Erik Belton Evers Bruhn (3 October 1928 – 1 April 1986) was a Danish danseur, choreographer, artistic director, actor, and author.

Early life
Erik Bruhn was born in Copenhagen, Denmark, the fourth child and first son of Ellen (née Evers), owner of a hairdressing salon, and third child of Ernst Bruhn. His parents married shortly before his birth. Bruhn began training with the Royal Danish Ballet when he was nine years old, and made his unofficial début on the stage of Copenhagen's Royal Opera House in 1946, dancing the role of Adonis in Harald Lander's ballet Thorvaldsen.

Career
He was taken permanently into the company in 1947 at the age of eighteen. Bruhn took the first of his frequent sabbaticals from the Danish company in 1947, dancing for six months with the short-lived Metropolitan Ballet in England, where he formed his first major partnership, with the Bulgarian ballerina Sonia Arova. He returned to the Royal Danish Ballet in the spring of 1948 and was promoted to soloist in 1949, the highest level a dancer can attain in the Danish ballet. Later in 1949, he again took a leave of absence and joined American Ballet Theatre in New York City, where he would dance regularly for the next nine years, although his home company continued to be the Royal Danish Ballet.

The turning point in Bruhn's international career came on 1 May 1955 with his début in the role of Albrecht in Giselle partnering Dame Alicia Markova, nearly twenty years his senior, in a matinée with Ballet Theatre in New York after only three days of rehearsal. The performance caused a sensation. Dance critic John Martin, writing in The New York Times, called it "a date to write down in the history books, for it was as if the greatest Giselle of today were handing over a sacred trust to what is probably the greatest Albrecht of tomorrow." In an article entitled "The Matinée that Made History" in Dance News in June 1955, P. W. Manchester wrote:

Technically exacting as it is, the role of Albrecht is not beyond the capabilities of any competent premier danseur, and Erik Bruhn is infinitely more than that; he is probably the most completely equipped male dancer of the day, with the flawlessly clean technique that comes only through a combination of enormous talent allied to correct day-by-day training from childhood ... If his dancing was magnificent, and it was, his partnering of and playing to Markova were no less so. The result was one of those electrifying performances when everyone both in the audience and on the stage is aware that something extraordinary is happening.

Bruhn formally resigned from the Danish ballet in 1961, by which time he had become internationally known as a phenomenon, although he continued to dance periodically with the company as a guest artist. In May 1961, he returned to Ballet Theatre for its New York season. In its 5 May issue, Time magazine published a major article on the dancer and his art:

Back home Bruhn, 32, is the idol of the Royal Danish Ballet, where he has brought new life to the classic roles reserved for a premier danseur noble. His technical credentials include a fine dramatic sense and an ability to leap with a high-arching grace, to turn with cat quickness and fluidity on the ground or in midair, to project emotion with vivid movements of arms, legs and body. But Bruhn long ago became aware that "technique is not enough," and he is remarkable for the feeling of tension he can convey by his mere presence. Poised and trim (5 ft. 7 in., 140 lbs.), he somehow rivets an audience with the promise of action before he has danced a step ... As Bruhn soars ever closer to his apogee, he spends restless nights reviewing roles in his mind. He has surprisingly little of the vanity that goads most performers; he does not want audiences to pay, he says, "only to see me jump." Furthermore, he would rather "be bad in a good ballet than be great in a bad ballet." But to be great in a good ballet? To do it, says Erik Bruhn, "it is important, even if you performed a role the night before, to think, 'This is the first time this is going to happen.' "

During the next 10 years, Bruhn formed long relationships as a guest artist not only with Ballet Theatre but with most all of the major ballet companies in Europe and North America, including the New York City Ballet, the Joffrey Ballet, the National Ballet of Canada, the Paris Opera Ballet, and London's Royal Ballet. He was best known for his lead roles in La Sylphide, Giselle, Frederick Ashton's Romeo and Juliet, and Swan Lake. John Cranko made Daphnis and Chlöe on him in 1962 at the Stuttgart Ballet, which Bruhn considered his favorite from amongst the ballets created specifically for him. He was also acclaimed in dramatic roles, such as Jean in Birgit Cullberg's Miss Julie, the Moor in José Limón's The Moor's Pavane, and Don José in Roland Petit's Carmen. In addition to Sonia Arova, Bruhn had significant dance partnerships with a large and unusually varied number of ballerinas: the Americans Cynthia Gregory, Nora Kaye, Allegra Kent, and Maria Tallchief; the Russian Natalia Makarova; the Dane Kirstin Simone; the British Nadia Nerina; and, most famously, with the Italian Carla Fracci.

In his book, Beyond Technique (1968), Bruhn discussed his thoughts on partnering:
It has been noticed that I have been able to work with many different kinds of ballerinas, and on most occasions we succeeded in becoming a team if only for a season or two. And that is because I always wanted to relate to them. I don't remain the same. Each ballerina is different; she has a special flavor or she wouldn't be a ballerina. This would color my style and shape my approach. I remain true to myself, but I let her flavor color me as mine colors her ... A good partnership can somehow crystallize something that you have been doing already. When the right people come together, they bring the right thing out of each other ... With the right person, it becomes a situation of being rather than playing ...The role absorbs you and you become it. And then it seems like you can do nothing wrong because you are so totally absorbed by this being.

Awards and retirement

Bruhn was made a Knight of the Order of the Dannebrog, one of Denmark's highest honors, in 1963, the same year he was awarded the Nijinsky Prize in Paris. After retiring as a danseur noble in 1972, Bruhn danced character roles, such as Madge the Witch in La Sylphide, Dr. Coppelius, and Petrushka. He was director of the Swedish Opera Ballet from 1967 to 1973 and the National Ballet of Canada from 1983 until his death in 1986. Although twice offered the directorship of the Royal Danish Ballet, he twice declined the post. His productions of full-length classical ballets, such as La Sylphide,Giselle, Coppélia, and his somewhat controversial Swan Lake for the National Ballet of Canada, were well received, as were his stagings of pas de deux from the Bournonville repertoire. A superb teacher and coach, Bruhn was dedicated to imparting purity of form and dance as drama not spectacle. He believed in "complete identification" with the character being portrayed, "but under complete control. Because if you lose yourself completely, you cannot communicate." In 1974, he played a leading role in the stage play Rashomon with Susse Wold in Denmark, for which he won acclaim.

Personal life
Bruhn met Rudolf Nureyev, the celebrated Russian dancer, after Nureyev defected to the West in 1961. Nureyev was a great admirer of Bruhn, having seen filmed performances of the Dane on tour in Russia with the American Ballet Theatre, although stylistically the two dancers were very different. Bruhn became the great love of Nureyev's life and the two remained close for 25 years, until Bruhn's death.

Death
Bruhn died in Toronto General Hospital on 1 April 1986 at the age of 57. His death was attributed to lung cancer. However, according to Pierre-Henri Verlhac, he might have died of AIDS. He is buried in an unmarked grave at Mariebjerg Cemetery in Gentofte, an affluent northern suburb of Copenhagen, near the house where he grew up.

Dance critic John Rockwell, in his obituary of Bruhn, noted:

Mr. Bruhn was valued more as an epitome of manly elegance and for the sensitivity of his acting than as a virtuoso technician. As a partner he was grave and deferential, yet he never subsided meekly into the background. And as a poetic actor, he lifted male leading roles in the classic ballets to a new prominence... Mikhail Baryshnikov [said] "He was indisputably one of the greatest dancers we have ever seen, and his dignity and style have been a model to us all, which can not be replaced."

Clive Barnes had named Bruhn "the greatest male classical dancer of his time" when Bruhn retired in 1972. In an appreciation of Bruhn's accomplishments published in The New York Times shortly after his death, dance critic Anna Kisselgoff said:

He was, then, the model of perfection as a dancer – precise in every step, beautifully placed, a virtuoso technician, noble in bearing, elegant in every gesture. His line was extraordinary, his leg beats – a legacy of his Danish training – amazing. He was one of the few dancers who could bring the house down simply by executing a series of entrechats as James in La Sylphide. The steps, no matter how brilliantly executed, were always part of a deeper concept, part of a characterization. Erik Bruhn was a complete dancer – a far cry from the highly specialized artist he was often made out to be... His moral example to the rest of ballet came through the concentration and seriousness with which he committed himself to every role.

Bruhn authored Beyond Technique with photos by Fred Fehl (1968, reissued as No. 36 of "Dance Perspectives" in 1973), and with Lillian Moore he co-authored Bournonville and Ballet Technique: Studies and Comments on August Bournonville's Etudes Choregraphiques (1961, reprinted 2005). He was the subject of the book Erik Bruhn: Danseur Noble (1979) by John Gruen, written with his cooperation and based in part on extensive interviews. A 2008 biography in Danish by Alexander Meinertz, Erik Bruhn – Billedet indeni (The Picture Within), has yet to be translated into English.

Bruhn was posthumously recognized in 1987 for "exemplary contributions to Canada and its culture" as the first recipient of the annual Pagurian Award for Excellence in the Arts.

In 2014 Heritage Toronto erected a plaque to him outside 135 George Street South in the St Lawrence Market area of Toronto. He lived there for many years.

Legacy
In a codicil to his will, Bruhn left part of his estate for the establishment of The Erik Bruhn Prize, recognizing dancers from the three companies with which he was most closely associated: the Royal Danish Ballet, American Ballet Theatre, and the National Ballet of Canada, each of which are invited to send one male and one female dancer to the competition, held in Toronto, Ontario, Canada. Bruhn specified that the prize be awarded to two young dancers who "reflect such technical ability, artistic achievement and dedication as I endeavoured to bring to dance." Competitors for the prize are between the ages of 18 and 23 and are selected by their respective Artistic Directors. For the competition, each dancer performs in a classical pas de deux and variations and a contemporary pas de deux or solo work.

The first Erik Bruhn Prize was awarded in 1988.

Filmography
A few of Bruhn's performances have been preserved, several of which are available on DVD and online:
Symphonie fantastique, filmed in 1948 with the Royal Danish Ballet, choreography by Léonide Massine. A work film, shot without sound and showing the dancers in practice dress. Available on DVD through the Dance Film Archive of Ohio State University.
Pas de deux, choreographed by Roland Petit, with the French ballerina Zizi Jeanmaire in the 1952 Goldwyn film Hans Christian Andersen. Available on DVD.
Four short pieces were filmed in 1955 at Jacob's Pillow: Giselle Act II pas de deux with Alicia Alonso; and the Don Quixote pas de deux, Giselle Act II pas de deux, and The Nutcracker Act II pas de deux, all with Mary Ellen Moylan.
The Ed Sullivan Show (25 August 1957) with Nora Kaye in the Black Swan pas de deux from Swan Lake.
The Bell Telephone Hour broadcasts: Don Quixote pas de deux with Maria Tallchief (from 1961); Act II of La Sylphide (1962) and a pas de deux from Romeo and Juliet choreographed by Bruhn (1967), both with Carla Fracci; the Black Swan pas de deux with Sonia Arova (1963), and the Act III pas de deux from Coppélia, also with Arova (1963). Available on the DVD "Rudolf Nureyev & Erik Bruhn – Their Complete Bell Telephone Hour Performances (1961–1967)," which also includes Tallchief and Nureyev dancing a pas de deux from Flower Festival in Genzano choreographed by Bruhn after Bournonville (from 1962).
"The Art of the Pas de Deux": pas de deux from Don Quixote with Maria Tallchief; includes Tallchief and Nureyev in the Flower Festival in Genzano pas de deux choreographed by Bruhn. Available on DVD. Both performances are from "The Bell Telephone Hour" broadcasts and both also can be seen on the DVD "The Art of Maria Tallchief."
Full-length Giselle with Carla Fracci and American Ballet Theatre (1969), which has been criticized for its eccentric camera work. Available on DVD.
Erik Bruhn: I'm the Same, Only More – A Personal Portrait of the Legendary Dancer (2002), a posthumous 42-minute film biography by his friend, the Danish filmmaker Lennart Pasborg, includes performance footage and a recorded monologue by Bruhn used as a voice-over for clips and stills. Won an award at Cannes for use of archival material.

Performance reviews and critiques
"Danseur Noble". Time. 5 May 1961
"The High & the Mighty". Time. 10 December 1965
Review of Giselle video (1969)
"Lady of the Still Point". Time. 14 July 1975
"Erik Bruhn's Syphide at Ballet Theater". The New York Times. 26 May 1983
Erik Bruhn – "Epitome of the Danseur Noble". The New York Times. 13 April 1986

References

External links
Ballet Encyclopedia
ABT Biography and Credits
The National Ballet of Canada Biography
Archive footage of Alicia Alonso and Erik Bruhn in Pas de Deux from Giselle, Act II in 1955 at Jacob's Pillow
Erik Bruhn entry in the Columbia Encyclopedia
Erik Bruhn entry in the Concise Encyclopædia Britannica
glbtq Biography
Obituary by John Rockwell, The New York Times, 2 April 1986

I'm the Same Only More review, The New York Times
Erik Bruhn on Google Video
Erik Bruhn on YouTube
Bournonville and Ballet Technique (1961) by Erik Bruhn on-line text
Review of Erik Bruhn – Billedet indeni (in English)

1986 deaths
1928 births
Danish male ballet dancers
Danish expatriates in Canada
AIDS-related deaths in Canada
Gay dancers
Danish gay actors
Male actors from Copenhagen
20th-century Danish male actors
20th-century ballet dancers
LGBT choreographers
Deaths from cancer in Ontario
Deaths from lung cancer in Canada
20th-century Danish LGBT people
Burials at Mariebjerg Cemetery

Erik Bruhn


مدينة أوباما  هي مدينة يابانية تقع في محافظة فوكوي. تطل على خليج واكاسا وتبعد من أربع إلى خمس ساعات بالقطار من العاصمة طوكيو.

الاقتصاد
تعتمد المدينة أساسا على الصيد كصنعة رئيسية لسكانها.

العلاقة مع باراك أوباما
حظيت المدينة باهتمام كبير بسبب تشابه اسمها مع اسم الرئيس الأمريكي باراك أوباما، كما استفاد بعض قام بعض سكان هذه المدينة بوضع صوره في أغلب المطاعم والأماكن  العامة.

توأمة

مدن أخوة
 نارا، نارا، اليابان
 كاواغويه، سايتاما،

مدن صديقة
 شيان،
 فوجينوميا،

مراجع

وصلات خارجية
 موقع مدينة أوباما

أوباما
مدن ساحلية في اليابان
مدن محافظة فوكوي

أوباما (فوكوي)


O Ford Falcon é uma linha de modelos de automóveis produzidos pela Ford de 1960 a 1970.

Em contraste com seus concorrentes, o Falcon foi desenvolvido como uma versão reduzida do sedã Ford Galaxie. Ao longo de sua produção, o Falcon foi oferecido nos mesmos estilos de carroceria de sua contraparte Galaxie, incluindo sedãs de duas e quatro portas, cupês e conversíveis de duas portas, peruas de duas e quatro portas e picapes (servindo de base para a Ford Ranchero). Durante sua produção, o Falcon serviu de base para várias linhas de veículos da Ford, incluindo a 1ª geração do Ford Mustang e das vans Ford Econoline/Ford Club Wagon.

Durante a década de 1960, a Ford produziu três gerações do Falcon, todas derivadas da mesma arquitetura de plataforma. Para o ano-modelo de 1970, o Falcon foi substituído pelo Ford Maverick, até a introdução do Ford Granada em 1975, o chassi do Ford Falcon de 1960 foi usado durante o ano modelo de 1980 na América do Norte e até 1991 na Argentina. Após sua descontinuação inicial em 1970, a Ford comercializou um segundo Falcon "1970½", servindo como sua série intermediária de preço mais baixo, abaixo do Ford Fairlane e do Ford Torino.

De 1959 a 1969, o Falcon foi fabricado pela Ford em várias instalações na América do Norte.

Gerações

Primeira geração (1960-1963)
Carrocerias:
Sedã 4 portasSedã 2 portasPerua 5 portasPerua 3 portasCupê 2 portasConversível 2 portasPicape leve 2 portasFurgão 2 portas

Segunda  geração (1964-1965)
Carrocerias:
Sedã 4 portasSedã 2 portasPerua 5 portasPerua 3 portasCupê 2 portasConversível 2 portasPicape leve 2 portasFurgão 2 portas

Terceira geração (1966-1970)
Carrocerias:
Sedã 4 portasCupê 2 portasPerua 5 portas

Ligações externas
Falcon Club of America
The Ford Falcon Registry
The Ford Falcon News
Falcon argentino
Fórum sobre o Falcon argentino

Falcon (América do Norte)
Veículos com tração traseira
Automóveis de 1959
Automóveis da década de 1960
Automóveis da década de 1970

Ford Falcon (América do Norte)


Katakana (片仮名, カタカナ), Japonca yazmak için kullanılan hece yazısı. Kanji adı verilen Çince yazı karakterlerinin bir parçasının kullanılmasıyla oluştu. Daha çok rahipler tarafından kullanılmaya başlandı. Japonya'daki dil reformları ile yabancı kökenli kelimelerin yazımında kullanılmaya başlandı.

Ayrıca sadeleştirme sonrası kullanımdan kalkan ヰ=(w)i ve ヱ=(w)e diye iki harf daha bulunurdu.

Japonca'nın diğer yazım dizileri

 Kanji
 Hiragana

Kana
Hece yazısı

Katakana


Draman Haminu (d. 1 Nisan 1986, Gana)
Ganalı millî futbolcudur.

2006 yılında Kızıl Yıldız'dan cüzi bir miktar karşılığı 20 yaşındayken Gençlerbirliği'ne geldi. Geldiğinde Gana millî futbol takımı adına 2006 FIFA Dünya Kupası'nda 22 Haziran 2006 tarihinde ABD takımına bir gol kaydeden ve takımda düzenli forma giyme fırsatı bulan Draman, 2007-2008 sezonuna girilirken takımın başına henüz bir haftadır geçmiş Ersun Yanal'dan habersiz Ruslarla görüşen İlhan Cavcav tarafından kısa bir süre içinde 3 milyon Euro karşılığında Lokomotiv Moskva'ya satıldı. Cavcav'ın bu satışı, futbolcunun gönderilmesine karşı olan Yanal tarafından uygun karşılanmamış ve transferin hemen sonrasında Yanal görevinden istifa etmiştir.

Dış bağlantılar
 Gençlerbirliği'nde oynadığı maçlar

1986 doğumlular
Ganalı futbolcular
2006 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
Gana millî futbol takımı futbolcuları
Yaşayan insanlar
Süper Lig futbolcuları
2006 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2008 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
2010 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
Ganalı gurbetçi futbolcular
FK Lokomotiv Moskva futbolcuları
FK Kuban futbolcuları
AC Arles-Avignon futbolcuları
FK Crvena zvezda futbolcuları
Asante Kotoko SC futbolcuları
Gil Vicente FC futbolcuları
Sırbistan'daki gurbetçi futbolcular
Gençlerbirliği SK yabancı futbolcuları
Rusya'daki gurbetçi futbolcular
Fransa'daki gurbetçi futbolcular
Portekiz'deki gurbetçi futbolcular
Rossiyskaya Premyer-Liga futbolcuları
Ligue 2 futbolcuları
Primeira Liga futbolcuları
Portekiz'deki Ganalı gurbetçiler
Fransa'daki Ganalı gurbetçiler
Rusya'daki Ganalı gurbetçiler
Türkiye'deki Ganalı gurbetçiler
Orta saha futbolcuları
Forvet futbolcular

Haminu Dramani


284945 Saint-Imier este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
284945 Saint-Imier este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Vicques de Michel Ory. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,07 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 4,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 284001-285000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2010
Centura de asteroizi

284945 Saint-Imier


In der Liste der Kulturdenkmale in Bettendorf sind alle Kulturdenkmale der luxemburgischen Gemeinde Bettendorf aufgeführt (Stand: 24. Juli 2023).

Kulturdenkmale nach Ortsteil

Bettendorf

|}

Moestroff

|}

Gilsdorf

|}

Legende: PCN – Immeubles et objets bénéficiant des effets de classement comme patrimoine culturel national; IS – Immeubles et objets inscrits à l'inventaire supplémentaire

Weblinks

Quelle
 Liste des immeubles et objets beneficiant d'une protection nationales, Nationales Institut für das gebaute Erbe, Fassung vom 9. Juni 2022, S. 8 f. (PDF)

Bettendorf
!Kulturdenkmal

Liste der Kulturdenkmale in Bettendorf (Luxemburg)


Lene Børglum (født d. 21. august 1961) er en dansk filmproducer.

Karriere
Børglum var en af stifterne og medejerne af produktionsselskabet Zentropa. Fra 1992 til 2007 spillede Børglum en afgørende rolle i forhold til Zentropas udvikling til at blive et af Europas største uafhængige produktionsselskaber. I Zentropa håndterede Børglum international finansiering på en lang række produktioner, herunder Lars von Triers kritikerroste og prisvindende tv-serie Riget  (1994, 1996) samt filmene Breaking the Waves (1996), Idioterne (1998), Dancer in the Dark (2000). Dertil var Børglum executive producer på Triers film Dogville (2003), Manderlay (2005) og Direktøren for det hele (2006).

Efter Børglum forlod Zentropa i 2007, har hun været executive producer på den svenske instruktør Lukas Moodyssons første engelsksprogede film Mammoth (2009) og Nicolas Winding Refns film Valhalla Rising (2009). Efter deres succesfulde samarbejde på Valhalla Rising, gik Børglum og Refn sammen om at stifte produktionsselskabet Space Rocket Nation i januar 2008.

I Space Rocket Nation har Børglum produceret Nicolas Winding Refns film Only God Forgives  (2013), der har Ryan Gosling og Kristin Scott Thomas på rollelisten, Liv Corfixen s dokumentarfilm My Life Directed by Nicolas Winding Refn (2014) og Refns seneste film The Neon Demon (2016). Børglum har adskillige internationale film- og tv-projekter i udvikling. Både Only God Forgives og The Neon Demon er blevet udtaget til hovedkonkurrencen om Den Gyldne Palme på Cannes Film Festival i henholdsvis 2013 og 2016.

Filmografi
 Riget (1994, 1996)
 Breaking the Waves (1996)
 Idioterne (1998)
 Dancer in the Dark (2000)
 Dogville (2003)
 Manderlay (2005)
 Direktøren for det hele (2006)
 Mammut (2009)
 Valhalla Rising (2009)
 Only God Forgives (2013)
 The Neon Demon (2016)

Dokumentarfilm
 My Life Directed by Nicolas Winding Refn (2014)
 Eskimo Diva (2015)

Referencer

Eksterne henvisninger

Filmproducere fra Danmark
Alumni fra Copenhagen Business School

Lene Børglum


Friheden fører folket på barrikaderne er et maleri af Eugène Delacroix, det anses som et af fransk kunsts mesterværker. Det forestiller et slag under Julirevolutionen i 1830. En kvinde med blottede bryster hæver i triumf det franske flag mod himlen.

Kunstneren
Delacroix sagde til sin bror mens han arbejde på værket:

Motiv

Maleriet forestiller en kvinde, der personificerer friheden, med det franske flag, trikoloren, i den ene hånd og en riffel i den anden, og fører folk over barrikaden. Som hovedklæde hun kaldte en frihedshue.

Modtagelse
Friheden fører folket på barrikaderne blev vist på Salonen 1831. Den franske regering købte maleriet i 1831 til 3.000 francs.

Gengivelse på andre steder
Den kvindelie frontfigur med trikoloren har prydet den franske pengeseddel, 100 francen, indtil euroen blev indført.

Hærværk
Maleriet blev 7. februar 2013 udsat for hærværk, da en kvinde oversprøjtede det med spraymaling, og skrev AE911 i maleriets nederst højre hjørne, en reference til konspirationsteorien om angrebet på World Trade center.

Værket som inspiration
 Den danske kunstner Peter Carlsen har lavet en dansk version af maleriet.

 Det siges, at kvinden på maleriet er den afgørende inspiration til Frihedsgudinden i New York.

 Den bevæbnede dreng til højre for kvindelige figur inspirerede den franske forfatter Victor Hugo til karakteren af Gavroche i sin roman Les Misérables.

 Det britiske band Coldplay brugte Friheden fører folket på barrikaderne til omslaget af udgivelsen i juni 2008 Viva la Vida or Death and All His Friends.

 Bandet Laibach brugte Friheden fører folket på barrikaderne, sammen med billedet af en trommeslager, på en officiel band t-shirt fra 2012.

Referencer

Litteratur
 Danmark 2009 : et historiemaleri af Peter Carlsen,

Eksterne henvisninger

 CED | Delacroix: Liberty Leading the People - Accidental Icon? (26 min)  film
 BBC Radio 4:s In Our Time
 July 28: Liberty Leading the People | artble.com

Malerier fra 1830
Malerier af Eugéne Delacroix

Friheden fører folket på barrikaderne


6655 Nagahama este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6655 Nagahama este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Dynic de Atsushi Sugie. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,00 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 10,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Familia Eos

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

6655 Nagahama


Srednjovjekovna utvrda Belecgrad je višeslojni objekt u gradu Zlataru.

Opis
Ostaci srednjovjekovne utvrde Belecgrad nalaze se na jugozapadnim obroncima Ivanščice, na oko 3 km sjeverno od današnjeg naselja Belec. Trapezoidnog tlocrta položena je u smjeru sjeverozapad-jugoistok na hrptu brijega od 580 m nadmorske visine, nepristupačnom sa sjeverne, istočne i južne strane. Jezgru utvrde činio je dvokatni palas u krajnjem sjevernom djelu, objekt na istočnoj strani i obrambeni bedemi. Gradnja utvrde datira se na prijelaz 13. u 14. stoljeća. U povijesnim izvorima prvi put se spominje 1334., kao "castrum Belech". Napuštena je polovicom 18. stoljeća. Po svojoj unutarnjoj organizaciji pripada skupini jednostavnijih utvrda, dok je svojim prostornim položajem imala bitno strateško značenje i ubraja se, kao središnja, u granične utvrde smještene na južnoj strani najduže i najviše planine u sjevernoj Hrvatskoj.

Izvori

Vanjske poveznice
 Utvrda Belecgrad
 Turistička zajednica Grada Zlatara / Baština i lokaliteti: Belecgrad
 Planinarenje.hr – Belec » Belecgrad » Babin Zub » Belige » Ivanščica

Građevine u Zlataru
Utvrde u Hrvatskoj
Ivanščica

Utvrda Belecgrad


Psilocybe cubensis (Franklin Sumner Earle, 1906 ex Rolf Singer, 1948) din încrengătura Basidiomycota în familia Hymenogastraceae și de genul Psilocybe, denumită în popor sub numele comun cu alte specii ciupercă halucinogenă este o specie saprofită de ciuperci halucinogene din încrengătura Basidiomycota în familia Hymenogastraceae și de genul Psilocybe. Această specie, originară din Africa tropicală, dar prim-descoperită în Cuba, este foarte răspândită în zonele calde ale lumii, incluzând Europa de Sud, unele specii precum Psilocybe semilanceata fiind prezente și în România. Se dezvoltă pe balegă, excremente de animale, de asemenea și pe sol gras, humos sau putregaiuri vegetale.

Aceste ciuperci sunt folosite atât în scopuri medicinale pentru tratarea depresiei, sindromului de stres posttraumatic, anxietății și a altor tulburări psihice și psiho-emoționale cât și în scopuri recreative datorită efectelor ce pot varia de la stări plăcute de relaxare, creativitate sporită, bucurie la stări profunde de introspecție, viziuni, halucinații, iluzii, psihoză, în funcție de doză și de modul de administrare, de persoana care le consumă, și de mediul in care acestea sunt consumate. Este foarte important de ținut cont de faptul că orice substanțe ce acționează asupra psihicului și a percepției (cofeină, alcool, cannabis, antidepresive, opioide, etc.) combinate intre ele pot avea un efect cumulativ ce poate duce la experiențe neplăcute, traumatice, sau cu un final tragic.

Numele generic este derivat pe de o parte din cuvântul grecesc (=subțire) și pe de alta din cuvântul latin (ajustat) (=de proveniență cubană) pentru epitet.

Taxonomie
În 1906, această specie a fost descrisă pentru prima oară ca Stropharia cubensis  de către micologul american Franklin Sumner Earle în Cuba.

În 1907 a fost identificată sub denumirea Naematoloma caerulescens în regiunea Tonkin de Narcisse Théophile Patouillard, descrisă în volumul 23 al jurnalului micologic Bulletin de la Société mycologique de France, în timp ce în 1941 a fost numită independent Stropharia cyanescens de William Alphonso Murrill în Florida. După ce cunoscutul micolog german Rolf Singer a dat speciei numele valabil până în prezent (2019),  a mai încercat să îmbine taxonul său cu cel al lui Patouillard, creând variația Psilocybe cubensis var. caerulescens în 1958. Aceste sinonime au fost ulterior atribuite speciei Psilocybe cubensis.

Descriere
 Pălăria: are un diametru de aproximativ 4-7 cm (cultivată până la 10 cm), fiind inițial ușor ascuțită, în formă de clopot, apoi, la maturitate, devine din ce în ce mai aplatizată și la mijloc adesea ușor cocoșată. Cuticula este netedă, mat lucioasă și la umezeală ceva lipicioasă. Coloritul pălăriei variază între albicios, ocru-galben, galben-portocaliu până brun roșcat. dar întotdeauna ceva mai deschis spre margine.
 Lamelele: cu lameluțe intermediare stau des, fiind destul de late și sinuos aderente la picior. Coloritul, inițial ocru, schimbă în galben-maroniu, devenind în sfârșit brun-măsliniu.
 Piciorul: are o înălțime de 5-8 cm (cultivat: 15 cm) și o lățime de 0,5-1,5 cm (cultivat până la 2,5 cm), fiind plin, destul de stabil, cilindric și ușor îngroșat spre bază. Tija este albicioasă cu nuanțe ocru-gălbuie, fiind străbătută de fibre colorate ceva mai închis, la bază de culoare brun-portocalie. Poartă un inel canelat, maroniu, inițial destul de bătător la ochi, care devine din ce în ce mai subțire și de culoare aproape negricioasă.
 Carnea: este compactă, apoasă și albicioasă până la maroniu deschis. Mirosul este făinos neplăcut, cu gust dezgustător. Când  se efectuează o secțiune, își modifica culoarea la albastru în 30-60 de minute.
 Caracteristici microscopice: are spori elipsoidali până aproape ovoizi, netezi, cu o mărime de 11,5-17 x 8-11 microni. Pulberea lor este brun-măslinie până brun-purpurie. Basidiile poartă mereu 4 spori.
 Reacții chimice: nu sunt cunoscute.

Specia cultivată este clar mai puternic dezvoltată decât cea care apare în natură. Mai departe, cuticula este de culoare mai închisă.

Confuzii
Un culegător de ciuperci care nu știe de neexistența acestei specii la noi în țară, ar putea să țină următoarele soiuri pentru Psilocybe cubensis: Hebeloma crustuliniforme (otrăvitor), Panaeolus cyanescens (psihotrop), Panaeolus fimicola (psihotrop), Panaeolus guttulatus (otrăvitor), Panaeolus papilionaceus (otrăvitor), Psilocybe allenii sin. Psilocybe cyanofriscosa (psihotrop), Psilocybe bohemica sin. Psilocybe serbica (psihotrop), Psilocybe semilanceata sin. Panaeolus semilanceatus (psihotrop) precum Stropharia semiglobata sin. Protostropharia semiglobata (necomestibil) sau chiar cu mortala Galerina marginata.

Specii asemănătoare în imagini

Cultivare

Tehnica PF-Tek a făcut creșterea acestei ciuperci foarte ușoară, folosind materiale disponibile tuturor. Metoda de creștere prezentată este bazată pe PF-Tek, dar include câteva modificări testate în timp.

Se folosesc borcane cu gura deschisă sau pahare de băut mai mari (fiind să fie drepte și fără umeri pentru a putea scoate "prăjitura" din borcan întreagă în momentul în care este colonizată) și substrat format din mineralul Vermiculit (dă substratului o structura aerisită), faină de orez natural (brun) sau secară și apă. Apa folosită pentru prepararea substratului ar trebui să aibă calitatea apei de băut. Substratul este amestecat, sterilizat și apoi inoculat cu spori de ciuperci cu o siringă de plastic cu acul atașat conținând 10cc-12cc de apa cu spori. După ce substratul este colonizat complet, creșterea propriu-zisă are loc într-un container de plastic. Din momentul cultivației pe substrat preparat artificial, se creează condiții care, nu numai că favorizează creșterea ciupercilor dar și a unui imens număr de alte organisme, multe dintre ele dăunătoare sănătății. Pentru a fi siguri că numai ciuperca aleasă este cultivată, este de o mare importanță asigurarea curățeniei în toate procedurile legate de aceasta.

Toxicitate

Structura moleculei nu a fost stabilita până in 1958, când au fost izolate principiile active ale acestor ciuperci, de către Albert Hoffman la Sandoz Pharmaceuticals. (Cu câțiva ani înainte, Hoffman sintetizase cu succes LSDul.) Ingredienții psihoactivi ai acestei ciuperci halucinogene sunt psilocina și psilocibina. Psilocina (4-fosforil-N,N-dimetiltriptamina) este esterul fosforic al 3-[2-(dimetilamino)etil]-1H-indol-4-ol. Psilocina, analogul 4-hidroxil al psilocibinei, este obținut prin defosforare metabolică.  Psilocina este forma activă la nivelul sistemului nervos central și la doze egale este mult mai potentă decât psilocibina. Cele doua substanțe fac parte din clasa derivaților de triptofan. Psilocibina (4-fosforil-N2-N-dimetiltriptamină) este compusă din 50,7% carbon, 6% hidrogen, 9,9% azot, 22,5% oxigen și 10,9% fosfor; formula moleculară este C12H17N2O4P. Psilocina, analogul 4-hidroxil al psilocibinei (4-hidroxil-N2-N-dimetiltriptamină) are formula moleculară C11H16N2O și este obținută prin defosforare metabolică. Psilocina este forma activă la nivelul sistemului nervos central și la doze egale este mult mai potentă decât psilocibina. Psilocibina are un conținut mediu de 10 mg/g în ciupercile proaspete, ceea ce reprezintă o doza destul de mare. Psilocina este de 1,5 ori mai potenta decât psilocibina, însă, pentru că psilocibina se oxidează mai lent, cele doua substanțe contribuie în mod egal la efectul creat.

O intoxicație acută cu psilocibină (la o doza de 10-20 mg p. o.), produce alterarea stării de conștientă. Aceasta stare este marcată de un efect stimulator al abilității de introspecție și alterarea funcției psihice cu îndreptarea acesteia către procesele primare freudiene. Apar iluzii, sinestezie, activări afective precum alterarea perceperii timpului și spațiului. Din simptomele fizice a unei intoxicații acute se pot enumera: midriază, creșterea alurii ventriculare, hipotensiune, tahicardie, tremor, greață și vomit. Auto-periclitarea precum riscul de violență și autoagresivitate este mare, astfel și accidentarea de persoane neimplicate.

Tratamentul intoxicației acute constă în administrarea medicației simptomatice (administrare de glucoză, observare, stabilizare circulatorie, sedare doar în cazurile cu manifestări violente).Este foarte important de ținut cont și de faptul că un amestec de substanțe psihoactive (cafea, alcool, cannabis, psilocybin, sedative, antidepresive, opioide, etc.)  poate duce la un efect cumulativ din care pot rezulta experiente neplacute, traumatice sau chiar tragice.

Intoxicațiile mortale datorate direct ingestiei acestei ciuperci halucinogene sunt foarte rare, dar au avut loc: în ultima sa lucrare, din 2002, neuropatologul american Steven B. Karch estimează că aproximativ 5 cazuri au fost publicate în ultimii 50 de ani. În plus, decese indirecte (traumatisme mortale in timpul halucinațiilor) există, dar nu au fost investigate cu toate că consumul de ciuperci era cunoscut.

Efectul este asemănător cu cel al LSD-ului. Psilocibina interacționează cu neurotransmițătorii serotoninergici, și nu cu receptorii dopaminergici spre deosebire de LSD.

Utilizare tradițională
În general, substanțele halucinogene au jucat un rol fundamental pentru majoritatea civilizațiilor cunoscute. Cercetările arheologice au evidențiat universalitatea utilizării acestora de către oamenii preistorici in scop religios (de către șamani), inițiatic (rituri inițiatice sau rituri de pasaj) si terapeutic. Cercetările istorice raportează utilizarea substanțelor halucinogene in Mesopotamia, India, Persia, Africa, China, Japonia, Europa și America precolumbiană. Anumiți antropologi sunt de părere că aceste substanțe au ocupat un rol social central și au contribuit chiar la dezvoltarea "culturii" anumitor civilizații.

În 1977, botanistul american Ernie George Wasson (n. 1950) a emis o ipoteză potrivit căreia cultul zeiței Demetra, zeița fertilității si a recoltelor, care era celebră în Eleusis, oraș din Attica unde aveau loc manifestări  religioase, implică utilizarea ciupercilor halucinogene. In urma săpăturilor arheologice, au fost descoperite basoreliefuri datând din anul 400 ÎdC, care o înfățișează pe Demetra înmânând o ciupercă, asemănătoare cu Psilocybe cubensis, fiicei sale Persephona.

Această specie este considerată entuziasmară, astfel o serie de culturi tradiționale văd în ea un efect  terapeutic, spiritual și mistic. Astfel, în Oaxaca, în Mexic, ciupercile sunt folosite de șamanii, unde sunt poreclite "Bureții Sfântului Isidor și șamanii din Mazateco, îl numesc di-shi-tjo-le-rra-ja, ce înseamnă literalmente "divin burete de fumat".

Utilizare în medicină
Două studii noi sugerează că drogul psihedelic psilocibină, găsit în ciupercile halucinogene, poate vindeca depresia și anxietatea care se dezvoltă la pacienții bolnavi de cancer și ar putea pava drumul către o revoluție în psihiatrie. Două echipe independente de la Universitățile Johns Hopkins și State University of New York au investigat optzeci de pacienți care sufereau de depresie sau anxietate cauzată de cancer. După o singură doză de psilocibină, între șaizeci și optzeci de procente dintre pacienți au experimentat reducerea simptomelor, ceea ce a dus la îmbunătățirea calității vieții lor pe șase luni sau mai mult.

Au mai existat descoperiri similare de dezvoltare emoțională pozitivă după utilizarea de ciuperci și la persoanele sănătoase, iar acum se fac multe teste cu psilocibină pentru tratarea depresiei și a dependenței de fumat.

Forme de comerț și utilizare ca drog
Drogurile halucinogene sunt utilizate din mai multe motive, cel mai frecvent invocat fiind acela că aceste produse induc un nou mod de a vedea lumea, de a considera problemele personale. Piața drogurilor oferă nenumărate alternative, de la comercializarea unor kituri care conțin spori pentru cultivarea ciupercilor halucinogene și informațiile necesare a cultivării, până la vinderea unor ciuperci nehalucinogene amestecate cu mici cantități de LSD sau PCP (Pentaclorfenol). Cultivarea pentru scopuri neștiințifice este interzisă în apropo toate țările lumii (excepție de exemplu Brazilia),  astfel și în România și sunt persecutate penal (vezi mai jos).

Mierea și ciocolata sunt folosite de către utilizatori pentru transportul și exportul ciupercilor halucinogene. Conservarea acestora în miere oferă o mai buna păstrare a principiilor active decât uscarea sau conservarea prin îngheț.

Ciupercile sunt consumate proaspete sau uscate, sub forma de bucăți mărunțite, pudră sau amestecate cu diverse băuturi. Sunt comercializate pe piața ilicită a drogurilor sub denumirea de psilocibină și se pot prezenta de asemenea sub forma de comprimate sau capsule care conțin o pudră de culoare galben-brună. Psilocibina, precursorul chimic esențial al psilocinei alcaloide psihedelice, are un punct de aprindere scăzut de 523,4 ° C. Dacă temperatura este mai ridicată, psilocibina este distrusă, motiv pentru care ciupercile își pierd eficacitatea. Problema: o țigară sau o pipă ating o temperatură de ardere mult mai mare, ajungând cu ușurință la 800-900 ° C. De aceea, ciupercile care această substanță, uscate și fărâmițe precum amestecate cu tutun nu vor avea efectele scontate la fumat, dar ele pot fi, măcinate fin, prizate.

Jurisprudență
În România, psilocina și psilocibina sunt incluse în Tabelul 1 (drogurilor de mare risc) prin "Convenția asupra substanțelor psihotrope" ONU din 21 februarie 1971, privind substanțele psihotrope (în vigoare de la 30 decembrie 1992).

Cultivarea, producerea, fabricarea, experimentarea, extragerea, prepararea, transformarea, oferirea, punerea în vânzare, vânzarea, distribuirea, livrarea cu orice titlu, trimiterea, transportul, procurarea, cumpărarea, deținerea ori alte operațiuni privind circulația drogurilor de mare risc, fără drept, se pedepsesc cu închisoare de la câteva luni până la mai mulți ani și interzicerea unor drepturi, depinde dacă este pentru săvârșirea infracțiunii de deținere de droguri de risc pentru consum propriu, fără drept sau pentru săvârșirea infracțiunii de introducere în țară de droguri de risc și/sau traficului cu ele, fără drept.

Note

Bibliografie
 Narcisse Théophile Patouillard: "Naematoloma caerulescens", în: "Bulletin de la Société mycologique de France", vol. 23, nr. 2, Paris 1907, p. 78
 Rolf Singer: "Psilocybe cubensis", în: "Sydowia", vol.  2 (1-6), 1948

Legături externe

 Psilocybe cubensis, dezvoltare într-o cultură, derulare rapidă, film
 Psilocybe cubensis, dezvoltare într-o cultură, diverse stadii, film
 Psilocybe cubensis, dezvoltare în natură, film

Strophariaceae
Ciuperci saprofite
Ciuperci otrăvitoare
Specii descrise în 1906

Psilocybe cubensis


Acoustic es el undécimo disco de David Knopfler publicado en 2011 y grabado en directo en el estudio. El doble CD ha sido lanzado en el arranque de la gira del 6 de octubre de 2011 e inicialmente se venderá en los conciertos. El álbum se encuentra a la venta en línea como Amazon, iTunes, Spotify.

Disco 1

 Hey La (Sometimes)
 Steel Wheels
 Deptford Days
 Kings Of Ashes
 Cinnamon Girls
 Southside Tenements
 Godmocking Bird
 4U (Rabbit Song)
 Me and Billy Crowe

Disco 2

 Mending me nets
 Underland
 Somebody kind
 Here in Geneseo
 Tears Fall
 Grace in the Grutter
 True north
 America
 Easy street

Referencias

Álbumes de 2011
Álbumes de David Knopfler
Álbumes en inglés
Álbumes de rock

Acoustic (álbum de David Knopfler)


Așteptînd un tren este un film românesc din 1982 regizat de Mircea Veroiu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Maria Ploae, Mircea Diaconu și Radu Vaida.

Rezumat

Calitățile autorului, în dublă lui atribuție de constructor al narațiunii și de realizator, sunt numeroase și frapante, de la ritmul studiat al succedarii momentelor violente ale schimburilor de focuri, cu cele de reculegere, în care personajele încep o anume confesiune, se evidențiază o știință a distribuției funcționale și o plasticitate a spațiului." - Cinema - 1982

Distribuție

 Maria Ploae — Matilda, femeia însărcinată sosită în ultimul moment la gară
 Mircea Diaconu — soldatul Zarzalin, cel care o ajută să nască pe Matilda
 Radu Vaida — sergentul Miron, comandantul grupei de soldați
 Costel Constantin — caporalul
 Petre Gheorghiu — Didiță, șeful de gară
 Răzvan Vasilescu — soldatul Zamfir, mitraliorul instalat în turnul gării
 Petre Tanasievici — soldatul Stancu
 Cristian Rotaru — băiețandrul rămas în gară
 Olga Delia Mateescu — femeia din oraș, prietena Matildei
 Andrei Finți — ofițerul german, iubitul Matildei
 Mircea Constantinescu — soldatul Ioniță
 Dumitru Dimitrie — soldatul Dumitru
 Doru Dumitrescu
 Radu Popescu
 Dumitru Ghiuzelea
 Nicolae Gheorghieș
 Cătălin Mina
 George Radu Menelas
 Alexandru Virgil Platon — luptător antifascist civil
 Ion Dumitrache
 Marian Crăciun
 Pătrașcu Sîrbu
 Boris Petroff — luptător antifascist civil
 Augustin Brînzaș
 Stelian Barbu
 Vasile Moroșanu
 Adrian Drăgușin
 Constantin Dinescu
 Paul Gheorghiu
 Constantin Rogin

Primire
Filmul a fost vizionat de 1.778.196 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 1989 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Legături externe

Vezi și
 1982 în film

Filme din 1982
Filme regizate de Mircea Veroiu
Filme românești
Filme în limba română
Filme despre Al Doilea Război Mondial

Așteptînd un tren


60456272

හැදින්වීම

ගුප්ත කේතකරණයේ( cryptography),ගුප්ත කේතනය(encryption) කියලා හදුන්වන්නේ අපිට වැදගත් වන තොරතුරු( plaintext කියනවා) ඇල්ගොරිතම( algorithm) භාවිතා කරමින් කිසිවකුට ,විශේෂ දැනුම එහෙමත් නැත්නම් ගුප්ත කේතනයට අදාල යතුර ( key) හිමි පුද්ගලයන්ට හැර වෙනත් කිසිවකුට කියවන්න බැරිවිදියට පරිවර්ථනය කිරීමයි. මේ ක්‍රියාවලියට ලක්වුණු තොරතුරු අපි cipher text ලෙස හදුන්වනවා. මේ ආකාරයටම මෙම ක්‍රියාවලියේ ප්‍රතිලෝම ක්‍රියා වලිය අපි හදුන්වනවා ගුප්ත ප්‍රතිකේතනය (Decryption) කියලා එමගින් අපිට පුලුවන් ගුප්ත කේතනය කරපු තොරතුරු නැවත කියවීමට හැකි තත්වයට පත් කරගන්න.බොහෝ විට අතීතයේ යුධමය කටයුතු වලදි සහ රාජතාන්ත්‍රික කටයුතු වලදි  තම සන්නිවේදන කටයුතු රහසිගතව සිදු කිරීමට මෙම ගුප්ත කේතනය බහුලව භාවිතා වු අතර එහෙත් වර්ථමානයේ බොහෝවිට සාමාන්‍ය ජනතාවගේ තොරතුරු ආරාක්ෂා කිරීම සදහා මෙම ගුප්ත කේතනය භාවිතා  කරනවා.උදාහරනයක් ලෙස පරිගණක ආරක්ෂණ ආයතනය ( Computer Security Institute)2007වාර්ථා වලට අනුව 71% ආයතන තම තොරතුරු හුවමාරු කිරීම සදහා මෙම ගුප්ත කේතනය භාවිතා කරලා තියනවා සහ 53% අයතන තොරතුරු  ගබඩා කිරීම සදහා මෙම ගුප්ත කේතනය භාවිතා කරයි. තවද පරිගණක සහ දත්ත සුරැකුම උපාංග තුල තොරතුරු ආරක්ෂකාරීව ගබඩා කිරීමට අපිට මෙම ක්‍රමය යොදාගන්න පුලුවන්.වර්තමාන වාර්ථාවලට අනුව ගණුදෙනු කරුවන්ගේ පුද්ගලික වාර්ථා වැනි රහසිගත වාර්ථා විශාල වශයෙන් තම පරිගණක මගින් හෝ දත්ත ගබඩා තුලින් සොරා ගැනීම් සිදුවී ඇති අතර ගුප්ත කේතනය මගින් මෙවැනි උවදුරු වලින් සිදුවිය හැකි හානිය එවැනි උවදුරු භෞතිකව වැලැක්විය නොහැකි අවස්තා වල වුවත් අවම කරගත හැක.

තවඩුරටත් මෙම ගුප්ත කේතනය තොරතුරු සංක්‍රමණයෙදී තොරතුරු  ආරාක්ෂා  කිරීම සදහා යොදා ගන්නවා.උදාහරණ ලෙස  අන්තර්ජාලය,  ජංගම දුරකථන,  රැහැන් රහිත පද්ධති,සහ බැංකු  ATM යන්ත්‍ර තුල තොරතුරු සංක්‍රමණ  ගත හැක.මෙහිදීත් තොරතුරු සංක්‍රමණය වීමෙදී අතරමැදදී සොරා ගැනීම් මගින් සිදුවිය හැකි බලපෑම කිරීම ගුප්ත කේතනය  මගින් අවම කරගත හැක. .

මේවත් බලන්න

 Cryptography
 Cold boot attack
 Cyberspace Electronic Security Act (in the US)
 Encryption software

 Cipher
 Key management
 Key
 Famous ciphertexts
 Rip van Winkle cipher
 Strong secrecy

 Disk encryption
 Secure USB drive
 Secure Network Communications
 Security and Freedom Through Encryption Act

සටහන්

යොමුව
 Helen Fouché Gaines, "Cryptanalysis", 1939, Dover. ISBN 0-486-20097-3
 David Kahn, The Codebreakers - The Story of Secret Writing (ISBN 0-684-83130-9) (1967)
 Abraham Sinkov, Elementary Cryptanalysis: A Mathematical Approach, Mathematical Association of America, 1966. ISBN 0-88385-622-0

බාහිර වෙබ් අඩ්වි

http://www.enterprisenetworkingplanet.com/_featured/article.php/3792771/PGPs-Universal-Server-Provides-Unobtrusive-Encryption.htm
SecurityDocs Resource for encryption whitepapers
A guide to encryption for beginners
Accumulative archive of various cryptography mailing lists. Includes Cryptography list at metzdowd and SecurityFocus Crypto list.

Cryptography

ගුප්ත කේතනය


Larix, Pinaceae familyasına bağlı yaprak döken iğne yapraklı bir ağaç cinsidir.

Larix, taksonomik bakış açısına bağlı olarak, kuzey yarımkürede dağılmış 10-15 türden oluşan bir cinstir. Bazı botanikçiler, yerel çeşitleri tam tür olarak kabul eder ve durum, türlerin buluştuğu geniş melez bölgeler nedeniyle daha da karmaşık hale gelir. Üç tür (Larix gmelinii, Larix laricina  ve Larix sibirica, Avrasya ve Kuzey Amerika'nın boreal ormanlarında yaygındır, diğerleri ise yüksek rakımlarda dağ veya yarı alpin bitki örtüsü ile sınırlıdır. Larix; düz, sütunlu (nadiren çatallı) gövdeli uzun ağaçlardır. Pseudolarix amabilis (J. Nelson) ile birlikte, çamgillerin (Pinaceae) tek yaprak döken üyeleridir. Kabuk pürüzsüzdür ancak kısa sürede kalın, pullu ve çatlak hale gelir. Odun reçine bakımından zengindir ve taç konik, geniş veya düzensiz olabilir. İnternodal dallanma yaygındır. Uzun sürgünlerde düzenli aralıklarla kısa sürgünler ile belirgin sürgün dimorfizmi vardır. Olgunlaşmamış dallar tüylü veya tüysüz olabilir ve olgunlaştıkça rengi değişir. Apikal tomurcuklar küçüktür ve uzun sürgünlerin büyümesini sürdürürken, koltuk altı tomurcukları kısa sürgünlere dönüşür. Bazı larix türlerinde sürgünler zaman zaman kozalaklar yoluyla büyümeye devam eder (çoğalma), ancak bu sürgünler kozalağın olgunlaşmasının ötesinde hayatta kalamaz. İğneye benzer yapraklar kısa sürgünler ve birinci yıl uzun sürgünlerle sınırlıdır; yaşlı dalların yaprakları yoktur. Kısa sürgünlerdeki yapraklar genellikle daha kısa ve uzun sürgünlerdeki yapraklardan daha dardır. Spiral olarak düzenlenmiştir ve kısa pulvini ile birleştirilmiştir. Stomalar, alt yaprak yüzeyinde bir salma ile ayrılmış iki sıra halinde düzenlenir ve genellikle yaprağın üst yüzeyinde de bulunur (amfistomatik). Erkek strobili küçüktür, tektir ve kısa sürgünlerin tepesinde taşınır, ardından sürgün ölür. Dişi kozalaklar ayrıca kısa sürgünlerde oluşur ve tacın her yerinde oluşabilir. Kısa sürgünlerin tepesinden gelişirler ve genellikle diktirler (bazen yayılırlar veya sarkıktırlar). Kozalaklar tozlaşmadan dört ila yedi ay içinde olgunlaşır ve genellikle kalıcıdır, sadece dökülen dallarla düşer. Tohum pulları spiral olarak düzenlenmiştir, içbükey dışbükey, tohumları serbest bırakmak için olgunlaştığında açılır. Olgunlaşmamış kozalaklar kırmızı, mor veya yeşil olabilir ve olgunlukta soluk ila koyu kahverengiye dönüşebilir. Çiçek sapı yaprakçığı (brakte) pulları değişkendir ve uzun olabilir veya kısa olabilir. Her pulda iki tohum vardır; kalıcı bir kanat oluşturacak şekilde uzanan zarsı bir kap içine kısmen kapatılmıştır.

Yakın zamanda yapılan genetik araştırmalar, Larix türlerinin brakte pulu uzunluğu ve yaprak morfolojisine dayalı olarak iki bölüme ayrılmasının  yapay bir ayrım olduğunu ve aslında Avrasya ve Amerikan türleri arasında büyük bir farklılık olduğunu göstermiştir . Avrasya türleri içinde, kısa ve uzun tüylü türler arasında ikincil bir bölünme vardır.

Larix hem doğada hem de yetiştirmede kolaylıkla hibritler oluştururlar ve hibritleşmenin önünde çok az engel vardır ancak kesişimsel hibritler çok düşük tohum verimine sahiptir  . Bir hibrit, L. × marschlinsii (L. kaempferi × L. decidua, daha eski eş adı L. × eurolepis ile daha iyi bilinir), çok yaygın olarak yetiştirilmektedir.

Larix uzun zamandır ormancılar için büyük ilgi gören bir grup olmuştur ve türlerin çoğu ticari amaçlarla tanıtılmış ve test edilmiştir. Ancak, yüksek yerlerdeki veya soğuk bölgelerdeki kökenleri onları ilkbahar donlarına ve daha yumuşak koşullarda çeşitli mantar ve böcek sorunlarına karşı duyarlı hale getirdiğinden, çok azının soğuk iklimlerden uzakta yararlı olduğu kanıtlanmıştır . Gençken biçimli olmalarına rağmen, sıska ve yaşla biraz bozulma eğilimindedirler ve başarılı olursa, potansiyel olarak çok büyük ağaçlardır, bu nedenle daha küçük bahçeler için uygun değildirler. Bununla birlikte, yeşilliklerinin güzelliği, ilkbaharda taze yeşil ve sonbaharda görkemli sarısı ile kullanılırlar ve bunun için küçük bir grubun bir araya getirilebileceği geniş bir peyzaj veya park alanı ekiminin önemli bir bileşenidirler. Çok çeşitli toprak türlerine toleranslı olsalar da, iyi drene edilmiş topraklarda en iyisini yaparlar.

Taksonomi
Larix cinsine bağlı türler:
 Larix decidua -  Mill.
 Larix gmelinii - (Rupr.) Rupr.
 Larix kaempferi - (Lam.) Carrière
 Larix laricina - (Du Roi) K. Koch
 Larix lyallii - Parl.
 Larix occidentalis - Nutt.
 Larix sibirica -  Ledeb.

Galeri

Bibliyografi

 Gros-Louis, M.-C., Bousquet, J., Pâques, L. E., & Isabel, N. (2005). Species-diagnostic markers in Larix spp. based on RAPDs and nuclear, cpDNA, and mtDNA gene sequences, and their phylogenetic implications. Tree Genetics & Genomes 1 (2): 50–63. Abstract.

 Semerikov, V. L., & Lascoux, M. (1999). Genetic relationship among Eurasian and American Larix species based on allozymes. Heredity 83: 62–70.

Konuyla ilgili yayınlar

  Quote from p. 729.
 Phillips, D. H., & Burdekin, D. A. (1992). Diseases of Forest and Ornamental Trees. Macmillan .

Dış bağlantılar
 Larix images at the Arnold Arboretum of Harvard University Plant Image Database
 Friedman, William (Ned). "Larch cones in spring."  Posts from the Collection, Arnold Arboretum of Harvard University, 2 April 2016. Accessed 26 May 2020.
Rose, Nancy. "Not All Conifers are Evergreen."  Arnold Arboretum of Harvard University website, 6 January 2016. Accessed 26 May 2020.
"Snow Scenes, winter, larches 1977."  Library Featured Images, Arnold Arboretum of Harvard University website, 21 November 2019. Accessed 26 May 2020.

Kaynakça

Pinaceae
Philip Miller tarafından adlandırılmış taksonlar
1754'te tanımlanan taksonlar

Larix


Ernani do Nascimento Germano (16 de julio de 1984, São João da Barra, Brasil), es un futbolista brasileño que juega como defensor lateral izquierdo. Juega actualmente para el Boavista.

Carrera
Ernani dio sus primeros pasos en el fútbol en el Americano, donde fue tempranamente transferido al Iraty. En el comienzo de su carrera, ya había jugado en Juventude y Marília.

Regresó al Americano en 2007, permaneciendo hasta 2009. Hizo un Campeonato Carioca excelente en el 2009 y recibió propuestas de grandes clubes como Flamengo y Botafogo, pero terminó yendo a Vasco da Gama, donde estuvo en las reservas los dos años que sirvió en el club. A finales de 2010, no renovó contrato y finalmente fue liberado por el Clube da Colina.

También en diciembre de 2010, firmó con Vitória para la temporada 2011. El 1 de agosto de 2011, con la llegada del nuevo técnico Vagner Benazzi, Ernani fue despedido. Semanas más tarde, firmó con Duque de Caxias.

En el 2012, fue transferido al Boavista.

Clubes

Referencias

Futbolistas de Brasil
Futbolistas de Río de Janeiro
Futbolistas del Marília Atlético Clube
Futbolistas del Esporte Clube Juventude
Futbolistas del Club de Regatas Vasco da Gama
Futbolistas del Esporte Clube Vitória
Futbolistas del Boavista Sport Club

Ernani do Nascimento Germano


Der Gelbgrüne-Täubling (Russula luteoviridans im Sinne von Blum) ist ein Pilz aus der Familie der Täublingsverwandten. Das seltene Taxon ist sehr umstritten, weil es durch Martin nur sehr unzureichend beschrieben wurde. Der sehr seltene, mittelgroße Täubling hat einen dominierend grün gefärbten Hut, die Lamellen sind bei Reife gelborange und das Sporenpulver dottergelb. Das Fleisch schmeckt mild und die Huthaut enthält inkrustierte, mehrfach septierte Primordialhyphen. Die Fruchtkörper erscheinen im September und Oktober im Nadelwald unter Fichten und Tannen.

Merkmale

Makroskopische Merkmale
Der unregelmäßig geformte Hut ist 6–9 (–10) cm breit und völlig grün, gelblich grün oder blass olivfarben, zum Rand hin auch mit mehr rötlichen oder braun-schwarzen Tönen. Die Huthaut ist matt und ganz abziehbar. Die lange Zeit gedrängt stehenden Lamellen sind breit (bis 15 mm), anfangs fast weiß und bei Reife gelborange gefärbt. Auch das Sporenpulver ist dottergelb (IVcd nach Romagnesi) Der sehr kräftige, zylindrische  Stiel ist (3) 7,5–9 cm lang und  (1,4) 2,3–3 cm breit. Das weißliche Fleisch ist nahezu unveränderlich und schmeckt mehr oder weniger mild. Nach längerem Kauen soll es mitunter auch schärflich schmecken. Der Geruch ist nur schwach ausgebildet oder fehlt ganz. Mit Eisensulfat verfärbt es sich orangerosa, die Guajakreaktion ist positiv.

Mikroskopische Merkmale
Die Sporen sind (7,5) 8–10 (–11) µm lang und (7) 7,5–9 9,5) µm, der Q-Wert (Quotient aus Sporenlänge und -breite) beträgt 1,12. Die Huthaut enthält zahlreiche, septierte, höchstens schwach keulige, meist sogar zur Spitze hin etwas verschmälerte, sehr stark inkrustierte Primordialhyphen, die (3,5) 4–6 (–7) µm breit sind. Die Huthauthyphen sind eher schmal und nur 2,5–3 µm dick. Sie enden stumpf oder laufen leicht verschmälert aus.

Artabgrenzung
Sehr ähnlich kann der Grüne Dotter-Täubling (Russula urens) aussehen, dessen Fleisch aber deutlich scharf schmeckt. Der Braune Leder-Täubling (R. integra) und der  Weißstielige Leder-Täubling (R. romellii) haben ein ähnliches Erscheinungsbild und können bisweilen auch mehr oder weniger grünlich oder olivbräunlich gefärbt sein. Der Braune Leder-Täubling besitzt aber Pileozystiden, die sich mit Sulfovanillin oder -benzaldehyd anfärben. Außerdem wächst der Weißstielige Leder-Täubling im Buchenwald unter Rotbuchen. Ebenfalls sehr ähnlich ist der Weiche Täubling (R. mollis), der von einigen Autoren sogar für synonym gehalten wird. Aber sowohl seine Fruchtkörper als auch seine Sporen sind deutlich kleiner, außerdem findet man ihn im Laubwald.

Ökologie und Verbreitung
Der Täubling kommt in Nadelwäldern vor, Mykorrhizapartner sollen laut Blum Tannen und Fichten sein. Einhellinger fand den Täubling in einem sauren, etwas anmoorigen Nadelwald in der Oberpfalz auf lehmig-sandigem Boden über Kreide. Die Fruchtkörper erschienen zwischen September und Oktober. Die Art ist in Deutschland und wohl auch sonst in Europa sehr selten. Blum fand seine beschriebenen Exemplare in den Pyrenäen. In Deutschland wurde der Täubling bisher nur in Bayern mit Sicherheit nachgewiesen.

Systematik
Die seltene Art wurde erstmals durch C. Martin 1894 beschrieben, allerdings so unzureichend, dass spätere Autoren die Art nicht richtig zuordnen konnten. J. Schäffer hielt das Taxon für synonym zu Russula urens, den Grünen Dotter-Täubling. Da Martins Beschreibung von R. luteoviridans älter ist, als die Beschreibung von R. urens durch Romell, übernahm er diesen Namen für den Grünen Dottertäubling. Schäffer stellte aber schon damals fest, dass es möglicherweise mehr als ein Taxon unter diesem Namen beschrieben wurde. Neben einer scharf schmeckenden Varietät, nennt er auch fast milde Formen. Das Epitheton "luteoviridans" leitet sich ab von "luteus" (gelb) und "viridans" (grün) und ist ein Hinweis auf die mehr oder weniger gelbgrüne Farbe des Hutes.

Infragenetische Systematik
Romagnesi stellt den Täubling in seine Sektion Polychromae und dort in die Untersektion Integroidinae. Auch bei Bon steht der Täubling in der Untersektion Integroidinae, die bei ihm aber in der Sektion Lilaceae steht.

Bedeutung
Als mild schmeckender Täubling dürfte der Gelbgrüne Leder-Täubling zwar essbar sein, der Täubling ist aber so selten, dass er als Speisepilz keine Rolle spielt.

Einzelnachweise

Täublinge

Gelbgrüner Leder-Täubling


Red Velvet (hangul: 레드벨벳) er en sydkoreansk pigegruppe fra SM Entertainment. Gruppen debuterede den 1. august 2014 med deres digitale single "Happiness" og med fire medlemmer: Irene, Seulgi, Wendy og Joy.

I marts 2015 introducerede Red Velvet endnu et medlem, Yeri.

Referencer

Musikgrupper fra 2014
Musikgrupper fra Sydkorea

Red Velvet


Concierto Navidad para TVE "Nochebuena con Alejandro Sanz", fue un programa especial que tuvo como protagonista al cantautor español Alejandro Sanz. Producido por TVE y Warner Music.

Historia

Alejandro Sanz grabó éste concierto el 3 de diciembre de 1995 y en el cual interpretó temas de sus 3 primeras producciones. Asimismo contó con la participación del grupo Presuntos Implicados, el guitarrista español: Paco de Lucía, y los actores españoles Silvia Abascal, Lucas Martín y Fernando Valverde, quienes fueron presentadores de dicho especial. Este concierto fue producido por TVE y fue transmitido el domingo 24 de diciembre de 1995 en Cadena Nacional, acompañada con una entrevista al cantante. Este especial nunca se lanzó en VHS ni en DVD y sólo se puede encontrar en la página de videos YouTube.

Lista De Canciones

 Quiero Morir En Tu Veneno
 Por Bandera
 Poesía (dedicada a Silvia Abascal)
 Mi Soledad Y Yo
 Pisando Fuerte
 Mi Primera Canción (dueto con Soledad Giménez y Paco de Lucía)
 Bulerías de Manuel (dueto con Pepe y Paco de Lucía)
 Si Tú Me Miras
 La Fuerza del Corazón
 Los Ves
 Noche De Paz

Extras

 Entrevista a Alejandro Sanz

Artistas Invitados

 Silvia Abascal - Actriz
 Paco de Lucía – Guitarrista
 Pepe de Lucía – Guitarrista
 Juan Luis Giménez - Presuntos Implicados
 Soledad Giménez - Presuntos Implicados
 Nacho Mañó - Presuntos Implicados
 Lucas Martín - Actor
 Fernando Valverde – Actor
 Mónica Sánchez - Bailarina

Referencias
 https://www.youtube.com/watch?v=1yJNNp5ughY
 http://www.youtube.com/watch?v=69rfIcz-0S8
 http://www.youtube.com/watch?v=43muGz4hsnA
 http://www.youtube.com/watch?v=wHEB2xofAMs
 http://www.youtube.com/watch?v=2-UDRUM5XRk

 http://www.alejandrosanz.com

Alejandro Sanz
Programas de televisión de España

Nochebuena con Alejandro Sanz


Yusuf Günaydın (d. 1948, Trabzon) Türk diş doktoru ve siyasetçi. 1989-1994 yılları arası Fatih (İstanbul) Belediye Başkanı.

İlk orta ve lise öğrenimini Trabzon'da tamamladı ve Trabzon Lisesi'nden mezun oldu. Özel Marmara Diş Hekimliği Fakültesi'ni bitiren Günaydın, gençlik yıllarından beri içinde olduğu siyasette önce Cumhuriyet Halk Partisi Of Gençlik Kolları Başkanlığı, akabinde Sosyal Demokrat Halkçı Parti Fatih İlçe Başkanlığı yaptıktan sonra 1989 yılında Fatih Belediye Başkanı seçildi. Görevini beş yıl boyunca yürütüp 1994 yılında görevinden ayrıldı. Görev süresi boyunca yurt içi ve yurt dışından sayısız ödüle layık görüldü. Şu an diş hekimliğinin yanı sıra CHP'de aktif siyasi hayatını sürdürmektedir.

Siyasi yaşamı kronolojik olarak şu şekilde ilerlemiştir:

 1972 – 1974: CHP Of Gençlik Kolu Yönetim Kurulu Üyesi
 1978 – 1980: CHP Of Gençlik Kolu Başkanlığı
 1983: SODEP Fatih İlçesi Kurucu Üyeliği
 1984: SODEP Fatih İlçesi İlçe Sekreterliği
 1987 – 1989: SHP Fatih İlçe Başkanlığı
 1989 – 1994: Fatih Belediye Başkanlığı
 1995: SHP – CHP Bütünleşme Genel Kurulu İstanbul Delegesi
 2002: Milletvekili Seçimleri İstanbul İkinci Bölge Milletvekili Aday Adaylığı
 2004: Belediye Seçimleri CHP Fatih Belediye Başkanlığı Adayı
 2007: Milletvekili Seçimleri İstanbul İkinci Bölge Milletvekili Aday Adaylığı
 2011: Milletvekili Seçimleri İstanbul İkinci Bölge Milletvekili Aday Adaylığı

Dış bağlantılar
 CHP'ye Çarşamba'dan Tüyo
 1989 Fatih Belediye Başkanlığı Seçim Sonuçları
 İsmailağa Cemaati'nden CHP'ye...

1948 doğumlular
Of doğumlular
Fatih belediye başkanları
Yaşayan insanlar
Trabzon doğumlu siyasetçiler
İstanbul Büyükşehir Belediyesi meclis üyeleri

Yusuf Günaydın


Diprotodontia er en stor orden af pungdyr med omkring 130 arter fra Australien, Ny Guinea og andre øer i Sydøstasien og Oceanien. Gruppen indbefatter blandt andet kænguruer, koala og vombat. I underkæben findes to store fortænder. De fleste arter er planteædere. På dansk anvendes derfor undertiden navnet planteæderpungdyr om ordenen.

Beskrivelse

Arterne i ordenen adskiller sig fra andre pungdyr ved tænderne og ved fodens knogler. Det videnskabelige navn Diprotodontia betyder "to fortænder" ( diprotos, "to foran" og οδοντος odontos "tænder"). Det sigter til, at to store fortænder er dominerende i underkæben. I underkæben kan desuden findes yderligere et par mindre fortænder. I overkæben har de oftest 6 fortænder (med undtagelse af familien vombatter). Den anden og tredje tå på baglemmerne er sædvanligvis sammenvoksede.

Af de nulevende arter findes de mindste i familien fjerhalepungmus (Acrobatidae) med en vægt mindre end 15 gram. Den største art, rød kæmpekænguru, kan veje op til 90 kg. Uddøde medlemmer af ordenen som slægten Diprotodon nåede endda en vægt på 2.800 kg.

I familierne klatrepungdyr, snohalepungegern og dværgflyvepungegern findes arter med flyvehud.

Klassifikation
Ordenen opdeles i følge Wilson & Reeder (2005) i tre underordener med i alt 11 familier.

 Macropodiformes
 Hypsiprymnodontidae (moskuspungdyr, 1 art)
 Potoroidae (kængururotter eller rottekænguruer, 10 arter)
 Macropodidae (kænguruer, 61 arter)
 Phalangeriformes
 Burramyidae (dværgpungsyvsovere eller dværgpossummer, 5 arter)
 Phalangeridae (pungaber, 26 arter)
 Petauridae (klatrepungdyr, 11 arter)
 Pseudocheiridae (snohalepungegern eller snohalepossummer, 17 arter)
 Acrobatidae (dværgflyvepungegern eller fjerhalepungmus, 2 arter)
 Tarsipedidae (snabelpungdyr eller honningpungdyr, 1 art)
 Vombatiformes
 Phascolarctidae (pungbjørne, 1 art)
 Vombatidae (vombatter, 3 arter)

Noter

Litteratur
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999.
 D. E. Wilson, D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005.
 Torben W. Langer, Australiens dyr. Lademann 1972,

Dyr fra Australien
Pungdyr

Diprotodontia


Antônio Gilson Porfírio (), cunoscut sub numele Agepê, a fost un compozitor și cântăreț brazilian, originar din Rio de Janeiro; pseudonimul său este pronunția în portugheză a inițialelor prenumelor și numelui său (AGP).

Biografie
Născut în 1942 la Rio de Janeiro, a lucrat inițial ca transportator de bagaje. Pseudonimul lui era Ripinha.

Cariera sa muzicală a început în 1975, când a publicat "Moro onde não mora ninguém", primul său succes. Mistura Brasileira, care conținea această melodie, a fost primul album de samba care a depășit un milion de exemplare vândute.

La 27 august 1995 a fost internat la Clínica São Bernardo din cauza unui ulcer agravat de diabet; în ziua următoare, a intrat într-o comă profundă. El a murit pe 30 august 1995 și a fost îngropat în cimitirul San Francisco Xavier din cartierul Caju din Rio de Janeiro.

Selecție de cântece
 Moro Onde Não Mora Ninguém (1975)
 Agepê (1977)
 Canto De Esperança (1978)
 Tipo Exportação (1978)
 Agepê (1979)
 Agepê (1981)
 Mistura Brasileira (1984) - 1.500.000 de exemplare vândute
 Agepê (1985)
 Agepê (1986)
 Agepê (1987)
 Canto Pra Gente Cantar (1988)
 Cultura Popular (1989)
 Agepê (1990)
 Me Leva (1992)
 Feliz Da Vida (1994)
 Maxximum (Sony BMG, 2005)

Note

Legături externe
 Agepê in CliqueMusic

Nașteri în 1942
Decese în 1995
Compozitori brazilieni
Cântăreți brazilieni
Muzicieni care folosesc pseudonime
Decese cauzate de diabet
Oameni din Rio de Janeiro

Agepê


Miyuu Sawai(沢井 美優, Sawai Miyū?, nascută 23 octombrie 1987 în Prefectura Kanagawa) este o actriță japoneză, model și un gravure idol. Cel mai cunoscut rol ei a fost Usagi Tsukino / Sailor Moon în adoptarea live-action Sailor Moon.

Filmografie

Seriale TV
 Pretty Guardian Sailor Moon, Usagi Tsukino
 Kids Wars 5, Yoko Kimura
 Shun (Season), Shun Sugita
 A Chain of Cursed Murders, Saki
 Shaolin Girl, Kanagawa Miyuu
 Kamen Rider × Kamen Rider W & Decade: Movie War 2010 (2010), Erika Mutsuki
 Space Battleship Yamato (2010), Higashida
 Kamen Rider Wizard, Aya Yamamoto (episoade 47-48, 51)

Anime-uri
 Fullmetal Alchemist: Conqueror of Shamballa, Noah
 Black Cat, Reira/Layla
 GR: Giant Robo, V

Referințe

Nașteri în 1987
Actrițe japoneze
Gravure idol japoneze
Actrițe de dublaj japoneze
Oameni în viață

Miyuu Sawai


Picture Frame Seduction (PFS) is a hardcore punk band originally from Haverfordwest, Wales, but later jointly based in Cadiz and Málaga in Spain and London and Bristol in the UK. In their formative years in Wales the band was considered too aggressive in their musical style and attitude to book and were continually ignored by established Welsh venues. The band's influences included their peers of the day, Charged GBH and Discharge. With many other bands of the time, such as The Varukers and Chaos UK, they helped develop the hardcore punk scene in the United Kingdom in the early to mid-1980s, recording from 1979 to 1987 on numerous labels.

PFS disbanded in 1987 but reformed in 1999, after being featured on several punk compilation albums in the intervening years.

Releases
Four from the Mountains 1979, 4 track tape cassette release, no label.
Demolition Blues Compilation 1982, Track "Get Your Rocks Off", Insane Records UK.
"I'm Good Enough For Me" 7" single 1984, So So Records UK.
The Hand of the Rider 12" album 1985, PFS Records & Rot Records UK.
In the Clouds Live in Manchester Clouds 1985, no label,
A Kick up the Arse Compilation 1986, Rot Records UK.
The End of an Era Compilation 1987, Rot Records UK.
What You Doing About that Hole in Your Head Compilation  1989, Rot Records UK.
What's that Hardcore Noise? CD : 2003, Retch Records UK.
Sex War CD album - CultJam Records: 2005
Fistful of hope CD Compilation: 2005
Stop The Bloody Slaughter - Grand Theft Audio Records USA : Retro full back catalogue 1978 - 86 CD album ; Nov 2006
Skateboarding down Merlins Hill with Penny Harry - CultJam Records ; split cd album ; December 2006
All Grown Up The Movie - Psychopunk Productions New York City ; DVD Film ; Worldwide release January 2008
Bullsheep Detector - All Welsh punk compilation album 1980 - 1984 ; Vinyl ; Anti Society Records worldwide release November 2012
Hand of the Rider - LP vinyl Reissue in USA only on Queer Pills Records, California with extra tracks ; January 2013
Interrupted Piss EP, 7 inch vinyl release on Cider City Records UK : July 2018.
Suicide Run CD album - Violated Records, USA: 2019.
Suicide Run Vinyl album - Violated Records, USA:December 2019.
 Spirit of DIY Compilation CD album - Punkboot promotions, UK : November 2019. Track "Maximum Rock n Roll"
Fundraising Album for Welsh Music Venues' CD album - All Systems Go Records, XIII promotions, Track "Sex War" 2020.

Members
Keith Haynes, Robin Folland, Tim Horsley, Jonathon Griffiths (1978–1983)
Keith Haynes, Nigel Drumm, Robin Folland, Tim Horsely (1980)
Keith Haynes, Jonathon Griffiths, Steve Parkin, Mark Bozier (1984–1987)
Keith Haynes, Jonathon Griffiths, Robin Folland, Steve Arthur (2003–2008)
Keith Haynes, Jonathon Griffiths, Ashley Shannon, Steve Arthur (2008-November 2009)
Keith Haynes, Jonathon Griffiths, Steve Arthur, Robin Folland (November 2009 – 2011)
Keith Haynes, Ewen Hyde, Josh Read, Dave Pearce. ( 2016 - 2018 )
Keith Haynes, Mihails 'Mish' Zizkuns, Dave Crisis, Martin Hope, Can Oguz (2019–present)

Further reading

References

External links
Discography Releases from 1982 onwards

on Discogs

 Full band index in French edition of Burning Britain by [Ian Glasper

British hardcore punk groups
Welsh punk rock groups
Underground punk scene in the United Kingdom
People from Haverfordwest

Picture Frame Seduction


Harsh Realm este un serial TV american science fiction despre oameni prinși într-o simulare de realitate virtuală.  A fost dezvoltat de Chris Carter, care a mai creat serialele The X-Files și Millennium. A avut premiera pe Fox Network la 8 octombrie 1999. Serialul a avut o evoluție slabă la ratinguri și a fost eliminat din grila de programe după ce primele trei episoade au fost difuzate (dintr-un total de nouă episoade). Restul de șase episoade au avut premiera pe FX Network. Reluări ale seriei au început să fie difuzate începând cu toamna anului 2007 pe CBC Country Canada.

Serialul s-a a bazat vag pe o carte de benzi desenate de James D. Hudnall și Andrew Paquette. Când aceștia au observat pe ecran "[serial] Creat de Chris Carter", au dat în judecată Fox pentru că nu au fost menționați în mod corespunzător. Ca urmare, textul de pe ecran a fost schimbat în "Inspirat de seria de cărți de benzi desenate Harsh Realm, creată de James D. Hudnall și Andrew Paquette, publicată de Harris Publications, Inc."

Harsh Realm a fost filmat în Vancouver, Columbia britanică, Canada.

Distribuție
 Scott Bairstow ca lt. Thomas F. Hobbes.  Hobbes mai avea câteva zile până la a fi lăsat la vatră când a fost rechemat pentru o ultima misiune și trimis în simularea realității virtuale cunoscută sub numele de Harsh Realm. El a fost forțat să o lase în urmă pe logodnica lui Sophie Green și să se mute în California. Hobbes a fost decorat pentru că a salvat viața prietenului și camaradului său Mel Waters când au slujit împreună la Sarajevo în 1994. Numele său este o referire la filosoful englez englez Thomas Hobbes din secolul al XVII-lea. Hobbes a folosit un pistol Heckler & Koch P7 în episodul pilot, un SIG Sauer P226 în episoadele 2, 3 și 4 și apoi un Walther P99 pentru restul seriei. De asemenea, el folosește un Beretta M93R în episodul 7.
 D. B. Sweeney ca Mike Pinocchio. Specialist-4 Mike Pinocchio a servit în Operațiunea "Furtună în deșert". După aceasta, a slujit în Iugoslavia, unde a fost grav rănit de o mină. Pierderea piciorului și a ochiului l-a determinat să se angajeze voluntar  în Harsh Realm (unde Pinocchio nu are nicio rană). În Harsh Realm, el a lucrat pentru Santiago înainte de a-și falsifica moartea și de a trăi în afara gardului. Este forțat să se alieze cu Hobbes după ce a încercat să-l jefuiască pe Hobbes prima dată când acesta a intrat în regiune. El conduce un Chevrolet Chevelle modificat din 1972. Arma lui este un Heckler & Koch MP5K PDW.
 Rachel Hayward ca  Florence, un personaj virtual cu abilitatea de a vindeca leziunile care apar în joc (deși condițiile preexistente codificate în joc depășesc capacitățile ei).
 Terry O'Quinn ca Omar Santiago. În lumea reală, Santiago este un sergent major în Armata Statelor Unite. În Harsh Realm, este general în Garda Republicană și lucrează de la sediul său din Santiago pentru a prelua Statele Unite, redenumindu-le ca Statele Unite ale lui Santiago. Pinocchio susține că Santiago este capabil să intre și să iasă din joc cum dorește, deși acest lucru este neclar.
 Max Martini ca Mel Waters. Cei mai buni prieteni în lumea reală, Waters și Hobbes sunt în conflict în Harsh Realm.
 Sarah-Jane Redmond ca Inga Fossa, ea lucrează cu armata din Fort Dix, New Jersey
 Samantha Mathis ca Sophie,  logodnica gravidă a lui Hobbes

Episoade

Muzica
Muzica tematică conține fragmente din discursurile lui Benito Mussolini.

Pilot
Prodigy - Fat of the Land - "Climbatize"
White Zombie - AstroCreep: 2000 - "Electric Head Part 2"
Organik - "Piece of Meat"
Leviathan
Moby - Play - "Run On"
Rob Zombie - Hellbilly Deluxe - "Super Beast"
Inga Fossa
White Zombie - AstroCreep: 2000 - "Electric Head Part 1"
Kein Ausgang
Édith Piaf - Love & Passion (box set) - "Y'A Pas D'Printemps"
Camera Obscura
"Suo Gan"

Lansare pe DVD
Setul de DVD-uri conține în episodul pilot două piste de comentarii ale creatorului și regizorului serialului, emisiunii, și alte caracteristici speciale.

Note

Legături externe

Vezi și
Realitatea simulată în ficțiune

Seriale de televiziune americane științifico-fantastice
Seriale de televiziune din 1999
Seriale de televiziune din 2000
Realitate virtuală în ficțiune

Harsh Realm


قرية عين الشعراء تقع على سفح جبل الشيخ تطل على سفوح وهضاب ممتدة حتى العاصمة دمشق، وتتبع عين الشعرة مدينة قطنا - ناحية الحرمون، وتبعد عن العاصمة دمشق 65 كم على ارتفاع 1450 م عن سطح البحر.

التسمية
اسم القرية الأصلي هو عين الشعراء بتسكين الشين وتشديدها، نسبة إلى «شعراء» حرمون أي غابة حرمون، الذي هو جبل الشيخ. وفي اللغة العربية الشعراء اسم مرادف لاسم الغابة كناية عن كثافة شجرها كالشعر. وبالتالي يعني الاسم «عين شعراء حرمون». ولكن البعض يظن أن العين التي نسبت بها البلدة كانت تستقطب أيضاً الزجالين، أو الشعراء الشعبيين الذين كانوا يتساجلون عندها.

نبذة
تشهد القرية والمنطقة بشكل عام حركة سياحية كبيرة، وكانت القرية ولا تزال مقصدا لمخرجي التلفزيون - وتم فيها تمثيل العديد من المسلسلات والأفلام السورية مثل شفيق ونظيرة، مرايا، بقعة ضوء، حسيبة، زهرة النرجس وشوك ينبت في العيون والشريد وغيرها.

تقسم إلى قسمين: الحارة الفوقة والحارة التحتى وكل سكانها من المسيحيين والموحدين من بني معروف. وفيها ثلاث كنائس: الكنيسة الإنجيلية الوطنية وهي تتبع السينودس الإنجيلي الوطني في سوريا ولبنان، وكنيسة القديس جاورجيوس للروم الكاثوليك وكنيسة القديس جاورجيوس للروم الأرثوذكس ومجمع للدروز.

فيها ينبوع ماء في الحارة الفوقة وينبوع ماء في الحارة التحتى متميز بجماله ويستقي منه سكان القرية، وهو ملتقى لشبانها ويسمى العين.

المعالم السياحية
من المعالم السياحية الأخرى نذكر مغارة الحمام، الوادي، نبع المخاضة، أراضي تحت العين، راس المطل الذي يطل على قرية خربة السودا ووادي بحيران (نهر الأعوج).

وأيضا تعتبر عين الشعرة من أقدم القرى التي حاذت على العلم ويوجد فيها مدرسة قديمة جدا معروفة من قبل المسنين بالمنطقة حيث كانو يقصدونها من اجل قرأة الرسائل القادمة من أقربائهم المغتربين ويفتخر أهل القرية بارتفاع نسبة من أتموا تعليمهم العالي من أبنائهم خاصة في مجالات الطب والهندسة والتدريس.

حسب وثائق الشيخ أبو عمار يوسف محمد أبوحامد الذي عاش بين عامي (1872-1971)م وكان شيخ القرية وأحد وجوهها:
"عين الشعرا قرية حديثة العهد نسبيا أسسها جدنا الشيخ عبد الله الشيخ سلطان (وراءه من العائلات أبو حامد والشيخ وراضي وأبو محمود وعز الدين وبقي له أقارب من نفس الكنية قسم هاجر إلى لبنان لازالوا يحملون نفس الكنية الشيخ سلطان وفسم آخر لازال في جبل السماق قرية كفتين من آل عز الدين) قادما من جبل السماق قرية كفتين بالقرب من حلب عند بداية الاحتلال العثماني لسورية حيث قاوموه أجدادنا وبعد احتلال حلب من قبل الغزاة الأتراك العثمانيين جاء مع رجاله وعائلاتهم إلى جبل الشيخ في أوائل الربيع وقد رأى جمال الطبيعة الأخاذ والمباه الدافقة من العيون فاستراح مع رجاله قرب العين الفوقا وإذ برعاة لاحوا قريبا منهم فاستدعوهم وعرفوهم من لباسهم بأنهم من الموحدين الدروز فعرفوا أنهم من قرية صغيرة تقع غرب عين الشعرا تسمى (عين الدلبة) - لازالت بقايا القرية قائمة الآن - وهم.من عائلتي (شعفورة ومعدي) فطلب منهم دعوة شيوخهم للقائه فما لبثوا أن قدموا إليه وزارهم في قريتهم عين الدلبة لكن الموقع لم يعجبه فطلب منهم الإقامة معهم في نفس المكان عين الشعرا فوق العين التحتا والوافدون الجدد فوق العين الفوقا وبالتالي يتآخون وتزداد قوتهم بتعاضدهم، وبعد ذلك طلب أقاربه وعائلته للقدوم إليه من جبل السماق قرية كفتين والإقامة في القرية الجديدة عين الشعرا وكان له من الأبناء ثلاثة وهم: الشيخ حسن الذي كان وجها اجتماعيا وذا نفوذ وقوة وأخوه الشيخ ضياء الدين من أصحاب الكرامات ومقامه يزار حتى الآن في قرية عين الشعرا والشيخ سعيد أصغرهم صاحب العلم والمعرفة والمرجعية الدينية الكبيرة آنذاك حيث بقي تطول فترة يتتلمذ على يد الأمير السيد عبد الله التنوخي وكان يقدم إلى عين الشعرا قريته وقرية أهله عن طريق قرية بقعسم في جبل الشيخ حيث يستضيفوه ويقيم حلقات علم في بقعسم ويغادر كل يوم خميس وجمعة إلى عين الشعرا عن طريق وادي بحيران فأزعج مروره أحدهم حيث قام بنشر الصفصافة التي كانت مدلاة على النهر فغرق وحمله النهر إلى القرب من قرية بيتيما فيقال أن النهر أشع نورا في الليل فعلم أهالي بقعسم أن حدثا ما حصل للشخ سعيد فذهبوا وإذ بجثته على طرف النهر فأصروا أن يدفنوه في قرية بقعسم ولازال مقامه يزار حتى الآن ويعتبر من الأولياء الصالحين وأصحاب الكرامات ولم يتزوج وينجب. لقد كان الأخوة الثلاثة أصحاب شأن ونفوذ ديني واجتماعي بعزوة والدهم الشيخ عبد الله وكانوا طلبة علم ومعرفة تتلمذوا على يد الأمير السيد عبد الله التنوخي قريبهم الذي كان أميرا وإماما للجامع الأموي آنذاك فنهلوا العلم وأصبحوا مرجعيات دينية وروحية.. وعندما استقرت أحوال الشيخ عبد الله أرسل لأقاربه الذين أقاموا معه وهم سلامة حيث وراءه عائلات نصر الدين وشديد وخطار.. وقرقماز وراءه عائلات جبر وانديوي وقرقماز.. وعائلات فخر الدين وارشيد وحاتم وعبود الذين استوطنوا في عين الشعرا فترة من الزمن ثم هاجروا إلى جبل العرب قرية الدور ولازال عائلتي رشيد وفخر الدين يتكنون بالشعراني حتى الآن.. وخلال فترة وجيزة أصبحت عين الشعرا من القرى المتميزة وذات الشأن في المنطقة وامتدت على رقعة كببرة وثار لها مزارع عدة منها مزرعة الدير دورين مغر المير..
انتقلت إلى عين الشعرا عائلات أخرى (آل حمدان قدموا من فلسطين ومزهر قدموا من لبنان وكذلك من العائلات المسيحية مارينا أبوالنصر داوود طنوس عبود القسيس أبو عيسى الأسمر المعلوف الخوري الياس عون حنا الحداد بشارة فرح الذين انتقلوا إلى قرية حينة.. وعاشوا جميعا أخوة لايفرقهم دين الأفراح والأتراح تجمعهم يعيشون على حلو الحياة ومرها حتى لباسهم متشابه بشكل كبير إلا أن بعض الأخوة المسيحين كانوا يلبسون الحطة السوداء والعقال والبعض كان يلبس الحطة البيضاء كما الأخوة الدروز وكان البعض الذين جاؤوا متأخرون من لبنان يلبسون الطربوش اللبناني الشعبي ورجال الدين الدروز يلبسون العمامات..
كان أجدادنا في عين الشعرا مهتمين بعلوم الفلك حيث يرصدون انعكاس نجم على صفحات المياه (نبع عين أبوطريف) اسمه نجم الشعرا بدراسته وزوايا انعكاساته على صفحات المياه يحددون الطقس وسنوات الخير.. لذا يقال أن اسم القرية جاء من اسم النجم..
خلال فترة وجيزة أصبحت عين الشعرا من القرى المتقدمة وذات الشأن في المنطقة ويقال أن الأمير السيد ومن جاء بعده يعتمدون على رجالات وشيوخ عين الشعرا في حل مشكلات الأقليم والملمات.. ويقال أنه كان في وقت واحد أربعون شيخا من (أصحاب العبي المقلمة) مراكز دينية..

مراجع

أماكن مأهولة في منطقة قطنا
تجمعات أرثوذكسية شرقية في سوريا
تجمعات درزية في سوريا
قرى محافظة ريف دمشق

عين الشعرة


Boronia pinnata es una especie de arbusto perteneciente a la familia de los cítricos. Es originaria de Australia.

Descripción
Es un arbusto que alcanza un tamaño de 0.5-1.5 m de altura, las hojas y flores muy aromáticas, las ramitas glabras, ligeramente inclinadas y tetrangulares. Las hojas son pinnadas con 5-11 folíolos, el folíolo terminal más corto en su mayoría, el raquis de 60-20 mm de largo, con alas, los foliolos estrecho elípticos o angosto-oblongos de 5-25 mm de largo, 1-3 mm de ancho, el ápice agudo, el margen entero, glabros y ± gruesos; el pecíolo de 6-14 mm de longitud. Las inflorescencias son axilares a subterminales, en cimas corimbosas, con 3-8 flores; pedicelos de 6-30 mm de largo y delgado. Cáliz glabro. Pétalos de 5-10 mm de largo, imbricados, brillantes de color rosa púrpura, ± glabros a excepción de los márgenes ciliados y con pubescencia fina hacia el ápice, no persistentes en el fruto.

Distribución y hábitat
Crece en el bosque esclerófilo seco y cálido en piedra arenisca, principalmente en los distritos costeros al norte de Nowra, también se registra a partir de Nadgee en Nueva Gales del Sur.

Taxonomía
Boronia pinnata fue descrita por James Edward Smith y publicado en Tracts Relating to Natural History: 290, t. 4, en el año 1798.
Sinonimia
 Boronia pinnata var. alba Guilf.
 Boronia pinnata var. gunnii (Hook.f.) Benth.
 Boronia pinnata var. pilosa F.Muell.

Referencias

Enlaces externos

pinnata

Boronia pinnata


Enola Gay var B-29 sprengjuflugvélin sem Bandaríkin notuðu til þess að sleppa kjarnorkusprengjunni, sem fékk viðurnefnið "Little Boy", á Hírosíma í Japan þann 6. ágúst 1945. Það var í fyrsta sinn sem kjarnorkuvopn var notað á óvin í hernaðarskyni. Flugvélin var nefnd eftir Enolu Gay Tibbets, móður flugmannsins sem flaug vélinni, ofursta Paul Warfield Tibbets.

Heimildir

Flugvélar
Vígtól í seinni heimsstyrjöldinni

Enola Gay


Sluškinjina priča, roman književnice Margaret Atwood iz 1985. godine
 Sluškinjina priča (film), američki film iz 1990. godine
 Sluškinjina priča (opera), opera danskog skladatelja Poula Rudersa
 Sluškinjina priča (televizijska serija), američka televizijska serija iz 2017. godine

Sluškinjina priča (razdvojba)


Snuden rejser hjemmefra er en børnefilm instrueret af Anders Sørensen efter manuskript af Flemming Quist Møller.

Handling
Snuden er et hemmeligt og fredeligt dyr, der lever i sin grønne mose. Her er han ven med alle dyr. En dag vil en jæger skyde hans bedste ven, odderen Otto, og Snuden beslutter at opklare, hvorfor mennesker er så tossede. Han forlader mosen og møder en menneske-pige, som bor i den store by. På et værtshus spiser en bisse. Den sultne Snude snupper bøffen, og så bliver der slagsmål. Snuden vakler ud i den mørke nat. Kæmperotten Rita tager sig af den forkomne Snude.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1980

Børnefilm fra Danmark

Snuden rejser hjemmefra


Irene de Trebisonda (en griego: Ειρήνη Παλαιολογίνα, murió después de 1382) fue la esposa del bígamo Basilio de Trebisonda, con quien tuvo dos hijos, Alejo y Juan, después Alejo III de Trebisonda y, posiblemente, dos hijas, María y Teodora.

No se sabe mucho de los primeros años de Irene antes de alcanzar la cúspide del poder y convertirse en la segunda mujer, no completamente legal de Basilio. Su matrimonio generó muchas protestas del Patriarca de Constantinopla, Juan XIV Kalekas, pero debe admitirse que Basilio ciertamente parece haber tenido una relación larga con ella y fue solo después de que le había dado dos hijos y herederos que se casó con ella. Su matrimonio duró solo unos nueve meses antes de que Basilio fuera asesinado por su legítima esposa, Irene Paleóloga, y lo que siguió fue un golpe en el palacio. Paleóloga y sus seguidores tomaron el poder y la enviaron fuera con sus dos pequeños hijos, Alejo y Juan, a Constantinopla, donde podrían ser vigilados por el padre de Paleóloga, Andrónico III Paleólogo.

Su tiempo en el exilio, parece haberse pasado como testigo de las revoluciones de palacio que tuvieron lugar tanto en Trebisonda como en el Imperio bizantino. El gobierno de la regencia de Juan V Paleólogo apoyó al esposo de Irene Paleóloga y tío de Basilio Miguel de Trebisonda, pero cuando Juan VI Cantacuceno ganó la guerra civil bizantina, prestó su apoyo al hijo de Irene, Juan, rebautizado Alejo, dirigidos por Nicetas Escolarios, el líder del poderoso clan Escolarios que Miguel había enajenado. La oferta concluyó con éxito y derrocó al débil y violento gobierno de Miguel y puso al hijo de Irene en el trono.

La restauración de la rama ilegítima de la familia Comneno marcó el comienzo también del propio poder de Irene en el gobierno de Trebisonda en nombre de su hijo. Al parecer ella había  luchado por el poder con los nobles y especialmente con la familia de los Doranites que hicieron una rebelión sin éxito en la capital, mientras que su hijo Alejo se retiró a la fortaleza del castillo de Trípolis por seguridad. En 1341 Irene fue en una expedición a Limnia con Miguel Panaretos y tomaron la ciudad de las pretensiones señoriales de Constantino Doranites.

Después del fin de la guerra civil, Irene parece haber jugado todavía algún papel en el gobierno de Trebisonda y en 1367 acompañó a su hijo Alejo, cuando su nieta Ana se casó con el rey de Georgia. También estuvo presente en el bautizo de su biznieto Basilio, rebautizado posteriormente como Alejo IV de Trebisonda. Este incidente en 1382 es la última vez que aparece y lo que le sucedió después con ella se desconoce.

Referencias

 W. Miller, Trebizond: The Last Greek Empire of the Byzantine Era, Chicago, 1926.

Nacidos en el siglo XIV
Fallecidos en los años 1380
Emperatrices de Trebisonda
Monarcas ortodoxos
Mujeres del Imperio bizantino del siglo XIV

Irene de Trebisonda


The Gateshead Millennium Bridge is a pedestrian and cyclist tilt bridge spanning the River Tyne between Gateshead arts quarter on the south bank and Newcastle upon Tyne's Quayside area on the north bank. It was the first tilting bridge ever to be constructed. Opened for public use in 2001, the award-winning structure was conceived and designed by architectural practice WilkinsonEyre and structural engineering firm Gifford. The bridge is sometimes called the 'Blinking Eye Bridge' or the 'Winking Eye Bridge' due to its shape and its tilting method. The Millennium Bridge stands as the twentieth tallest structure in the city, and is shorter in stature than the neighbouring Tyne Bridge.

History

Historical context
Gateshead Millennium Bridge is part of a long history of bridges built across the River Tyne, the earliest of which was constructed in the Middle Ages. As quay-based industries grew during the Industrial Revolution and Victorian era due to its accessible port, the area became more prosperous. However, industry declined along the River Tyne following World War II and the quay deteriorated into the 1980s. This prompted regeneration activities in both Newcastle and Gateshead, beginning with the construction of Newcastle Law Courts on the riverbank. In 1995, Gateshead Council devised plans to develop a new contemporary arts centre, the Baltic Centre for Contemporary Art, and the need for a footbridge to link the two cities became more apparent.

Conception
A competition was held by Gateshead Council in 1996 to design a new bridge to link Gateshead to Newcastle, the first opening bridge to be built on the River Tyne in over 100 years. The bridge would form part of the regeneration on both sides of the River Tyne, providing a crossing between new commercial buildings and housing built in Newcastle and cultural and leisure developments in Gateshead. It would also facilitate a  circular promenade around the Quayside. Although river-based traffic had decreased by the 21st century, the cities of Gateshead and Newcastle still intended to retain the image of the River Tyne as a working river. The advert for the competition was published in the New Civil Engineer magazine with the brief "We are looking for design teams who can create a stunning, but practical, river level crossing which fits this historic setting, opens for shipping and is good enough to win Millennium Commission funding." There were over 150 entries and Gateshead residents voted for their favourite out of a shortlist of six architectural teams. WilkinsonEyre and Gifford and Partners claimed the prize in February 1997 with Gateshead Councillor Mick Henry remarking that the design was "something very special."

By July 1997, a final design was under preparation for submission to the Millennium Commission in order to secure funding. The bridge, which is the world's first tilting bridge, ultimately cost £22million, with funding from the Millennium Commission, the European Regional Development Fund, English Partnerships, East Gateshead Single Regeneration Budget, and Gateshead Council.  By this point, the name of the bridge was still undecided. The original proposed name of 'Baltic Millennium Bridge' (in reference to the adjacent Baltic Centre for Contemporary Art on the Gateshead side) was objected to by Newcastle City Council. In response, Gateshead Council decided upon the final name of 'Gateshead Millennium Bridge' in 1998, which caused an ongoing feud between the two councils.

Opening
Gateshead Council originally announced that the bridge would be open in September 2000, but it was not completed until September the following year. The first tilt took place on 28 June 2001 to 36,000 onlookers. It was opened to the public on 17 September 2001 to a crowd of thousands. The barrier lifted at 2pm to allow the first public crossing, and the first people to cross received a commemorative medal gift from the Council. The bridge was dedicated by Queen Elizabeth II on 7 May 2002, during her Golden Jubilee tour. A commemorative plaque unveiled by the Queen reads: "Gateshead Millennium Bridge. Opened by Her Majesty The Queen on 7th May 2002." Before a formal dinner at the Baltic Centre for Contemporary Art, the Queen said "Today I see the tangible signs of the determination of all those within this region to create a new future. There have been so many personal acts of kindness, especially over the last two months, now I have the chance to express my gratitude to the people of the North East."

Structure

Design

Gateshead Millennium Bridge was constructed to fulfil the following main design constraints: the bridge must be  above river-level during high spring tides when closed; nothing must be built on the Gateshead Quayside; the deck must have no more than a 1:20 slope to allow disabled access. The bridge consists of two steel arches – a deck which acts as the pedestrian and cycle path, and a supporting arch. The bridge was designed to be as light as possible to allow for easy opening and closing, so the two arches are lighter towards the centre span than at the hinges. The pedestrian and cycle deck is a parabolic shape with a  vertical camber. It is divided into two separate paths on different levels for the different modes of transport, separated by a stainless steel "hedge" with seating areas and steps interspersed throughout. The supporting arch is also a parabola, designed in such as way to match the shape of the Tyne Bridge upstream. The two arches are joined together by 18 suspension cables which provide stability for people crossing the bridge.

Six hydraulic rams (three on each side) tilt the entire 850,000kg bridge as a single structure, meaning that when the supporting arch lowers, the pedestrian deck rises to create  of clearance for river traffic to pass underneath. The bridge takes around four minutes to rotate through the full 40° from closed to open, moving as fast as  per second. The design is so energy-efficient that, , it cost just £3.96 per opening. The appearance of the bridge during this manoeuvre has led to it being nicknamed the "Blinking Eye Bridge", and has solidified its reputation as being not only a functional piece of infrastructure but a spectacle in and of itself. The rotation of the bridge is also used as a self-cleaning mechanism, as rubbish collected on the deck rolls towards traps built at each end.

A lighting system designed by Jonathan Spiers and Associates is used at night to attractively illuminate the bridge without causing light pollution, as the cables are too thin to be visible or reflect light at night. The lights shine white during the week and a variety of colours over the weekend. Green and red LEDs are used during the day to alert cyclists and pedestrians to the bridge's opening and closing.

Construction and installation
Gateshead Council selected Gateshead-based Harbour & General as the main contractor for the construction of the bridge. Harbour and General then selected over 12 sub-contractors to cover elements of construction including control systems, metalwork, lighting, and piling and river work. Consulting engineering group Ramboll provided further engineering, construction, and contract management services. The bridge's structure was modelled in LUSAS using 3D elements. LUSAS modelling allowed a model of the bridge to be built and allowed analysis of buckling forces, wind, and temperature. Another software – Pertmaster Professional – was used for risk and project management and cost analysis.

Watson Steel was appointed as the specialist contractor to prefabricate the bridge, and they subcontracted the design of the hydraulic system to Kvaerner Markham. The pre-fabricated sections of the bridge were shot-blasted and painted in Hadrian's Yard,  from the bridge's final position. The entire structure was assembled by first welding together the nine arch sections and deck sections, and then attaching the cables to the arch and deck. Protective paintwork (Interzone 505 and Interthane 990 from International Protective Coatings) was applied to the arch before it was erected.

The bridge was lifted into place in one piece by the Asian Hercules II, one of the world's largest floating cranes, on 20 November 2000. Whilst being transported by the crane, the bridge was rotated 90° in order to navigate narrow bends along the river. It was successfully slotted into threaded bolts in the piers with only  of tolerance. Handrails, seating, and the hydraulic systems were installed after the bridge was in place. The transportation of the bridge took only one day and was a spectacle, attracting crowds on onlookers.

The Port of Tyne Authority required the design of the bridge to incorporate a vessel collision protection system. As a result, two rows of parallel fixed piles, splaying out diagonally on each side of the bridge, were installed. However, it became clear to members of the construction project team and WilkinsonEyre that they were unsightly and undermined "the finesse of the bridge". Between February and June 2000, the unsightly nature of the piles also caught the attention of the public, with multiple news articles and letters expressing discontent. Complaints pointed out that the Millennium Bridge in London did not have similar piles, and that a Newcastle University boat race had to be moved specifically to avoid potential collision with the piles. Over time, Gateshead Council and the Harbourmaster noted that the piles were not required and they were removed in 2012. This decision was ultimately less expensive than maintaining them.

Regional and cultural significance
Gateshead Millennium Bridge has retained its status as a significant local landmark and tourist attraction, not only built to develop the local area but also to establish local pride. It is one of several cultural landmarks on Gateshead Quays, including Baltic Centre for Contemporary Art and Sage Gateshead. It opens periodically for sightseers and for major events such as The Boat Race of the North and the Cutty Sark Tall Ships' Race. The bridge also lights up to mark celebrations or dedications. For example, it was lit blue on 4 July 2020 as part of the 'Light it Blue' campaign celebrating the 72nd anniversary of the NHS and its contributions during the COVID-19 pandemic. It was also lit green in April 2020 in recognition of social care workers.

The bridge has been featured in film and on TV including the BBC TV drama 55 Degrees North and the British 2005 film Goal!. On 17 July 2005, Spencer Tunick used the bridge in an art installation: 1,700 people gathered together nude and were photographed around the Millennium and Tyne Bridges and the Baltic Centre for Contemporary Art. The bridge was pictured on a first-class stamp in 2000, and a pound coin depicting the bridge was produced by the Royal Mint in 2007.

Awards
Gateshead Millennium Bridge has won a total of 25 awards for design and lighting. For the construction of the bridge, the architect WilkinsonEyre won the 2002 Royal Institute of British Architects (RIBA) Stirling Prize. This was a somewhat controversial decision; although the RIBA judges described the bridge as a "truly heroic piece of engineering and construction", there was debate among the attendees of the awards ceremony as to whether it also counted as architecture, with some claiming that it was not a building. However, Jim Eyre of WilkinsonEyre argued that the feat did cross over into the boundary of architecture. WilkinsonEyre and Gifford also won the 2003 IStructE Supreme Award. The bridge was awarded the British Constructional Steelwork Association's Structural Steel Design Award in 2002. In 2005, the bridge received the Outstanding Structure Award from the International Association for Bridge and Structural Engineering.

References

Citations

Bibliography

External links

Gateshead Council page
 Gateshead Millennium Bridge by Sándor Kabai, The Wolfram Demonstrations Project.
Gateshead Millennium Bridge YouTube
Gateshead Millennium Bridge awards

Bridges completed in 2001
Bridges in Tyne and Wear
Buildings and structures celebrating the third millennium
Buildings and structures in Gateshead
Buildings and structures in Newcastle upon Tyne
2001 establishments in England
Crossings of the River Tyne
High-tech architecture
Pedestrian bridges in England
Tilt bridges
Tourist attractions in Tyne and Wear
Transport in Newcastle upon Tyne

Gateshead Millennium Bridge


كفر الجمالة إحدى قرى مركز الشهداء التابع لمحافظة المنوفية في جمهورية مصر العربية.

السكان
بلغ عدد سكان كفر الجمالة 1,301 نسمة، حسب الإحصاء الرسمي لعام 2006.

انظر أيضاً
 قائمة قرى محافظة المنوفية

مصادر

قرى الشهداء

كفر الجمالة