899)
 1973 - Betty Grable, Amerikalı aktris (d. 1916)
 1977 - Vladimir Nabokov, Rus yazar (d. 1899)
 1989 - Andrey Gromiko, Sovyet diplomat ve Dışişleri Bakanlarından (d. 1909)
 1989 - Franklin Schaffner, Amerikalı film yönetmeni (d. 1920)
 1989 - Hasan Esat Işık, Türk siyaset adamı ve diplomat (d. 1916)
 1991 - Lee Remick, Amerikalı aktris (d. 1935)
 1993 - Asım Bezirci, Türk yazar (d. 1927)
 1993 - Behçet Sefa Aysan, Türk şair (d. 1949)
 1993 - Hasret Gültekin, Türk sanatçı (d. 1971)
 1993 - Muhlis Akarsu, Türk halk ozanı (d. 1948)
 1993 - Nesimi Çimen, Türk halk ozanı (d. 1931)
 1994 - Andrés Escobar, Kolombiyalı millî futbolcu (d. 1967)
 1996 - Saniye Can, Türk Halk Müziği sanatçısı (d. 1930)
 1997 - James Stewart, Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1908)
 1999 - Mario Puzo, Amerikalı yazar ve En İyi Uyarlama Senaryo Akademi Ödülü sahibi (d. 1920)
 2002 - Earle Brown, Amerikalı besteci (d. 1926)
 2007 - Beverly Sills, Amerikalı soprano (d. 1929)
 2009 - Bruno de Leusse, Fransız diplomat (d. 1916)
 2010 - Beryl Bainbridge, İngiliz roman yazarı (d. 1932)
 2011 - Itamar Franco, Brezilyalı siyasetçi (d. 1930)
 2011 - Özcan Tekgül, Türk oryantal dans sanatçısı, sinema ve tiyatro oyuncusu (d. 1941)
 2013 - Douglas Engelbart, Norveç asıllı Amerikalı mucit (d. 1925)
 2013 - Fevziye Fuad, İran şahı Muhammed Rıza Pehlevi'nin ilk eşi (d. 1921)
 2016 - Caroline Aherne, İngiliz ünlü komedyen ve oyuncu (d. 1963)
 2016 - Michael Cimino, Amerikalı yönetmen ve En İyi Yönetmen Akademi Ödülü sahibi (d. 1939)
 2016 - Roger Dumas, Fransız oyuncu (d. 1932)
 2016 - Rudolf Kalman, Macar asıllı Amerikan matematiksal sistem teoristi (d. 1930)
 2016 - Michel Rocard, Fransız siyasetçi ve Fransa Başbakanı (d. 1930)
 2016 - Elie Wiesel, Romanya doğumlu Yahudi edebiyatçı ve Nobel Barış Ödülü sahibi (d. 1928)
 2017 - Chris Roberts, Alman şarkıcı ve aktör (d. 1946)
 2019 - Şeref Bakşık, Türk siyasetçi (d. 1927)
 2019 - Costa Cordalis, Yunan asıllı Alman müzisyeni, şarkıcısı ve kayakçı (d. 1944)
 2019 - Lee Iacocca, Amerikalı iş insanı (d. 1924)
 2019 - Lis Verhoeven, Alman oyuncu ve tiyatro yönetmeni (d. 1931)
 2019 - Bruce Wallrodt, Avustralyalı Paralimpik atlet (d. 1951)
 2020 - Nikolay Kapustin, Rus besteci ve piyanist (d. 1937)
 2020 - Wanderley Mariz, Brezilyalı siyasetçi ve avukat (d. 1940)
 2020 - Tilo Prückner, Alman aktör (d. 1940)
 2021 - Jolien Verschueren, Belçikalı kadın cyclo-cross yarışçısı (d. 1990)
 2022 - Peter Brook, İngiliz tiyatro ve sinema yönetmeni (d. 1925)
 2022 - Susana Dosamantes, Meksikalı aktris (d. 1948)
 2023 - Milan Milutinović, Sırp siyasetçi ve eski Sırbistan Cumhurbaşkanı (d. 1942)
 2023 - Theo Pahlplatz, Hollandalı profesyonel futbolcu (d. 1947)

Tatiller ve özel günler
 Dünya UFO Günü

0702
02

2 Temmuz