Roger Taylor este o combinație relativ frecventă de prenume și nume de familie, care se poate referi la,

Muzicieni
 Roger Taylor (baterist Queen) (născut în 1949), bateristul formației engleze Queen, artist solo, compozitor și vocalist
 Roger Taylor (baterist Duran Duran) (născut în 1960), baterist al formației engleze Duran Duran
 Roger Taylor (autor), autor al fanteziei epice Seriile Hawklan
 Roger Taylor (președinte de colegiu), fost președinte de colegiu al Knox College din Galesburg, statul american
 Roger Taylor (tenis) (născut în 1941), jucător de tenis britanic
 Roger Taylor (fotbal american) (născut în 1958), jucător de fotbal american
 Roger Taylor (MP), membru al Parlamentului englez din secolul al XVI-lea, reprezentant al circumscripției electorale Oxford
 (acronimul MP desemnează aici un membru al unei parlament, indiferent de este unicameral, biucameral sau tricameral)

A se vedea și

 Roger Tayler (1929–1997), astronom britanic

Dezambiguizare
Nume engleze

Roger Taylor (dezambiguizare)


Arnold Gehlen (1904 - 1976) felsefi antropolojiye yaptığı katkılarla tanınmış Alman düşünür. Çalışmalarıyla kişiyi ön plana çıkarmış, kültür olgusunu açıklarken dilin gelişiminden yola çıkmıştır.

Alman filozoflar
1904 doğumlular
1976 yılında ölenler

Arnold Gehlen


Krokava este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 27 de locuitori.

Istoric
Localitatea Krokava este atestată documentar din 1427.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Krokava


Marijan Batarilović (Bošnjaci, 11. svibnja 1960. - Zadar, 12. srpnja 2011.), vojni pilot, bojnik Hrvatske vojske i kapetan 1. klase Jugoslavenske narodne armije.

Životopis
Bojnik Marijan Batarilović je rođen 11. svibnja 1960. godine u Bošnjacima (Vukovarsko-srijemska županija). Tijekom službovanja u Jugoslavenskom ratnom zrakoplovstvu (JRZ) bio je stacioniran u Prištini na vojnom aerodromu Slatina u sklopu 83. lovačkog avijacijskog puka. Na početku rata u Hrvatskoj pridružio se novoustrojenom Hrvatskom ratnom zrakoplovstvu (HRZ). U HRZ-u je kao borbeni pilot letio na nadzvučnom avionu MiG-21, te sudjelovao u operacijama Bljesak i Oluja. Odlikovan je Medaljom za iznimne poduhvate, ordenom Nikola Šubić Zrinski, Spomenicom domovinske zahvalnosti, te medaljama Bljesak i Oluja.

Bojnik Batarilović široj je hrvatskoj javnosti postao poznat kao pilot kanadera CL-215 koji je unatoč zapovijedima, s kolegom brigadirom Ivanom Selakom, riskirao karijeru i ugasio vatru koja je prijetila farmi Vigens kod Zadra. Učinio je to na probnom letu, kada zbog propisane procedure zrakoplov nije smio gasiti požar. Unatoč činjenici da ga je neposredni zapovjednik bojnik Davor Turković prijavio, na stranu bojnika Batarilovića stala je šira hrvatska javnost, ustavši protiv birokratskih zavrzlama i procedura koje su nerijetko kočile učinkovitu borbu protiv požara na otvorenom.

Bojnik Marijan Batarilović umro je 12. srpnja 2011. od posljedica srčanog udara nakon povratka s jednog od probnih letova.

Odlikovanja

  Spomenica domovinske zahvalnosti
  Red Nikole Šubića Zrinskog
  Medalja Bljesak
Medalja Oluja
 Medalja za iznimne pothvate

Izvori

Životopisi, Zadar
Hrvatski vojni zapovjednici u Domovinskom ratu
Nositelji Reda Nikole Šubića Zrinskog

Marijan Batarilović


Der Boron (auch Pionsat genannt im Bereich der gleichnamigen Gemeinde) ist ein Fluss in Frankreich, der in der Region Auvergne-Rhône-Alpes verläuft. Er entspringt beim Weiler Anglard, im Gemeindegebiet von Le Quartier, entwässert generell in westlicher Richtung und mündet nach rund 22 Kilometern an der Gemeindegrenze von Saint-Marcel-en-Marcillat und Château-sur-Cher als rechter Nebenfluss in den Cher. Auf seinem Weg durchquert der Boron das Département Puy-de-Dôme, bildet im Unterlauf die Grenze zum Département Allier und stößt bei seiner Mündung auf das Département Creuse in der benachbarten Region Nouvelle-Aquitaine.

Orte am Fluss
 Le Quartier
 Pionsat

Anmerkungen

Boron (Cher)


أبو الحصى هي قرية تبعد عن الهفوف بحوالي 17 كيلا ، عدد سكانها التقريبي 400 نسمة ، وأغلب نشاطهم في الزراعة. بها خدمات ماء وكهرباء ، وبها 54 منزلاً ، وهي تستفيد من مجمع بلدة العمران. قدر منازلها فيدال عام 1952م بنحو 56 منزلاً. يقطنها نحو 250 نسمة.

مراجع

قرى المنطقة الشرقية

أبو الحصى


ويلتشر  هي إحدى المقاطعات البريطانية كانت تعرف في الاسم بويلتجر وتكتب بالإنكليزية بالاسم القديم /ˈwɪltʃər/ أو ˈwɪltʃɪərويلتجاير.

يتبع لويلتشر مدينة واحدة و 22 بلدة بعظها قريب لأن يصبح مدينة مثل مالكشم وتشبنهام وتروبردج

الجغرافية
تقع في الجنوب الغربي من إنجلترا. تمتد من حدودها كلا من مقاطعات دورست Dorset، سومرست Somerset، هامبشاير Hampshire، جلوسترشاير Gloucestershire, وأوكسفوردشاير Oxfordshire,و بريكشير. Berkshire

تتميز جغرافية ويلتشر بتلالها العالية والوديان وسهولها الواسعة الجميلة ومن أشهر سهولها. سهل جسالزبوري. ويقع في ضمنها احجار بستونينج المنتصبة التاريخية ومناطق الحصان الأبيض وأيضا منطقة كبيرة لتدريب الجيش البريطاني.

السكان

يبلغ عدد سكان المقاطعة حوالي 613024 حسب إحصاء عام 2001. وتبلغ الكثافة السكانية 178 نسمة لكل كيلومتر مربع (460 / ميل مربع).
وفي عام 1991 كان هناك 230109 مسكنا في البلاد. ويشكل ما نسبته 98.3 في المائة هم من السكان الأصليين، ونسبة 17.9 ٪ من السكان هم فوق سن 65 عاما.

النمو السكاني في ويلتشر

 1801 : 185.107
 1851 : 254.221
 1901 : 271.394
 1951 : 386.692
 2001 : 613.024

بلدات وقرى في ويلتشر

 -تشبنهام Chippenham
 _تروبردج Trowbridge
 _ويسبري Westbury
 _مالكشم Melksham
 _كان Calne
 _براد اون افون Bradford on Avon
 _ديفايسيس Devizes
 _هيلبرتون Hilperton
 _سمنغتون Semington
 ساوث ويك Southwick
 _مي رMere
 اميسبوري Amesbury
 _كورشام Corsham
 _كريكليد Cricklade
 _هاي ورث Highworth
 لودغيرشول Ludgershall
 _مالسبوري Malmesbury
 _مارلبرهMarlborough
 __سويندن Swindon
 _ ساليسبوري Salisbury (city)
 _ سويندون Swindon
 _تيدورث Tidworth
 _تيسبوري Tisbury
 _ورمينيستر Warminster
 _ويلتون Wilton
 _وولتون Wootton

المصادر

 Wiltshire County Council
 Wiltshire Community History
 List of Councillors
 Wiltshire Constabulary Online
 Wiltshire Libraries
 Merlin local information
 BBC Wiltshire
 Salisbury City Council
 Wiltshire Tourist Office
 John Aubrey's The Natural History of Wiltshire
 White horses of Wiltshire
 Wiltshire Gazette & Herald
 Wiltshire Times & Chippenham News
 Geology map of Wiltshire (نسق المستندات المنقولة)
 Wiltshire & Swindon Intelligence Network

ويلتشاير
جنوب غرب إنجلترا
مدن إنجلترا
مقاطعات الحكومات المحلية في ويلتشاير
مقاطعات إنجلترا
مقاطعات إنجليزية أسست في العصور القديمة
مقاطعات رسمية
مقاطعات سلطة وحدوية في إنجلترا
مقاطعات في جنوب غرب إنجلترا

ويلتشاير


An Habenaria obovata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Victor Samuel Summerhayes. An Habenaria obovata in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan.

Mabibilngan ini ha Cameroon. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria obovata


Vjekoslav Knežević (Rijeka 1915. – Rijeka, 1976.) bio je hrvatski pjesnik i skladatelj.

Životopis

Rođen je u Rijeci, ali je djetinjstvo i mladost proveo na Sušaku.

Jednom prilikom, kao mlad dječak nespretnim skokom u more teško je ozlijedio oko. Nakon tog događaja preselio se u Zemun. Daleko od svojeg doma skladao je pjesme posvećene svojem gradu – između ostaloga autor je pjesama poput: Mom zavičaju, Od Sušaka pa do lipe Boke, Piši mi mati, Na molo longu,
Svi gremo u Opatiju, Kostreno, Kostreno, Lipi moj Jadrane plavi i drugih.

Najviše je surađivao s Vice Vukovim, kao i s pjevačima (duet) Dušanom Đorđevićem i Miloradom Vasiljevićem. Za njih je skladao i pisao pjesme koje odišu autentičnosti dalmatinskoga podneblja.

Umro je u Rijeci 1976.godine.

Zanimljivost
Zbog doprinosa afirmaciji kulture Sušaka i Rijeke, Gradsko vijeće grada Rijeke i Odjel Gradske uprave za urbanizam donio je odluku nazvati ulicu na Šušaku po autoru Vjekoslavu Kneževiću.

Izvori

Vanjske poveznice

http://www.novilist.hr/index.php/layout/set/print/Vijesti/Rijeka/Rijeka-dobila-dvije-nove-ulice-Hinka-Bacica-i-Vjekoslava-Knezevica-nalaze-se-na-susackoj-zili-kucavici

https://www.rijekadanas.com/prijedlog-liste-za-rijeku-susak-dobiva-ulice-u-cast-hinku-bacicu-i-vjekoslavu-knezevicu/

Hrvatski pjesnici
Hrvatski skladatelji
Sušak

Vjekoslav Knežević


Neofascismul este o ideologie apărută după cel de–al Doilea Război Mondial care preia elementele semnificative ale doctrinei fasciste precum ultranaționalismul, populismul, politicile antiimigrație sau, după caz, nativismul, anticomunismul, antisocialismul, antimarxismul, antianarhismul și opoziția față de sistemul parlamentar și de democrația liberală. Acuzațiile că un grup este neofascist pot fi contestate, mai ales în cazul în care termenul este folosit ca un epitet politic. Unele regimuri apărute după cel de–al doilea Război Mondial au fost descrise ca neofasciste din cauza caracterului lor autoritarist și, uneori, din cauza fascinației și simpatiei lor față de ideologia și ritualurile fasciste.

Post-fascismul este o etichetă care a fost aplicată mai multor partide politice europene care susțin o formă modificată a fascismului și care participă la politica constituțională.

Italia

Italia a fost divizată în două mari blocuri politice după cel de-al Doilea Război Mondial, creștin-democrații, care au rămas la putere până în anii 1980, și Partidul Comunist Italian (PCI), foarte puternic în anii de după război.

În 1946, un grup de soldați fasciști a fondat Mișcarea Socială Italiană pentru a continua ideile promovate de Benito Mussolini. Liderul MSI a fost Giorgio Almirante, care a rămas în fruntea partidului până la moartea sa în 1988.

Începând din anii 1990, Alianța Națională, condusă de Gianfranco Fini, fost membru al Mișcării Sociale Italiene, s-a distanțat de Mussolini și de fascism și a făcut eforturi pentru a îmbunătăți relațiile cu grupurile evreiești; acum încearcă să se prezinte ca un respectabil partid de dreapta. Fini s-a alăturat guvernului condus de Silvio Berlusconi. Partide neofasciste din Italia sunt Flacăra Tricoloră ("Fiamma Tricolore"), Noua Forță ("Forza Nuova") și Frontul Social Național ("Fronte Sociale Nazionale").

Slovacia
Kotleba – Partidul Poporului Slovacia Noastră este un partid politic de extrema-dreaptă cu vederi considerate extremiste și fasciste. Liderul formațiunii, Marian Kotleba, a fost anterior un neonazist și a purtat o lungă perioadă o uniformă inspirată de cea a Gărzii Hlinka, miliția Statului Slovac din anii 1939-1945. El se manifestă critic la adresa persoanelor de etnie romă, a imigranților, a Insurecției Naționale Slovace, a  NATO, Statelor Unite ale Americii și Uniunii Europene. Partidul susține, de asemenea, reabilitarea criminalului de război fascist, președintele slovac Jozef Tiso.

În 2003, Kotleba a fondat partidul de extrema-dreaptă  Uniunea Slovacă (în slovacă: Slovenská Pospolitosť). În 2007 ministerul de interne al Slovaciei a interzis participarea partidului în campania electorală pentru alegerile parlamentare. În ciuda acestei interdicții, partidul lui Kotleba a obținut 8,04% din voturi în alegerile parlamentare din Slovacia organizate în anul 2016 și opinia favorabilă a alegătorilor față de partid continuă să crească.

Marea Britanie
Partidul Național Britanic (BNP) este un partid naționalist din Marea Britanie, care are o ideologie fascistă și anti-imigrație. În alegerile pentru Parlamentul European din 2009, a câștigat două mandate în Parlamentul European (MPE), inclusiv pentru fostul lider al partidului Nick Griffin.

Partidul pentru independența Regatului Unit (UKIP) a fost acuzat de adversarii politici că ar promova o ideologie fascistă, evidențiată prin politicile naționaliste populiste și anti-imigrație. Totuși, UKIP a negat acest lucru, afirmând că politicile sale nu sunt anti-imigrație, ci pentru o imigrație controlată, patriotice și nu naționaliste, în sprijinul democrației britanice, și pentru toți cetățenii britanici, fără legătură cu etnia sau țara de naștere. În plus, el susține libertatea economică și reducerea rolului statului, elemente care nu sunt de obicei găsite în doctrina fascistă. Un blog al London School of Economics a examinat ideologiile partidelor UKIP și BNP și, în timp ce a găsit similitudini în ceea ce privește politica antiimigrație, nu a reușit să concluzioneze că există legături ideologice puternice între ele. Cu toate acestea, el a făcut o legătură între creșterea sprijinului pentru UKIP și scăderea sprijinului pentru BNP, speculând că există o relație între acestea. Presa de stânga, critică față de UKIP, neagă, de asemenea, că cele două partide ar fi fasciste.

Rețele internaționale

Mai multe regimuri și mișcări neofasciste internaționale din perioada Războiului Rece au colaborat în diverse operațiuni cum ar fi asasinate și atentate cu bombă cu steag fals. Stefano Delle Chiaie a luat parte la Operațiunea Condor, organizând în 1976 o încercare a asasinat a politicianului creștin-democrat chilian Bernardo Leighton. Vincenzo Vinciguerra s-a refugiat în Spania Franchistă cu ajutorul SISMI, în urma atacului de la Peteano din 1972, pentru care a fost condamnat la închisoare pe viață. Împreună cu Delle Chiaie, Vinciguerra a depus mărturie la Roma în decembrie 1995, înaintea judecătoarei Maria Servini de Cubria, care afirmând că Enrique Arancibia Clavel (un fost agent al poliției secrete chiliene urmărit penal pentru crime împotriva umanității în 2004) și agentul american al DINA Michael Townley au fost implicați direct în asasinarea generalului Carlos Prats. Michael Townley a fost condamnat în Italia la 15 ani de închisoare pentru că a servit ca intermediar între DINA și neofasciștii italieni.

Note

Lectură suplimentară

 The Beast Reawakens by Martin A. Lee, (New York: Little, Brown and Company, 1997, )
 Fascism (Oxford Readers) by Roger Griffin, 1995,
 Fascism in Britain: A History, 1918-1985 by Richard C. Thurlow (Olympic Marketing Corp, 1987, )
 Fascism Today: A World Survey by Angelo Del Boca (Pantheon Books, 1st American edition, 1969)
 Free to Hate: The Rise of the Right in Post-Communist Eastern Europe by Paul Hockenos (Routledge; Reprint edition, 1994, )
 The Dark Side of Europe: The Extreme Right Today by Geoff Harris, (Edinburgh University Press; New edition, 1994, )
 The Far Right in Western and Eastern Europe by Luciano Cheles, Ronnie Ferguson, and Michalina Vaughan (Longman Publishing Group; 2nd edition, 1995, )
 The Radical Right in Western Europe: A Comparative Analysis by Herbert Kitschelt (University of Michigan Press; Reprint edition, 1997, )
 Shadows Over Europe: The Development and Impact of the Extreme Right in Western Europe edited by Martin Schain, Aristide Zolberg, and Patrick Hossay (Palgrave Macmillan; 1st edition, 2002, )

Legături externe
 Eternal Fascism: Fourteen Ways of Looking at a Blackshirt  - Umberto Eco's list of 14 characteristics of Fascism, published in 1995.
 What is Fascism? Some General Ideological Features by Matthew N. Lyons
 Fascism by Chip Berlet

Extremism de dreapta
Fascism
Naționalism
Neofascism
Ideologii politice
Teorii politice

Neofascism


Zur Übersichtsseite

Siehe auch
 Unicodeblock Vereinheitlichte CJK-Ideogramme, Erweiterung A/4000 bis 4DBF

CJK
CJK-Ideogramme Erweiterung A/3400

Unicodeblock Vereinheitlichte CJK-Ideogramme, Erweiterung A/3400 bis 3FFF


Chau Phu (en Idioma vietnamita Châu Phú) es un distrito vietnamita de An Giang en el Región Delta del Río Mekong. Hasta el año 2003 la población en el distrito ascendía a 244.305 personas. El área del distrito es de 426 km² y su capital es Cai Dau. Chau Phu se encuentra a 20 km al sur de Long Xuyen y 20 km al norte de Chau Doc, las principales ciudades de la provincia.

Châu Phú se divide en doce comunas: Khánh Hòa, Mỹ Đức, Mỹ Phú, Ô Long Vĩ, Vĩnh Thạnh Trung, Thạnh Mỹ Tây, Bình Long, Đào Hữu Cảnh, Bình Phú, Bình Chánh, Bình Mỹ, thị trấn Cái Dầu.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Vietnam

Châu Phú


Lecrae Devaughn Moore (født 9. oktober 1979), også bare kendt som Lecrae, er en kristen og amerikansk hiphop-udøver, sangskriver, producer og skuespiller. Han er medejer og medstifter af det uafhængige pladeselskab Reach Records, og medstifter for den nu nedlagte non-profit organisation ReachLife Ministries. Til dato har han udgivet syv studiealbum og tre mixtapes som soloartist, og har udgivet tre studioalbum, et remixalbum og en EP som leder af hip hop-gruppen 116 Clique. Han producerede meget af hans tidligere materiale sammen med andre tidlige Reach Records udgivelser. Lecrae, med henvisning til hans label som kristen rapper, har udtalt, at hans musik kun er hiphop selv om den afspejler hans kristne tro. I maj 2016 underskrev Lecrae med Columbia Records i en fælles aftale mellem hans label og Columbia.

Lecraes debutudgivelse, Real Talk, blev udgivet i 2004 gennem Reach Records. Hans tredje soloalbum, Rebel, udgivet i 2008, blev det første kristne hip hop album, der nåede nr. 1 på Billboard Gospel chart. Rehab fulgte i 2010, og Lecrae begyndte at tiltrække mainstream opmærksomhed, da han optrådte på 2011 BET Hip Hop Awards Cypher og optrådte på Statik Selektah sangen "Live & Let Live" fra Population Control. Den 10. maj 2012 udgav Lecrae sit første mixtape, Church Clothes. I tråd med hans gennembrud i mainstream hip hop, blev mixtapet downloadet over 100.000 gange på mindre end 48 timer. Hans sjette studiealbum, Gravity, kom ud den 4. september 2012 og er blevet kaldt det vigtigste album i kristen Hip Hop Historie af Rapzilla og Atlanta Daily World. Albummet debuterede som det bedst sælgende album samlet i iTunes Store, nr. 3 på Billboard 200 og vandt en Grammy Award for Best Gospel Album ved 2013 Grammy Awards, der markerer første gang, en hip hop-kunstner modtog denne pris. Lecrae udgav sit syvende album, Anomaly, den 9. september 2014. Det debuterede med nr. 1 på Billboard 200 med 88.587 eksemplarer solgt gennem den første uge, og var det første album til at toppe både Billboard 200 og The Gospel Chart på samme tid.

Lecrae modtog nomineringer som årets kunstner på 43., 44., 45. og 46. GMA Dove Awards, og den sidste vandt han. Han blev også nomineret til bedste gospel-kunstner i 2013 og 2015 BET-priserne, hvoraf han vandt sidstnævnte. Lecraes filmografi omfatter en rolle i tv-filmen A Cross to Bear (2012) og en kort rolle som Dr. Malmquist i komediefilmen Believe Me (2014). I den sociale sfære har Lecrae advokeret for bevarelse af ansvar og faderskab som en værdi blandt mænd i USA og i 2013 samarbejdet med Dwyane Wade og Joshua DuBois i multimedieinitiativet This Is Fatherhood som en del af Obama-administrationens faderskab og mentorinitiativ. Han har også præsenteret og skrevet om racespænding og uretfærdighed i USA.

Referencer

Eksterne henvisninger

Hiphoppere fra USA
Skuespillere fra Texas

Lecrae


Corona Australis ya da Güneytacı takımyıldızı, modern 88 takımyıldızdan biridir.

Corona Australis (takımyıldız)


Alexander King CMG, CBE (* 26. Januar 1909 in Glasgow; † 28. Februar 2007 in London) war ein englischer Wissenschaftler und Pionier auf dem Gebiet der Erneuerbaren Energien, der 1968 mit dem italienischen Industriellen Aurelio Peccei den Club of Rome gründete.

Biographie
King wurde am 26. Januar 1909 in Glasgow geboren. Mit 12 Jahren, 1921, zog seine Familie nach London, wo er an die Highgate School ging. Alexander King studierte Chemie am Royal College of Science der Universität London, zwischen Oktober 1929 und 1931 studierte er an der Universität München im Rahmen eines Forschungsstipendiums. Daraufhin wurde er in London Dozent für physikalische Chemie am Imperial College und Verfasser von wissenschaftlichen Büchern.

Während des Zweiten Weltkriegs arbeitete King für die britische Regierung. Dabei lernte er durch einen abgefangenen Brief die Eigenschaften des Insektizids Dichlordiphenyltrichlorethan kennen, welches er mit dem Akronym DDT prägte. Mit Eintreten der USA in den Zweiten Weltkrieg kam Alexander King 1943 nach Washington, wo er Leiter der britischen wissenschaftlichen Mission und wissenschaftlicher Attaché der britischen Botschaft wurde.

Zwischen 1950 und 1956 war er Leitender Wissenschaftler im "Department of Scientific and Industrial Research" in Großbritannien, ab 1956 Leiter der "European Productivity Agency" in Paris, worauf ab 1960 eine Stelle als Generaldirektor für Bildung und Wissenschaft bei der OECD folgte. 1974 setzte King sich zur Ruhe. Sein Engagement im Club of Rome stieg mit der Veröffentlichung des Berichts Die Grenzen des Wachstums im Jahr 1972. Zwischen 1984 und 1990 war Alexander King Präsident des Club of Rome.

Ehrungen
1948 wurde King für sein Werk mit dem Order of the British Empire, 1975 mit dem Order of St Michael and St George geehrt. Zudem wurde er 1987 mit dem Erasmuspreis ausgezeichnet.

Weblinks

 The Club of Rome: Beginnings

Einzelnachweise

Chemiker (20. Jahrhundert)
Companion des Order of St. Michael and St. George
Commander des Order of the British Empire
Träger der Medal of Freedom (1945)
Träger des Erasmuspreises
Schotte
Brite
Geboren 1909
Gestorben 2007
Mann

Alexander King (Chemiker)


Krempe Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Steinburg iline bağlı yerleşim yeri. 3,39 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 2447 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Matthias Di Meglio tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-krempermarsch.de

Steinburg iline bağlı yerleşim birimleri

Krempe, Steinburg


Aervinae, podtribus štirovki smješten u tribus Amarantheae, dio potporodice Amaranthoideae

Rodovi

 Saltia Moq. (1 sp.)
 Sericostachys Gilg & Lopr. (1 sp.)
 Sericocomopsis Schinz (2 spp.)
 Sericocoma Fenzl (2 spp.)
 Pseudosericocoma Cavaco (1 sp.)
 Cyphocarpa (Fenzl) Lopr. (3 spp.)
 Centemopsis Schinz (12 spp.)
 Nelsia Schinz (2 spp.)
 Sericorema (Hook. fil.) Lopr. (2 spp.)
 Centema Hook. fil. (2 spp.)
 Eriostylos C. C. Towns. (1 sp.)
 Lopriorea Schinz (1 sp.)
 Rosifax C. C. Towns. (1 sp.)
 Leucosphaera Gilg (1 sp.)
 Cyathula Blume (27 spp.)
 Allmaniopsis Suess. (1 sp.)
 Pupalia Juss. (4 spp.)
 Marcelliopsis Schinz (3 spp.)
 Dasysphaera Volkens ex Gilg (4 spp.)
 Volkensinia Schinz (1 sp.)
 Arthraerva (Kuntze) Schinz (1 sp.)
 Wadithamnus T. Hammer & R. W. Davis (1 sp.)
 Paraerva T. Hammer (2 spp.)
 Aerva Forssk. (11 spp.)
 Polyrhabda C. C. Towns. (1 sp.)
 Trichuriella Bennet (1 sp.)
 Nothosaerva Wight (1 sp.)
 Nototrichum (Gray) Hillebr. (3 spp.)
 Calicorema Hook. fil. (2 spp.)
 Chionothrix Hook. fil. (2 spp.)
 Stilbanthus Hook. fil. (1 sp.)
 Mechowia Schinz (2 spp.)
 Nyssanthes R. Br. (4 spp.)
 Ptilotus R. Br. (119 spp.)
 Psilotrichum Blume (27 spp.)
 Psilotrichopsis C. C. Towns. (1 sp.)
 Achyranthes L. (22 spp.)
 Centrostachys Wall. (1 sp.)
 Achyropsis (Moq.) Hook. fil. (6 spp.)
 Pandiaka (Moq.) Hook. fil. (13 spp.)

Izvori

Amaranthoideae

Aervinae


An Hyparrhenia rudis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Otto Stapf. An Hyparrhenia rudis in nahilalakip ha genus nga Hyparrhenia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hyparrhenia

Hyparrhenia rudis


João Inácio Ferreira Lapa nasceu numa aldeia chamada Castelo, na Freguesia de Ferreira de Aves, Sátão, a 24 de Novembro de 1823; e Faleceu em Lisboa a 4 de Agosto de 1892.

Foi Agrónomo, Professor e Investigador, com várias publicações registadas.

Filho de uma família humilde, iniciou a sua educação na Casa Pia de Lisboa, tendo sido transferido, juntamente com cinco colegas para a Real Escola Veterinária Militar, onde conheceu no ano lectivo 1839-1840, onde conheceu *Silvestre Bernardo Lima. Mais tarde, foi convidado para integrar, juntamente com Bernardo Lima (ainda no seu 4.º ano) o corpo docente como auxiliar do ensino nas disciplinas de primeiro ano da instituição.

Concluiu o curso em 1845, assegurando com distinção a sua posição como lente na docência da disciplina Anatomia e Fisiologia Veterinária Comparada, tendo, novamente com Bernardo Lima sido um dos grandes promotores da fusão da Escola Veterinária Militar com o Instituto Agrícola, onde foi encarregue da regência da disciplina Noções de Física, Química e Meterologia Aplicadas à Agricultura e Fisiologia Veterinária. Terá sido o primeiro professor a leccionar Química numa instituição dedicada ao Ensino Agrícola Superior.

Em 1855, criou neste Instituto o primeiro Laboratório de Apoio ao Ensino da Disciplina, no qual ocorreram demonstrações e análises, bem como onde foi instalado o primeiro campo de experiências caracterizado por pequenos talhões em que eram levados a cabo os mais diversos ensaios de experimentação sobre o comportamento de várias plantas cultivadas submetidas a diferentes tratamentos. Foi justamente neste âmbito que ocorreram os primeiros processos de ensino e experimentação dos adubos, quer nestes talhões, quer na Quinta da Bemposta, na altura anexado ao Instituto.

Estudou com Bernardo Lima e José Maria Teixeira a organização do Ensino Veterinário em França, Bélgica e Inglaterra, de que resultou a publicação de um relatório em 1858. Neste ano os três investigadores, juntamente com Elvino de Brito, e sob a direcção de Rodrigo Morais Soares, fundaram o Archivo Rural, primeiro periódico especializado em Agricultura em Portugal, cuja edição se estendeu durante vinte e dois anos.

Após nova reforma do ensino agrícola, que em 1864 extinguiu o curso agrícola, foi criado o Instituto Geral de Agricultura, que separava em duas secções os cursos: Agronomia Silvicultura e Veterinária, foi criada uma disciplina de Química Agrícola, Tecnologia Rural e Florestal, graças ao seu profundo interesse pelas matérias associadas à Química Agrícola, disciplina essa que viria a reger até à sua aposentação em 1886.

Foi Presidente da Comissão Anti-Floxérica do Sul do Reino, Vogal do Conselho Superior Agricultura, Conselheiro do Governo na Exposição Universal de Paris, qu o tinha o posto de Capitão por ter sido lente da Escola Veterinária Militar. Foi sócio efetivo da Academia das Ciências de Lisboa. Deixou uma extensa obra publicada, sobretudo no âmbito das indústrias agrícolas.

A sua condição de valorosa e destacada individualidade levou à inauguração em 1917, de um busto em bronze de José Pereira situado no jardim na Tapada da Ajuda, junto ao Instituto Superior de Agronomia.

Descendente do Concelho de Sátão, não poderia passar sem o devido reconhecimento com o nome numa rua da Vila, Rua Ferreira Lapa, e ainda na Escola Básica do 2º e 3º Ciclo, Escola Básica Ferreira Lapa.

Engenheiros agrónomos de Portugal
Naturais de Sátão

João Ignácio Ferreira Lapa


Franz Kohn (* 15 de Dezembro] 1857 em Geestemünde; † 24 de Março. 1909 em Geestemünde) foi um comerciante alemão empresário, grossista de madeira, senador de Geestemünde, e patrono.

Biografia

família

Franz Kohn, filho do capitão, armador e comerciante de madeira Franz Johann Syabbe Kohn (* 16 de Maio de 1828 em Klippkanne, Brake (Baixa Saxônia); † 13 de Agosto de 1879 em Geestemünde) e a sua esposa Maria Rebecca, de solteira Riedemann (1827-1870), era grossista e empresária de madeira e possuía uma das maiores lojas de importação de madeira do norte da Alemanha. Foi casado com Johanna Margarethe, née Gehrels (1862-1925). O casal Kohn teve dois filhos, Gerhard e Hans Kohn.

obra (de vida)

Os antepassados eram capitães e proprietários de navios de emigrantes que no século XIX transportaram emigrantes de Brake (Baixa Saxônia) e Bremerhaven para a América e negociaram no regresso através das Caraíbas. Com o advento da navegação a vapor em meados da década de 1850, o negócio tornou-se menos rentável. O pai de Franz Kohn mudou-se e em 1863 comprou um negócio de importação de madeira Pundt & Kohn (P&K). Favorecido pela construção de novas instalações portuárias no Geeste, bem como pelo rápido crescimento da procura de madeira de minas, dormentes e madeira de construção para casas e fábricas como parte do crescimento populacional e da revolução industrial do século XIX, o comércio floresceu. Como a oferta local de madeira já não podia satisfazer a elevada procura, a madeira era importada, principalmente de Escandinávia, Rússia e em parte também de América, de onde eram compradas principalmente madeiras preciosas. Considerando o peso das mercadorias transportadas, a rota do rio foi de longe a mais económica até ao século XIX. Não é portanto por acaso que as empresas importadoras de madeira se concentraram precisamente nas zonas mais baixas de rios como o Weser, de onde a madeira importada e processada foi distribuída por barcos, e depois, cada vez mais, por caminho de ferro para  centros de industrialização.

Este foi também o caso da empresa P&K, cujos primeiros depósitos de madeira estavam localizados em 'Deichstraße' (mais tarde chamada 'Bussestraße'), directamente na barragem de [[Geestemünde|Geeste, pouco antes da foz do Geeste para Weser.. Após apenas cinco anos de colaboração, o co-proprietário Diedrich Pundt deixou a empresa em 1868 devido a doença. A partir daí, Franz Johann Syabbe Kohn dirigiu sozinho o bem sucedido negócio de importação de madeira, em conjunto com a sua companhia de navegação com os seus próprios navios ou acções em navios (Guayana e os veleiros Marianne, Auguste e Salia), até à sua morte a 13 de Agosto de 1879. O seu filho Franz Kohn assumiu então o negócio da família.

Franz Kohn encontrava-se entre os quatro senadores de Geestemünde no final do século XIX. Foi também considerado um dos precursores da construção de habitações sociais na região.

No início da década de 1890, pediu autorização para oito dos seus trabalhadores construírem um bairro residencial perto da sua empresa em Geestrücken, em Hülsen, na periferia de Geestemünde, onde não havia esgotos ou electricidade. Em 1893, obteve uma licença de construção. Kohn transferiu a propriedade da "Arbeitercolonie im Hülsen", após a sua conclusão para a "Gemeinnütziger Kreisbauverein Geestemünde GmbH" (Associação de Agricultores do Distrito Caritativo). A empresa entregou as casas aos habitantes para serem alugadas para compra. A maior parte dos trabalhadores da Frísia Oriental, Vestefália e do estado vizinho de Land Wursten estabeleceram-se ali. A extensão do parque habitacional dos trabalhadores foi em grande parte concluída em 1905. Cerca de 90 grandes famílias, ou 500 pessoas, já lá viviam. A solidariedade social dos habitantes manifestou-se, entre outras coisas, na vida comunitária, por exemplo a criação de um coro de tambores e pífaros.

Literatura
 Bickelmann, Hartmut (ed.) (2003): Bremerhavener Persönlichkeiten aus vier Jahrhunderten (personalidades de Bremerhaven de quatro séculos). Um dicionário biográfico. Segunda edição, ampliada e corrigida. Bremerhaven: 2003: 172-174.

 Bickelmann, Hartmut (1996): Von Geestendorf nach Geestemünde - Räumlicher, gewerblicher und sozialer Strukturwandel im Umkreis des :de:Holzhafen Geestemündes. In: Männer vom Morgenstern, anuário n.º 75. Bremerhaven: 1996: 149-235.

 Hirschfeld, Paul (1891): "Hannovers Grossindustrie und Grosshandel". Ed.: Deutsche Export-Bank, Berlin / Duncker u. Humblot, Leipzig, XVI, 1891, 412 p.

 Kobus, Klaus (1994): Grünhöfe - Spuren der vergangener Zeiten. Ed.: Oficina de História 'Grünhöfe', Bremerhaven

 Marchet, Julius (1908): "Der Holzhandel Norddeutschlands". Verlag F. Deuticke, Leipzig, Viena, 1908.

 Zimmermann, Richard (1894): Deutschlands Holzbedarf''. Zeitschrift für die gesamte Staatswissenschaft / Journal of Institutional and Theoretical Economics. Vol. 50, H. 4, 1894, pp. 573-582.

Références individuelles

Liens Web
 Um empresário de Geestemünde, exposição en ligne 8/20, Zeitreisen an der Küste, Historisches Museum, Bremerhaven.
 Senador Franz Kohn, exposição en ligne 7/20, Zeitreisen an der Küste, Historisches Museum, Bremerhaven
 De comerciante de madeira a dono de fábrica, exposição en ligne 6/20, Zeitreisen an der Küste, Historisches Museum, Bremerhaven
 A villa na Borriesstraße, exposição en ligne 5/20, Voyages dans le temps sur la côte, Musée historique, Bremerhaven
 ''visão de Geestemünde por volta de 1891''', exposição en ligne 4/20, Voyages in time on the coast, Historisches Museum, Bremerhaven
 Rebecca Kohn - a mulher por detrás do Capitão Kohn, exposição en ligne 3/20, Zeitreisen an der Küste, Historisches Museum, Bremerhaven
 Transbordement de bois sur la rive de la Geeste en 1860, Exposition en ligne 2/20, Voyages dans le temps sur la côte, Musée historique, Bremerhaven.
 Tombe familiale de la famille Kohn à Bremerhaven-Lehe II. Fonte da imagem: Männer vom Morgenstern, 2011.

entreprises|Allemagne

Références

Empresas extintas da Alemanha
Empresas extintas em 2002
Empresas fundadas em 1863
Empresas da Alemanha

Franz Kohn


Trine 2 este un joc video de puzzle platforma, care necesită player-ul să folosească abilitățile celor trei personaje, Amadeus vrajitorul, Zoya hoț, și Pontius cavalerul, pentru a naviga fiecare nivel de joc. La fel ca în primul joc, mistic "Trine", și-a legat cele trei personaje împreună într-o singură entitate comună, și astfel jucătorul controlează un singur caracter, care poate fi schimbat cu celelalte două în orice moment. Fiecare dintre personaje are abilități unice: Amadeus poate folosi magia pentru a apuca anumite obiecte din lumea jocului, și de a crea cutii și scânduri pentru a fi utilizate pentru a se deplasa si a trece de obstacole; Zoya poate lovi obiecte cu săgețile ei, și se lupta pe anumite suprafețe; și Pontius este puternic în luptă împotriva dușmanilor, poate sparge pereții, și să abată proiectile cu scutul său. O combinație a acestor elemente este necesară pentru a finaliza fiecare etapă în lumea jocului.

Caracterele contoare individuale de viață, iar în cazul în care viata  personajului este golita, acel caracter nu poate fi utilizat până când se ajunge la următorul punct de control. În cazul în care toate cele trei personaje își pierd viața, jucătorul trebuie să înceapă din nou la ultimul punct de control. În întreaga lume de joc sunt fiole magice speciale, și pentru fiecare cincizeci de acestea colectate, jucătorul primește un punct de calificare, care pot fi folosite pentru a obține abilități printr-un arbore de calificare pentru fiecare personaj. Aceste puncte de calificare pot fi utilizate în mod colectiv pentru fiecare dintre cele trei personaje, și pot fi schimbate între ele.

Trine 2, de asemenea, acceptă până la trei jucători într-un mod cooperant. In acest mod, fiecare jucător controlează unul dintre cele trei personaje, dar toate trebuie să fie unice; trei jucători vor fi nevoiți să joace ca Amadeus, Zoya și Pontius. Doi jucători pot schimba caracterele, atâta timp cât ambeii sunt de acord cu schimbul. În cazul în care un personaj moare, ceilalți jucători pot revigora caracterul la următorul punct de control. arborele de calificare este partajată între toate caracterele, bazat pe jocul salvat de gazda.

Elementele de poveste sunt încorporate în joc prin utilizarea unui narator atotstiutor (vocea lui Terry Wilton), precum și secvențele în joc scriptate. Împrăștiate pe tot nivelurile sunt, de asemenea, scrisori, poezii si documente care duc mai departe backstory și  ofera o perspectiva suplimentara catre personajele jocului.

Note

Legături externe

Vezi și

Jocuri video din 2011
Jocuri pentru PlayStation 3

Trine 2


Theotonius Gomes CSC (* 9. April 1939 in Madbortek) ist emeritierter Weihbischof in Dhaka.

Leben
Theotonius Gomes trat der Ordensgemeinschaft der Kongregation vom Heiligen Kreuz bei und empfing am 19. Dezember 1964 die Priesterweihe.

Papst Johannes Paul II. ernannte ihn am 19. Dezember 1978 zum Bischof von Dinajpur. Der Erzbischof von Dhaka, Michael Rozario, spendete ihm am 4. April des nächsten Jahres die Bischofsweihe; Mitkonsekratoren waren Linus Nirmal Gomes SJ, Bischof von Baruipur, und Michael Atul D'Rozario CSC, Bischof von Khulna.

Am 23. Februar 1996 wurde er zum Weihbischof in Dhaka und Titularbischof von Zucchabar ernannt.

Papst Franziskus nahm am 28. April 2014 seinen altersbedingten Rücktritt an.

Weblinks

Titularbischof
Römisch-katholischer Bischof (20. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Bischof (21. Jahrhundert)
Angehöriger der Kongregation vom Heiligen Kreuz
Bangladescher
Geboren 1939
Mann
Person des Christentums (Bangladesch)
Dinajpur (Distrikt)
Römisch-katholische Kirche in Bangladesch

Theotonius Gomes


Christl Haas (19 September 1943 – 8 July 2001) was an Austrian Alpine skier. She competed at the 1964 and 1968 Winter Olympics and won a gold and a bronze medal, respectively.

Biography
Haas grew up in Hahnenkamm, Kitzbühel, known for its alpine skiing courses. At the World Cup she won four downhill competitions in total. At the Alpine skiing World Championship 1962 in Chamonix, France, she won gold in the downhill competition.

Haas became a national hero as a twenty-year-old Olympic champion in the downhill event at the first Innsbruck Winter Olympics. She became an instant superstar in her homeland as she won the gold medal in her home nation. Haas followed up her success at Innsbruck with a bronze medal at the 1968 Winter Olympics in Grenoble, France.

After retiring from competitions Haas became a ski instructor and opened a sporting goods store in Sankt Johann. As an Austrian gold medalist, Haas was selected with luger Josef Feistmantl to light the Olympic torch for the opening of the 1976 Winter Olympics on 4 February 1976. In 2001, she had a heart attack while swimming in the Mediterranean Sea at Antalya, Turkey and died as a result.

Notes and references

External links

 Short biography from the Austrian Olympic Committee

1943 births
2001 deaths
Alpine skiers at the 1964 Winter Olympics
Alpine skiers at the 1968 Winter Olympics
Austrian female alpine skiers
Olympic alpine skiers for Austria
Olympic gold medalists for Austria
Olympic bronze medalists for Austria
Deaths by drowning
Accidental deaths in Turkey
Skiers from Tyrol (state)
Olympic medalists in alpine skiing
Medalists at the 1964 Winter Olympics
Medalists at the 1968 Winter Olympics
Olympic cauldron lighters
20th-century Austrian women
21st-century Austrian women

Christl Haas


El cucarachero sabanero (Cistothorus platensis) es una especie de ave paseriforme de la familia Troglodytidae perteneciente al género Cistothorus. Algunos autores sostienen que se trata de múltiples especies. Se encuentra desde el centro de México, en América Central y del Sur hasta Tierra del Fuego e islas Malvinas.

Distribución y hábitat
Sus áreas de distribución se encuentran de forma discontinua desde el centro de México hasta el extremo sur de Sudamérica, incluyendo Belice, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Costa Rica (registros antiguos en Panamá y El Salvador), Colombia, Venezuela, Guyana, Ecuador, Brasil, Perú, Bolivia, Paraguay, Uruguay, Argentina, Chile e islas Malvinas.

Esta especie es localmente bastante común en sus hábitats preferidos: las sabanas de baja altitud y los pastizales andinos, donde llega hasta los 4000

Nombres comunes
Se le denomina también ratona aperdizada (en Argentina, Uruguay y Paraguay), chercán de las vegas (en Chile), cucarachero paramuno (en Colombia), soterrey sabanero (en Costa Rica), colchonero sabanero (en Honduras), chivirín sabanero (en México), saltapared sabanero (en México), chochín sabanero (en Nicaragua), cucarachero sabanero (en Venezuela) o ratona de ciénaga (en Venezuela).

Descripción
Mide entre 9,5 y 11 cm de longitud. Pequeño y pardo, con el dorso estriado y las alas barradas; corona negra rayada de blanco; lista superciliar blancuzca; por abajo es blanquecino. La cola es barrada. Las aves del sur de América del Sur tienen la corona más negra y son más notoriamente estriadas que las aves de los Andes que tienen corona más parduzca y partes inferiores más pardo amarillentas.

Comportamiento
Se mueve casi como una laucha por el suelo o a baja altura, prefiriendo los pastos altos, sean secos o húmedos, lo que los hace de difícil observación. Sin embargo, en la época de cría, el macho posa en perchas expuestas desde donde entona su canto complejo y musical, que revela su presencia.

Reproducción
Construye un gran nido esférico con pasto seco, de entrada lateral, en el suelo o sujeto a tallos de pastos densos próximos al suelo, donde incuba de cuatro a seis huevos blancos.

Vocalización

Los cantos varían geográficamente y básicamente consisten de una repetición de gorjeos y trinados. El llamado más frecuente es un repetido «tcher-tcher-tcher» o «tchu-tchu-tchu».

Sistemática

Descripción original
La especie C. platensis fue descrita por primera vez por el naturalista británico John Latham en 1790 bajo el nombre científico Sylvia platensis; la localidad tipo es: «Buenos Aires, Argentina».

Etimología
El nombre genérico masculino «Cistothorus» es una combinación de las palabras del griego «kistos» que significa 'matorral', y «thouros» que significa 'saltando', 'corriendo'; y el nombre de la especie «platensis» se refiere al Río de la Plata.

Taxonomía
La especie Cistothorus stellaris, migratoria dentro de América del Norte, ya era considerada como especie separada por algunos autores anteriores y tradicionalmente como una subespecie de la presente, cuyas numerosas subespecies son residentes, por otros autores y clasificaciones; los estudios filogenéticos de Robbins & Nyári (2014) corroboraron la separación, que fue reconocida en las Propuestas N° 820 al Comité de Clasificación de Sudamérica (SACC) y 2021-C-3 al Comité de Clasificación de Norte y Mesoamérica (N&MACC).

Los estudios mismos estudios filogenéticos de Robbins & Nyári (2014) encontraron que la presente especie era parafilética en relación con Cistothorus meridae y C. apolinari, y propusieron el reconocimiento de nueve especies separadas, actualmente subespecies o grupos de subespecies dentro del ampliamente definido taxón platensis. Sin embargo, en la Propuesta N° 837 al SACC se rechazó esta separación, a pesar de reconocer que muy probablemente se trate de múltiplas especies, debido a las incongruencias y lagunas existentes en los análisis presentados.

Subespecies
Según las clasificaciones del Congreso Ornitológico Internacional (IOC) y Clements Checklist/eBird v.2021 se reconocen 17 subespecies, con su correspondiente distribución geográfica:

 Grupo politípico elegans:
 Cistothorus platensis potosinus , 1975 – centro norte de México (San Luis Potosí).
 Cistothorus platensis tinnulus , 1941 – centro de México (Nayarit all sur hasta Michoacán, México y Distrito Federal.
 Cistothorus platensis jalapensis , 1975 – este de México (centro de Veracruz).
 Cistothorus platensis warneri , 1975 – tierras bajas mexicanas en Veracruz, Tabasco y Chiapas.
 Cistothorus platensis russelli , 1975 – Belice (distritos de Toledo y Cayo).
 Cistothorus platensis elegans , 1859 – tierras altas del sureste de México (desde Veracruz) y Guatemala.
 Cistothorus platensis graberi , 1975 – interior y este de Honduras y noreste de Nicaragua.

 Cistothorus platensis lucidus , 1903 – centro de Costa Rica al sur (al menos antiguamente) hasta el oeste de Panamá.
 Cistothorus platensis alticola , 1883 – montañas del norte de Colombia, oeste, norte y este de Venezuela y oeste de Guiana.
 Cistothorus platensis aequatorialis , 1871 – (incluye los taxones tolimae y tamae) - parte norte de los Andes centrales de Colombia (Caldas y Tolima hacia el sur hasta el centro del Perú (al sur hasta el centro de Junín) y hasta el este de Colombia y suroeste de Venezuela (sur de Táchira).
 Cistothorus platensis graminicola , 1874 – centro sur del Perú (Junín, Cuzco).
 Cistothorus platensis minimus , 1935 – (incluye el taxón boliviae) - del sur del Perú al sur de Bolivia.
 Cistothorus platensis tucumanus , 1909 – noroeste de Argentina (Jujuy al sur hasta Catamarca y Tucumán).

 Grupo politípico platensis:
 Cistothorus platensis polyglottus (), 1819 – Paraguay, sur de Brasil y Uruguay.
 Cistothorus platensis platensis (), 1790 – este de Argentina (al este desde Córdoba y Mendoza).

 Grupo politípico hornensis:
 Cistothorus platensis hornensis (), 1834 – centro de Chile y sur de Argentina (al sur desde el paralelo 41º) hasta el Cabo de Hornos.
 Cistothorus platensis falklandicus , 1934 – Islas Malvinas.

Referencias

Enlaces externos
 Videos, fotos y sonidos de  en eBird.
 Sonidos y mapa de distribución de Cistothorus platensis en xeno-canto.
 Fotos y sonidos de corruíra-do-campo Cistothorus platensis en Wikiaves.

platensis
Aves de América del Norte
Aves de América Central
Aves de América del Sur
Animales descritos en 1790
Taxones descritos por John Latham

Cistothorus platensis


Svijet

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 26. studenoga — Petar Botteri, umjetnički fotograf iz Staroga Grada na Hvaru (* )

Izvori

Vanjske poveznice

Fotografija u 2017.


Joan Delano Aiken (Rye; 4 de septiembre de 1924 – The Hermitage; 4 de enero de 2004) fue una novelista británica. Nacida en Rye, East Sussex, en una familia de escritores que incluía a su padre, el poeta Conrad Aiken (ganador de un premio Pulitzer por su logro de
obra poética), su hermana, Jane Aiken Hodge y su hermano John Aiken. La madre de Joan, la canadiense Jessie MacDonald, una licenciada del Radcliffe College, se casó con el escritor Martin Armstrong al poco de separarse de Conrad Aiken.

Joan Aiken inició su educación en casa por parte de su madre, posteriormente atendió la escuela Wychwood, en Oxford, entre 1936 y 1940; nunca acudió a la universidad. Joan había escrito historias desde muy temprana edad, y con apenas veinte años sus primeras historias fueron emitidas por la BBC, donde había estado trabajando durante 1942-43. En 1945 se casó con Ronald George Brown, un periodista que trabajaba para la oficina de información de las Naciones Unidas con el cual tuvo dos hijos, fallecido en 1955. Joan se volvió a casar con el pintor neoyorquino Julius Goldstein en 1976; falleció en 2001.

Trabajó para la oficina de información de las Naciones Unidas en Londres desde 1943 a 1949, y tras la muerte de su marido se incorporó a la revista Argosy donde ocupó diversos puestos editoriales y, según ella, aprendió el oficio de escritor. Esta revista fue una de las muchas en las que publicó sus primeros relatos breves entre 1955 y 1960. Durante este tiempo también publicó sus primeras dos colecciones de cuentos para niños y comenzó a trabajar en una novela infantil inicialmente titulada Bonnie Green, y que luego fue publicada como Los lobos de Willoughby Chase en 1962. Por aquella época ya era capaz de dedicarse por completo a escribir en casa, publicando dos o tres libros al año durante el resto de su vida, principalmente libros para niños y de suspenso, pero también muchos artículos, prólogos y ensayos sobre literatura infantil y sobre la obra de Jane Austen.

Recibió el Guardian Award (1969) y el premio Edgar (1972). En 1999 fue nombrada miembro de la Orden del Imperio Británico.

Murió en su casa de Petworth, West Sussex, a la edad de 79.

Obra
Muchos de sus libros más populares, incluida la serie de los lobos de Willoughby Chase, acontecen en un elaborado universo alternativo británico en el cual Jacobo II de Inglaterra nunca fue depuesto en la Revolución Gloriosa, pero los partidarios de la Casa de Hannover continuamente perturbaban la monarquía. Estos libros también juegan con la geografía de Londres, añadiéndole un nuevo distrito (canal District) así como otras invenciones.

Obra traducida

 Los lobos de Willoughby Chase (The Wolves of Willoughby Chase, 1963)
 Arabela y su cuervo Mórtimer - ed. Planeta, 1981 (Arabel's Raven 1972)
 Cuentos del cuervo de Arabel (Arabel's Raven, 1972)
 Voces misteriosas (Voices in an Empty House, 1975)
 Un susurro en la noche: cuentos de terror y suspense (A Whisper in the Night, 1984)
 La venganza de la luna
 clairan y crespian
 Los guerreros de la cocina
 La inquietante Lamb House
 El pequeño dragón
 El árbol espejo
 El pérfido lolibirdo
 El jorobado de Brook Green
 Más cuentos del cuervo Mortimer
 Mendelson y las ratas
 El gato Mog
 Ponle bridas al viento
 Vete a ensillar el mar
 El cuento de una calle de una sola dirección

Enlaces externos
 Sitio oficial en inglés.

 Adaptación del cuento El gato del panadero (Baker's Cat): Una historia de lluvia (Дождливая история); cortometraje de dibujos animados de 1988 producido por los estudios Soyuzmultfilm y dirigido por Tatyana Mititello (Татьяна Митителло).
 Ficha en inglés del cortometraje de dibujos animados en el sitio Animator.
 Ficha en ruso.

Escritores de literatura infantil de Inglaterra
Novelistas de Inglaterra del siglo XX
Escritoras de Inglaterra
Escritores en inglés del siglo XX
Miembros de la Orden del Imperio Británico
Inglesas del siglo XX

Joan Aiken


Michelle Suzanne Dockery (Romford, Londres, Inglaterra; 15 de diciembre de 1981) es una actriz británica. Entre sus trabajos destaca el papel de Lady Mary Crawley en la serie de televisión Downton Abbey. Hizo su debut en televisión en Fingersmith en 2005.

Primeros años
Dockery nació y se crio en Romford, Londres, como la menor de tres hermanas. Su padre era un inmigrante irlandés. Estudió en la Academia Chadwell Heath y se formó como artista en la Escuela Finch Stage y en la Escuela Guildhall de Música y Teatro, graduándose en 2004.

Carrera
Fue miembro del National Youth Theatre e hizo su debut profesional en La materia oscura, en el Royal National Theatre en 2004. En 2006, fue nominada al Premio Ian Charleson por su actuación como Dina Dorf en Pillars of the Community en el National Theatre. Hizo su debut en televisión como Betty en la miniserie Fingersmith, en 2005.

Su papel en Burnt by the Sun, en el National Theatre, le valió recibir una nominación al Premio Laurence Olivier a mejor actriz de reparto. Ganó el segundo premio en los premios Ian Charleson por su papel como Eliza Doolitle en la producción de Peter Hall de Pigmalión. Por este papel también estuvo nominada a los premios Evening Standard de 2008 como mejor actriz revelación. En 2006 obtuvo el papel de Susan Sto Helit en una adaptación en dos partes de la novela de Terry Pratchett Papá Puerco.

En 2008 actuó como Kathryn en The Red Riding Trilogy e interpretó a Gemma Morrison en Waking the Dead. En 2009 apareció en el especial de Navidad de Cranford, y protagonizó la adaptación modernizada de la BBC de Otra vuelta de tuerca.

Downton Abbey
Dockery se hizo mundialmente conocida en 2010 cuando interpretó a Lady Mary Crawley en la serie Downton Abbey. Fue nominada a los premios Southbank como mejor actriz revelación y a un Globo de Oro por su actuación en la cuarta temporada, aunque no resultó ganadora. Al mismo tiempo, interpretó a Ofelia en Hamlet en el Crucible Theatre.

Vida personal
En diciembre de 2015, su prometido John Dineen murió de cáncer. Habían mantenido una relación desde 2013.

Música
Dockery es también cantante de jazz. Cantó en el 50º aniversario del club de jazz Ronnie Scott's en Londres y ha cantado ocasionalmente con la banda Sadie and the Hotheads, integrada por Elizabeth McGovern, quien interpretó a su madre en Downton Abbey.

Filmografía

Cine y televisión

Teatro

Referencias

Enlaces externos

Actrices de televisión de Inglaterra
Actrices de cine de Inglaterra
Actrices de teatro de Inglaterra
Cantantes de jazz
Actrices de Londres
Alumnado de la Guildhall School of Music and Drama
Reparto de Downton Abbey

Michelle Dockery


An Astrebla pectinata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Lindley, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Ferdinand von Mueller och George Bentham. An Astrebla pectinata in nahilalakip ha genus nga Astrebla, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Astrebla

Astrebla pectinata


Patronyme

 Adrien Joveneau (1960-), animateur et producteur belge de la RTBF.
 Alexis Joveneau  (1926-1992), missionnaire catholique belge.

Entreprise
 La chocolaterie A. Joveneau, ancienne fabrique de chocolat située à Tournai (Belgique).

Joveneau


The year 1877 in science and technology involved some significant events, listed below.

Events
 June 19 – Eadweard Muybridge successfully produces a fast-motion sequence of photographs showing a horse in movement, Sallie Gardner at a Gallop, using multiple cameras at Palo Alto, California, demonstrating that a running horse has all four legs lifted off the ground at once. The sequence could be run on a Zoopraxiscope.

Astronomy
 August 12 – American astronomer Asaph Hall discovers Deimos, the smaller of the two moons of Mars. On August 18, he discovers the larger, Phobos.

Cartography
 Peirce quincuncial projection devised by Charles Sanders Peirce.

Chemistry
 Ludwig Boltzmann establishes statistical derivations of many important physical and chemical concepts, including entropy, and distributions of molecular velocities in the gas phase.

Earth sciences
 June 26 – Volcanic eruption of Cotopaxi in Ecuador.

History of science
 Dr. August Eisenlohr publishes the first translation and study of the Rhind Mathematical Papyrus.
 American railroad lawyer and ethnologist Lewis H. Morgan publishes Ancient Society, linking social progress with technological change.

Mathematics
 Georg Cantor advances the continuum hypothesis.

Medicine
 October 2 – Berlin urologist Maximilian Nitze and Viennese instrument-maker Josef Leiter introduce the first practical cystourethroscope with an electric light source.
 Adolph Kussmaul first describes dyslexia as "word-blindness".
 William Macewen at the Glasgow Royal Infirmary develops the first bone grafts, and also performs knee surgery using a special instrument (Macewen's osteotome), for the treatment of rickets.
 Patrick Manson studies animal carriers of infectious diseases.

Physics
 Ludwig Boltzmann states the relationship between entropy and probability.

Technology
 March 28 – Frederick Wolseley is granted his first patent for a sheep shearing machine.
 April 30 – French poet Charles Cros describes a method of recording sound, the Paleophone.
 June – Emile Berliner files a patent for a "combined telegraph and telephone" incorporating a microphone.
 June 20 – Alexander Graham Bell installs the world's first commercial telephone service in Hamilton, Ontario.
 September 4 – Louis Brennan patents the Brennan torpedo.
 October – Emile Berliner files a patent for a telephone with induction coils.
 November 4 – Opening of Gustave Eiffel's Maria Pia Bridge carrying the railway across the Douro into Porto, Portugal.
 November 29 – Thomas Edison first demonstrates his phonograph sound recording machine.
 December 13 – Thomas Edison files a patent for "telephones or speaking-telegraphs" incorporating a microphone.
 Surveyor and inventor George R. Carey of Boston, Massachusetts, creates a selenium telectroscope — a camera that can project a moving image to a distant point, an ancestor of television. Constantin Senlecq of Ardres, France, develops the same idea independently at about the same time.

Publications
 Zeitschrift für Physiologische Chemie is founded by Felix Hoppe-Seyler.

Awards
 Copley Medal: James Dwight Dana
 Wollaston Medal: Robert Mallet

Births
 February 2 – Margarete Zuelzer (died 1944), German microbiologist.
 February 7 – G. H. Hardy (died 1947), English mathematician.
 March 16 – Thomas Wyatt Turner (died 1978), American civil rights activist, biologist and educator; first black person ever to receive a doctorate from Cornell.
 April 5 – Walter Sutton (died 1916), American geneticist and surgeon.
 April 24 – José Ingenieros (died 1925), Argentine polymath.
 June 14 – Ida Maclean, born Ida Smedley (died 1944), English biochemist.
 September 1 – Francis William Aston (died 1945), English chemist, Nobel Prize laureate.
 September 2 – Frederick Soddy (died 1956), English physical chemist.
 September 11 – James Hopwood Jeans (died 1946), English mathematician.
 September 13 – Wilhelm Filchner (died 1957), German explorer.
 October 21 – Oswald Avery (died 1955), Canadian American bacteriologist.
 October 25 – Henry Norris Russell (died 1957), American astronomer.
 November 3 – Rosalie Edge (died 1962), American conservationist.

Deaths
 January 2 – Alexander Bain (born 1810), Scottish inventor.
 January 12 – Wilhelm Friedrich Benedikt Hofmeister (born 1824), German botanist.
 February 8 – Charles Wilkes (born 1798), American navigator.
 April 9 – Pierre Louis Alphée Cazenave (born 1795), French dermatologist.
 May 5 – Joseph Bienaimé Caventou (born 1795), French pharmacist.
 June 3 – Ludwig von Köchel (born 1800), Austrian musicologist and botanist.
 September 17 – H. Fox Talbot (born 1800), English pioneer of photography.
 September 23 – Urbain Le Verrier (born 1811), French astronomer.
 September 26 – Hermann Günther Grassmann (born 1809), German mathematician.
 Choe Han-gi (born 1803), Korean philosopher of science.

References

19th century in science
1870s in science

1877 in science


Die Solingen-Klasse ist eine Baureihe von fünf Frachtschiffen der Hamburg-Amerika-Linie (HAPAG). Die Schiffsklasse knüpfte an den vor dem Zweiten Weltkrieg unterhaltenen Westindien-Dienst der Reederei an.

Geschichte

Bau
Nach der weitgehenden Lockerung der Schiffbaubeschränkungen des Potsdamer Abkommens baute die HAPAG ab 1950 ihre Frachtschiffsflotte erneut auf. Beginnend mit dem Einzelschiff Hamburg, den Schwesterschiffen Odenwald und Spreewald oder der Brandenburg-Klasse wuchs die HAPAG-Flotte wieder kontinuierlich. Bald darauf bestellte die Hamburg-Amerika Linie bei der Lübecker Flender-Werft fünf typgleiche Motorschiffe für den Dienst in die Karibikhäfen. Zusammen mit den fünf HAPAG-Schiffen der Solingen-Klasse bestellte die Reederei Christian F. Ahrenkiel noch ein sechstes Schwesterschiff, die Esperanza. Dieses wurde von der HAPAG in Langzeitcharter eingesetzt. Am 2. August 1955 konnte die Reederei das Typschiff der Klasse, die Solingen von der Werft übernehmen. Eineinhalb Jahre darauf, am 13. April 1957, war die Baureihe komplett.

Einsatz bei der HAPAG
Wie geplant, wurde das Schiffstrio für den Westindien- und Westküste-Mittelamerika-Dienst eingesetzt. Die Schiffe wurden 1970 bei der Fusion der HAPAG mit dem NDL von der neuen Hapag-Lloyd übernommen.

Spätere Karriere
1971/72 folgte der Verkauf der Schiffe. Drei der Schiffe trafen in den Jahren 1980 und 1983 bei chinesischen Verschrottern ein (die ehemalige Esperanza 1982 in Spanien), zwei weitere wurden erst 1992 aus dem Register gelöscht.

Technik
Die Schiffe der Baureihe waren konventionelle Stückgutschiffe mit eben hinter mittschiffs über der Antriebsanlage angeordneten Aufbauten und vielseitigen Ladungseinrichtungen. So waren die Schiffe mit 12 herkömmlichen Ladebäumen (acht à 3/5 Tonnen und vier à 5/10 Tonnen) sowie einem 60-Tonnen-Schwergutbaum zur Übernahme von Schwergut in der Luke 2 ausgerüstet. Vor und hinter den Aufbauten befanden sich je zwei Trockenladeräume mit jeweils einem Zwischendeck.

Der Schiffsantrieb bestand aus einem Sulzer-Sechszylinder-Zweitaktmotor des Typs 6SD72, der von der französischen Werft Forges et Chantiers de la Méditerranée in Lizenz hergestellt wurde.

Die Schiffe

Literatur

Einzelnachweise

Frachtschiffsklasse
Frachtschiffstyp
Motorschiff

Solingen-Klasse


Crkva sv. Ivana Krstitelja u Župi i obližnje arheološko nalazište, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Vrijeme nastanka: 15. do 20. stoljeće. Jednobrodna crkva sv. Ivana Krstitelja na groblju u Župi sagrađena je 1906. g. Duga 25 i široka 9 m., građena od kamenih klesanaca, s polukružnom apsidom na sjeveru, jednostavnim profiliranim ulazom na glavnom pročelju i zvonikom na preslicu s dva zvona u zabatu. Dvostrešni krov crkve prekriven je utorenim crijepom. U unutrašnjosti crkve su dva drvena oltara, izrađena u drvodjeljskoj radionici Rako u Imotskom. Sjeverno od crkve, ostaci su porušene crkvice s početka 17. stoljeća. Oko crkvice, te uzidano u nju i obližnju kapelicu, nalazi se 40-ak ploča i sanduka od čega je većina ukrašena karakterističnim motivima za ovo područje, što upućuje na postojanje srednjovjekovnog groblja.

Zaštita
Pod oznakom Z-5534 zavedeni su kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićeni sakralni kompleksi u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Katoličke crkve u Hrvatskoj
Zagvozd
Župa

Crkva sv. Ivana Krstitelja u Župi


Everett Allen Dunklee (* 24. Oktober 1946 in Brattleboro, Vermont) ist ein ehemaliger US-amerikanischer Skilangläufer.

Dunklee trat 1972 bei den Olympischen Winterspielen im japanischen Sapporo an. Im Einzelrennen über 15 Kilometer erreichte er Rang 44. Den Wettkampf auf der 50-km-Strecke konnte er als 27. beenden.

Dunklee besuchte die University of New Hampshire, wo er Leichtathletik und Skilanglauf betrieb. Er arbeitete als Berufspilot für North Carolina und die Forstaufsicht der USA und half bei der Bekämpfung von Waldbränden aus der Luft. Sein Bruder Stan Dunklee ist ebenfalls Skilangläufer, seine Nichte Susan Dunklee eine erfolgreiche Biathletin.

Weblinks

Skilangläufer (Vereinigte Staaten)
Olympiateilnehmer (Vereinigte Staaten)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1972
US-Amerikaner
Geboren 1946
Mann

Everett Dunklee


الوسيطة تعتبر منطقة زراعية هامة في الجبل الأخضر و ليبيا كما تحتضن مساحة شاسعة من الغابات الخضراء والعيون الجوفية والشلالات الصغيرة . حيث تشتهر بإنتاجها للطماطم و التفاح و غيرها. تبعد عن مدينة البيضاء 5 كم وتعد من اجد ضواحي مدينة البيضاء، وتعتبر متصلة بالبيضاء بحيث لا يفصلها إلا عقبة جبلية بينهما. كما تشتهر بالغابات و العيون المائية والحيوانات المختلفة، حيث تعتبر لا يوجد بها تعداد سكاني كبير بسبب حضنها للمزارع والمحميات، إلا انها تعرضت للحريق في عام 2013 حيث التهم الحريق ما يقارب 1000 هكتار من غاباتها.

مصادر

أماكن مأهولة في شعبية الجبل الأخضر
غابات ليبيا

الوسيطة


Friedrich Karrenberg (* 16. April 1904 in Velbert; † 28. November 1966 in Berlin) war ein deutscher evangelisch-reformierter Sozialethiker, Hochschullehrer und Leitungsmitglied der Evangelischen Kirche im Rheinland.

Leben
Karrenberg entstammte einer Unternehmerfamilie. Sein Vater Hugo war der Inhaber einer Fassondreherei und Nietenfabrik in Velbert. Frühzeitig engagierte er sich in der Jugendbewegung, insbesondere das Interesse an sozialethischen Fragen wurde dabei geweckt. Nach einer Ausbildung in der Fabrik des Vaters studierte er von 1925 bis 1931 Soziologie an der Universität Frankfurt/Main und wurde dort zum Doktor der Politischen Wissenschaften promoviert. Danach kehrte er nach Velbert zurück und leitete den väterlichen Betrieb bis zu seinem Tode.

Seine akademische Laufbahn begann relativ spät. Bekannt wurde er durch die Herausgabe des Evangelischen Soziallexikons, wofür ihm die Theologische Fakultät der Bonner Universität 1955 den Ehrendoktor verlieh. 1961 wurde ihm eine Honorarprofessur angetragen, die einen Lehrauftrag für Sozialethik an der Kölner Universität umfasste.

Karrenberg wurde Mitglied der Landessynode und der Leitung der Evangelischen Kirche im Rheinland. Seit 1946 war er der Vorsitzende des Sozialethischen Ausschusses seiner Kirche. So trug er am 23. Oktober 1946 nach intensiven Diskussionen das Wort zum Dienst der Kirche am Volk vor. Mit dem Abschnitt "Das Wächteramt der Kirche" machte er deutlich, dass nicht allein "helfende Liebe" gegenüber von Not betroffenen Menschen gefragt, sondern auch ein "Wächteramt" angesichts "der Not und Verwirrung des ganzen Volkslebens" gefordert werden müsse. Von 1950 bis 1961 war er als Vorsitzender der Arbeitsgruppe Gesellschaft und Wirtschaft des Deutschen Evangelischen Kirchentages (DEK) tätig. Zudem war er Vorsitzender der Kammer für soziale Ordnung der Evangelischen Kirche in Deutschland (EKD) und erster Leiter des 1966 gegründeten Sozialwissenschaftlichen Instituts der EKD.

Im Jahre 1949 wurde Karrenberg Mitglied des ersten Herausgeberkreises der Stimme der Gemeinde, einer Halbmonatszeitschrift des Bruderrates der Bekennenden Kirche (BK). Zudem war er Mitherausgeber der Zeitschrift für Evangelische Ethik.

Ehrungen
 In Velbert gibt es das Friedrich-Karrenberg-Haus (Verwaltungsamt der Evangelischen Kirchengemeinden und des Kirchenkreises Niederberg) sowie einen Friedrich-Karrenberg-Platz.
 Am 17. November 2004 hielt Bischof Wolfgang Huber im Düsseldorfer Landeskirchenamt einen Festvortrag anlässlich des 100. Geburtstages von Karrenberg und des 50-jährigen Jubiläums der 1. Auflage des Evangelischen Soziallexikons.

Veröffentlichungen
 Christentum, Kapitalismus und Sozialismus. Darstellung und Kritik der Soziallehre des Protestantismus und Katholizismus in Deutschland seit der Mitte des 19. Jahrhunderts. Dissertationsschrift. Junker&Dünnhaupt, Berlin 1932.
 Gestalt und Kritik des Westens, Beiträge zur christlichen Sozialethik heute. Kreuz-Verlag, Stuttgart 1959.
 mit Joachim Beckmann: Verantwortung für den Menschen: Beiträge zur gesellschaftlichen Problematik der Gegenwart. Kreuz Verlag, Stuttgart 1957.
 mit Wolfgang Schweitzer: Spannungsfelder der evangelischen Soziallehre: Aufgaben und Fragen vom Dienst der Kirche an der heutigen Gesellschaft. Furche-Verlag, Hamburg 1960.
 mit Klaus von Bismarck: Kontinente wachsen zusammen. Gesellschaftliche Auswirkungen der Industrialisierung in Europa, Asien und Afrika. Kreuz-Verlag, Stuttgart 1961.
 Versuchung und Verantwortung in der Wirtschaft. Jugenddienst-Verlag, Wuppertal 1967.
 mit Wilfried Gottschalch und Franz Josef Stegmann: Geschichte der sozialen Ideen in Deutschland. Hrsg. von Helga Grebing. Olzog, München 1969.

Als Herausgeber Evangelisches Soziallexikon, 1954 ff.

Literatur
 Joachim Beckmann und Gerhard Weisser,(Hg.:) Christliche Gemeinde und Gesellschaftswandel. Professor D. Dr. Friedrich Karrenberg zur Vollendung des 60. Lebensjahres, Stuttgart 1964
 Jörg Hübner: Nicht nur Markt und Wettbewerb. Friedrich Karrenbergs wirtschaftsethischer Beitrag zur Ausgestaltung der Sozialen Marktwirtschaft, Bochum 1993
 Jörg Hübner: Gestalt und Kritik des Westens. Rheinische Industrie- und Sozialarbeit nach 1945 unter der Leitung des evangelischen Unternehmers Friedrich Karrenberg. In: Monatshefte für Evangelische Kirchengeschichte des Rheinlandes 47/48 (1998/1999), S. 361–371
 Jörg Hübner: Friedrich Karrenberg. In: Evangelisches Soziallexikon. Hrsg. von Martin Honecker, Horst Dahlhaus, Jörg Hübner, Traugott Jähnichen und Heidrun Tempel, 8. Aufl., Stuttgart 2001, Sp. 1910–1912
 Jörg Hübner: Perspektiven für eine verantwortliche Gesellschaft – Zum Lebenswerk von Friedrich Karrenberg (1904 bis 1966). In: Günter Brakelmann u. a. (Hrsg.): Protestanten in öffentlicher Verantwortung – Biografische Skizzen aus der Anfangszeit der Bundesrepublik. Waltrop 2005, S. 119–148

Weblinks
 Nachlassverzeichnis (mit Kurzbiografie) Abgerufen 10. März 2012 (PDF; 485 kB)

Einzelnachweise

Person (Velbert)
Hochschullehrer (Universität zu Köln)
Christlicher Sozialethiker
Sozialwissenschaftler
Sachbuchautor
Herausgeber
Person (Evangelische Kirche im Rheinland)
Ehrendoktor der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn
Deutscher
Geboren 1904
Gestorben 1966
Mann

Friedrich Karrenberg


Fatih Akın (d. 25 Ağustos 1973, Hamburg), Alman yönetmen, senarist, yapımcı ve oyuncudur.

Hayatı
Türk asıllı Trabzonlu bir ailenin çocuğu olarak doğan Akın, 1994 yılında girdiği Hamburg Devlet Güzel Sanatlar Akademisi Görsel İletişim bölümüden 2000 yılında mezun oldu. Eğitimi sırasında Wüste Film şirketiyle çalışmaya başladı. Kariyeri bu şekilde başladı. 1995 yılında ilk kısa filmi Sensin – Du bist es!'i yönetti ve bu filmle Hamburg Uluslararası Kısa Film Festivali'nde izleyici ödülünü aldı.

Fatih Akın, başrollerinde Sibel Kekilli, Birol Ünel, Meltem Cumbul ve Güven Kıraç''ın yer aldığı Duvara Karşı isimli projesiyle Berlin Film Festivali'nde Altın Ayı ödülünü elde etti. 2005 yılında Cannes Film Festivali'nde Salma Hayek, Javier Bardem ve Emir Kusturica ile birlikte jüride yer almıştır. Yaşamın Kıyısında filmi, 2007'de gösterime girmiştir.

Çalışmaları

Ödüllerinden Bazıları
 1998: Bavyera Film Ödülleri, En İyi Genç Yönetmen (Kısa ve Acısız)
 1998: Locarno Film Festivali, Bronz Leopar (Kısa ve Acısız)
 2004: Berlin Film Festivali, Altın Ayı (Duvara Karşı)
 2004: Avrupa Film Ödülleri, En İyi Film, İzleyici Ödülü (Duvara Karşı)
 2007: 44. Altın Portakal Film Festivali - En İyi Yönetmen Ödülü - Yaşamın Kıyısında
 2007: Bavyera Film Ödülleri, En İyi Yönetmen (Yaşamın Kıyısında)
 2007: Avrupa Sineması LUX Ödülü (Yaşamın Kıyısında)
 2007: Cannes Film Festivali, En İyi Senaryo (Yaşamın Kıyısında)
 2014: Douglas - Sirk Ödülü
 2010: Almanya Federal Cumhuriyeti Liyakat Nişanı
 2018: Altın Küre Ödülleri, En İyi Yabancı Dilde Film (Paramparça)

Kaynakça

Dış bağlantılar

Yaşayan insanlar
1973 doğumlular
Alman senaristler
Alman film yönetmenleri
Alman film yapımcıları
Türk asıllı Almanlar
Altın Portakal En İyi Yönetmen Ödülü sahipleri
Hamburg doğumlular
Ankara Uluslararası Film Festivali Ödülü sahibi senaristler
En İyi Yönetmen Alman Film Ödülü sahipleri
Cannes Film Festivali En İyi Senaryo Ödülü sahipleri

Fatih Akın


තෙත්බිම් සම්බන්ධව ඇති අර්ථ නිරූපණ අතර රැම්සාර් සම්මුතියේ අර්ථ නිරූපණය වැදගත් වේ.

"Areas of marsh,fen, peatland or water, whether natural or artificial permanent or temporory,with water that is static or flowing, fresh, brackish or salt, including areas of marine water the depth ofwhich at low tide does not exceed the 6 meters."

				ශ්‍රි ලංකාව සම්බන්ධයෙන් සැලකූ විට තෙත්බිම් ඉතා ඉහල වටිනාකමෙන් යුක්ත අතර අද වන විට තෙත්බිම් 36900ක් පමණ හඳුනාගෙන තිබේ.

මේ අතර බූන්දල , එඹිලිකල, මලාල, වැනි කලපු ආශ්‍රිත තෙත් බිම් වැදගත් වේ. ගංවතුර පාලනය,ජලජ/ ජලචර අතිවි‍ශේෂ ජීවි විශේෂ
වල පැවැත්ම මගින් ජෛව විවිධත්වය ආරක්ෂා කිරීම,දේශීය බෙහෙත් වර්හ සැපයීම.... ආදී වශයෙන් ආර්ථික, සමාජීව ජීවවිද්‍යාත්මක, පාරිසරික වශයෙන් ඇති මහත් ප්‍රයෝජන  නිසා තෙත් බිම් වැදගත්  වන අතර ඉහත රැම්සාර්
සම්මුතිය අනුව ශ්‍රී ලංකාවේ
		1.අභ්‍යන්තර තෙත්බිම්
		2.කරදිය තෙත්බිම්
		3.මිනිසා විසින් නිර්මාණය කරන ලද තෙත්බිම්
	ලෙස වර්ග 03කි.

අභ්‍යන්තර ජලාශ ආශ්‍රිත තෙත් බිම්

ගංගා හා දිය කඩිති
ශ්‍රී ලංකාවේ ගංගා 103 කි. මහවැලි, කැළණි, වලවේ, කළු වැනි මධ්‍ය කඳුකරයේ ඉහල තෙත්බිම් වලින් පටන් ගෙන පහල තැනිතලා හරහා ගලා බසින ගංගා මගින් ආර්ථික, පාරිසරික,  ප්‍රයෝජනවත්කම් රාශියක් සිදුවේ. ලංකාවේ මුළු භූමි ප්‍රමාණයෙන් 4500 කි.මී. ගංගා වේ.
උදා  මහවැලිය ලංකාවේ දිගම ගඟ ලෙස විශාල ආර්ථික පාරිසරික මෙහෙයක් ඉටු කරයි.

විල් තෙත්බිම්
ලංකාවේ ස්වභාවික විල් විශාල වශයෙන් නැතත් ගංවතුර මර්ධන විල් කීපයක් තිබේ.ලංකා භූමියෙන් හෙක්ටයාර් 12500ක ප්‍රමාණයක් ගංගා ආශ්‍රිතව පවතී.
උදා    මහවැලි ගඟ ආශ්‍රිතව නැගෙනහිර ගංවතුර මර්ධන හන්ඳපාන, පින්දිය විල් හෙක්ටයාර් 796කි.
විල්පත්තු ජාතිකවන උද්‍යානයේදජෛව විස්‍යාත්මක විල් පද්ධති කීපයක්ම වේ.

නොගැඹුරැ මඩ වලවල්
බොහෝ විට ග්‍රාමීය ප්‍රදේශවල ගගකට සම්බන්ධව හෝ ගංගා පිටාර ගැලීමකින් මතුපිටින් වතුර හා කාබනික අපද්‍රව්‍ය ගලාඒමෙන් මෙම තෙත්බිම් නිර්මාණය වේ.
උදා   මුතුරාජවෙළ තෙත්බිම.

තෘණ පාත්ති
මෙය පසුකාලීනව සොයාගත් තෙත්බිම් විශේෂයක් වන මෙම පරිසර පද්ධතිය ගස්වැල් මෙන්ම ගංවතුර පිටාර ගැලීමෙන් ඇතිවන ගලානොයන පල්වතුර මත සැදෙන පාසි පෙද ආදිය වැඩෙන්නකි.
ඉතා දුබල පරිසර පද්ධතියක් වන අතර කලුගඟ සීමාවේ වලව්ව වත්ත සහ වතුරන තෙත්බිම් උදාහරණ ලෙස දැක්විය හැක.

කරදිය ආශ්‍රිත තෙත්බිම්

ගංමෝය සහ ඩෙල්ටා
මේවා එකිනෙකට සම්බන්ධිත තෙත්බිම් වේ. ගංගාවක් මුහුදට වැටෙන ස්ථාන ආශ්‍රිතව නිර්මාණය වේ. ගංගාවක් දිනපතා රැගෙන එන නොයෙක් වර්ගයේ ගල් වර්ග, වැලි, කාබනික ද්‍රව්‍ය, මුහුදු ජලය හා මිරිදිය අතර තැම්පත් කිරීමෙන් දිනපතා වර්ධනය වීම මේවාහි ඇති විශේෂ ලක්ෂණයයි. මෙවන් තෙත් බිම් 45ක් පමණ දැනට හදුනාගෙන තිබේ. කාබනික ද්‍රව්‍ය හේතුවෙන් මත්ස්‍ය ආහාර පැළෑටි වර්ග වර්ධනය වීමෙන් අතිවිශේෂ ජෛව විවිධත්වයක් පවතී. ඩෙල්ටා ආශ්‍රිත හෙක්ටයාර් 1000ක් පමණ වේ.
උදා මාදුගඟ,බෙන්තොට

කලපු
මේවාද කරදිය හා මිරිදිය මිශ්‍ර වූ ජලයකින් සමන්විත වේ. මුහුදෙන් වෙන්ව හෝ පටු ස්ථානයකින් මුහුද හා සම්බන්ධව පැවතිය හැක. ඇතැම් විට ධීවරයන්ට වරායක්ද වේ. මත්ස්‍ය කටයුතු ප්‍රමුඛ අනෙකුත් ආර්ථික කටයුතු වලටද ශාක හා සත්ව වාසස්ථාන වල‍ටද වැදගත් වේ.
උදා   බූන්දල කලපුව, කලමැටිය කලපු‍ව

කොරල් පර හා තෘණපාත්ති
ශ්‍රි ලංකා තෙත් බිම් අතර මීටර් 6ට අඩු ගැඹුරකින් යුත් තෙත් බිම් වේ. මේවා ආශ්‍රිතව පවත්නා අලංකාරත්වය සහ සදාහරිත වනාන්තරය ජෛව විවිධත්වයක් හා සම නිසාද ඉතා වැදගත් වේ.
උදා මන්නාරම් මුහුදු තීරය
ත්‍රිකුණාමලයේ සිටකල්මුණේ දක්වා නැගෙනහිර වෙරළ
දකුණු හා නිරිත දිග වෙරළ (හික්කඩුව,රැමස්සල)

මිනිසා විසින් නිර්මාණය කළ තෙත්බිම්

වැව් හා ජලාශ
ශ්‍රි ලංකාවේ ස්වභාවික වැව් නැතත් 10,000කට ආසන්නව මිනිසා විසින් නිර්මාණය කළ සංස්කෘතික උරුම වන වැව් හදුනා ගත හැක.එය ස්ථිර වාරිමාර්ග බිම් හෙක්ටයාර් 7820ක් ද සෘතුමය වාරිමාර්ග බිම් හෙක්ටයාර් 52250කි.
උදා පරාක්‍රම සමුද්‍රය

කුඹුරු යායවල් ආශ්‍රිත තෙත්බිම්
වතුර ලැබෙන ආකාරය අනුව කුඹුරු ආශ්‍රිත තෙත්බිම් තාවකාලික හා සෘතුමය ලෙස කොටස් 02ක් වන අතර මෙම කොටස් අනුරෑපව මත්ස්‍ය විශේෂ  බෝවීමද සිදුවේ. මුළු බිම් ප්‍රමාණය හෙක්ටයාර් 7,80,000  ලංකාවෙන් 12% වේ. මෙම පරිසර පද්ධති  ඉහල වටිනාකමෙන් යුතු වනවා සේම මින් 75% ක්ම තැනිතලාව හා සම්බන්ධ වේ.

ලංකාවේ තෙත් බිම් වල විශේෂත්වය
ඕනෑම තෙත්බිමක් පස, ජලය,පැළෑටි හා සතුන්ගේ එකතුවකි. මේවා අතර සිදුවන අන්තර් ක්‍රියාකාරිත්වයෙන් මිනිසාගේ යහපැවැත්ම සඳහා කටයුතු රැසක් ඇතිවේ.

තෙත්බිම් වල ආර්ථික ප්‍රයෝජන

මෙසේ ඉමහත් සේවයක් සිදු කළද නූතනයේ වඩාත් අවධානමට ලක්ව ඇති පරිසර පද්ධතිය වන්නේ තෙත්බිම් විනාශ වීම මහත් අවාසනාවකි.
විශේෂයෙන්ම නූතනයේ සිදුවන දේශගුණ විපර්යාස නිසා තෙත්බිම්  විනාශ වීමද තෙත්බිම් විනාශවීම නිසා දේශගුණ විපර්යාසද සිදුවේ.
	*තෙත්බිම්වල වතුර ගලායාම වැළැක්වීම
	*පරිසරයේ ජලතුලිතතාවය විනාශ කිරීම.
	*ෆාම් තෙල් හා යුකැලිප්ටස් යොදා කරන නිෂ්පාදන වැඩිකිරීම.
	*හානිකර කෘෂිකාර්මික කටයුතු
	*ජල උල්පත් විනාශ කිරීම.
ආදියද හේතු වශයෙන් දැක්විය හැක.

කෙසේ වෙතත් තෙත්බිම් වල ඇති සදාකාලික වටිනාකම හේතුවෙන් මේවා රැකහැනීමට ඇති අවශ්‍යතාවය තේරුම් ගැනීමක් ලෙස 1971 රැම්සාර් සම්මුතිය හදුනාගත හැකිය. රාජ්‍යන් අතර අන්තර් සහයෝගිතාවය තුළින් තෙත්බිම් ආරක්ෂාවට පියවර ගනු ලබන මෙහි මේ වන විට රටවල් 168ක් සම්බන්ධ වී ඇති අතර හෙක්ටයාර් මිලියන 206ක් පමණ හදුනාෙගන ඇත. ප්‍රාදේශීය , දේශීය, ජාතික, අන්තර්ජාතික
සහභාගිත්වය හා ක්‍රියාකාරකම් තුළින් ධරණීය සංවර්ධනය වෙත යන පරිදි සංරක්ෂිතව හා ප්‍රඥාවන්තව යොදා ගැනීම මෙය මූලිකව අරමුණ වී ඇත.

		පෙබරවාරි 02 ලෝක තෙත්බිම් දිනය ලෙස නම් කිරීමද මෙහි එක් ක්‍රියාවක් වන අතර එදිනට ලොවපුරා තෙත්බිම් ආරක්ෂාවට පහත ආකාරයේ විවිධ ක්‍රියාමාර්ග ගනුලැබේ.
	*තෙත්බිම් සම්බන්ධව පෝස්ටර්,ස්ටිකර්,වීඩියෝ,පොකට්,කැලැන්ඩර්,අත්පත්‍රිකා ,හා වෙනත් තොරතුරැ ඇතිලත් දෑ බෙදා හැරීම.
	*සම්මන්ත්‍රණ
	*ලෝකයේ වත්මන් තෙත්බිම් නැරඹීමට යාම.
	*ළමා චිත්‍රතරඟ පැවැත්වීම.
	*සහයෝගයෙන් පිරිසිදු වැ‍ඩසටහන් ක්‍රියාත්මක කිරීම.
	*රේඩියෝ සහ රෑපවාහිනී සම්මුඛ සාකච්ජා පැවැත්වීම.
	*පුවත්පත් ලිපි පළ කිරීම.
	*නව තෙත්බිම් ප්‍රතිපත්ති සැකසීම.
	*නව රැම්සාර් යටත් ප්‍රදේශ හදුනා ගැනීම.
	*නව රැම්සාර් වැඩසටහන් හදුනා ගැනීම.
	*තනිපුද්ගල, ස්වේච්ඡා සංවිධාන,පාසැල් ළමුන්,රාජ්‍ය ආයතන,ආදී සියලු දෙනාගේ නව සංකල්පනා සොයා යාම.

	ශ්‍රී ලංකාවද මෙම සම්මුතියේ පාර්ශවයක් වන අතර මෙවර තෙත්බිම් දිනයේ තේමාව වන්නේ "Healthy Wetlands Healthy People" යන්නයි.

ආශ්‍රිත

 Converted wetland
 Groundwater-dependent ecosystems
 Paludification
 Slough

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැඳි

www.wetland.org
www.wetland.com

Aquatic ecology
Environmental terminology
Freshwater ecology
Habitat
Terrestrial biomes
Bodies of water

තෙත්බිම්


An Echinodorus grandiflorus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adelbert von Chamisso ngan Diederich Franz Leonhard von Schlechtendal, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Marc Micheli. An Echinodorus grandiflorus in nahilalakip ha genus nga Echinodorus, ngan familia nga Alismataceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Echinodorus

Echinodorus grandiflorus


Den store synagoge i Stockholm (hebraisk: בית הכנסת הגדול של שטוקהולם) ligger på Wahrendorffsgatan, ved Berzelii park, i det centrale Stockholm. Det er den største af de tre synagoger i Stockholm. De to andre, som er ortodokse, er Adat Jeschurun og Adat Jisrael.

Bygningen af den store synagoge blev påbegyndt 1867 efter tegninger af arkitekten Fredrik Wilhelm Scholander og i 1870 blev den indviet, samme år som jøder i Sverige fik fuldstændige borgerrettigheder. Scholander byggede synagogen efter en vision om et antikt assyrisk tempel, hvilket blandt andet ses på den rige blomsterornamentik på vægge og omkring søjler. Interiørmæssigt er synagogen stærkt påvirket af de idealer som karakteriserar tysk reformjødedom, som var den fremherskende indflydelse inden for svensk jødedom på den tid. I dag står synagogen for en egalitær, konservativ jødedom; et par gange om måneden er der desuden progressive gudstjenester i et tilstødende lokale.

I forbindelse med synagogen finder man Willy Gordons bronzestatue Flykten med Toran som forestiller en jøde som flygter med rullerne med Moseloven. Originalen, som kun måler 53 cm, blev skabt 1945.

Rabbiner 2015 er Ute Steyer, den første kvindelige rabbiner i Sverige.

Galleri

Synagoger
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Stockholm

Den store synagoge i Stockholm


La ASB Premiership 2010/11 fue la séptima edición de la máxima categoría de fútbol del país neozelandés. Fue el primer torneo que tuvo la denominación de ASB Premiership.

Esta competición estuvo compuesta por 8 equipos de las regiones más pobladas del país insular oceánico, Nueva Zelanda. El Waitakere United obtuvo su segundo título consecutivo y su tercer título desde la temporada 2004/05. Como subcampeón quedó el eterno rival del Waitakere, el Auckland City FC.

Equipos participantes

Tabla de posiciones

J: partidos jugados; G: partidos ganados; E: partidos empatados; P: partidos perdidos; GF: goles a favor; GC: goles en contra; DG: diferencia de goles; Pts: puntos

{|
|- style="vertical-align: top;"
|

</center>
</center>

</td>

|}

Playoffs

Semifinales

Final

Referencias

1. Página oficial de la ASB Premiership.

2. Resultados oficiales.

Fútbol en 2010
Fútbol en 2011
Nueva Zelanda en 2010
Nueva Zelanda en 2011
2010/11

ASB Premiership 2010-11


Denis Miala (1983-), un réalisateur et producteur angolais de courts-métrages et clip vidéos ;
 Eric Miala Nkulukuta (1982-), un footballeur congolais.

Miala


Januar

 8. januar – Iwao Takamoto, japansk-amerikansk tegner og animator (født 1925).
 8. januar – Hans Jørgen Nielsen, dansk politiker og fagforeningsformand (født 1929).
 9. januar – Benny E. Andersen, dansk musiker, komponist og teatermand (født 1934).
 10. januar – Carlo Ponti, italiensk filmproducer (født 1912).
 11. januar – Robert Anton Wilson, amerikansk forfatter (født 1932).
 13. januar – Michael Brecker, amerikansk jazzsaxofonist (født 1949).
 15. januar – Barzan Ibrahim al-Tikriti, tidligere leder af Iraks hemmelige tjeneste, Mukhabarat (født 1951).
 16. januar – Rudolf August Oetker, tysk virksomhedsleder (født 1916).
 16. januar – Erik Norby, dansk komponist (født 1936).
 17. januar – Art Buchwald, amerikansk klummeskriver og humorist (født 1925).
 19. januar – Denny Doherty, canadisk sanger og sangskriver i The Mamas & the Papas (født 1940).
 19. januar – Hrant Dink, tyrkisk-armensk journalist og redaktør (født 1954) – myrdet.
 22. januar – Abbé Pierre, fransk, katolsk præst og grundlægger af Emmaus-bevægelsen (født 1912).
 23. januar – E. Howard Hunt, amerikansk forfatter og spion, ophavsmand til Watergate-skandalen (født 1918).
 26. januar – Hans J. Wegner, dansk møbelarkitekt (født 1914)
 27. januar – Anne Grete Hilding, dansk skuespiller (født 1924).

Februar
{|style="float: right; width: 40%; border: #99B3FF solid 1px;text-align:center;margin-left:1em;"

 1. februar – Abu Laban, dansk imam (født 1948).
 3. februar – Svend Gissel, dansk bibliotekar og historiker (født 1921).
 6. februar – Bent Skovmand , dansk professor i plantegenetiske ressourcer (født 1945).
 7. februar – Astrid Krog Halse, norsk lyriker (født 1914).
 8. februar – Anna Nicole Smith, amerikansk model og tv-stjerne (født 1967).
 9. februar – Ian Richardson, skotsk skuespiller (født 1934).
 11. februar – Marianne Fredriksson, svensk forfatter og journalist (født 1927).
 12. februar – Georg Buschner, østtysk fodboldtræner (født 1925).
 13. februar – Holger Vistisen, dansk skuespiller (født 1932).
 15. februar – Robert Adler, østrigsk-amerikansk fysiker og opfinder (født 1913).
 15. februar – Ray Evans, amerikansk sangskriver (født 1915).
 17. februar – Maurice Papon, fransk politiker og krigsforbryder (født 1910).
 20. februar – Stine Bierlich, dansk skuespillerinde (født 1967).
 20. februar – Carl-Henning Pedersen , dansk maler (født 1913).
 21. februar – Hjalmar Havelund, dansk journalist og forfatter (født 1915).
 22. februar – Fons Rademakers, hollandsk filminstruktør (født 1920).
 22. februar – Dennis Johnson, amerikansk basketballspiller (født 1954)
 24. februar – Bruce Bennett, amerikansk skuespiller (født 1906).
 25. februar – Jytte Borberg, dansk forfatter (født 1917).

Marts

 1. marts – Otto Brandenburg, dansk sanger og skuespiller (født 1934).
 2. marts – Henri Troyat, fransk forfatter (født 1911).
 4. marts – Børge Børresen, dansk sejlsportsmand og bådebygger (født 1919).
 4. marts – Erling Lund Jensen, dansk pianist og lærer på bl.a. det kgl. musikkonservatorium (født 1956).
 6. marts – Jean Baudrillard, fransk kulturteoretiker og filosof (født 1929).
 6. marts – Mogens Olsen, dansk håndboldspiller (født 1932).
 9. marts – Jørgen Meldgaard, dansk arkæolog og Grønlandsforsker (født 1927).
 10. marts – Maj Scharff, dansk landskabsarkitekt (født 1950).
 11. marts – Betty Hutton, amerikansk skuespiller og sanger (født 1921).
 17. marts – Ernst Haefliger, schweizisk tenor (født 1919).
 17. marts – John Backus, amerikansk datalog (født 1924).
 18. marts – Axel Hindberg, dansk pianist, kapelmester, opfinder og multikunstner (født 1916).
 23. marts – Johannes Aagaard, dansk teolog (født 1928).
 24. marts – Ida Elisabeth Hammerich, dansk oversætter (født 1930).
 27. marts – Paul C. Lauterbur, amerikansk kemiker og radiolog, nobelpristager (født 1929).

April

 5. april – Werner Maser, tysk historiker (født 1922).
 5. april – Maria Gripe, svensk forfatter (født 1923).
 7. april – Barry Nelson, amerikansk skuespiller (født 1917), kendt som den første James Bond.
 7. april – Johnny Hart, amerikansk tegneserieskaber (født 1931).
 11. april – Kurt Vonnegut, amerikansk forfatter (født 1922).
 11. april – Roscoe Lee Browne, amerikansk skuespiller (født 1925).
 13. april – Birthe Arnbak, dansk forfatter (født 1923).
 13. april – Svend Cedergreen Bech, dansk forfatter, historiker og redaktør (født 1920).
 13. april – Jørgen Stærmose, kgl. dansk bygninginspektør og arkitekt (født 1920).
 14. april – Svend Aage Madsen, dansk håndboldspiller (født 1919).
 17. april – Kitty Carlisle Hart, amerikansk skuespillerinde (født 1910).
 20. april – Andrew Hill, amerikansk jazzmusiker (født 1931).
 22. april – Edward Kofler, polsk-schweizisk matematiker (født 1911).
 23. april – Boris Jeltsin, Ruslands præsident 1991-1999 (født 1931).
 23. april - Rikki Septimus, sydafrikansk danser, musicalartist, koreograf og regissør (født 1931).
 24. april – Alan Ball, engelsk fodboldspiller og -træner (født 1945).
 24. april – Jørgen Røjel, dansk modstandsmand, læge og forfatter (født 1916).
 28. april – Carl Friedrich von Weizsäcker, tysk fysiker og filosof (født 1912).
 29. april – Arve Opsahl, norsk skuespiler (født 1921).
 30. april – Gordon Scott, amerikansk skuespiller, 1950'ernes Tarzan (født 1926).
 30. april – Grégory Lemarchal, fransk sanger (født 1983).

Maj

 3. maj – Wally Schirra, amerikansk astronaut (født 1923).
 3. maj – Warja Honegger-Lavater, schweizisk illustrator (født 1913).
 4. maj – Flemming Quaade, dansk læge og ernæringsekspert (født 1923).
 5. maj – Johan Lange, dansk botaniker, magister og professor (født 1911).
 7. maj – Bent Norup, dansk operasanger (født 1936).
 8. maj – Ulrika Marseen, dansk billedhugger (født 1912).
 10. maj – Vilhelm Wohlert, dansk arkitekt (født 1920).
 11. maj – Malietoa Tanumafili 2., samoansk konge (født 1913).
 12. maj – Palle Aarslev, dansk radiovært (født 1942).
 12. maj – Kai Johansen, dansk fodboldspiller (født 1940).
 15. maj – Jerry Falwell, amerikansk tv-prædikant (født 1933).
 17. maj – Lloyd Alexander, amerikansk fantasy-forfatter (født 1924).
 21. maj – Bøje Nielsen, dansk entrepanør og byggematador (født 1937).
 23. maj – Kai Ginsborg, grundlægger af tøjdynastiet "Deres" (født 1919).
 27. maj – Søs Drasbæk, dansk designer (født 1937).
 28. maj – Jörg Immendorff, tysk maler (født 1945).
 30. maj – Jean-Claude Brialy, fransk skuespiller (født 1933).

Juni

 5. juni – Povel Ramel, svensk entertainer (født 1922).
 8. juni – Aden Abdullah Osman Daar, somalisk præsident (født 1908).
 8. juni – Gertrud Spliid, dansk operasanger (født 1941).
 9. juni – Inger Hanmann, dansk maler og emaljekunstner (født 1918).
 12. juni – Guy de Rothschild, fransk finansmand (født 1909).
 13. juni – Jørgen Kastholm, dansk arkitekt og møbeldesigner (født 1931).
 14. juni – Kurt Waldheim, østrigsk tidligere præsident og FN-generalsekretær (født 1918).
 21. juni − Erhard Köster, tysk skuespiller (født 1926).
 23. juni – Ellen Gilberg, dansk pianist (født 1914).
 24. juni – Natasja, dansk rapper (født 1974).
 24. juni – Chris Benoit, canadisk wrestler (født 1967).
 25. juni – Abdus Salaam Madsen, dansk muslim og koranoversætter (født 1928).
 26. juni – Torben Krogh, dansk journalist og redaktør (født 1943).

Juli

 1. juli – Jørgen Rømer, dansk kunsthistoriker og maler (født 1923).
 12. juli – Jim Mitchell, amerikansk filminstruktør (født 1943).
 12. juli – Jane Muus, dansk grafiker (født 1919).
 23. juli – Zahir Shah, Afghanistans sidste konge (født 1914).
 27. juli – Anders Thisted, dansk journalist og redaktør (født 1939).
 30. juli – Ingmar Bergman, svensk filminstruktør (født 1918).
 30. juli – Michelangelo Antonioni, italiensk filminstruktør (født 1912).

August

 1. august – Ryan Cox, sydafrikansk cykelrytter (født 1979).
 3. august – Peter Thorup, dansk bluesmusiker (født 1948).
 4. august – Lee Hazlewood, amerikansk sanger, sangskriver og producer (født 1929).
 7. august – Per Henriksen, dansk landsholdsfodboldmålmand (født 1929).
 23. august – Leif Hamre, norsk forfatter (født 1914).
 24. august – Lars Foss, dansk civilingeniør (født 1924).
 25. august – Raymond Barre, fransk økonom og premierminister (født 1924).
 26. august – Gaston Thorn, luxembourgsk politiker og formand for Europa-Kommissionen (født 1928).
 28. august – Antonio Puerta, spansk fodboldspiller (født 1984).
 29. august – Pierre Messmer, fransk premierminister (født 1916).
 29. august – Arnvid Meyer, dansk jazzmusiker (født 1927).

September

 5. september – Paul Gillmor, amerikansk politiker (født 1939).
 6. september – Luciano Pavarotti, italiensk tenor (født 1935).
 8. september – Arne Christiansen, dansk politiker (født 1925).
 9. september – John Davidsen, dansk maler (født 1944).
 10. september – Jane Wyman, amerikansk skuespiller (født 1914).
 10. september – Anita Roddick, engelsk grundlægger. (født 1942).
 11. september – Joe Zawinul, østrigskfødt amerikansk jazzmusiker (født 1932).
 12. september – Isi Foighel, dansk politiker, minister og menneskerettighedsforkæmper (født 1927).
 12. september – Vincent Lind, dansk teolog, præst, biskop og modstandsmand (født 1925).
 15. september – Colin McRae, skotsk rallykører (født 1968) – helikopterstyrt.
 20. september – Betina Märcher Dalgas, dansk tv-journalist (født 1971).
 21. september – Ove Rud, dansk skuespiller (født 1923).
 22. september – Marcel Marceau, fransk mimiker (født 1923).
 24. september – André Gorz, østrigsk/fransk filosof (født 1923).
 27. september – Nenad Bogdanović, serbisk politiker (født 1954).
 27. september – Bo Hjalmar Brekke, officer i Frelsens Hær (født 1957).
 29. september – Lois Maxwell, canadisk skuespillerinde (født 1927).

Oktober

 1. oktober – Al Oerter, amerikansk atlet (født 1936).
 3. oktober – Tony Ryan, irsk forretningsmand og grundlægger af Ryanair (født 1936).
 5. oktober – Walter Kempowski, tysk forfatter (født 1929).
 11. oktober – Werner von Trapp, medlem af sanggruppen Trapp-Familie, kendt fra The Sound of Music (født 1915).
 16. oktober – Deborah Kerr, skotsk skuespillerinde (født 1921).
 17. oktober – Teresa Brewer, amerikansk sangerinde (født 1931).
 25. oktober – Svend Engelund, dansk maler (født 1908).
 25. oktober – Ingerlise Koefoed, dansk politiker og forfatter (født 1922).
 25. oktober – Henning Ørnbak, dansk filminstruktør og manuskriptforfatter (født 1925).
 26. oktober – Johannes Eckhoff, norsk skuespiller (født 1919).
 26. oktober – Jørgen Falck, dansk direktør (født 1921).
 26. oktober – Arthur Kornberg, amerikansk biokemiker (født 1918).

November

 1. november – Paul Tibbets, amerikansk pilot fra flyet, der kastede atombomben over Hiroshima (født 1915).
 5. november – Nils Liedholm, svensk fodboldspiller og -træner (født 1922).
 6. november – Holger Laumann, dansk musiker, komponist og pædagog (født 1942).
 10. november – Norman Mailer, amerikansk forfatter (født 1923).
 11. november – Delbert Mann, amerikansk filminstruktør (født 1920).
 12. november – Ira Levin, amerikansk forfatter (født 1929).
 12. november – Erik Knudsen, dansk forfatter (født 1922).
 16. november – Grethe Kausland, norsk skuespiller (født 1947).
 16. november – Trond Kirkvaag, norsk komiker og skuespiller (født 1946).
 17. november – Dag Halvorsen, norsk journalist og udenrigskorrespondent (født 1934).
 20. november – Ian Smith, rhodesisk premierminister (født 1919).
 20. november – Lars E. Christiansen, dansk journalist og radiovært (født 1935).
 22. november – Verity Lambert, britisk TV-producent (født 1935).
 22. november – Maurice Béjart, fransk danser (født 1927).
 23. november – Per Wiking, dansk tv-producer (født 1931).
 25. november – Agnethe Davidsen, grønlandsk politiker (født 1947).
 25. november – Kevin DuBrow, amerikansk heavy metal vokalist (født 1955).
 27. november – Sean Taylor, amerikansk udøver af amerikansk fodbold (født 1983).
 30. november – Evel Knievel, amerikansk motorcykelstuntman (født 1938).

December

 1. december – Angelo Conterno, italiensk cykelrytter (født 1925).
 1. december – Robert Risager, dansk maler og grafiker (født 1922).
 3. december – Petter Løvik, norsk politiker (født 1949).
 4. december – Chip Reese, amerikansk pokerspiller (født 1951).
 5. december – Karlheinz Stockhausen, tysk komponist (født 1928).
 9. december – Thore Skogman, svensk musiker (født 1931).
 12. december – Ike Turner, amerikansk musiker og pladeproducer (født 1931).
 16. december – Dan Fogelberg, amerikansk musiker (født 1951).
 19. december – John A. Garraty, amerikansk historiker (født 1920).
 20. december – Peer Hultberg, dansk forfatter og doktor (født 1935).
 22. december – Lucien Teisseire, fransk cykelrytter (født 1919).
 23. december – Oscar Peterson, canadisk jazzpianist (født 1925).
 23. december – Hans Mild, svensk fodbold- og ishockeyspiller (født 1934).
 23. december – Aloísio Lorscheider, brasiliansk kardinal (født 1924).
 24. december – Andreas Matzbacher, østrigsk cykelrytter (født 1982).
 27. december – Benazir Bhutto, pakistansk politiker (født 1953).
 28. december – Hanne Passer, dansk tegner og kunstner (født 1943).
 29. december – Phil O'Donnell, skotsk fodboldspiller (født 1972).
 30. december – Laila Kaland, norsk politiker (født 1939).
 30. december – Bert Bolin, svensk meteorolog og klimaforsker (født 1925).

Referencer

Døde i 2007


Cemil Cahit Toydemir (1883, İstanbul - 15 Temmuz 1956), Ubıh asıllı Türk asker ve siyasetçidir.

Hayatı
Büyük Çerkes Sürgünü'nde Anadolu'ya göç eden Therhet adlı bir Ubıh ailesinden olan Mehmet Cahit Bey'in oğludur.

Askeri hayatı
1902 yılında Harp Okulu'ndan Teğmen rütbesiyle mezun oldu. 1909 yılına kadar Beyrut ve Hicaz'da kıta görevlerinde bulundu. 1909-1914 yılları arasında Yüzbaşı rütbesiyle Trablusgarp Savaşı ve Balkan Savaşları'na katıldı.

1915 yılında Binbaşı rütbesine terfi ederek I. Dünya Savaşı'nda 53. Alay Komutanlığı ve 1916-1918 yılları arasında 33. Tümen Komutan Vekilliği görevini yürüttü.

1918 yılının Ağustos ayında Yarbay rütbesine terfi etti ve 1. Kafkas Tümeni Komutanlığı'na atandı. 1919 yılının Mayıs ayında 5. Kafkas Tümeni Komutanlığı'na getirildi.

1921 yılında Miralay rütbesine terfi etti. 21 Ocak 1922 tarihinde 10. Tümen Komutanlığı'na tayin edildi. Savaştan sonra başarıları dolayısıyla Kırmızı şeritli İstiklâl Madalyası ile taltif edildi. 1926 yılında 11. Tümen Komutanlığı görevine getirildi.

1927 yılında Mirliva rütbesine terfi etti. 1932 yılında Millî Savunma Bakanlığı Kara Müsteşarlığı görevine getirildi.

1933 yılında Korgeneral rütbesine terfi etti ve 5. Kolordu Komutanı oldu. 6 Nisan 1936 tarihinde Askeri Temyiz Mahkemesi II. Başkanlığına, 12 Ocak 1939 tarihinde Jandarma Genel Komutanlığına, 13 Temmuz 1940 tarihinde 20. Kolordu Komutanlığı'na atandı.

11 Eylül 1942 tarihinde Orgeneral rütbesine terfi etti ve Askeri Temyiz Mahkemesi Başkanlığı'na atandı. 1 Ocak 1943 tarihinde 1. Ordu Müfettişi olarak görevlendirildi. Kısa bir süre sonra da 1. Ordu Komutanlığı'na atandı. Bu görevi sırasında Almanya cumhurbaşkanı Adolf Hitler'in Türkiye Cumhurbaşkanı İsmet İnönü'ye özel daveti üzerine, Türkiye adına Almanya'ya gönderilecek askeri heyetin başkanlığı ile görevlendirildi. Bu görevi sırasındaki gözlemlerini Cumhurbaşkanı İsmet İnönü'ye rapor olarak sundu.

II. Dünya Savaşı'ndan sonra, 15 Haziran 1946 tarihinde emekli oldu.

Siyasi hayatı
1946 yılında VIII. Dönem Cumhuriyet Halk Partisi İstanbul milletvekili seçildi. 1946-1947 yılları arasında Recep Peker'in başkanlığındaki hükûmette Millî Savunma Bakanı olarak görev yaptı. Bakan olduğu dönemde Türk Silahlı Kuvvetleri'ni yeniden düzenlemekle görevlendirildiyse de bu revizyon sırasında bazı rahatsızlıkların duyulması üzerine görevinden istifa etti.

15 Temmuz 1956 tarihinde İstanbul'da öldü.

Kaynakça

1883 doğumlular
İstanbul doğumlu siyasetçiler
Osmanlı karacı subayları
Ubıh asıllı Türkler
Mekteb-i Harbiye'de öğrenim görenler
Trablusgarp Savaşı'nda Osmanlı askerleri
Balkan Savaşları'nda Osmanlı askerleri
I. Dünya Savaşı'nda Osmanlı askerleri
Kurtuluş Savaşı'ndaki Türk askerler
TBMM 8. dönem İstanbul milletvekilleri
Türkiye Cumhuriyeti Millî Savunma Bakanları
Kırmızı şeritli İstiklâl Madalyası sahipleri
Mecidiye Nişanı sahipleri
Edirnekapı Şehitliği'ne defnedilenler
Devlet Mezarlığı'na defnedilenler
Cumhuriyet Halk Partisi mensubu siyasetçiler
1958 yılında ölenler
İstanbul'da ölenler
Piyade subaylar
Yüksek Askerî Şûra üyeleri

Cemil Cahit Toydemir


Myiarchus  es un género de aves paseriformes perteneciente a la familia Tyrannidae que agrupa a numerosas especies nativas de las Américas, algunas de las cuales se reproducen desde el sureste de Canadá y Estados Unidos migrando hacia el sur, y que se distribuyen desde México, por toda América Central, islas del Caribe, América del Sur (inclusive islas Galápagos), hasta el centro sur de Argentina. A sus miembros se les conoce por el nombre común de copetones y también burlistos, atrapamoscas, chileros o güises, entre otros.

Etimología
El nombre genérico masculino «Myiarchus» se compone de las palabras del griego «μυια muia, μυιας muias» que significa 'mosca', y «αρχος arkhos» que significa 'jefe'.

Características
Las aves de este género son un numeroso grupo de tiránidos bastante grandes, midiendo entre 16 y 20 cm de longitud, encontrados ampliamente en ambientes semi-abiertos o bordes de bosques. La mayoría son muy similares entre sí en patrón de plumaje, en general pardo oliváceo por arriba, pecho y garganta grisáceos y vientre amarillento (con la notable excepción del todo rufo M. semirufus), por lo que es mejor identificarlos por sus cantos generalmente diferenciados y sus zonas de distribución. Exhiben una crista generalmente del mismo color pero más oscura que el dorso, las alas son oscuras con bordes y dos barras grisáceo pálido. Usualmente construyen sus nidos en cavidades en árboles.

Taxonomía
Los datos genéticos de Joseph et al. 2004 indican que el género es monofilético, con la posible excepción de los morfológicamente diferentes M. semirufus y M. magnirostris. Dentro del género son evidentes dos clados principales: (1) el grupo primariamente sudamericano compuesto de todas las especies residentes (semirufus, tuberculifer, swainsoni, venezuelensis, panamensis, apicalis, phaeocephalus, cephalotes y magnirostris) con la excepción de M. tyrannulus e incluyendo al jamaicano M. barbirostris, y (2) un grupo centroamericano - norteamericano - caribeño compuesto de las especies restantes y M. tyrannulus.

Los amplios estudios genético-moleculares realizados por Tello et al. (2009) descubrieron una cantidad de relaciones novedosas dentro de la familia Tyrannidae que todavía no están reflejadas en la mayoría de las clasificaciones. Siguiendo estos estudios, Ohlson et al. (2013) propusieron dividir Tyrannidae en cinco familias. Según el ordenamiento propuesto, Myiarchus permanece en Tyrannidae, en una subfamilia Tyranninae , 1825, en una tribu Myiarchini , 1927, junto a Casiornis, Sirystes y Rhytipterna.

Lista de especies
Según las clasificaciones del Congreso Ornitológico Internacional (IOC) y Clements Checklist/eBird, agrupa a las siguientes especies, con su respectivo nombre común de acuerdo con la Sociedad Española de Ornitología (SEO):

Referencias

Enlaces externos

Géneros de aves
Taxones descritos por Jean Cabanis

Myiarchus


Onthophagus subcancer é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Howden em 1973.

Referências

Ligações externas

subcancer
Coleópteros descritos em 1973

Onthophagus subcancer