William Demby (25 de dezembro de 1922 - 23 de maio de 2013) foi um escritor afro-americano, cujas obras incluem Beetlecreek (1950), The Catacombs (1965), Love Story Black (1978) e King Comus (publicado postumamente em novembro de 2017).

Vida
William Demby nasceu em Pittsburgh, Pensilvânia, em 25 de dezembro de 1922, filho de William e Gertrude Demby. Ele foi criado ao lado de seis irmãos por sua mãe, que era professora, e seu pai, que trabalhava para uma empresa de gás natural. Sua família mais tarde mudou-se para Clarksburg, West Virginia. Ele estudou inglês brevemente na West Virginia State University com Margaret Walker, mas foi convocado para uma unidade de cavalaria afro-americana que foi enviada para o norte da África e Itália durante a Segunda Guerra Mundial . Durante o serviço militar, ele contribuiu para a publicação do Exército Stars and Stripes.

Após a guerra formou-se na Fisk University em Nashville, Tennessee, em 1947, onde o poeta Robert Hayden foi seu mentor. Nesse mesmo ano, mudou-se para Roma, Itália, onde estudou arte e história da arte na Universidade de Roma. Em 1953, casou-se com a escritora italiana Lucia Drudi, poetisa, romancista, tradutora e roteirista. Em 1955, o casal teve um filho, James Gabriele Demby, que compõe e ensina música na Itália. Lucia Drudi morreu em 1995.

Durante suas décadas morando em Roma, Demby trabalhou para muitos importantes diretores de cinema italianos, entre eles Federico Fellini, traduzindo roteiros e filmes italianos para o inglês. Foi assistente de direção de diálogos no filme Europa 51, de Roberto Rossellini, estrelado por Ingrid Bergman. Ele atuou no filme Anna's Sin, uma releitura de Otelo de Shakespeare ambientado na Roma dos anos 1950, cujo romance inter-racial termina feliz. Demby também escreveu para várias revistas americanas, incluindo The Reporter.
Na Itália, ele escreveu seu primeiro romance existencialista, Beetlecreek (1950), que se tornou uma de suas primeiras grandes obras. Em seguida, lançou um romance ainda mais experimental, The Catacombs (1965).

Mais tarde na vida, ele se reconectou com Barbara Morris, a quem conhecia desde seu tempo na Fisk University. Morris era um ex-advogado da NAACP, e os dois se casaram em 2004.
Demby começou a ensinar inglês em 1969 no College of Staten Island (CUNY), onde trabalhou até o final dos anos 1980. O terceiro romance de Demby, Love Story Black, foi publicado em 1978 por Reed, Cannon e Johnson. Demby voltou para a Itália com frequência, passando um tempo em Roma e em uma vila na Toscana, onde viveu por quase uma década, do final dos anos 1980 até o final dos anos 1990. Ele passou seus últimos anos em Sag Harbor, Nova York.

Em 2006, Demby foi homenageado com o Anisfield-Wolf Book Award pelo conjunto de sua obra.

Seu último romance, King Comus, foi concluído em 2007, mas permaneceu em forma de manuscrito na época da morte de Demby. Publicado postumamente em novembro de 2017 pela Ishmael Reed Publishing Company, foi designado "NOVEL REDESCOBERTO DO ANO" por Jeff Biggers no Huffington Post.

William Demby morreu em Sag Harbor, Long Island, Nova York, em 23 de maio de 2013, aos 90 anos

Carreira
Livros

 Beetlecreek ( 1950)
 Situado na Virgínia Ocidental, o romance segue as intrincadas relações raciais entre um homem branco idoso, um jovem adolescente negro envolvido em gangues e um artista em um relacionamento doentio.
 As Catacumbas ( 1965)
 Expandindo as fronteiras literárias dos autores negros, este romance semi-autobiográfico segue o personagem principal Bill Demby e sua experiência como autor vivendo em Roma.
 História de amor negra ( 1978)
 Menino Azul (1980)
 King Comus, 2007 (publicado postumamente em novembro de 2017)

Filmes

Diretor assistente

 Europa '51 (1952)

Roteirista

 Comando (1962)
 O Olho da Agulha (1963)
 Um advogado defende dois homens na Sicília acusados de estuprar uma jovem.
 Congo Vivo (1962)
 Ambientada durante a revolução no Congo, a trama segue um jornalista italiano apaixonado pela esposa de um empresário belga.

Ator

 O pecado de Anna (1953)
 Sete Pecados Capitais, "L'invidia" (1952)
 Uma co-produção franco-italiana que cobre os sete pecados capitais. Dois episódios da Itália e cinco da França, a série também aborda um oitavo pecado: o oitavo pecado desconhecido. A série é apresentada e às vezes narrada por um apresentador de carnaval chamado Gerald Philipe.

Tradutor

 L'occhio selvaggio (1967)

Veja também

 Literatura afro-americana
 Uma peça de perfil em William Demby por Jeff Biggers

Referências

Ligações externas

 Guia para os papéis de William Demby, David M. Rubenstein Rare Book & Manuscript Library, Duke University
 "William Demby | 2006 LIFETIME ACHIEVEMENT", Anisfield-Wolf Book Awards
 Jeff Biggers, "William Demby não deixou o cartão postal do prédio da Toscana", um perfil. Reimpresso de The Bloomsbury Review, vol. 24, nº 1, 2004,

Afro-americanos do século XXI
Mortos em 2013
Nascidos em 1922
!Mais Teoria da História na Wiki (Negres)

William Demby


Kabanlar, Sinop ilinin Gerze ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Daha önceleri Sarıyer köyüne bağlı bir mahalle iken, 22 Temmuz 1959'da yine aynı köye bağlı olan Kaptan, Tangal ve Eminkaya mahalleleri ile birleşerek köy statüsü kazandı.

Coğrafya
Köy, Sinop il merkezine 52 km, Gerze ilçe merkezine 14 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Gerze belde ve köyleri

Kabanlar, Gerze


Claudio Luiz Assuncao de Freitas (født 31. marts 1972) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Claudio Luiz Assuncao de Freitas


General Purpose Simulation System (GPSS) is a discrete time simulation general-purpose programming language, where a simulation clock advances in discrete steps. A system is modelled as transactions enter the system and are passed from one service (represented by blocks) to another. It is used primarily as a process flow oriented simulation language; this is particularly well-suited for problems such as a factory.

History
GPSS was developed by IBM's Geoffrey Gordon at the beginning of the 1960s. He named it Gordon's Programmable Simulation System. The name was changed when IBM decided to release it as a product.

GPSS was influenced by Gordon's experience simulating with analog computers. The "General Purpose" part of the new name was to create a standard in waiting-line simulations.

The original releases were for IBM's 7044 & 7090 mainframes. Subsequently,
there were releases for IBM 360,
Univac 1108 and CDC.

Over time, other implementations, in other languages and targeted at different size systems, were developed, including DEC's VAX, a specialized APL version for large-scale Univac systems, and Macintosh, among others.

JGPSS
GPSS (Java General Purpose Simulation System) is a Java-based tool that was developed to teach the GPSS simulation language.

Language description
GPSS resembles a LEGO structure where blocks are chosen by the modeller for specific functions to imitate a particular system.

The language  is neither procedural, object-oriented or functional programming. The world is simulated with entities moving through the model. These entities, called Transactions, are envisioned as moving from Block to Block, where a Block is a line of code and represents unit actions that affects the Transaction itself or other entities.

Blocks can be facility-oriented (such as machines in a job shop) or transaction-oriented (such parts of work-in-process, signals in electronic components or documents in a bureaucratic procedure). GPSS automatically keep track of statistics which brings in fixed form at the end of a simulation as standard report. GPSS is one of the oldest language candidate of first object-oriented approach because while transactions are truly instances of model objects, blocks are methods in the modern concept of OOP.

Entities can be broadly classified in Resources, Computational entities and Statistical entities. Resources, like Facilities and Storages represent limited capacity resources.  Computational entities, like Ampervariables (variables), Functions and random generators are used to represent the state of Transactions or elements of their environment.  Statistical entities, like Queues or Tables (histograms) collect statistical information of interest.

Sample code
The following example, taken from Simulation using GPSS, is the "Hello world!" of GPSS and will illustrate the main concepts.

The aim is to simulate one day of operation of a barber shop. Customers arrive in a random constant flow, enter the shop, queue if the barber is busy, get their hair cut on a first-come first-served basis, and then leave the shop. We wish to know the average and maximum waiting line, as well as the number of customers.
       SIMULATE               ; Define model
 *
 *  Model segment 1
 *
       GENERATE 18,6          ; Customer arrive every 18±6 mn
       QUEUE    Chairs        ; Enter the line
       SEIZE    Joe           ; Capture the barber
       DEPART   Chairs        ; Leave the line
       ADVANCE  16,4          ; Get a hair cut in 16±4 mn
       RELEASE  Joe           ; Free the barber
       TERMINATE              ; Leave the shop
 *
 *  Model segment 2
 *
       GENERATE 480           ; Timer arrives at time = 480 mn
       TERMINATE 1            ; Shut off the run
 *
 *  Control cards
 *
       START     1            ; Start one run
       END                    ; End model
The "program" is comprised between the SIMULATE and END statements, and is divided into "model segments" and "control cards".

The first segment models customers. The GENERATE block creates a flow of Transactions and schedules them to enter the model with an inter-arrival time uniformly distributed over the range 18±6. It is the programmer's responsibility to interpret these transaction as customers and to understand that the time is to be counted in minutes. The Transactions start their existence in the GENERATE block and progress from Block to Block, according to certain rules, until they reach a TERMINATE which remove them from the model.

Normally transactions progress from one block to the next one, so the customer transactions will leave the GENERATE block to enter the QUEUE Chairs block. This block simulates a waiting line, and collects statistics accordingly. In the example, it materialize a line of chairs and, at the end of the simulation, we will know, among other things, the maximum queue size (how many chairs are needed) and the average waiting time. The QUEUE block requires the name of the queue as a parameter, because more than one queue may exist in the model. Each one is associated with a DEPART block, which is triggered when the transaction leaves the queue. GPSS remembers which transactions are in the queue, so that it possible to know the average time spent, and to check that no buggy transaction is leaving a queue without previously entering in it.

After the QUEUE chairs block, the transaction will try to proceed to the SEIZE Joe block, a block simulating the capture of the Facility named Joe. Facilities model single servers of capacity one. If the facility is busy, the SEIZE will deny the attempting transaction the right to enter. In the example, the customer will wait in the QUEUE block.  If it is free, or as soon as it becomes available, the transaction will be allowed to capture the facility, mark it as busy to others transactions and start to count the service time and other statistics, until the same transaction passes the corresponding RELEASE Joe block.

The SEIZE / RELEASE pairs are linked by the facility name, because many independent facilities may exist in the model. They can model operators, like a barber, a repairman, an agent, but also pieces of equipment, like a crane, a gas station, an authorization document, etc., in fact anything with capacity one. To simulate multiple parallel servers, like a team of five barbers, or an oven with a capacity of 10, GPSS uses entities named STORAGEs.

After a customer seizes Joe, she proceeds to the next statement which is ADVANCE 16,4, whose task is to freeze the entity for a prescribed length of time, here a random number picked between 16-4=12 and 16+4=20mn. Other service time distributions are available through GPSS FUNCTION (a somehow different notion than function in other programming languages).  During that time, other transactions will be allowed to move through the model, blocking some other facilities that may exist in the model, but not Joe because this facility is busy with the frozen customer. After the prescribed time, the customer will wake up, proceed to the next statement, which will free Joe, and TERMINATE.

Then the next transaction on the previous block, that is a customer sitting on a chair, will be able to SEIZE Joe. To select the "next" transaction, GPSS uses the first-come first-served basis, with priority.  Other selection policies can be programmed by direct manipulation of the future event chain entity.

In parallel to this first segment, simulating the customer behavior, a second model segment simulates the end of the day. At time 480mn = 8h an entity is GENERATEd, which will TERMINATE on the next block. This time, the TERMINATE as a parameter of 1, meaning a special counter is decreased by 1. When that counter reaches 0, the program stops and the output is printed. This special counter is set up with the START statement. In the example, it is set to one, thus the simulation will finish after one run of 480 mn in simulated time.

The output contains:
FACILITY           AVERAGE           NUMBER         AVERAGE         SEIZING      PREEMPTING
                UTILIZATION          ENTRIES       TIME/TRAN       TRANS. NO.    TRANS. NO.
       Joe            .860               26          15.884              26

QUEUE       MAXIMUM   AVERAGE    TOTAL     ZERO     PERCENT   AVERAGE   $AVERAGE     TABLE    CURRENT
           CONTENTS   CONTENT   ENTRIES   ENTRIES    ZEROS  TIME/TRANS TIME/TRANS   NUMBER   CONTENTS
  Chairs          1      .160       27        12      44.4      2.851      5.133                    1
$AVERAGE TIME/TRANS = AVERAGE TIME/TRANS EXCLUDING ZERO ENTITIES
It indicates that Joe was busy 86.0% of the time, gave a hair cut to 26 customers and that hair cut took 15.88 minutes on the average. Incidentally, Joe was cutting the hair of customer number 26 when the simulation was closed. No programming provisions were taken for the barber to finish the hair cut before closing the shop.

It indicates also that a maximum of 1 customer was observed waiting his turn, in fact the number of waiting customer was on the average 0.160. A total of 27 customers did enter the queue, so that customer number 27 was still sitting, waiting his turn, when Joe closed the shop. Out of these 27 customers, 12 were served without having to wait. In fact, the queue was empty 44.4% of the time.  The average waiting time was 2.851 min, and the average waiting time for the 15=27-12 customers who did really wait was 5.133 min.

See also
 CSMP III
 Simscript

References

External links
 Wolverine Software GPSS/H version
 Minuteman Software, a company that provides some implementations
 aGPSS: PC&Mac: Targeted for education and professionals
 JGPSS Java General Purpose Simulation System.
 GPSS360 Online GPSS360 - Descendant of the original GPSS

Simulation programming languages

GPSS


Walter Stefan Boller (* 20. Mai 1951 in Küssaberg-Reckingen) ist ein ehemaliger deutscher Hochspringer.

1974 wurde er Achter bei den Leichtathletik-Halleneuropameisterschaften in Göteborg und scheiterte bei den Leichtathletik-Europameisterschaften in der Qualifikation.
1976 gewann er Bronze bei den Halleneuropameisterschaften in München und schied bei den Olympischen Spielen in Montreal in der Vorrunde aus.
1974, 1975 und 1976 wurde er Deutscher Meister sowohl im Freien wie auch in der Halle, 1973 Vizemeister im Freien.
Seine persönliche Bestleistung von 2,21 m stellte er am 29. Mai 1976 in München auf.

Walter Boller startete für den USC Mainz. Seine Ehe mit der Sprinterin Annegret Kroniger wurde geschieden.

Weblinks

Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1976
Hochspringer (Deutschland)
Deutscher
Olympiateilnehmer (Deutschland)
Geboren 1951
Mann

Walter Boller


El Parque Pleistocénico de Osorno es un parque temático ubicado en la ciudad de Osorno en Chile, que se caracteriza por exponer esculturas de réplicas a escala real de la megafauna que habitó la zona del sur de Chile hace más de 12 000 años. Este Parque se encuentra ubicado en el interior del Parque urbano Chuyaca en Osorno, a orillas del rio Damas.

Historia

La idea de la creación del Parque con las esculturas y representación de la vida del Pleistoceno en la zona, nace tras el hallazgo de restos fósiles realizados en 2007, en el sitio paleontológico Pilauco Bajo. El parque fue inaugurado el 15 de julio de 2011, por el alcalde Jaime Bertín.

Este parque posee varias réplicas de animales de la megafauna, por lo que ha sido descrito como un parque único en su tipo en Chile, debido a que parques equivalentes en otros puntos del país, no poseen esta magnitud ni realismo, tanto de los animales como del hábitat; además de  representan un trasfondo histórico, con animales extintos que realmente vivieron en esta zona donde se ubica el parque.

Atracciones asociadas
El proyecto del Parque Pleistocénico, ubicado en el actual parque Chuyaca, contempla además de la instalación de las réplicas, las siguientes atracciones:
 Puestos de comidas tipicas.
 Zona de actividades al aire libre.
 La presencia del Museo Paleontológico Chuyaca, museo en el cual se realizar la difusión de los restos paleontológicos del sitio paleontológico ubicado en las cercanías del Parque.
 Pista de patinaje sobre hielo
 Piscinas.
 Multicanchas.

Igualmente en parque es utilizado para realizar diversas exposiciones durante todo el año.

Las réplicas de los animales

Las réplicas a tamaño real corresponden a una manada de gonfoterios (Notiomastodon platensis) compuesta por el padre, madre e hijo, un felino dientes de sable, un caballo sudamericano y un milodón. También actualmente se están instalando réplicas de un ciervo Antifer, un Hemiauchenia y una familia de pilauquenses. Junto con las réplicas, igualmente en el parque se recrea lo más fielmente posible el hábitat prehistórico de estos animales en la época en el cual vivieron, incluido un pantano.

Para la elaboración de las réplicas fue necesario contar con un especialista en la materia, mediante el apoyo y asesoría de los científicos de la Universidad Austral de Chile, que se encuentran excavando el sitio de Pilauco Bajo; investigación liderada por el geólogo Mario Pino. Mediante esta asesoría se reprodujo lo más fielmente posible esta megafauna; siendo el encargado de recrear estas réplicas el escultor Pablo Jofré.

Véase también
Monumento al Toro
Fuerte Reina Luisa
Museo Histórico Municipal de Osorno
Gran piscina de Chuyaca, Osorno

Referencias

Enlaces externos
Fotografías de las réplicas de la megafauna

Turismo en la provincia de Osorno
Parques temáticos de Chile
Mamíferos fósiles de Chile
Fauna extinta de Chile
Pleistoceno
Esculturas de animales
Animales extintos en el arte
Parques de esculturas
Osorno

Parque Pleistocénico de Osorno


Crkva sv. Stjepana Prvomučenika, rimokatolička sakralna građevina podignuta 1814. godine na poluotoku Sustipanu u Splitu na mjestu znamenitog porušenog benediktinskog samostana sv. Stjepana pod borovima. Tijekom izgradnje, na njenu fasadu su ugrađene spolije iz porušenog samostana, a unutrašnjost je ukrašena sa šest antičkih mramornih stupova prenesenih iz Dioklecijanove palače, kao i mramornim oltarom sv. Ane dopremljenim iz ugašenog ženskog benediktinskog samostana sv. Marije de Taurello.

Crkva je građevina omanjih dimenzija i pravokutnog tlocrta. Iznad glavnih vrata smješten je kameni gotički kip sv. Stjepana iz 14. stoljeća, a uz pročelje crkve nalazi se zvonik na preslicu. Iza crkve nalaze se ostaci velike trobrodne ranokršćanske bazilike, koja je u 11. stoljeću pregrađena u crkvu sv. Stjepana pod borovima, a u 13. stoljeću pridodan joj je i zvonik.

Izvori

Literatura
 Vilogorac, Inga, Splitske crkve, Spomenička baština, Ex libris, Split-Zagreb, 2005.

Vanjske poveznice

Stjepana Prvomučenik
Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Split

Crkva sv. Stjepana Prvomučenika u Splitu


236811 Natascharenate este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
236811 Natascharenate este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Gaisberg de Richard Gierlinger. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,16 ua, o excentricitate de 0,05 și o înclinație de 7,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 236001-237000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2007
Centura de asteroizi

236811 Natascharenate


Pankreas, midenin arka tarafında yerleşimli, hem sindirim için gerekli enzimleri üreterek kanal vasıtasıyla ince bağırsakların ilk kısmı olan duodenuma aktaran, hem de kan şekerinin düzenlenmesi için gerekli hormonları üreten bir salgı organıdır.

Kelime Kökeni eski Yunanca pâs, pan(t)- πᾶς, παν(τ)-  "tüm" ve  kréas, t- κρέασ  "et" sözcüklerinin bileşiğidir.

Bölümleri
Önden arkaya doğru yassılaşan pankreasın düzensiz olan biçimi çengele benzetilebilir. Şişkin olan sağ ucuna baş, daha dar olan orta bölümüne gövde, gövde ile başın birleştiği ince bölüme boyun, ince uzun olan son ucuna da kuyruk denir. Kuyruk bölümü dalağa dek uzar. Pankreas, dalak, karaciğer ve üst mezanter atardamarlarıyla beslenir. Pankreas'ın boşaltıcı kanalları, Wirsung kanalı ve Santorini kanalıdır.

Salgı görevleri
Pankreas'ın iç ve dış salgı görevleri vardır. İç salgı görevini Langerhans adacıkları denen salgı hücreleri yapar. Bunların salgıladığı insülin, glukozun metabolizmasında en önemli rolü oynar ve yetersizliği Tip 1 diyabete neden olur.

Dış salgı görevi asinus keseciklerine aittir. Bu salgı kesecikleri, pankreas özsuyu denen ve onikiparmak bağırsağına dökülen alkali bir sıvı salgılar. Sıvı içinde, yiyeceklerden alınan glikojen ile nişastayı ayrıştırarak oligasakaritleri oluşturan amilopsin;oligasakaritleri monosakarite dönüştüren maltaz; mide pepsinlerinin etkisindeki proteinleri aminoasitlere ayrıştıran tripsin enzimi; kazein, jelatin ve keratini hidrolize eden, tripsinin etkinleştirdiği kimotripsin enzimi; yağları hidrolize ederek, yağ asitleri ve gliseritleri oluşturan steapsin olarak anılan bir lipaz vardır. Pankreas öz suyu ana pankreas kanalı (bazı kişilerde aynı zamanda aksesuar pankreas kanalı) yolu ile bağırsağa taşınır.

Salgı miktarı
Yetişkinlerde, günde 800–900 cm³ pankreas özsuyu salgılanır. Pankreasın salgıladığı bu öz suyu lipaz, amilaz ve tripsinojendir. Tripsinojen protein, lipaz yağ ve amilaz da karbonhidratların sindirimini gerçekleştiren salgılardır (enzimlerdir).

Başlıca rahatsızlıklar
Pankreasta görülen başlıca rahatsızlıklar, pankreatit denen yangılanmalar, urlar, özellikle boşaltıcı kanallarda görülen taşlar, kistler, daha çok travmalardan sonra ortaya çıkan yalancı kistlerdir.

Ek resimler

Kaynakça

Pankreas


The Act to Protect the Province Against Communistic Propaganda (), commonly known as the "Padlock Law" or "Padlock Act" (), was a law in the province of Quebec, Canada that allowed the Attorney General of Quebec to close off access to property suspected of being used to propagate or disseminate communist propaganda. The law was introduced by the Union Nationale government of Maurice Duplessis and made it illegal to "use [a house] or allow any person to make use of it to propagate Communism or Bolshevism by any means whatsoever". This included printing, publishing or distributing of "any newspaper, periodical, pamphlet, circular, document or writing, propagating Communism or Bolshevism". Violations of the Act subjected such property to closure by the Attorney General, including the locking of access doors with padlocks, against any use whatsoever for a period of up to one year and any person found guilty of involvement in prohibited media activities could be incarcerated for three to thirteen months.

The law was extremely vague; it did not define Communism or Bolshevism in any concrete way. It denied both the presumption of innocence and freedom of speech to individuals. There were also concerns that the law would be used in order to arrest individual activists from international trade unions. Two union leaders were nearly arrested in that period. Reports that it was used against the Jehovah's Witnesses are incorrect: the authorities typically used municipal by-laws, such as the one featured in Saumur v City of Quebec.

The federal government under Liberal Prime Minister William Lyon Mackenzie King could have used its power of disallowance to nullify the Padlock Law, as it had done to overturn equally controversial laws that had been passed by Alberta's Social Credit government around the same time. However, King chose not to intervene in Quebec.

The Supreme Court of Canada's 1957 decision in Switzman v Elbling struck down the law as ultra vires of the provincial government because it was an attempt by the province to enact a statute respecting criminal law, which is the exclusive domain of the federal parliament under the Constitution of Canada. In their concurrence, justices Ivan Rand, Roy Kellock and Douglas Abbott also argued the law was ultra vires because it contravened an implied bill of rights that underlies the Canadian constitution, but this view was not shared by the rest of the majority.

Gallery

References

External links
 Documents on the Padlock Law from Marianopolis College
 Canadian Rights Movement for the Padlock Act

1937 in Canadian law
1937 in Quebec
Anti-communism in Canada
Censorship in Canada
History of human rights in Canada
History of mass media in Canada
Media legislation
Political history of Quebec
Political repression in Canada
Quebec provincial legislation
Real property law
Repealed Canadian legislation

Padlock Law


Baron Melchett, of Landford in the County of Southampton, was a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created on 5 June 1928 for Sir Alfred Mond, 1st Baronet, Chairman of Imperial Chemical Industries and a former First Commissioner of Works and Minister of Health. He had already been created a Baronet, of Hartford Hill in Great Budworth in the County of Chester, on 8 July 1910.

Mond was succeeded by his only son, the second Baron. He was also a politician and businessman. His second but only surviving son, the third Baron, was a businessman. The latter's son, the fourth Baron, succeeded in 1973. He held political office under James Callaghan in the late 1970s and was later Executive Director of Greenpeace UK.

Ludwig Mond, father of the first Baron, was an industrialist.

Barons Melchett (1928)
Alfred Moritz Mond, 1st Baron Melchett (1868–1930)
Henry Ludwig Mond, 2nd Baron Melchett (1898–1949)
Julian Edward Alfred Mond, 3rd Baron Melchett (1925–1973)
Peter Robert Henry Mond, 4th Baron Melchett (1948–2018)

The barony and baronetcy became extinct on the death of the 4th Baron in 2018 because his only son was illegitimate, and under peerage law could not succeed to his father's titles.  According to Desert Island Discs broadcast on BBC Radio on 4 February 2000, Lord Melchett intentionally had his son out of wedlock because he was against the inheritance of privilege.

Coat of arms

References

Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990

1928 establishments in the United Kingdom
2018 disestablishments in the United Kingdom
Extinct baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1928
Noble titles created for UK MPs

Baron Melchett


Husmandshuset fra Årup er et trelænget husmandssted i bindingsværk som nu befinder sig på Frilandsmuseet nord for København, men som indtil 1926 lå i Årup på Fyn. Genopførelsen stod på til 1935.

Huset var helt frem til 1926 fæstehus under et af de lokale godser.

Galleri

Noter

Eksterne henvisninger

 Fynsk husmandshave  med haven til 'Huset fra Årup' som eksempel

Frilandsmuseet
Landbrugshistorie
Bindingsværksbygninger i Danmark

Husmandshus fra Årup, Fyn (Frilandsmuseet)


الحملة الصليبية العاشرة هي عبارة مجازية تربط بين الحرب على الإرهاب التي تقودها الولايات المتحدة الأمريكية والحملات الصليبية التاريخية.

حملة صليبية
استخدمت عبارة «حملة صليبية»  من قبل الرئيس الأمريكي جورج بوش في يوم 11 سبتمبر، 2001 وفي يوم الرثاء الوطني، حيث قال الرئيس الأمريكي «هذه الحملة الصليبية، هذه الحرب على الإرهاب ستأخذ بعض الوقت» هذا التعبير انتقد في دول أوروبا والدول العربية والإسلامية. المؤيدون لاستخدام جورج بوش لعبارة «حملة صليبية» يقولون أنه قصد باستخدامها الجانب العسكري، لا الديني. كما أن الجنرال الأمريكي - لاحقًا الرئيس - دوايت أيزنهاور استخدم هذه العبارة لوصف الإنزال على شاطئ النورماندي. كما تعرف القواميس الحديثة كلمة crusade بأنها أي عمل نشط يصبو إلى هدف نبيل. في المجتمعات الإسلامية، عبارة «حملة صليبية» تولد نفس القدر من التفاعل السلبي كما تولده كلمة جهاد في المجتمعات الغربية.

مراجع

الحرب على الإرهاب
عبارات مسيحية
مصطلحات سياسية

حملة صليبية عاشرة


The Journal of the American Medical Association (JAMA) is a peer-reviewed medical journal published 48 times a year by the American Medical Association. It publishes original research, reviews, and editorials covering all aspects of biomedicine. The journal was established in 1883 with Nathan Smith Davis as the founding editor. Kirsten Bibbins-Domingo of the University of California San Francisco became the journal editor-in-chief on July 1, 2022, succeeding Howard Bauchner of Boston University.

History
The journal was established in 1883 by the American Medical Association and superseded the Transactions of the American Medical Association. Councilor's Bulletin was renamed the Bulletin of the American Medical Association, which later was absorbed by the Journal of the American Medical Association. In 1960, the journal obtained its current title, JAMA: The Journal of the American Medical Association. The journal is commonly referred to as JAMA.

Continuing medical education
Continuing Education Opportunities for Physicians was a semiannual journal section providing lists for regional or national levels of continuing medical education (CME). Between 1937 and 1955, the list was produced either quarterly or semiannually. Between 1955 and 1981, the list was available annually, as the number of CME offerings increased from 1,000 (1955) to 8,500 (1981). In 2016, CME transitioned into a digital offering from the JAMA Network called JN Learning CME & MOC from JAMA Network. JN Learning provides CME and MOC credit from article and audio materials published within all 12 JAMA Network journals, including JAMA.

Publication of article by Barack Obama
On 11 July 2016, JAMA published an article by Barack Obama entitled "United States Health Care Reform: Progress to Date and Next Steps", which was the first academic paper ever published by a sitting U.S. president. The article was not subject to blind peer-review. It argued for specific policies that future presidents could pursue in order to improve national health care reform implementation.

Policy shift
After the controversial 1999 firing of an editor-in-chief, George D. Lundberg, a process was put in place to ensure editorial freedom. A seven-member journal oversight committee was created to evaluate the editor-in-chief and to help ensure editorial independence. Since its inception, the committee has met at least once a year. Presently, JAMA policy states that article content should be attributed to authors, not to the publisher.

Artwork
From 1964 to 2013, JAMA used images of artwork on its cover and it published essays commenting on the artwork. According to former editor George Lundberg, this practice was designed to link the humanities and medicine. In 2013, a format redesign moved the art feature to an inside page, replacing an image of the artwork on the cover with a table of contents. The purpose of the redesign was to standardize the appearance of all journals in the JAMA Network.

Racism controversy
A February 2021 journal podcast proposed that "structural racism is an unfortunate term to describe a very real problem" and that "taking racism out of the conversation would help" to ensure "all people who lived in disadvantaged circumstances have equal opportunities to become successful and have better qualities of life". The comments were immediately criticized by some, resulting in deletion of the podcast and resignation of the podcast host. On June 1, 2021, the editor-in-chief announced that he would resign effective June 30, 2021 in order to "create an opportunity for new leadership at JAMA." Public commenters noted that the resignation of the 2 editors was an unfortunate substitute for meaningful conversations about racism and health care.

Previous chief editors
The following persons have been editor-in-chief of JAMA:

Abstracting and indexing
The JAMA journal is abstracted and indexed in:

According to Journal Citation Reports, the journal has a 2021 impact factor of 157.335, ranking it 3rd out of 172 journals in the category "Medicine, General & Internal".

See also
 List of American Medical Association journals

References

External links

 American Medical Association Archives
 Free copies of volumes 1–80 (1883–1923), from the Internet Archive and HathiTrust

1883 establishments in the United States
American Medical Association academic journals
English-language journals
General medical journals
Publications established in 1883
Weekly journals

JAMA


Olga Yuryevna Dychowitschnaja (en ), née Golyak le  à Minsk, est une actrice, productrice et réalisatrice biélorusse et russe.

Filmographie

Liens externes

Naissance à Minsk
Naissance en septembre 1980
Actrice biélorusse du XXIe siècle
Réalisatrice biélorusse
Actrice russe du XXIe siècle
Réalisatrice russe

Olga Dychowitschnaja


Kong Haakon eller Kong Håkon kan henvise til flere norske konger:
 Håkon 1. den Gode (Håkon Adalsteinsfostre) (ca. 920–960), konge fra ca. 933
 Håkon Magnusson Toresfostre (1069–1094), konge fra 1093 (regnes ikke med i kongerækken)
 Håkon 2. Herdebrei («skulderbred») 1147–1162, konge fra 1157
 Håkon 3. Sverresson (død 1204), konge fra 1202
 Håkon 4. Håkonsson (den gamle) (1204–1263), konge 1217–1263
 Håkon 5. Magnusson (den ældre) (1270–1319), konge 1299–1319
 Håkon 6. Magnusson (den yngre) (1340–1380), konge 1343–1380, konge af Sverige 1362–1364
 Haakon 7. (1872–1957), konge 1905–1957

Kong Haakon


Trisching ist ein Gemeindeteil der Gemeinde Schmidgaden im Oberpfälzer Landkreis Schwandorf mit circa 700 Einwohnern.

Geschichte
Der Name des Ortes dürfte sich von Dreschen ableiten. Der bayerische Herzog Ludwig der Strenge aus dem Hause Wittelsbach erwarb 1271 die Herrschaft "Driesching". Trisching war bis 1728 der Pfarrei Rottendorf zugehörig.

In der Nachkriegszeit wurde 1948 ein Schulneubau unternommen. Ebenfalls existierte zu dieser Zeit ein Braunkohlenwerk und eine Ziegelhütte.

Einst war Trisching eine selbstständige Gemeinde und kam 1972 im Rahmen der Gebietsreform in Bayern zur Gemeinde Schmidgaden. Als letzter Bürgermeister der selbstständigen Gemeinde Trisching wirkte von 1969 bis 1971 Johann Bücherl.

Eine Dorferneuerung und eine Flurbereinigung wurde ab 1984 durchgeführt, wobei auch die Flurdenkmäler renoviert wurden. Am Südrand die Ortschaft wurde das Landschaftsschutzgebiet Magdalenental geschaffen.

Denkmäler und Historische Gebäude

 Am Dorfplatz dominiert die katholische Sankt Nikolaus-Kirche, aus dem 14. oder 15. Jahrhundert. Das Gotteshaus mit 40 Sitzplätzen entstand aus einem gotischen Gebäude, das im Laufe der Zeit stark umgestaltet wurde. 1628 kam es zum Einsturz des Kirchturms. Der Chor im Ostturm mit dem Kreuzgewölbe ist dem 17. Jahrhundert zuzurechnen. Der Hochaltar stammt aus der Zeit um 1730, die Kanzel mit einem Rokoko-Muschelwerk aus der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts. Das älteste Gebäude Trischings wurde zwischen 1998 und 2003 umfassend renoviert.
 Weiterhin befindet sich im Ortsteil die 1962 erbaute Kirche Mariä Unbefleckte Empfängnis.
 Des Weiteren befindet sich auch ein altes rundbogiges Steingewände, welches aus dem 18. Jahrhundert stammt, in der Magdalenentalstraße.
 Im Norden, direkt am Schwärzerbach gelegen, liegen die Überreste der Schwärzermühle.
 Ebenfalls nördlich, Richtung Rottendorf, unterhalb des Grafenberges befindet sich ein urnenfelderzeitliche Siedlung sowie ein vorgeschichtlicher Grabhügel.

Verkehr und Wirtschaft
Die Bundesautobahn 6 (Nürnberg-Prag) führt mit eigener Anschlussstelle direkt an Trisching vorbei. Nahe der Autobahnanschlussstelle wurde ein Industrie- und Gewerbegebiet geschaffen.

Die Staatsstraße 2040 geht durch Trisching in Ost-West-Richtung. Die Kreisstraße SAD 25 führt nach Norden (Rottendorf) zur AS 33 und nach Süden (Wolfring) zur Staatsstraße St 2151.

Weblinks

 Gemeinde Schmidgaden mit Informationen zu Trisching
 Geschichte von Trisching

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Schwandorf
Geographie (Schmidgaden)
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Schwandorf)
Gemeindeauflösung 1972
Kirchdorf (Siedlungstyp)

Trisching


Çok katlı kübik epitel. Çok yaygın görülen bir epitel türü değildir. Kat sayısı genellikle ikiyi geçmeyen birkaç sıra kübik hücre tabakasından oluşur. Bazı ter ve tükürük bezlerinin boşaltım kanallarında ve meme bezlerinin geniş kanallarında görülür.

Ayrıca bakınız
 Epitel doku
 Örtü epiteli
 Tek katlı yassı epitel
 Tek katlı kübik epitel
 Tek katlı prizmatik epitel
 Yalancı çok katlı epitel
 Çok katlı yassı epitel
 Çok katlı kübik epitel
 Çok katlı prizmatik epitel
 Çok katlı değişici epitel

Epitel

Çok katlı kübik epitel


Helse Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Dithmarschen iline bağlı bölge. 11,44 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 6/30/2005 itibarıyla yaklaşık 963 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hans-Hermann Meier tarafından yürütülmektedir.

Helse


Julius von Farkas zu Kisbarnak, cunoscut și ca Gyula Farkas, (numele oficial maghiar kisbarnaki Farkas Gyula; ) a fost un lingvist și istoric literar maghiaro-german.

Biografie

Gyula Farkas s-a născut într-o familie nobiliară maghiară din Transdanubia. Tatăl său era Ferenc Farkas de Kisbarnak (1849–1937), pronotar al comitatului Sopron, și mama sa era Gizella Pottyondy de Potyond und Csáford (1864–1921). Fratele lui Gyula a fost Ferenc Farkas de Kisbarnak, general al Corpului de Armată VI al Ungariei în timpul celui de-al Doilea Război Mondial.

A studiat filologia maghiară și romanică la Universitatea din Budapesta și a obținut în 1919 titlul de doctor în filologie.
După absolvire a lucrat ca lector la Institutul Maghiar al Universității Friedrich-Wilhelms din Berlin sub coordonarea profesorului Ernst Lewy; a fost coleg acolo cu Róbert Gragger (1887–1926). Între 1925 și 1928 a predat la Universitatea din Budapesta. În 1928 a revenit la Berlin ca profesor invitat și a fost numit în 1932 profesor de limba și literatura maghiară. În timpul regimului național-socialist a fost președinte al Societății Germano-Maghiare și curator al Collegium Hungaricum din Berlin. Când autoritățile germanei i-au cerut în 1939 să aleagă o singur cetățenie, a renunțat la cetățenia maghiară la sfatul prietenului său cercetaș și a fostului prim-ministru maghiar, Pál Teleki. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, el a fost convocat în mod repetat în Wehrmacht și a fost folosit, de asemenea, ca militar în timpul ocupației germane a Ungariei din 1944.

După cel de-al Doilea Război Mondial, el a fondat în 1947 Seminarul de Limbi Fino-Ugrice de la Universitatea din Göttingen. În 1957 a fost ales membru titular al Academiei de Științe de la Göttingen. A scris 19 cărți care tratează diferite aspecte ale limbii și literaturii maghiare, pe care le-a publicat atât în limba germană, cât și limba maghiară.

Scrieri (selecție)

 cu Rolf Dencker; Gustav Ränk; Joseph Wiesner: Die Kulturen der eurasischen Völker. Frankfurt am Main : Akadem. Verl.-Ges. Athenaion, 1968
 Der Münchner Kodex. Ein ungarisches Sprachdenkmal aus dem Jahre 1466. Wiesbaden : Harrassowitz 1958
 Ungarns Geschichte und Kultur in Dokumenten. Wiesbaden, Harrassowitz 1955
 Südosteuropa, ein Überblick. Göttingen : Vandenhoeck & Ruprecht 1955
 Der ungarische Vormärz : Petőfis Zeitalter.  Berlin : de Gruyter  1943 și Göttingen : Vandenhoeck & Ruprecht 1955
 Samuel Gyarmathi und die finnisch-ugrische Sprachvergleichung. Göttingen : Vandenhoeck & Ruprecht 1948
 Der Freiheitskampf des ungarischen Geistes : 1867-1914 ; Ein Kapitel aus d. Geschichte d. neueren ungar. Literatur. Berlin : de Gruyter 1940
 Kultur der ugro-finnischen Völker.  in: Handbuch der Kulturgeschichte : Abt. 2,  Potsdam : Athenaion  1936
 Die Entwicklung der ungarischen Literatur. Berlin : de Gruyter 1934
 Die ungarische Romantik. Berlin : de Gruyter 1931
 Gärende Seelen – Eine Erzählung aus dem ungarischen Jungenleben. Potsdam : L. Voggenreiter 1929
 A tábortűz üzen : Elbeszélések. Berlin : L. Voggenreiter 1924
 cu Róbert Gragger: Bibliographia Hungariae : Verzeichnis der 1861-1921 erschienenen, Ungarn betreffenden Schriften in nicht ungarischer Sprache. Berlin : W. de Gruyter & Co., 1923–1929.

Note

Bibliografie
 István Futaky; Wolfgang Veenker (ed.): Julius von Farkas zum 100. Geburtstag. Wiesbaden : Harrassowitz, 1994

Legături externe

 Literatur von und über

Nașteri în 1894
Decese în 1958
Profesori ai Universității din Göttingen
Cadre didactice universitare ale Universității Humboldt din Berlin
Lingviști maghiari
Lingviști germani
Istorici literari maghiari
Istorici literari germani
Membri ai Academiei de Științe din Göttingen

Julius von Farkas


Felipe Massa (d. 25 Nisan 1981), Sauber, Williams ve Ferrari adına yarışmış Brezilyalı eski Formula 1 pilotudur. 2017'de F1 kariyerini sonlandırmış ve 2018'de Formula E kariyerine başlamıştır.

Formula 1 kariyeri
Yarış pilotluğuna karting yarışlarıyla başladı. 1999 yılında Formula Chevrolet Şampiyonası'nda 5. oldu ve ertesi yıl da Formula Renault Şampiyonası'nı kazandı. 2001 yılında ise Avrupa F3000 Şampiyonası'nı kazandı. Aynı yıl Sauber takımı ile Mugello'daki test sürüşlerine katıldı.

Sauber (2002, 2004–2005)
2002 yılında ise Sauber takımının F1 pilotluğunu yaparak F1'e başladı. O sezonki en iyi derecesi beşincilikti. 2003 yılını Ferrari'nin test pilotu olarak geçirdi. 2004 ve 2005 yıllarında da Sauber takımının F1 pilotluğunu yaptı. 2004'teki en iyi derecesi dördüncülük, 2005'teki en iyi derecesi ise on üçüncülüktü.

Ferrari (2006-2013)

2006 yılında İtalyan Ferrari takımına transfer oldu. Kariyerindeki ilk birinciliğini 27 Ağustos 2006 tarihinde yapılan Türkiye Grand Prix'inde elde etti. İstanbul Park'ta yapılan bu yarışı Massa, pole pozisyonu almasının da avantajıyla büyük bir rahatlıkla kazandı. 26 Ağustos 2007 tarihinde 2007 Türkiye Grand Prix'ini de birincilikle tamamlayarak İstanbul'da double yaptı. 11 Mayıs 2008 tarihinde İstanbul Grand Prix'ini de birincilikle tamamlayarak İstanbul'da hattrick yaptı. 2008 sezonunu (en iyi olduğu sene) 1 puan farkla 2. bitirmiştir.

Williams (2014-2017)
11 Kasım 2013 tarihinde, Williams takımı Pastor Maldonado yerine yoluna Felipe Massa ile devam edeceğini açıklamış, takım arkadaşı Valtteri Bottas olmuştur.

Formula 1 sonuçları

Dış bağlantılar
 Felipe Massa resmi web sitesi
 Felipe Massa fan sitesi

Kaynakça

İtalyan asıllı Brezilyalılar
1981 doğumlular
Brezilyalı Formula 1 pilotları
Yaşayan insanlar

Felipe Massa


Anna, biljni rod polugrmova iz porodice gesnerijevki rasprostranjen po južnoj Kini i Vijetnamu.

Pripada mu četiri priznate vrste.

Opis
Grmovi, epipetrični ili kopneni, rizomatozni. Stabljike su razgranate, grančice ponekad ukošene. Listova malo, uz stabljiku, nasuprotno; lisna plojka puberulentna do glabrescentna, baza usko klinasta do zaobljena. Cvatovi labavi do gusti, aksilarni, 2-8 cvjetnih cimija; brakteje 2, listopadne, nasuprotne. Čaška aktinomorfna, 5-dijelna od baze; segmenti jednaki. Vjenčić bijel do žućkast, zigomorfan, iznutra s 2 lučna izbočenja abaksialno.

Prašnici 4, prirasli uz cjevčicu vjenčića blizu sredine; prašnice ili antere bazifiksirani, koherentni u parovima, teke malo divergentne, konfluiraju na vrhu, uzdužno se odvajaju; staminoda 1, prirasla uz adaksijalnu stranu cjevčice vjenčića. Disk prstenast. Ovarij linearan, 1-lokuliran; placente 2, parijetalne, strše prema unutra. Stigma 1, terminalna, nepodijeljena. Čahura ravna u odnosu na peteljku, linearna, mnogo duža od čaške, lokulicidno se odvaja do baze; zalisci 2, ravni, neuvijeni. Sjemenke s 1 subulastim dodatkom na svakom kraju.

Vrste
 Anna mollifolia (W. T. Wang) W. T. Wang & K. Y. Pan
 Anna ophiorrhizoides (Hemsl.) B. L. Burtt & R. A. Davidson
 Anna rubidiflora S. Z. He, F. Wen & Y. G. Wei
 Anna submontana Pellegr.

Izvori

Gesnerijevke

Anna (Plantae)


Lord George Francis Hamilton  (17 December 1845 – 22 September 1927) was a British Conservative Party politician of the late 19th and early 20th centuries who served as First Lord of the Admiralty and Secretary of State for India.

Background
Hamilton was the third son of James Hamilton, 1st Duke of Abercorn and Lady Louisa, daughter of John Russell, 6th Duke of Bedford, and was educated at Harrow. He served with the Rifle Brigade and Coldstream Guards, achieving the rank of lieutenant.

Political career
Hamilton was Member of Parliament for Middlesex between 1868 and 1885 and for Ealing between 1885 and 1906. He served under Benjamin Disraeli as Under-Secretary of State for India from 1874 to 1878 and as Vice-President of the Committee on Education from 1878 to 1880 and was sworn of the Privy Council in 1878.

He entered the cabinet as First Lord of the Admiralty under Lord Salisbury in 1885, a post he held until 1886 and again between 1886 and 1892. In 1894 he was elected as Chairman of the London School Board, standing down after one year when the Unionists won the general election and he became Secretary of State for India under Salisbury, which he remained until 1903, the last year under the premiership of Arthur Balfour. He was appointed a Knight Grand Commander of the Order of the Star of India (GCSI) in the 1903 Durbar Honours.

In 1916 he was part of the Mesopotamia Commission of Inquiry.

Other public appointments
For a number of years, Hamilton was a member of the board of the Underground Electric Railways Company of London (UERL) which ran the majority of London's Underground lines. He served as the company's chairman between 1915 and 1919, following the resignation of Sir Edgar Speyer in 1915.

Hamilton also held the honorary posts of Captain of Deal Castle (1899–1923) and Major of Deal (1909) and received the degree of honorary LLD from Glasgow University and of honorary DCL from the University of Oxford. He was also a Justice of Peace for Middlesex and Westminster.

He was also President of the Royal Statistical Society from 1910 to 1912 and from 1915 to 1916.

Family and children
Hamilton married Lady Maud Caroline, daughter of Henry Lascelles, 3rd Earl of Harewood, in 1871. They had three sons:

Ronald James Hamilton OBE (1872–1958), who fought in the First World War, was wounded and in 1919 invested an OBE. He was awarded with the decoration of the Order of the Crown (Belgium). He served as First Secretary in the Diplomatic Service. In 1915 he married Florence Marguerite (Sarah Brooke) Hanna (d. 1959). They had one daughter:
Maud Sarah Hamilton (1917–1995). In 1939 she married Squadron Leader Count Manfred Maria Edmund Ralph Beckett Czernin von und zu Chudenitz, DFC, DSO, MC, RAF (1913–1962). With him she had one son and one daughter.
Major Anthony George Hamilton (1874–1936), who fought in the First World War with the East Kent Regiment. He died unmarried and without issue.
Vice-Admiral Robert Cecil Hamilton (1882–1947), who fought in the First World War. In 1911 he married Edith Maud Paley (d. 1967), daughter of the barrister Algernon Herbert Paley.

Hamilton died in September 1927, aged 81. His wife survived him by eleven years and died in April 1938.

Ancestry

References

External links

CricketArchive: Lord George Hamilton

1845 births
1927 deaths
People educated at Harrow School
British Secretaries of State
Conservative Party (UK) MPs for English constituencies
Coldstream Guards officers
Rifle Brigade officers
First Lords of the Admiralty
Members of the Privy Council of the United Kingdom
Younger sons of dukes
Presidents of the Royal Statistical Society
UK MPs 1868–1874
UK MPs 1874–1880
UK MPs 1880–1885
UK MPs 1885–1886
UK MPs 1886–1892
UK MPs 1892–1895
UK MPs 1895–1900
UK MPs 1900–1906
Captains of Deal Castle
English cricketers
English cricketers of 1864 to 1889
Marylebone Cricket Club cricketers
People associated with transport in London
Members of the London School Board

Knights Grand Commander of the Order of the Star of India
Recipients of the Order of the Crown (Belgium)
English justices of the peace

Lord George Hamilton


Borís Dmítrievich Grigóriev (ruso: Бори́с Дми́триевич Григо́рьев; Rýbinsk, 23 —11 según el calendario juliano vigente en el Imperio ruso— de julio de 1886 - 7 de febrero de 1939) fue un pintor y diseñador gráfico ruso.

Biografía
Estudió en la Universidad Estatal de Moscú de Arte Industrial Stróganov (1903-1907) y la Academia Imperial de las Artes en San Petersburgo (1907-1912), donde tuvo como profesores a Alexandr Kiseliov, Dmitry Kardovski y Abram Arjípov.

Comenzó a exhibir en 1909 como miembro del Taller de los Impresionistas; el mismo año visitó a los parientes de su madre en Suecia. En 1913 pasó cuatro meses en París, donde creó un ciclo de pinturas sobre la vida de la capital francesa.

Fue miembro del movimiento Mir iskusstva (El mundo del arte) entre 1913 y 1918. A su regreso de Francia, participó activamente en la bohemia de San Petersburgo y compartió con diversos artistas y escritores, como Serguéi Sudeikin, Velimir Jlébnikov y Anna Ajmátova, a quienes pintó.

Se interesó también en la literatura: escribió la novela Young Rays.; en 1934 publicó un poema titulado Rusia (Расея) en el periódico Nóvoye Rússkoye Slovo (La Nueva Palabra Rusa). Era una representación poética de su serie de pinturas homónima. También escribió un poema titulado América, publicado recién en 2003.

Después de la revolución bolchevique de 1917, Grigóriev cruzó clandestinamente en un bote con su familia el golfo de Finlandia en 1919 y se instaló primero en Berlín; en 1921 se mudó a París, donde estudió en la Académie de la Grande Chaumière y fue influido por Paul Cézanne.

Grigóriev también estuvo interesado en el campo ruso, sus campesinos y la vida de pueblo. Entre 1916 y 1918 creó una serie de pinturas y trabajos titulada Rusia, que mostraba la pobreza y fortaleza de la vida campesina rusa. Su trabajo fue elogiado por el crítico de arte Alexandre Benois. Según Benois, Grigóriev supo mostrar la esencia misma de Rusia en el período anterior a la agitación revolucionaria.

A partir de 1919, Grigóriev viajó y vivió en diversos países, incluyendo Finlandia, Alemania, Francia,Estados Unidos, y Centro y Sudamérica. En 1928 viajó a Chile, donde fue profesor de la Academia de Bellas Artes y jurado del Salón Oficial de aquel año.

Borís Grigóriev falleció en Cagnes-sur-Mer en 1939.

Galería

Referencias

Enlaces externos

Pintores de Rusia del siglo XX
Alumnos de la Academia Imperial de las Artes
Nacidos en Moscú

Borís Grigóriev


Roberto Giovanni F. Roberti (Monte San Giusto, 23 de dezembro de 1788 - Roma, 7 de novembro de 1867) foi um cardeal do século XIX.

Nascimento
Nasceu em Monte San Giusto em 23 de dezembro de 1788. De uma antiga família nobre. Filho do Conde Giovanni Roberti.

Educação
(Nenhuma informação encontrada).

Ordens sagradas
(Nenhuma informação encontrada). Ele nunca foi ordenado sacerdote. Secretário de Giuseppe Bofondi, auditor da Sagrada Rota Romana e futuro cardeal. Aiutante di studio de Zacchia, auditor da Sagrada Rota Romana, 1829. Conselheiro no Secondo Turno da congregação civil da Câmara Apostólica, 1832-1837. Referendário prelado, 6 de novembro de 1837. Eleitor do Tribunal da Assinatura Apostólica de Graça, 1838. Tenente e vice-presidente do Secondo Turno do tribunal civil da Câmara Apostólica, 1839-1841. Tenente e vice-presidente do tribunal penal da Câmara Apostólica, 1842. Delegado apostólico em Perugia, 1843-1844. Subsecretário de Estado da Administração Interna, 11 de fevereiro de 1845. Protonotário apostólicoparticipation , 1845. Auditor geral da Câmara Apostólica, 1845-1849. Suplente da secretaria da Administração Interna do Estado, 1845-1846. Ministro da Graça e Justiça, 1847 a 10 de março de 1848. Membro da Comissão Governamental do cardeal Castruccio Castracane degli Antelminelli, dezembro de 1848 a janeiro de 1849. Pró-presidente de Roma e seu distrito, 1849-1850.

Cardinalado
Criado cardeal diácono no consistório de 30 de setembro de 1850; recebeu o gorro vermelho e a diaconia de S. Maria em Domnica, 3 de outubro de 1850. Presidente de Roma e sua região, 1855-1860. Secretário de Petições e Memórias, 17 de dezembro de 1859. Optou pela diaconia de S. Maria ad Martyres, 16 de março de 1863. Ele e o cardeal Giacomo Antonelli foram os primeiros cardeais que viajaram de trem.

Morte
Morreu em Roma em 7 de novembro de 1867. Exposto na igreja de S. Maria em Vallicella, Roma; o funeral ocorreu em 10 de novembro de 1867 com a participação do Papa Pio IX, e sepultado, conforme seu testamento, na igreja de Ss. Giovanni e Paolo, Roma

Cardeais nomeados pelo papa Pio IX

Roberto Giovanni F. Roberti


Mødet med det fremmede er en dansk dokumentarfilm fra 2001 skrevet og instrueret af Dola Bonfils.

Handling
Den øgede migration i verden, mødet med det fremmede og tilpasningen til et nyt liv resulterer ofte i psykiske lidelser, som de færreste psykiatriske behandlingsapparater endnu kan håndtere. Samtidig bliver de psykisk syge stadigt mere isolerede og ikke-integrerede i lokalsamfundene. Psykisk syge indvandrere er dobbelt udsatte. Psykiater og overlæge, Kristen Kistrup, Distriktpsykiatrisk Center Ydre Nørrebro, møder i filmen sin brasilianske kollega, prof. dr. psyk. Adalberto Barreto. Barreto leder et behandlingscenter i storbyen Fortalezas slumkvarter og en helt ny behandleruddannelse i Brasilien - og Paris. De to psykiatere tager del i hinandens hverdag og debatterer deres daglige praksis, metoder og værdier i behandling og forebyggelse, samt den grundlæggende opfattelse af psykisk sygdom.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2001

Mødet med det fremmede


Cursi (im lokalen Dialekt: Cùrze) ist eine südostitalienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Lecce in Apulien. Die Gemeinde liegt etwa 26 Kilometer südsüdöstlich von Lecce im südlichen Salento. Cursi gehört zur Graecia Salentina, in der noch Griko gesprochen wird.

Geschichte
Der Ortsname Cursi soll vom römischen Zenturio Marcus Curtius stammen, dem es gelang, dieses Gebiet, das in der Antike als Curtium bekannt war, zu erobern. Mehrere Menhire deuten bereits auf eine prähistorische Besiedlung hin.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in Apulien

Cursi


المِنْقَار (لذوي الجناح غير الصائد) والمِنْسَر (لذوي الجناح الصائد) هو الجزء الأمامي الخارجي لفم الطيور. وبالإضافة إلى الأكل، تستعمله الطيور لتنظيف جسمها، تحريك الأجسام، قتل الطرائد، جمع الطعام وإطعام الصغار. ويطلق المنقار أيضا على أجزاء الفم لبعض الحيوانات مثل الرأسقدميات، الحيتانيات، السلاحف والضفادع. ويكون غالباً غضروف بارز ما بين مليمترات لعدة سنتيمترات للأمام.

التشريح

يقع المنقار في رأس الطيور و هو عبارة عن غضروف صلب تستخدمه الطيور لأغراض مختلفة
و يختلف شكله و لونه حسب نوع الطائر.

المراجع

وصلات خارجية

 http://www.peteducation.com/article.cfm?cls=15&cat=1829&articleid=2752
 http://www.birdsnways.com/wisdom/ww53eiv.htm
 http://qp-society.com/qpserc/beak.html

تشريح الطيور
تصنيف الطيور

منقار


الشيخ راشد بن مطر القاسمي كان قائداً للقواسم بعد وفاة أخيه الشيخ رحمة بن مطر القاسمي عام 1760. حدثت بينه وبين أحمد بن سعيد البوسعيدي إمام سلطنة عمان عدة حروب في سنة 1762 والتي انتصر فيها إمام عمان وفي سنة 1763 والتي وصل فيها جيش القواسم إلى ولاية الرستاق عاصمة عمان آنذاك. في سنة 1779 تنازل عن الحكم لابنه صقر بن راشد القاسمي.

حكمه

حكم رأس الخيمة لمدة 22 عاماً

مراجع

تاريخ قبيلة القواسم

راشد بن مطر القاسمي


මාක් එලියට් සකර්බර්ග් ( ඉංග්‍රීසි: Mark Elliot Zuckerberg ) 1984 මැයි මස 14 වන දින උපත ලද මොහු ඇමෙරිකානු පරිගණක ක්‍රමලේඛකයකු හා අන්තර්ජාල ව්‍යවසායකු වේ . මොහු මහත් ප්‍රසිද්ධියක් උසුලන්නේ සුප්‍රකට සමාජ ජාල වෙබ් අඩවියක් වන ෆේස්බුක් ( ඉංග්‍රීසි: Facebook ) වෙබ් අඩවිය සම නිර්මාතෘ ලෙසය. මොහු එහි වර්තමාන සභාපතිවරයා වශයෙන් ද කටයුතු කරනු ලබයි. වසර 2010 දී  සුප්‍රකට ටයිම්ස් සඟරාව විසින් මොහු වසරේ පුද්ගලයා ලෙස නම් කරනු ලැබිය . 2011 වසරේදී මාක් ෂූකර්බර්ග්ගේ වත්කම ඇ.ඩො. බිලියන 13.5 ලෙස තක්සේරු කරන ලදී.

ෂූකර්බර්ග් පියා එඩ්වර්ඩ් ෂූකර්බර්ග් ( ඉංග්‍රීසි: Edward Zuckerberg ) ය. ඔහු දන්ත වෛද්‍යවරයෙකි. ෂූකර්බර්ග් මව කරෙන් ( ඉංග්‍රීසි: Karen ) ය. ඇය මනෝචිකිත්සකවරයෙකි. ඔහුට සොහොයුරියන් තිදෙනෙකු ඇත. ෂූකර්බර්ග් යුදෙව් ජාතිකයෙකි. වසර 2011 දී ජේරුසලම පෝස්ට් පුවත් පත විසින් මාක් ෂූකර්බර්ග් යුදෙව් ජාතිකයන් අතරින් බලගතුම පුද්ගලයා ලෙස නම් කරනු ලැබිය.
මාක් එලියට් සකර්බර්ග් (උපත මැයි 14, 1984) ඇමෙරිකානු ක්රමලේඛකයාට, අන්තර්ජාල ව්යවසායකු, සහ දානපතියෙකු වේ. ඔහු 6 වැනි ධනවත්ම පුද්ගලයා ලෙස ශ්රේණිගත 2016 ජූනි මස වන විට, සභාපති, ප්රධාන විධායක නිලධාරී, සහ සමාජ ජාල වෙබ් අඩවිය ෆේස්බුක් සම-නිර්මාතෘ වේ. [4] [5] ඔහුගේ ශුද්ධ වටිනාකම එක්සත් ජනපද $ බිලියන 51.2 ලෙස ඇස්තමේන්තු කර ඇත ලෝකයේ. [3]

එක්ව ඔහුගේ විද්යාලයේ කාමරේ ඉන්න හා සෙසු හාවඩ් විශ්ව විද්යාලයේ සිසුන් Eduardo Saverin, ඇන්ඩෲ McCollum, ඩස්ටින් Moskovitz, සහ ක්රිස් හියුස් සමග, ඔහු හාවඩ් ගේ නිදන කාමර සිට ෆේස්බුක් ආරම්භ කරන ලදී. [6] මෙම කණ්ඩායම නම් වෙනත් විශ්ව විද්යාලවලට ෆේස්බුක් හඳුන්වා දෙන ලදී. ෆේස්බුක් 2012 සකර්බර්ග් ෆේස්බුක් සංවර්ධනය අදියරේ දී ඔවුන්ගේ මැදිහත්වීම මත පදනම් වන සමාගමේ කොටසක් ප්රකාශ කර ඇති අතර, අනෙක් කණ්ඩායම් විසින් ආරම්භ කරන ලද විවිධ නීති ගැටලු සඳහා සම්බන්ධ වී සිටියේය බිලියන එක් පරිශීලකයන් හා සමග, වේගයෙන් පුළුල් කෙරුණි.

2012 දෙසැම්බර් දී, ඔවුන් "මානව හැකියාවන් ඉදිරියට ඇදෙන හා සමානාත්මතාවය ප්රවර්ධනය" මෙම ලබාදීම ප්රතිඥාව ආත්මය තුළ ඔවුන්ගේ ජීවිත ක් පුරා ඔවුන්ගේ ධනය බහුතරය ලබා දෙන සකර්බර්ග් සහ ඔහුගේ බිරිඳ චෑන් නිවේදනය කලේ ය. [7] 2015 දෙසැම්බර් 1 වන දින , ඔවුන් චෑන් සකර්බර්ග් මුල් පිරීම් ඔවුන්ගේ ෆේස්බුක් කොටස් ගැන ($ 45 බිලියන අවස්ථාවේ වටිනා) 99% ක් ලබා ඇතැයි ප්රකාශ කලේය. [8] [9]

2010 වසරේ සිට, ටයිම් සඟරාව වසරේ වෙනස එහි පුද්ගලයා කොටසක් ලෙස ලෝකයේ 100 ධනවත් මෙන්ම බලවත් ජනතාව අතර සකර්බර්ග් නම් කර ඇත.10][11][12]

ළමා අවධිය

සකර්බර්ග් වයිට්, නිව් යෝර්ක් හි 1984 දී උපත ලැබීය. [13] ඔහු දන්ත වෛද්යවරයෙකු එඩ්වඩ් සකර්බර්ග් සහ මනෝ කැරන් Kempner පුත් වේ. [14] ඔහු සහ ඔහුගේ තුන් සහෝදරියන්, Randi, ඩොනා, සහ Arielle, [15] දක්වා ගෙන එන ලදී ඩොබ්ස් පාරු, නිව් යෝර්ක්, කුඩා වෙස්චෙස්ටර් ගමේ Midtown මෑන්හැටන් සැතපුම් 21 ක් (34 ක්) උතුරේ. [15] සකර්බර්ග් යුදෙව් මතු ඔහු 13. හැරුණු විට ඔහුගේ තීරුව mitzvah තිබුණා [16] ඊට පස්සේ, ඔහු අදේවවාදියෙක් බවට පත් විය . [17] [18] [19]

Ardsley උසස් පාසලේ දී, සකර්බර්ග් පන්ති දස්කම්. ඔහු පිලිප්ස් Exeter ඔහු විද්යාව (ගණිතය, තාරකා විද්යාව, භෞතික විද්යාව හා) දී ත්යාග හා සම්භාව්ය අධ්යයන හිමිවිය, ඔහුගේ කනිෂ්ඨ වසරේ දී නිව් හැම්ප්ෂයර් ඇකඩමි මාරු කර යවා තිබේ. ඔහුගේ විශ්ව විද්යාල ඉල්ලීමක් මත සකර්බර්ග් ඔහු ප්රංශ කියවීමට බව හැකි සහ ලිවීමට, හෙබ්රෙව්, ලතින් සිටියේ, සහ පෞරාණික ග්රීක. ඔහු එවැනි මෙම Iliad ලෙස මහා කාව්යය කවි ෙපළපත් හදුන්වන්නේ සඳහා ප්රසිද්ධ කර ඇති බව වැටවල් ගහලා කණ්ඩායමේ නායක විය. [18] [20] [21] [22] හාවර්ඩ් විශ්ව විද්යාලයේ දී. [20]

මාක් සකර්බර්ග්


In electrochemistry, a half-cell is a structure that contains a conductive electrode and a surrounding conductive electrolyte separated by a naturally occurring Helmholtz double layer. Chemical reactions within this layer momentarily pump electric charges between the electrode and the electrolyte, resulting in a potential difference between the electrode and the electrolyte.  The typical anode reaction involves a metal atom in the electrode being dissolved and transported as a positive ion across the double layer, causing the electrolyte to acquire a net positive charge while the electrode acquires a net negative charge. The growing potential difference creates an intense electric field within the double layer, and the potential rises in value until the field halts the net charge-pumping reactions. This self-limiting action occurs almost instantly in an isolated half-cell; in applications two dissimilar half-cells are appropriately connected to constitute a Galvanic cell.

A standard half-cell consists of a metal electrode in a 1 molar (1 mol/L) aqueous solution of the metal's salt, at 298 kelvins (25 °C). The electrochemical series, which consists of standard electrode potentials and is closely related to the reactivity series, was generated by measuring the difference in potential between the metal half-cell in a circuit with a standard hydrogen half-cell, connected by a salt bridge.

The standard hydrogen half-cell:
2H+(aq) + 2e− → H2(g)

The half-cells of a Daniell cell:
Original equation
Zn + Cu2+ → Zn2+ + Cu
Half-cell (anode) of Zn
Zn → Zn2+ + 2e−
Half-cell (cathode) of Cu
Cu2+ + 2e− → Cu

See also
 Standard electrode potential (data page)

References

Electrochemistry
Electrochemical cells

Half-cell


Casa noastră ca o floare este un film românesc din 1963 regizat de Alexandru Boiangiu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1963 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1963

Casa noastră ca o floare


Digital Subscriber Signalling System No. 1 (DSS1) is a digital signalling protocol (D channel protocol) used for the ISDN. It is defined by ITU-T I.411 (ETS 300 102). It supports Bearer Capability, Low Level Compatibility and High Level Compatibility, ANI, DNIS and redirected number signaling in both directions. A standard developed by ETSI for Europe is known as Euro-ISDN or E-DSS1 or simply EDSS1 (European DSS1).

DSS1/EDSS1 protocol, in contrast, for example, to the protocol QSIG, was designed for use as access to public ISDN and asymmetric in the sense that it suggests a link with the network side at one end (digital public telephone exchange) and the user (private branch exchange (PBX)) - at the other.

Since the market for ISDN equipment was open, ETSI provided guidance to suppliers of ISDN equipment by means of the minimum requirements for inter-connectivity to ISDN networks. These documents, called NET3 for BRI and NET5 for PRI lines, described a set of protocol tests terminals should comply to.
Later, testing institutes, like KEMA in the Netherlands, implemented and performed the protocol tests and provided the appropriate certificates.

In 1989, 26 network operators from 20 European countries decided to develop EDSS1 as a pan-European standard to replace earlier national protocols (such as FTZ 1 TR 6 (Germany) or VN3 (France)). EDSS1 has been one of the keys to the success of the ISDN within European countries (as compared to, for example, the U.S.).

Non-European countries using DSS1 include Australia, Brazil, Iran, India, Israel,   New Zealand, Pakistan, Peru, Singapore, South Africa, Sri Lanka, Taiwan, Palestine, Mexico, and the United Arab Emirates.

The DSS1 protocol knows four different codesets for information elements.
Codeset 0 regards to Q.931, Codeset 5 to the ETSI standard, Codeset 6 for national applications and Codeset 7 for PBX applications.
The most common Codeset is 0/Q.931.

References

Integrated Services Digital Network

Digital Subscriber System No. 1


Kapela sv. Petra  je rimokatolička građevina u mjestu Petrova Gora, općini Lobor zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Na teško pristupačnoj uzvisini nad selom, nalazi se jednobrodna srednjovjekovna kapela sv. Petra, zaobljenog svetišta, uz koju je sakristija iz novijeg doba. Uz bok glavnog pročelja s gotičkim ulazom, sagrađen je 1729. g. zvonik poduprt jakim potpornjakom. Kasnije je ispred ulaza sagrađen trijem, od kojeg je danas ostao samo lijevi pročelni otvor s ulazom, iznad kojeg se nalazi pjevalište. Današnji inventar pripada neogotičkom stilu. Na ovom mjestu crkva se spominje već 1334. godine.

Zaštita
Pod oznakom Z-2844 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Nepokretna pojedinačna kulturna dobra u Krapinsko-zagorskoj županiji
Katoličke crkve u Hrvatskoj

Kapela sv. Petra u Petrovoj Gori


Dennis Man ()

A fost descoperit de antrenorul Alexandru Meszar și crescut de Atletico Madrid. Dennis Man a jucat primul meci în Liga a II-a pentru UTA Arad în august 2015, cu Gaz Metan Mediaș și a marcat primul gol într-un meci cu FC Bihor. După ce a reușit să se impună pe unul din locurile acordate jucătorilor eligibili pentru U21 la UTA, a fost transferat de FCSB, la care a debutat în Liga I pe 2 octombrie 2016 într-un meci cu Universitatea Craiova. A jucat în numai șase partide de campionat în primul sezon la FCSB, din cauza unei clauze prin care clubul trebuia să achite 100.000 de euro dacă jucătorul depășea 10 meciuri. A devenit om de bază în sezonul 2017-2018, în care a marcat 20 de goluri în treizeci și patru de partide.

A jucat pentru naționala de tineret ale României sub sub nouăsprezece ani și în naționala de tineret sub 21 de ani a României, cu care s-a calificat la . A debutat pentru prima reprezentativă în martie 2018, într-un meci amical cu Suedia. Impresara sa este Anamaria Prodan.

Stil de joc
Antrenorul său de la UTA Arad, Roland Nagy, l-a descris ca fiind "un fotbalist cu o personalitate peste vârsta lui, cu maturitate", "e spontan, vine de la el cu foarte multe lucruri, cu inițiativă. Poate să decidă un joc.", "deși e polivalent, are un rol clar acolo între mijlocașul central și atacantul de careu [...] are pasă finală, are pătrundere, poate să scoată om din joc pe zonă centrală [...] are simț al porții". Cristian Păcurar, care i-a fost și el antrenor la UTA, a susținut că "A ajuns să controleze foarte bine balonul în sistem de viteză, dar punctul său forte e inteligența în joc. E foarte imprevizibil când are mingea la picior, e tipul de fotbalist ce-ți poate decide o fază dintr-o singură atingere." Daniel Isăilă, care l-a antrenat pe Man la naționala de tineret, a spus că "La capitolul forță, acolo trebuie să mai îmbunătățească, pentru că, în rest, e un fotbalist complet. Are și agresivitate, are și atitudine, are tehnică în regim de viteză, are finalizare, are și disponibilitate la efort, face ambele faze, poate juca în zonă centrală, în spatele atacantului, poate juca chiar și vârf împins cum a făcut-o la UTA, poate juca în bandă dreaptă, bandă stângă."  Mirel Rădoi, antrenorul naționalei de tineret, a declarat că "Dacă luăm ca individ și ca jucător tânăr, eu cred că, în acest moment, Dennis Man e jucătorul cel mai complet. Dacă vorbim strict de tehnică, viteză, forță, mentalitate, de latura psihologică. Eu cred că el se apropie cel mai mult de «pachetul complet». El poate să joace orice, poate să joace dreapta, zonă centrală, stânga, poate să joace în 4-2-3-1, poate să joace în 4-3-3, poate să joace atacant fals."

Într-un dialog purtat cu Ilie Dumitrescu, antrenorul echipei naționale a României, Cosmin Contra, a susținut că "e unul din puținii jucători din campionatul nostru care joacă un fotbal total. Scoate adversari din joc, finalizează. Încet, încet va deveni un lider la Steaua." Simone Lorini de la Tuttomercatoweb l-a comparat cu Gareth Bale și l-a descris ca fiind "un jucător de picior stâng, dar care evoluează în bandă dreaptă, după modelul devenit deja tradiție în fotbalul modern. Dennis Man este un atacant lateral cu calități optime și de mare perspectivă."

Cariera

UTA Bătrâna Doamnă
Dennis Man a fost descoperit de antrenorul Alexandru Meszar de la Atletico Arad, la un meci al acestei echipe cu o echipă din satul Vladimirescu, unde locuia tânărul, și a fost inclus în programul de juniori al acelui club.

Crescut la Atletico Arad, Man a dat probe pentru Manchester City în 2010 la vârsta de 12 ani. Deși nu a fost păstrat de clubul englez, el a continuat fotbalul în orașul natal. Promovat de la juniorii echipei de Liga a II-a UTA Bătrâna Doamnă de antrenorul Roland Nagy, Man apărea ca variantă de jucător de atac sau mijloc în vara lui 2015, pe când avea 17 ani. El a debutat în august 2015 în prima etapă de campionat, cu Gaz Metan Mediaș și a marcat primul gol într-un meci cu FC Bihor, golul 3 în partida câștigată de echipa sa cu 4–0. Până la sfârșitul anului, el a mai jucat în alte trei meciuri pentru echipa sa, iar în noiembrie a dat probe în Italia, la FC Bologna.

După ce s-a remarcat în meciurile de pregătire din intersezon, Man a reușit să se impună pe unul dintre cele două locuri obligatoriu a fi acordate unor jucători eligibili pentru U21 în meciurile de Liga a II-a, la începutul sezonului de primăvară 2016, când colegul său, Burlă, a fost suspendat pentru prima etapă de campionat. În acel meci cu FC Brașov, câștigat cu 3–2, Man a marcat două goluri. Anul 2016 a fost unul de succes, Dennis ajungând deja spre finalul sezonului să fie numit "perla UTA-ei".

Steaua/FCSB

Transferul și primul sezon, 2016–2017
După ce a marcat cinci goluri în trei meciuri pentru UTA Arad în startul sezonului Liga a II-a 2016-2017, a fost transferat de Steaua București. Primul său meci la Steaua a fost partida de Cupa Ligii cu FC Botoșani (8 septembrie 2016). Debutul la Steaua într-un meci de campionat a avut loc în 2 octombrie 2016, când a intrat în prima repriză în locul lui Florin Tănase (accidentat) în meciul cu CS U Craiova. El a jucat însă doar 37 de minute, fiind înlocuit la rândul său în repriza a doua cu Ovidiu Popescu. La sfârșitul aceleiași luni, a înscris și primul său gol în prima ligă, la Iași, contra Politehnicii.

Beneficiind de faptul că la orice meci din Liga I echipele sunt obligate să aibă pe teren un jucător eligibil pentru naționala U21, Dennis Man a început să fie o variantă pentru umplerea acestei poziții, dar și drept concurent pentru atacanții titulari. Totuși, i-a făcut rău o clauză din transfer, prin care clubul UTA urma să primească încă 100.000 de euro dacă Man joacă în 10 meciuri oficiale pentru Steaua în orice competiție, astfel încât antrenorul a început să evite să-l introducă pe teren, pentru a evita costuri suplimentare pentru club. În final, în martie 2017, această clauză a fost renegociată, UTA primind 20.000 de euro și Steaua primind mână liberă să-l utilizeze pe Man așa cum crede antrenorul de cuviință. Aceste probleme l-au făcut să se gândească să plece de la Steaua (denumită de acum FCSB), dar Helmuth Duckadam, președintele clubului, i-a sfătuit pe el și pe tatăl său să nu se grăbească.

Sezonul 2017–2018
Man a decis să rămână, și a jucat al zecelea său meci la FCSB la începutul sezonului următor, în care a și marcat al doilea său gol în prima ligă, unul foarte important prin aceea că a adus victoria echipei sale (2–1) în prelungirile meciului cu FC Voluntari în luna iulie, în ciuda unui joc mai slab în care a ratat mai multe ocazii înainte de a înscrie. Mai târziu, în august, a marcat un nou gol care s-a dovedit a fi decisiv (deși a fost înscris în prima repriză), golul victoriei cu 2–1 în meciul din deplasare cu Juventus București, acesta fiind și al 4000-lea gol al echipei sale în Liga I. Situația s-a repetat la meciul cu Concordia Chiajna, când Man a marcat golul victoriei cu 2–1 în minutul 85, profitând de o greșeală a portarului advers Cristian Bălgrădean. Tot în acea perioadă, deși în cupele europene echipa nu este obligată să joace cu vreun junior pe teren, Man a fost introdus în finalul meciului-retur din play-offul Ligii Campionilor UEFA cu Sporting Clube de Portugal, pierdut de FCSB cu 1–5 pe teren propriu, dar și în primul meci din grupele UEFA Europa League, cu Viktoria Plzeň; de fiecare dată fiind introdus pe finalul meciului, în locul uneia dintre vedetele echipei, Denis Alibec, respectiv Constantin Budescu. În septembrie, a reușit un nou gol în campionat, de această dată mai puțin important, ultimul gol din victoria cu 4–0 împotriva lui Gaz Metan Mediaș, în minutul 58. În meciul în deplasare pe terenul liderei CFR Cluj, Man a intrat în repriza a doua în locul lui Cătălin Golofca și a creat faza și a dat pasa din care Constantin Budescu a marcat golul egalizator care a stabilit scorul final de 1–1, dând pasa printre picioarele căpitanului advers Mario Camora, care declarase înaintea meciului, cu referire la Dennis Man, că "nu [se] sperie [de] un copil de 17–18 ani care face primul meci".

La noua prezență în competițiile europene, meciul din grupele UEFA Europa League în deplasare cu FC Lugano, intrarea lui Man la pauză în locul lui Ovidiu Popescu a fost creditată de Gazeta Sporturilor ca "schimb[ând] în totalitate fața echipei", el fiind autorul pasei decisive de la primul gol al lui Constantin Budescu. Cu Sănătatea Cluj, în șaisprezecimile Cupei României, Man a jucat doar prima repriză, în care a marcat primele două goluri (al doilea din penalty) și a pasat decisiv la al treilea gol, marcat de Daniel Benzar. Deși a ieșit la pauză, aceste realizări au determinat pe DigiSport să-l considere "omul meciului" și "protagonistul [său] absolut". Meciul în deplasare cu FC Botoșani a fost unul dificil, din cauza terenului înghețat și alunecos, iar Dennis Man a recunoscut ulterior că a jucat cu frică din această cauză (coechipierul său Mihai Bălașa s-a și accidentat din această cauză în prima repriză); chiar și așa, Man a fost considerat de Telekom Sport unul din cei mai buni jucători ai meciului, și a marcat în minutul 58 golul al doilea în victoria cu 3–0, când o minge centrată de Florinel Coman a fost deviată de Harlem Gnohéré (care a ratat șutul) și a ajuns la el în colțul careului mic, de unde a preluat și a șutat puternic cu stângul sub bară. Ultimul meci al sezonului, 2–0 cu FC Viitorul, a adus pentru Man o nouă reușită, primul gol marcat în prima repriză cu un șut la colțul scurt după ce a fost angajat în adâncime de Mihai Pintilii; la adăpostul golului său, echipa lui a rezistat după eliminarea lui Gnohéré și apoi Marko Momčilović a reușit să mărească diferența după o fază fixă. Man a fost lăudat, Gazeta Sporturilor dându-i cea mai mare notă dintre jucătorii de pe teren, la egalitate cu Florin Niță. Ca bilanț pentru finalul sezonului de toamnă, Man s-a declarat mulțumit de meciurile jucate și de prestația sa, dar considera că este doar la 70% din potențial și că speră să evolueze mai bine.

În intersezon, site-ul UEFA l-a inclus într-o listă cu 50 de tineri de urmărit în anul 2018, comentând că are prestații promițătoare la naționala U21 a României; iar selecționerul Cosmin Contra l-a inclus pe lista jucătorilor care urmează a fi convocați la prima echipă națională pentru meciurile amicale din primăvara acelui an.

În primul meci de campionat de la reluarea sezonului, meci câștigat cu 2–1 la Gaz Metan Mediaș, Man a fost considerat unul din cei mai slabi de pe teren, fiind notat cu 5 de Gazeta Sporturilor, dar s-a revanșat printr-o prestație bună în derby-ul cu FC Dinamo București, în care a marcat în minutul 83 primul gol al echipei sale în egalul 2–2 obținut în prelungiri, și prin golul victoriei cu 2–0 marcat în meciul cu Sepsi OSK în minutul 86.

După debutul la națională, a început play-offul de pe care echipa sa a pornit de pe locul al doilea. În primele patru etape, Man nu a marcat și evoluția sa a fost mai puțin apreciată (de exemplu, în meciul cu CS U Craiova a fost notat de Gazeta Sporturilor cu 6, sub media echipei), dar în ultimul meci al turului play-offului a marcat al doilea gol în victoria cu 3–0 în deplasare la Astra Giurgiu, scăpând singur cu portarul la o lansare de la Mihai Pintilii, care recuperase mingea de la un adversar la centrul terenului. În același meci, comentatorii au fost amuzați de o fază la care Man, împins de un adversar, a căzut și s-a rostogolit în afara terenului în preajma băncii tehnice și l-a dărâmat pe antrenorul Nicolae Dică. A înscris un nou gol important în egalul 2–2 obținut cu FC Viitorul la Ovidiu, când a reluat în poartă centrarea șutată a lui Budescu; golul a fost marcat în ultimul minut al primei reprize, pe când echipa sa era condusă cu 2–0 și a marcat începutul revenirii. Cu acest gol, și-a egalat performanța de 10 goluri în campionat reușită cu UTA în sezonul 2015–2016 în Liga a II-a.

Ca o concluzie pentru acest sezon, Remus Râureanu de la Gazeta Sporturilor îl considera pe Man jucătorul cu cea mai spectaculoasă transformare din Liga I, ajungând să își găsească loc în echipă pentru că este om de bază și pentru că merită, nu doar pentru că există regula de a fi folosit un jucător eligibil pentru naționala U21.
De asemenea, evoluțiile bune din acest sezon l-au adus în atenția publicației Tuttosport, care l-a inclus pe lista nominalizaților la premiul Golden Boy.

Sezonul 2018–2019
Primul meci oficial al sezonului în campionat a adus o înfrângere cu 1–0 la Astra Giurgiu, dar Man a fost scutit de criticile cele mai dure la adresa echipei, fiind enumerat de Gazeta Sporturilor între patru din cei 14 jucători care au avut evoluții decente, deși "n-au fost ajutați mai deloc de colegi". Câteva zile mai târziu, Man a deschis scorul în minutul 4, marcând cu capul la primul șut pe poartă în meciul câștigat în deplasare cu 2–0 la Rudar Velenje în turul al II-lea al ediției din acel an a Europa League. Echipa sa a fost însă eliminată apoi de Rapid Viena, și s-a concentrat pe campionatul intern. După primele 10 etape, FCSB ajunsese pe primul loc în clasament, Man contribuind prin golul de 2–0 în victoria cu 4–1 în deplasare la FC Viitorul; și deschiderile de scor timpurii în egalul 2–2 pe teren propriu cu FC Botoșani și în victoria cu 2–0 contra Dunării Călărași.

Ulterior, accidentările au făcut ca echipa să piardă puncte, iar evoluția lui Man a fost mai slabă, în nota echipei, selecționerul naționalei de juniori, Mirel Rădoi, observând o tendință a lui de a nu da drumul la minge. În același timp însă, presa relata interesul pentru el din partea unor cluburi mari, ca AS Roma, Fenerbahçe sau Manchester United. Abia spre sfârșitul lui noiembrie, Man a marcat din nou, având un rol decisiv în victoria cu 2–1 la CSM Politehnica Iași, unde a marcat primul gol și a obținut lovitura de pedeapsă din care Florin Tănase l-a marcat pe al doilea.

După reluarea campionatului în primăvară, Man a marcat la începutul primului meci, cu FC Dunărea Călărași, cu un șut din afara careului, dar echipa sa a terminat la egalitate, 1–1. La interviul de după meci, a refuzat să-l blameze pe portarul Bălgrădean pentru golul primit, considerând că nereușita trebuie asumată de întreaga echipă. Mai târziu, pe finalul meciului cu CS U Craiova, a răspuns unei provocări a lui Marius Briceag, care a degenerat apoi într-o altercație generală; arbitrul jocului le-a acordat ambilor jucători al doilea cartonaș galben al meciului, ei fiind eliminați. Man a fost suspendat două etape, lipsind în ultimul meci al sezonului regulat, și în primul meci al play-offului. Tot cu CS U Craiova, în returul play-offului, Man a înscris, în al cincilea minut al prelungirilor meciului, golul care a stabilit scorul final de 2–0, risipind emoțiile privind victoria; pe parcursul meciului, el ratase însă alte trei ocazii bune de a înscrie.

Echipele naționale

Naționalele de tineret
Pe 23 februarie 2013 a fost chemat de Florin Răducioiu la naționala de tineret sub 15 ani.
În toamna lui 2016, puțin după transferul la Steaua, Man a jucat la naționala U19 în două meciuri, cu Olanda și Norvegia, în care a fost rezervă și a intrat în repriza a doua, în ultimul egalând la 1 în minutul 68 al meciului pierdut în cele din urmă pe final de echipa sa cu 3–1.

În 2017, deși încă era eligibil pentru naționala U19, Man a fost selecționat pentru naționala U21, în campania de calificare pentru Campionatul European U21 de Fotbal din 2019. Neconvocat la primul meci, cu Liechtenstein, Man a început tot ca rezervă meciul cu Bosnia și Herțegovina și cel cu Elveția, în primul marcând, pe contraatac, în prelungirile meciului, ultimul gol al echipei sale în victoria cu 3–1. În a patra partidă a naționalei sale din aceste preliminarii, Dennis Man a marcat golul egalării în remiza 1–1 pe teren propriu cu Portugalia, reușind să conserve invincibilitatea naționalei României și să-i păstreze statutul de favorită la calificare.

În toamna lui 2018, la reluarea campaniei pentru Campionatul European din 2019, Man era în vederile naționalei de seniori antrenată de Cosmin Contra, care însă l-a lăsat să-și aducă aportul la importantele meciuri de calificare cu Portugalia în deplasare și cu Bosnia și Herțegovina acasă. În primul meci, a pornit de la mijlocul terenului pe un contraatac și a dat o pasă decisivă apreciată ca "perfectă" de Gazeta Sporturilor și "genială" de Sport.ro, pentru golul al doilea al echipei sale, marcat de Andrei Ivan în meciul câștigat cu 2–1. Un alt meci decisiv în acea campanie, cel cu Țara Galilor, pe teren propriu, a fost urmărit de o audiență-record pentru un meci al naționalei de tineret. După meciul câștigat cu 2–0, în care a deschis scorul reluând în poartă o minge câștigată la o fază fixă într-un duel aerian în careu de Adrián Rus, copiind apoi gestul de bucurie al lui Cristiano Ronaldo, Man s-a declarat emoționat în fața unui moment la care "visezi [..] când te apuci de fotbal". În acel meci, Man a fost schimbat în minutul 75, când acuza o accidentare și se îndrepta spre marginea terenului opusă celei cu banca de rezerve, încercând să prelungească întreruperea jocului, spre folosul echipei sale. Arbitrul i-a cerut însă să iasă prin cel mai apropiat punct pentru a primi și îngrijirile medicale, în timp ce înlocuitorul său, Olimpiu Moruțan, intra de la banca de rezerve. Man a gesticulat nervos, lăsând impresia că este supărat pe antrenor că l-a schimbat; în realitate, gestul era unul de frustrare la adresa faptului că arbitrul i-a dejucat tertipul de tragere de timp și că a fost nevoit apoi să ocolească tot terenul pentru a ajunge la banca de rezerve.

Naționala de seniori
Dennis Man a fost convocat la prima națională de selecționerul Cosmin Contra pentru două amicale la sfârșitul lui martie 2018, cu Israel și apoi cu Suedia. A debutat în 27 martie 2018 în cel de-al doilea din cele două meciuri, câștigat cu 1–0 prin golul lui Dorin Rotariu. Man a intrat pe finalul meciului, în minutul 87, în locul lui Nicolae Stanciu și, deși a jucat doar câteva minute, a avut o importantă ocazie când a reușit să scape singur cu portarul advers, dar nu i-a reușit lobul din cauza terenului denivelat. După meci, Ilie Dumitrescu l-a lăudat, spunând că "dincolo de calitățile ofensive pe care le are, Dennis Man se descurcă foarte bine și pe faza defensivă și e și disciplinat".
Convocat din nou pentru alte două amicale la sfârșitul lui mai și începutul lui iunie în același an, a jucat din nou în amicalul cu Finlanda, câștigat cu 2–0, meciul de retragere al lui Bogdan Lobonț. Man a intrat în minutul 64 în locul autorului celui de al doilea gol, Ciprian Deac.

Primul meci oficial pentru naționala de seniori a fost partida cu Insulele Feroe, în preliminariile Campionatului European de Fotbal 2020, câștigat cu 4–1. El a intrat în minutul 78 în locul lui Nicușor Stanciu. Această apariție a activat o altă clauză a transferului de la UTA la FCSB, care implică plata a încă 100.000 de euro de a doua către prima. Convocat la naționala mare și pentru meciurile în deplasare cu Norvegia și Malta, chiar înaintea Campionatului European U21, în iunie 2019, Man a intrat doar în meciul cu Malta, în locul lui Claudiu Keșerü. Și-a creat ocazii, și a fost blocat de portarul Henry Bonello în minutul 69; în prelungirile meciului, când România rămăsese în 10 jucători prin eliminarea lui Alexandru Chipciu, Man a înscris primul său gol la națională, stabilind scorul final, 0–4, pe un contraatac.

Statistici

Club

Viața personală
Dennis Man s-a născut la Arad, tatăl său, Cristian Man, fiind antrenor de fotbal. El a jucat pentru Strungul Arad, în Divizia B, iar mama sa este afaceristă. Are un tatuaj pe mână cu fratele său, Alberto și unul pe ceafă cu o cruce înaripată.

A urmat cursurile Liceului cu Program Sportiv Arad. Se află într-o relație cu Alexandra Ionela Grigoriță, fostă Miss Arad în 2014, încă din perioada în care juca pentru UTA Arad. În septembrie 2018 și-a achiziționat un Mercedes-AMG GLE 43 4MATIC în valoare de aproximativ 100.000 de euro.

Note de completare

Note bibliografice

Legături externe

Fotbaliști ai FC Steaua București
Mijlocași
Fotbaliști români
Sportivi români în viață
Nașteri în 1998

Dennis Man


Bžany este o comună slovacă, aflată în districtul Stropkov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 164 de locuitori.

Istoric
Localitatea Bžany este atestată documentar din 1372.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Bžany, Stropkov


Roscelinus, (1050 - 1120), Orta Çağ filozofu.

Skolastik düşünceyi ilk benimseyenlerden biri olup Abelardus'un da hocası olan Roscelinus, tümeller konusunda aşırı bir adcılığı benimsemiştir. Tümel'in yalnızca sesin esintileri olduğunu yani sözcüklerden ya da fiziksel eylemlerden ibaret olduğunu söyledi. Eserleri günümüze ulaşmamış olan Roscelinus, kutsal üçlemenin unsurlarını birleştirmeye çalışma çabasıyla da tanınır. Bu dönemde isimciliğin etkisi sınırlı ve önemsizdir. İsimcilik fazla yayılamamıştır. Çünkü Kilise'nin direnmesi ve "düşmanlığı" hız karşılaşmıştır. Nitekim 1092 yılında Soisson Sinod, Roscelinus'un isimciliğini (Nominalizm) açıkça suçlamıştır.

Fransız filozoflar
1050 doğumlular
1120 yılında ölenler

Roscelinus


Dolenja vas je naselje u slovenskoj Općini Prebold. Dolenja vas se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Savinjskoj.

Mještani se službeno nazivaju (slov.) Dolenjčani (hrv. Dolenjani), a u lokalnom narječju je u upotrebi naziv Dole'jčani i naziv mjesta kao Dol'eja vés.

Dolenja vas je izduženo naselje uz cestu na južnom rubu Donje Savinjske doline, smješteno na lijevoj obali rijeke Bolske, sjeverno od Prebolda i istočno od Kaplje vasi. Iznad ušća Bolske u rijeku Savinju nalazi se zaselak Lapurje. Sastoji se od nekadašnje stare farme s paralelnim i skučenim kućama, smještenih u istočnom dijelu naselja uz cestu prema Svetom Lovrencu, noviji prigradski dio sela leži na zapadu, cestom prema Kapljoj vasi.

Farme se većinom bave proizvodnjom hmelja i stoke, stvarnih farmi je malo, većina mještana ima njivu ili vrt za proizvodnju povrća i zasađen manji broj različitih vrsta voćaka. Zaposleni mještani rade uglavnom u susjednom Preboldu, Šempetru u Savinjskoj dolini, Žalcu, Velenju. U mjestu postoji mnogo obrta, među najstarijim su dvije drvoprerađivačke tvrtke - pilane i bravarska tvrtka, a novija poduzeća (koja djeluju od samostalnosti) su; autopraonica, dvije grafičke tvrtke i pet različitih manjih uslužnih tvrtki. U selu su nekada djelovale privatne trgovine, a sada u tom mjestu djeluje samo trgovina poljoprivredne opskrbe (zadruga). U mjestu je privatni kamp s bazenom i dobro poznatom starom lokalnom gostionicom. U mjestu svake druge i četvrte subote u mjesecu je selski sajam.

Seljani su osnovali dobrovoljnu vatrogasnu postrojbu 1920. godine. Dvadesetih godina prošlog stoljeća izgrađen je betonski most preko rijeke Bolske u Prebold, koji se danas nalazi pored modernog mosta izgrađenog 1993. godine. Vodovod je selo dobilo 1954. godine, a korito rijeke Bolske regulirano je 1960. godine i tada je prvi put asfaltirana cesta kroz selo. Kanalizacijski priključak selo je dobilo 2004. godine.

U Dolenji vasi su rođeni Slavko Šlander (nacionalni heroj) i Ernest (Nestl) Žgank 1909. godine, a 1940. godine ovdje je rođen Ervin Fritz. Iz Dolenje vasi potječe i čuvena obitelj Škorjanč koja je dala mnoge svećenike.

U selu je postavljena povijesno-etnološka Muzejska zbirka Prebold kroz vrijeme.

Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2018. godine naselje je imalo 584 stanovnika.

Izvori

Naselja u Općini Prebold

Dolenja vas (Prebold, Slovenija)


Mohammad Azharuddin  (născut la 8 februarie 1963 în Hyderabad, apoi Andhra Pradesh acum Statul Telangana, India) a fost un fost  căpitan de cricket Indian și politician. El a fost un jucător la lovitură de ordin mijlociu și a fost căpitanul echipei de cricket Indian în anii 1990. El a fost ales ca membru al Parlamentului din circumscripția Moradabad  la petrecerea Congresului Național Indian pe un bilet.

Azharuddin a fost implicat în scandalul unui meci de cricket aranjat în 2000 și a fost interzis prin BCCI pe viață. Pe 8 noiembrie 2012, înalta Curte Andhra Pradesh a ridicat interdicția descriind-o ca fiind "fară dovezi".

Viața timpurie și educație
Azharuddin s-a născut pe 8 februarie 1963 în Hyderabad din Mohammad Azizuddin și Yousuf Sultana .El a terminat Toți Sfinții Liceu, Hyderabad și a absolvit facultatea Nizam, din cadrul Universității din Osmania luând diploma de liceu în comerț.

Cariera în cricket
Azharuddin și- a făcut debutul pentru echipa indiană de cricket în testul de cricket în 1984 împotriva Angliei la Grădinile Raiului în Kolkata, la 31 decembrie 1984. și a lovit de trei puncte în primele sale trei meciuri. Azharuddin a marcat în total 22 de puncte   în cricketul de testare, la o medie de 45 de ani și șapte în Angila la o medie de 37. Ca jucator, el a luat 156 prinderi în ODI cricket. El a jucat 99 de meciuri test cu un scor mai mare de 199, marcând împotriva Sri Lanka.

Căpitan
Azharuddin a devenit căpitan al echipei Indiene reușind Krishnamachari Srikkanth în 1989. El a condus echipa Indiană în 47 de meciuri-Test și 174 într-O Zi Internațională. El a condus echipa spre victorie în 90 de ODIs, cel mai mare scor depășindu-l pe M. S. Dhoni pe 2 septembrie 2014. Câștigă 14 meciuri de testare în calitate de căpitan, a fost un record până când a fost bătut de Sourav Ganguly, care are 21 de victorii în meciuri de testare pe numele lui.

Scandalul meciurilor aranjate
Azharuddin a fost acuzat și găsit vinovat de aranjarea meciurilor în scandalul de trucare a meciurilor în anul 2000. Apoi căpitanul sud-african Hansie Cronje a arătat că Azharuddin a fost cel care l-a introdus la pariuri.. Azharuddin a fost interzis de către ICC și BCCI pe viață pe baza unui raport întocmit de către Biroul Central de Investigații.

Pe 8 noiembrie 2012, Banca Divizionară formată din Justiția Ashutosh Mohunta și Mohan Krishna Reddy din Înalta Instanță Anhra Pradesh a revocat interdicția impusă.

Stil
Azharuddin a fost un jucător la lovitură de ordin mijlociu. El a fost cunoscut pentru un stil grațios și fluid de bătaie. John Woodcock, un scriitor de cricket, a spus despre el, "Nu are rost să întrebi un englez dacă bate ca Mohammad Azharuddin. Ar fi ca și cum ai aștepta un ogar să câștige Epsom Derby." Jucătorul retras de cricket, Venkataraghavan a declarat că "Azharuddin a avut cele mai bune încheieturi în joc".

Cariera politică
Azhruddin s-a alăturat în mod oficial Congresului Național Indian în urma unei petreceri din 19 februarie 2009. El a câștigat alegerile electorale indiene din 2009 la Moradabad în Uttar Pradesh.

Statistici de carieră

Test de carieră

Premii
Lui Ayharuddin i-a fost acordată Arjuna de Atribuire în 1986 și a fost numit jucătorul de cricket Wisden al anului în 1991.

Viața personală
Azharuddin s-a căsătorit cu Naureen în 1987 și a avut doi fii cu ea. În 1996, el a divorțat de ea și s-a căsătorit cu actrita Sangeeta Bijlani. Căsătoria sa încheiat cu un divorț în 2010, din cauza unei presupuse aventuri a lui Azhar cu un jucătoarea de badminton Jwala Guta, această presupusă relație nu a fost recunoscută de către jucător. Fiul său mai mic Ayazuddin a murit într-un accident rutier în 2011. Conform rapoartelor mass-media, se presupune că a fost căsătorit de mult timp cu prietena lui Shannon Marie în 2015.

În cultura populară
Un film Azhar, regizat de Tony D ' Souza, a fost bazat pe viața lui. Filmul prezentat de către Emraan Hashmi în rolul lui Mohammad Azharuddin, Nargis Fakhri ca  fiindSangeeta Bijlani și Prachi Desai ca prima sotie Naureen. Acesta a fost lansat pe 13 mai 2016.

A se vedea, de asemenea,
 Lista de cricketers interzis pentru meciul de fixare
 Lista de cricket internațional secole de către Mohammad Azharuddin

References

Legături externe
 Profilul jucătorului: Mohammad Azharuddin de ESPNcricinfo
 Profilul jucătorului: Mohammad Azharuddin de CricketArchive

Nașteri în 1963
Indieni musulmani
Indieni în viață
Nașteri pe 8 februarie
Politicieni indieni

Mohammad Azharuddin


المصدر الكهنوتي أو ك أو P أحدث المصادر الرئيسية الأربعة للتوراة حسب الفرضية الوثائقية المعيارية لفلهاوزن، ويعتبر من تأليف كاهن هاروني ولذا من مميزاته التي تنسب للكهنة التركيز الشديد على الإحصاءات والأنساب يعتقد أنه يصف ظروفا خلال النفي البابلي (بين 550 إلى 400 ق م تقريبا) ولذا فقد أدخل في التوراة حوالي 400 ق م.

تأريخ النص الكهنوتي
يؤرخ النص الكهنوتي حسب الفرضية الوثائقية إلى ما بعد سقوط مملكة إسرائيل الشمالية.

أكدت النظريات القديمة أنه كتب بعد النفي البابلي أي بعد انتهاء الأنبياء (ولذا لا يذكر الأنبياء وليس في أسفار الأنبياء ذكر للنص الكهنوتي)، وأن المسكن المقدس المذكور إشارة سرية إلى المعبد يقصد منها دعم الكهنة والمعبد الجديد (لا توجد إشارات أخرى إلى معبد قديم أو جديد). وافترض أن المركزية طبيعية.

رفضت نسخ لاحقة للفرضية الوثائقية هذه النظرية وقالت إن عدم ذكر الأنبياء سببه رغبة النص الكهنوتي تأكيد أن الكهنة فقط يستطيعون لعب الوسيط بين الله والناس وأن أنبياء ما بعد النفي يستعملون النص الكهنوتي (ينقل حزقيال مقاطع من النص الكهنوتي بشكل حرفي) وأن المسكن المقدس هي في داخل المعبد تحت الكروبيم (تتناسب أبعادها) وأن المركزية شيء رغب النص الكهنوتي فرضه.

بما أن النص الكهنوتي يتبع نسق وقصص المصدر اليهوي-الإلوهي لكنه يستعمل لغة عبرية أحدث، يعتقد أن كاتب النص الكهنوتي قد رأى النص اليهوي-الإلوهي وأنه لاحق له. يرتبط النص اليهوي-الإلوهي مع سقوط إسرائيل الكتابية لذا فالنص الكهنوتي كتب بعد 720 ق م. لكن هذا التاريخ يترك حوالي مائتين سنة لكتابته قبل النفي. يقترح إسرائيل فنكلستاين أن المصدر اليهوي ألف خلال حكم حزقيا وأن النص اليهوي-الإلوهي الناتج لاحقا جمع معه، مما يترك وقتا أقل لتأليف النص الكهنوتي. واقترح أن هجوم إرمياء على «التوراة المزورة» كان هجوما على إهانات الكهنة لموسى، أي أن ك ربما وجد بشكل مستقل خلال حكم يوسيا.

قائمة نصوص حول هارون في النص الكهنوتي

 سفر الخروج 28: 1 - 3
 سفر الخروج 28: 41 - 43
 سفر الخروج 29:44
 سفر الخروج 40: 13 - 15
 سفر اللاويين 8: 1 - 3
 سفر العدد 6: 23 - 27
 سفر العدد 18: 1 - 7

المصدر

مراجع

مواقع خارجية
 The Priestly source isolated, at wikiversity
 The narrative of the priestly source isolated, at wikiversity

الفرضية الوثائقية
تاريخ الأديان
دراسات كتابية

مصدر كهنوتي


Orbita în potcoavă a unui  obiect ceresc este traiectoria aparentă pe care pare să o descrie acest obiect când este observat de pe un alt corp ceresc cu care el coorbitează.

Fie două obiecte secundare B și C, în revoluție în jurul aceluiași obiect primar A, pe o mișcare coorbitală. Când C este situat în proximitatea unui punct Lagrange L3, L4 sau L5 al sistemului A-B, orbita lui C în jurul lui A pare să descrie, când este observat de pe A, o potcoavă.

Un corp ceresc care posedă o orbită în potcoavă este în realitate în coordonare cu o planetă, zisă planetă mamă, și un al treilea astru (adesea Soarele). El se rotește în jurul stelei, dar apare ca un fel de asteroid troian. De altfel este o mare asemănare între corpurile pe orbită în potcoavă și asteroizii troieni. Acest gen de orbită este propriu cvasisateliților.

Este cazul lui 3753 Cruithne și al lui .

Stabilitate și tranziții Potcoavă / Cvasisatelit

Unii asteroizi având o orbită în potcoavă parvin, pentru câtva timp (adesea pentru câteva secole) să se mențină pe orbite de tip cvasisatelit. Este cazul asteroizilor  și  care sunt în acest moment cvasisateliți, situație care nu va dura mai mult de un deceniu, După aceea, ei vor relua o orbită în potcoavă (într-un mod analog cu 3753 Cruithne) și e imposibil de spus cu certitudine dacă vor redeveni cvasisateliți peste câteva secole.

Un asteroid a cărei orbită este suficient de înclinată și/sau excentrică este susceptibil să treacă de la o mișcare de tip cvasisatelit (QS) la o mișcare de tip potcoavă și invers. Animația alăturată arată cazul , care va traversa două din aceste tranziții în următoarele secole: mișcarea actuală este de tip potcoavă, apoi asteroidul va deveni un cvasisatelit al Pământului spre anul 2190 și-și va relua mișcarea în potcoavă.

Note

Legături externe
  Research paper describing Horseshoe orbits.  (de la pagina 105)
  A good description of 2002 AA29 (cu video)

Vezi și
 Cvasisatelit
 Mișcare coorbitală
 Satelit natural

Obiecte coorbitale

Orbită în potcoavă


جماعة تزطوطين، ، جماعة قروية تابعة لقبيلة آيت بويحيي الريفية الأمازيغية بإقليم الناظور وتتموقع في وسط جنوب هذا الإقليم في شمال المغرب. تحد شمالا بجماعة بني سيدال لوطا التابعة لقبيلة قلعية وشرقا بجماعة بني وكيل اولاد محند وجماعة حاسي بركان وتحد جنوبا بجماعة أفسو وكل هذه الجماعات الثلاثة تابعات مثلها لنفس القبيلة، أما غربا فتحد بجماعة الدريوش وجماعة اولاد بوبكر التابعتين لقبيلة مطالسة. يبلغ عدد سكان الجماعة حوالي 10040 نسمة حسب إحصاء سنة 2004. منهم 5990 في الوسط القروي و 4050 في مركز تزطوطين.
موقع إلكتروني لجماعة تزطوطين :

قرى ودواوير الجماعة
من بين القرى والدواوير المكونة لجماعة تزطوطين نجد:

اولاد يحيى، اولاد بنحلي، اولاد بوبكر السفلى، اولاد بوبكر العليا، اولاد عيسى، إعسوتا، إوشيخا، اولاد بنعلو، اولاد علي بنحمو، اولاد زباير ،اولاد بويمين، اولاد براهيم، إحريكاثن، لبصارة، ايبودلوزا.

مواقع مهمة

جبل على شكل بركان في وسط القرية

مراجع

جماعات قروية في الجهة الشرقية
أماكن مأهولة في إقليم الناظور
الريف
جماعات قروية في المغرب

تزطوطين