ඇඳුම් යනු මනුසත් ජීවියා තම විලි වසා ගැනීම සඳහා භාවිතා කරනු ලබන රෙදිපිළි, සත්ව හම්, ශාක පත්‍ර වැනි අමුද්‍රව්‍ය මඟින් සාදාගන්නාදේ වේ. පුරාණයේ විසූ ආදීවාසීන් තම විලි වසා ගැනීමට මෙන්ම දඩයමේ යාමට සත්ව හම්, ශාක පත්‍ර සහිත අතු මඟින් සාදාගත් පිළි භාවිතයට ගැනීය. පෙර කල්හි පිරිමි සහ ගැහැනු උඩුකය පමණක් ආවරණය කරගනු ලැබීය. ඔවුන් බොහෝ විට වනගතව සිටි බැවින් ශාක පත්‍ර යොදා සාදාගත් ඉන දවටනයක් වැනි යමක් නිර්මාණය කරගනු ලැබීය. මේවා බොහෝවිට පිරිමි පාර්ශ්වය භාවිතා කළේය. එයට හේතුව සතුන් දඩයම් කිරීම සඳහා පරිසරය සමඟ අනුවර්තනය වීමට විය හැක. මෙසේ දඩයම් කළ සතුන්ගේ හම් නොබෝ කලකදී ඔවුන්ගේ ශරීරය වසා ගැනීය.

මිනිසා විවිධ අවශ්‍යතා උදෙසා ඇඳුම් භාවිත කරයි.මුල්ම යුගයේ මානවයා දේශගුණිකා කාලගුණික උපද්‍රවයන්ගෙන් ආරක්ෂාවීම සඳහා ඇඳුම් භාවිත කළහ.පසුව සතුන්ගෙන් සිදුවන උපද්‍රව අවමකරගැනීමට වේෂාන්තරණයක් ලෙස භාවිත විය.මෙසේ ගොඩනැගුනු ඇඳුම් භාවිතය මිනිසා ශිෂ්ටාචාරගතවීමත් සමග ඉත දියුණු තත්වයකට පත්විය.වර්තමානයේදී විවිධ අවශ්‍යතා හා උවමනා සපුරාගැනීමට ඇඳුම් භාවිත කරති.විළිවසා ගැනීමට තත්ව සංකේතයක් ලෙස ආරක්ෂාව ලබාගැනීමට අලංකාරය සදහා ආදී වශයෙන් ඇඳුම් භාවිතයේ උපයොගීතාවයන් ඉතා විශාල පරාසයක් දක්වා විහිදී යයි.

ඉතිහාසය
මුල්ම වස්ත්‍ර භාවිතය ආරම්භ වූ බව මානව විදයඥයන් විශ්වාස කරන්නේ පැලෝතියික යුගයේ විසූ හෝමෝ සේපියන්ස් හෙවත් නියැන්ඩතාල්  මානවයන් විසින් බවයි.මෙම අවධියේ පැවති අධීක ශීත දේශගුණය නිසා ඇතැම් සතුන් විනාශ වී යන්නට ඇතිබව විද්‍යාඥයන් අනුමාන කරයි.මෙම අවධියේ දී මානවයන් විසින් අධික ශිත දේශගුණයෙන් ආරක්ෂාවීම සදහා තමන් දඩයම්කල සතුන්ගේ සම් පොරවාගැනීමට හුරුවිය.එය ඇඳුම් භාවිතයේ ආරම්භයයි.විලි වසාගැනීමේ අරමුනෙන් ඇඳුම් භාවිතා කරන්නට යොමු වූයේ හෝමෝ සේපියන්ස් සේපියන්ස් හෙවත් නූතන මානවයා විසිනි.

ලෝකයේ දියුණුව සමඟ දිනෙන් දින දියුනු වූ මෙය එක් එක් පාලන සමවලදී විවිධ සොයාගැනූම් වලට ලක්විය. එහි ප්‍රතිඵලයක් වශයෙන් සේද, කපු වැනි ශාක කොටස් විපර්‍යාසවලට ලක්කොට මිනිසෙකුගේ ශරීරය මුළුමනින් වැසෙන පරිදි මෙය බිහි විය. පසුකලෙක රාජ්‍ය පාලන සම වලදී පෙරදී මෙන්ම දුබලයා හට වටිනාකමෙන් අවම රෙදිපිළි ද රාජ්‍ය පාලකයන්ට සේද වැනි උසස් පන්තියේ රෙදිපිළි ද හිමිවිය.

මිනිසා මුල්වරට ඇඳුම් ලෙස භාවිතකර ඇත්තේ තමන් දඩයම්කළ සතුන්ගේ සම්ය.එය ඔවුන්ට අධික ශීත දේශගුණයෙන් මිදීමට හා වෙනත් සතුන්ගෙන් හා දඩයම් භූමි වල පැවති බාහිර උවදුරුවලින් මිදීමටට ප්‍රයා්ජනවත්විය.පරිසරයට අනුගතවෙමින් වේෂාන්තරණයකට ලක්වීමෙන් විලොපිකයන්ගෙන් ආරක්ෂාවීමට හා තම ගොදුරු රැවටීමට ලක්කර උන්වෙත ගඟාවීමට හැකිවිය.මුල් යුගයේදී වඩාත් පරිසරය හා ගැටුනු පිරිමි මානවයන්ට ඇඳුම් වඩාත් ප්‍රයෝජනවත්විය.සත්ව සම් වලට අමතරව කොළ අතු ගස්වල පට්ටා ඇඳුම් ලෙස භාවිතවිය.මෙමගින් දඩය ම්භුමිතුල මනාව වේෂාන්තරණයට ලක්වීමට මිනිසාට හැකිවිය.වර්තමානයේ පවා ආරක්ෂක හමුදාවල මෙම ක්‍රමය යොදාගනී.සතුරා රැවටීමට ලක්කර ඔවුන් වෙත ලගාවීම හා තම ආරක්ෂව උදෙසා මෙසේ කොළ අතු වලින් සිරුර ආවරණය කරගනී.

පසුව මිනිසා විවිධ කෙඳිවර්ග යොදාගෙන රෙදි විවීමට පුරුදු විය.මිනිසා මුලින්ම මෙසේ කෙඳිවර්ග යොදාගෙන ඇඳුම් නිපදවූ යුගය මීට වසර 40000 දක්වා ඈතට දිවයයි.මෙසේ සත්ව හා ශාකකෙඳි උපයොගී කරගෙන වියනලද වස්ත්‍ර ඉතා ප්‍රාථමික ස්වරූපයක් ගත්හ.මෙම කෙඳි මගින් රෙදි විවීමේ කලාවේ ප්‍රබල සංධිස්ථානයක් වන්නේ කපු නූල් භාවිතයෙන් රෙදිවිවීමට මිනිසාට හැකිවීමයි.ක්‍රිස්තු පූර්ව පන්දාසත් හයදහසත් (5000-6000) අතර කාලයේදී ඉන්දුනිම්න ශිෂ්ටාචාරවාසීන්  මුල්වරට කපු කෙඳි ඇසුරින් රෙදිවිවීම ආරම්භකර ඇති බවට සාධක ලැබේ.සිල්ක් හෙවත් සේද රෙදි විවීම මිනිසා ආරම්භ කරන්නේ ක්‍රිස්තු පූර්ව හාරදහසේදී (4000) පමණ හොවැංහෝ නිම්න ශිෂ්ටාචාර යුගයේදීය. පටි පනුවගෙන් ලබාගන්නා කෙඳි ඇසුරින් සේද රෙදි වියනු ලබයි.බැටළු ලොම් ඇසුරින් රෙදි විවීමේ ඉතිහාසය ක්‍රිස්තු පූර්ව 1500 දක්වා ඈතට දිවයයිගමේ ආකාරයට කෙඳිවර්ග භාවිතයෙන් රෙදි විවීම කපු සේද හා ලොම් රෙදි විවීම මගින් දියුණුවිය.වර්තමානයේ කෘතිම කෙඳි භාවිතයෙන් රෙදි විවීම සිදුකරයි.

අවස්තා
ඇඳුම් භාවිතය මගින් මිනිසාට සිදුවන ප්‍රයෝජන බොහෝ ඇත.මේ අතර කාලගුණික හා දේශගුණික උවදුරුවලින් ආරක්ෂාවීම ඉතා වැදගත්ය.අධික ශීත දේශගුණයක් පවතින රටවල මිනිසුන් හොදින් ශරීරය ආවරණය වනසේ ඇඳුම් භාවිත කරයි.උදාහරණ ලෙස ධ්‍රැවාසන්න ප්‍රදේශවල මිනිසුන් සත්ව ලොම් හා සේද රෙදි භාවිකර නිපදවූ ඇඳුම් භාවිත කරයි.මෙමගින් සිරුරේ උෂ්ණත්වය ආරක්ෂා කරගැනීමට උපකාරීවෙයි.මිනිසා යනු අචලතාපී සත්වයෙකි එබැවින් ශරීර උෂ්වත්වය නියතව තබාගැනීම මිනිසාට ඉතා වැදගත් කාරනයකි.ඝර්ම කලාපීය දේශගුණයක් පවතිව රටවල මිනිසුන් සිරුරේ උෂ්ණත්වය ඉවත්කර ගැනීම හා දහඩිය උරාගැනීමට පහසුවන අයුරින් කපු නූල් යොදා නිර්මාණය කළ ඇඳුම් භාවිත කරයි.ඝර්ම කලාපීය රටවල මිනිසුන් තරමක් දුරට සිරුර නිරාවරණය ලෙස ඇඳුම් අඳිති.අධික උෂ්ණත්වයක් පවතින මධ්‍යම අප්‍රිකානු රටවල යටිකය පමනක් ආවරණය වනසේ ඇඳුම් සකසා ගනී.ඇඳුම් භාවිතය මගින් සූර්‍යාෙලා්කයෙන් ලැබෙන අහිතකර විකිරණ ආවරණය කරගැනීමට හැකියාව ලැබේ.තවද වාතය මගින් සිරුර වෙත පැමිණෙන දූවිලි වැනි අහිතකර දුව්‍යන්ගේන් සිරුර ආරක්ෂාකර ගැනීමට ඇඳුම් භාවිත කළහැක.

මීට අමතරව සංස්කෘතික සමාජීය ආගමික කාරණා මුල්කරගෙන මිනිසා ඇඳුම් භාවිතය සිදුකරයි.

සංස්කෘතිය

කාලයක් ගතවනවිට මිනිසා ගේ ඇඳුම් භාවිතයේ උපයෝගීතාවය වෙනස්විය.මිනිසා ශීෂ්ටාචාරයන් ගොඩනගාගැනීම සමග මෙම තත්වය දක්නට ලැබේ.මෙම අවධීන්හි විවිධ ආගම් අභිවාර දර්ශනයන් ගේ පහළවීමත් සමග ඇඳුම් එක්තරා සංස්කෘතිකාංගයක් ලෙස වර්ධනයවෙයි.මුල් යුගයේ ස්ත්‍රී පුරුෂ භාවයˌසමාජ තත්වයˌආගම අදිය මත ඇඳුම් වෙනස් නොවුවද ශීෂ්ටාචාරයන් ගොඩනගාගැනීම සමග එය වෙනස්වෙයි.ඇතැම් ආගමික ඉගැන්වීම් ඇඳුම් භාවිතය වෙනස්වීමට බලපා ඇත.උදාහරණ ලෙස ඉස්ලාම් ධර්මය පෙන්වා දිය හැක.

ලිංගිකත්වය
ස්ත්‍රී පුරුෂ භාවය පදනම් කරගෙන පුද්ගලයන්ගේ ඇඳුම් භාවිතයේ වෙස්වීම් සිදුවූ ආකාරය පැරණී ශීෂ්ටාචාර ඇසුරින් මුල්වරට සාධක ලැබේ.

සමාජ තත්වය
සමාජ තත්වය පදනම් කරගෙන ඇඳුම් භාවිතවූ ආකාරය ඉතා ඈත යුගයට එනම් ගෝත්‍රික යුගයන් කරා ඇදී යනබව මානව විද්‍යාඥයන් පවසයි.අදපවා ජීවත්වන ඇතැම් ප්‍රාථමික ජන කණ්ඩායම් තුල සමාජ තත්වය පදනම් කරගෙන ඇඳුම් භාවිතයේ වෙනස්කම් පවතී.උදාහරණ ලෙස ගෝත්‍රික නායකයා කොටි තත් දිවි සම් ආදී පරිසරයේ සිටින භයානක සතුන්ගේ ශරීර කොටස් තම ඇඳුම් හා සම්බන්ධකරගෙන ඇත.ඒ ඔවුන්ගේ වීරත්වය ගාම්භීරත්වය ප්‍රදර්ශනය කිරීමටයි.ගොත්‍රික යුගයෙන් ශීෂ්ටාචාරගත යුගයට පිවිසීමත් සමග මෙම සමාජ තත්වයන් තවත් වර්ධනය විය.සමාජ පංතිය කුලය ආදී පනම්කරගෙන ඇඳුම් භාවිතයේ පැහැදිළි වෙනසක් දක්නට ලැබේ.

ආගම
විවිධ ආගමික ඉගැන්වීම්ද ඇඳුම් භාවිතය කෙරේ ඍජුවම බලපෑම් සිදුකර ඇත.

දේශපාලනය හා නීතිය
ඇතැම් බටහිර රටවල මුළු සිරුරම ආවරණයසේ අඳින බුර්කාව වැනි අඳුම් තහනම්කර ඇත.

ඇඳුම් නිර්මානය

මූල ද්‍රව්‍ය
වර්ථමානයේදී ඇඳුම් නිර්මානය සදහා ප්‍රධාන වශයෙන් මූලද්‍රව්‍ය 04 භාවිතවේ.ඒ කපු පුළුන්ˌපටපණුවගෙන් ලබාගන්නා සේද නූල්ˌබැටළුවන්ගෙන් ලබාගන්නා ලොම් හා ඛනිජ තෙල් නිස්සාරනයෙන් ලබාගන්නා අපද්‍රව්‍ය ඇසුරින් නිපදවන කෘතිම නූල් වේ.

කපු පුළුන්

කපු පුළුන් යනු කපු ගසේ බීජ සුළග මගින් ව්‍යාප්තවීමට උපකාරවල සියුම් කෙදි විශේෂයකි.නිවර්තන කලාපීය රටවල හොදින් වැඩෙන ශාකයක් ලෙස කපු හදුන්වාදියහැක.අමරිකා අප්‍රිකා යන මහද්වීපවල හා ඉන්දියානු කලාපයේ හොදින් වැඩේ.මිනිසා විසින් මුල්වරට කපු පුළුන් ඇසුරින් රෙදිවිවීම ආරම්භකර ඇත්තේ ක්‍රිස්තු පූර්ව 5000-6000 අතර කාලයේදී ඉන්දුනිම්න ශිෂ්ටාචාර යුගයේදීය.කපු ඇසුරින් නිර්මාණය කරගන්නා ඇඳුම් උණුසුම් දේශගුණයක් පවතින ඝර්ම කලාපීය රටවලට හොදින් ගැලපේ.එමගින් උණුසුම් දේශගුණයක් සහිත තත්වයන්හිදී සිරුරෙන් පිටවන දහඩිය උරාගැනීම හා සිරුරට උෂ්ණත්වය නිසා ඇතිවන හානි වළක්වයි.කෙසේ වෙතත් මෙම කපු පුළුන් ඇසුරින් නිෂ්පාදනය කල ඇඳුම් ඉක්මනින් ජලය උරාගැනීම හා වියලීම සෙමෙන් සිදුවේ.එබැවින් කපු පුඵන් ඇසුරින් නිෂ්පාදනය කරන ඇඳුම් වඩාත් සුදුසු ඝර්මකලාපීය රටවලටය.

සේද නූල්
සේදනූල් නිපදවන්නේ පටිපණු කෝෂයෙන් ලබාගන්නා කෙඳි භාවිතා කිරීමෙනි.මෙම සේද රෙදිවල ඉතිහාසය ක්‍රිස්තු පූර්ව 4000 දක්වා දිවයයි.සේදරෙදි නිර්මානය ආරම්භ කරන්නේ හොවැංහෝ නිම්න ශිෂ්ටාචාරය සමයේ චීන ජාතිකයන් විසින්ය.පටි පණු කීටයා පිළා අවස්ථවේදී සාදනලද පිළා කෝෂයේ ඇති ප්‍රෝටීනමය තත්තු විශේෂයක් සේද රෙදි නිර්මාණයට යොදාගනී.මෙම කොකු පණුවන් මල්බෙරි ශාක පත්‍ර මත තම ජීවන චක්‍රය අරබයි.සේද රෙදි වඩාත් යෝග්‍ය වන්නේ අධික ශීත දේශගුණයක් පවතික සෞම්‍ය කලාපීය රටවලටය.අධික ශිතලෙන් සිරුර ආරක්ෂා කරගැනීමට සේදරෙදි භාවිත කරයි.

බැටළු ලොම්
බැටළු ලොම් ඇසුරින් ඇඳුම් විවීම ආරම්භකර ඇත්තේ ක්‍රිස්තු පූර්ව 1500 දී පමණය.බැටළුවන් හැරුලු විට ඇතැම් ඝණ ලොම් පිහිටා ඇති වෙනත් සතුන්ගේ ලොම්ද රෙදි විවීමට යොදාගනී.බැටළුවන්ගේ අපිචර්මය මත වැඩෙන මෙම ලෝම මගින් අධික ශිත දේශගුණයන්හි වාසය කරන මෙම සතුන්ට අධික ශිතල නිසා ඇතිවන හානි අවම කරයි.මෙම ලෝම වැස්ම භාවිතකර මිනිසා විසින්ද අධික ශිතලෙන් ආරක්ෂාවීමට ඇඳුම් මැසීම සිදුකලහ.ලොම් රෙදි වඩාත් ජනප්‍රියව පවතින්නේ සෞම්‍ය කලාපීය දේශගුණයක් ඇති රටවලයි.ලොම් කර්මාන්තය බහුලව සිදුවන රාජ්‍ය ලෙස ඔස්ට්‍රේලියාව හැඳින්වේ.මීට අමතරව චීනය එක්සත් ජනපදය නවශ්‍රීලංතය ආජන්ටිනාව දකුණු අප්‍රිකාව වැනි රටවලද ලොම් රෙදි නිර්මානය කරයි.

කෘතිම නූල්

ආර්ථිකය

සමාජ විද්‍යාව

සමාජ විද්‍යඥයන්ට අනුව මිනිසා සමාජ තත්ව හා කර්‍යභාරයට අදාලව තත්ව සංකේතයක් ලෙස ඇඳුම් යොදාගනී.සමාජ විද්‍යාවට අනුව ඕනෑම මානව සමාජයක පිළිවෙලක් දක්නට ලැබේ.සමාජයක විවිධ සමාජිකයන් අතර ඇති සමාජ සම්භන්ධතා සහ සමාජ ක්‍රියාකාරකම් සාමාන්‍යයෙන් අනුකලනයවී පවතී.ඔ්නෑම සමාජයක් ඒ ඒ තත්වයන් හා තත්වයට අදාල අපේක්ෂිත හැසිරීම් කට්ටලයක් දක්නට ලැබේ.කිංස්ලි ඩේවිඩ් නම් සමාජ විද්‍යාඥයා ප්‍රකාශ කරන ආකාරයට සමාජයක සාමාජිකයන් නිරූපනය කරන තත්වයට අදාලව සංකේතයක් ලෙස ඇඳුම් භාවිත කරයි.මෙමගින් ඒඒ අවස්ථාවේ පුද්ගලයා නිරූපනය කරන තත්වය ඇඳුමින් ප්‍රකාශ කරයි.සමාජයක ජීවත්වන එකම පුද්ගලයා වුවද විවිධ සමාජ තත්වයන්ට මුහුණ දෙයි.උදාහරණ ලෙස එක් පුද්ගලයෙකු ගත හොත් ඔහු තම නිවසේදී පුතා ලෙසද වීශ්ව විද්‍යාලයේදී උපාධි අපේක්ෂකයෙකු ලෙසද මාර්ගයේ යනවිට මගියකු ලෙසද වෙළදසැලට ගියවිට පාරිභෝගිකයෙකු ලෙසද කුල පරම්පරාව අනුව ගොවිගම කුලයට අයත් අයකු ලෙසද ජන්දපොළේදී ඡන්දදායකයෙකු ලෙසද මහා සමාජයේදී සිංහල ජාතිකයෙකු ලෙසද ආදී වශයෙන් එකම පුද්ගලයා විවිධ තත්වයන් නිරෑපනය කරයි.මෙම ආරෝපිත හා සාධිත තත්වයන් මත ඒ තත්වයට අදාල භූමිකාව රංගනයේදී එයට අදාල තත්ව සංකේතය ලෙස ඇඳුම් වෙනස් වෙයි.උදාහරණ ලෙස රැකියාවලට ආවේණික නිල ඇඳුම් බොහෝ රැකියාවල භාවිත කරයි.

මේවාත් බලන්න

මූලාශ්‍ර

යොමුව

ඇඳුම්


Nauzontla es uno de los 217 municipios en que se encuentra dividido el estado mexicano de Puebla. Está ubicado en la región Sierra Nororiental.

Es uno de los municipios más pequeños de Puebla ubicándose en el lugar 170 de extensión, con 42,20 kilómetros cuadrados.

Toponimia
El nombre de este municipio es una voz náhuatl compuesta de "nahui", cuatro: "tzontl", cabecera o en sentido figurado altura o cumbre, y "tlan "cerca o junto; significa: "cerca de cuatro cumbres o alturas" ó "cerca de cuatro cosas, es decir cuatro cerros.

Geografía
El municipio de Nauzontla se localiza en la parte norte del estado, colinda al norte con Zoquiapan, al este con la Ciudad de Cuetzalan del Progreso y Zacapoxtla al sur con Xochiapulco y al oeste con Xochitlán de Vicente Suárez., cuenta con una extensión de 42.20 kilómetros cuadrados.

Población
De acuerdo con los resultados que presenta el II Conteo de Población y Vivienda del 2005, el municipio cuenta con un total de 3,443 habitantes.

Religión
Su población es 100% católica.

Cultura
Entre la arquitectura destaca la iglesia Parroquial dedicada a Santa Maria de la Natividad que data del .
Su fiesta patronal es el día 8 de septiembre, se festeja con mayordomías, con danzas entre las que destacan Los voladores, matlachines (matarachines), toreadores, los negritos, quetzales, juegos pirotécnicos, bandas, jaripeos, bailes, eventos deportivos, procesiones, cirios floreados y celebraciones litúrgicas.
En cuanto a la cultura gastronómica, podemos encontrar lo siguiente:
Alimentos: Mole negro y chilatole rojo típicos de la zona, caldo aguado o chilpozonte de pollo o res, tamales, enfrijoladas, chicharrón prensado, tlacoyos de alberjón.
Dulces: Fruta seca y pan dulce.
Bebidas: Café, atole, aguardiente y yolixpa.

Economía

Agricultura
En el municipio se producen granos como el maíz, frijol y la papa.

Ganadería
Encontramos porcino y equino. Así como conejos, mulas y asnos.

Industria
El municipio cuenta con la siguiente actividad industrial manufacturera como son: panadería, fabricación de muebles de madera, sastrería, molino de nixtamal y manufactura de ropa.

Comercio
El municipio cuenta con los siguientes establecimientos de: abarrotes, carnicerías, pollerías, frutas y legumbres, observándose que principalmente tienen productos básicos para la alimentación.

Notas y referencias

 Instituto Nacional de Estadística Geografía e Informática, Conteo de Población y Vivienda Resultados Definitivos Puebla, 1995.

Enlaces externos

Municipios del estado de Puebla
Región Sierra Nororiental

Nauzontla


Lampião (ou lanterna) de Carbureto é um tipo de lanterna antiga, comumente utilizada em exploração de cavernas, aproximadamente no início do século XX, com funcionamento a base de água e carbureto, onde a mistura gera o acetileno (C2H2).

Descrição
Em corpo metálico, lembrando um lampião, possui um cilindro (inferior) para armazenamento do carbureto, outro superior, com um tubo para saída do gás acetileno até o queimador na ponta, coberto por um defletor. No cilindro superior é colocada água que goteja até o cilindro inferior, misturando ao carbureto, causando a reação química e gerando o gás acetileno, que subirá pelo tubo até o queimador. Ainda no cilindro superior, há uma válvula que regula a pressão e volume de saída do gás até o terminal.

Origem
No final do século XIX,  o norte americano Thomas Willson (1892) descobriu e patenteou um processo de baixos custos na  produção de carbeto de cálcio, utilizando um forno (do tipo em arco para altas temperaturas) alimentado por uma mistura de cal e coque, necessária para a produção de carbureto.  Em 1895, Willson Thomas vendeu sua patente para a Union Carbide. Essa tecnologia fora usada na produção de energia, lanternas de bicicletas e o lampião de carbureto.

Funcionamento
O funcionamento do lampião de carbureto era relativamente simples: No cilindro inferior coloca-se carbureto. No superior, água, que irá gotejar no cilindro que encontra-se o carbureto, reagindo quimicamente e gerando o gás acetileno. O gás sobe através do tubo, regulado pela válvula de saída, até a ponteira próxima ao defletor. O gás expelido deve ser aceso com fogo ou com um mecanismo com roda de ignição (pederneira) com uma pedra sílex, encontrado como acessório fixo em modelos mais sofisticados.

Referências

Ligações externas
 http://www.espeleonordeste.org/museu
 https://br.pinterest.com/pin/349803096051077779/
 https://www.recargamatic.com.br/post/lampi%C3%A3o-de-carbureto
 https://educador.brasilescola.uol.com.br/estrategias-ensino/producao-acetileno.htm

Objetos para iluminação

Lampião de carbureto


අශ්මරී () යනු සරල අර්ථය ගල් යන්න වේ. ශරීරයේ විවිධ ග්‍රන්ථි ආශ්‍රිතව අශ්මරී ඇති වේ.

මූලාශ්‍ර

අශ්මරී


جاك غريمونبون  (30 يوليو 1925 في توركوينغ) لاعب كرة قدم فرنسي معتزل كان يجيد اللعب في خط الدفاع .

تم استدعاء غريمونبون إلى تشكيلة منتخب فرنسا للمشاركة في بطولة كأس العالم لكرة القدم 1954 التي أقيمت في سويسرا ولكنه لم يلعب أي مباراة .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم من نور (إقليم فرنسي)
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص من توركوان
رياضيون من نور (إقليم فرنسي)
لاعبو أولمبيك ليون
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو كأس العالم 1954
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم من أوت دو فرانس
لاعبو لوهافر
لاعبو ليل
مواليد 1925
مواليد في توركوان
وفيات 2013

جاك غريمونبون


Verdensmesterskabet i landevejscykling 2018 fandt sted 22. til 30. september 2018 i Innsbruck i Østrig.

Program

Resultater

Medaljeoversigt

Referencer

Eksterne henvisninger

VM i landevejscykling 2018


Probele sportive de rugby în șapte la Jocurile Olimpice de vară din 2016 s-au desfășurat în august 2016 pe Stadionul Deodoro din Rio de Janeiro. Au fost două probe, masculin și feminin. Rugby-ul a figurat deja în programul olimpic de patru ori, la ediții din 1900, 1908, 1920 și 1924, dar sub varianta de rugby în XV.

Medaliați

Clasament pe medalii

Note

Legături externe
     Rugby  la rio2016.com

Rugby
2016

Rugby în VII la Jocurile Olimpice de vară din 2016


كاسبار بوهان  (17 يناير 1560 - 5 ديسمبر 1624) (Gaspard Bauhin) عالم نبات سويسري صنف النباتات إلى أجناس وأنواع وابتكر التسمية الثنائية قبل لينيوس .

قام لينيوس بتسمية بوهينية على أحد أنواع النبات تكريما له.

سيرته
هو ابن جان بوهين فيزيائي فرنسي، بداية من عام 1572 درس في مسقط رأسه بادوفا وبولونيا ومونبلييه وباريس وتوبنغن. حصل على الدكتوراه في الطب من جامعة بازل عام 1581 ، وألقى محاضرات خاصة في علم النبات وعلم التشريح. وعُيِّن عام 1582 في منصب الأستاذية اليونانية في نفس الجامعة ، وكذلك في عام 1588 في كرسي التشريح وعلم النبات.

أعماله

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من كانتون مدينة بازل
أطباء سويسريون في القرن 16
أعضاء أكاديمية لينسيان
أعضاء هيئة تدريس جامعة بازل
علماء من مدينة بازل
علماء نبات ذوو مختصرات اسمية
علماء نبات سويسريون
علماء نباتات سويسريون في القرن 16
علماء نباتات سويسريون في القرن 17
مواليد 1560
مواليد في بازل
وفيات 1624
وفيات في بازل

غاسبار بوهان


أحمد فهمي (6 نوفمبر 1980 -)، ممثل وكاتب سيناريو مصري.

مسيرته الفنية

تخرج أحمد فهمي من كلية الاقتصاد والعلوم السياسية.
كون في فترة الجامعة مع أصدقائه فرقة عرفت باسم تمر هندي للإنتاج الفني. وقدموا أفلاماً سخرت من الأفلام المصرية الشهيرة. كان أنجحها فيلم رجال لا تعرف المستحيل.
لفتت الفكرة نظر محمد حفظي الذي كان وقتها يتجه للإنتاج، وبالفعل أنتج لهم مسلسل أفيش وتشبيه، الذي كان يقدم في كل حلقة صورة ساخرة لأحد كلاسيكيات السينما المصرية. ثم أنتج لهم حفظي بعدها فيلم ورقة شفرة الذي حقق نجاحاً كبيراً على مستوى النقد والإيرادات.
كانت انطلاقته في عالم السينما من خلال كتابة مشهدية (سيناريو) فيلم كده رضا أحمد حلمي، ثم قام بعدها بالمشاركة في كتابة وتمثيل فيلم ورقة شفرة الذي جعل وجهه معروفاً لدى الجماهير.
حاز على جائزة النقاد لأفضل وجوه جديدة في العام 2008، مناصفة مع زميليه في فيلم ورقة شفرة هشام ماجد وشيكو.

حياته العائلية
تزوج أولاً شهد رمزي، ابنة المنتج الراحل محمد حسن رمزي، ثم طلقها ليتزوج منة ابنة الفنان حسين فهمي، وهي الزوجة السابقة لشريف رمزي (أخو شهد رمزي). لكن الزواج انتهى أيضاً بالطلاق. وفي 15 أغسطس 2018 احتفل أحمد فهمي بخطوبته على الممثلة المصرية هنا الزاهد، في حفل عائلي أُقيم بمنزل العروس، واقتصرَ الحفل على أهل العروسين وعددٍ قليل من أصدقائهم، وفي 11 سبتمبر 2019 احتفلا بزفافهما في حفل كبير حضره الكثير من نجوم الفن.

أعماله كممثل

الأفلام
{| class="wikitable"

المسلسلات
{| class="wikitable"

البرامج
{| class="wikitable"

أعماله كمؤلف

الأفلام
{| class="wikitable"

المسلسلات
{| class="wikitable"

مراجع

روابط خارجية

أشخاص على قيد الحياة
خريجو جامعة القاهرة
صانعو أفلام مصريون
كتاب سيناريو مصريون
مخرجون مصريون
ممثلو أفلام مصريون
ممثلو تلفزيون مصريون
ممثلو مسرح مصريون
ممثلون مصريون في القرن 20
ممثلون مصريون في القرن 21
ممثلون من القاهرة
مواليد 1400 هـ
مواليد 1980

أحمد فهمي (ممثل)


Aesthetician may refer to:
 A specialist in philosophical aesthetics
 List of aestheticians
 Aesthetician, a cosmetologist who specializes in the study of skin care

Aesthetician


Efuziunea (denumită mai rar și efuzie) este procesul de difuziune a unui gaz printr-un înveliș poros , printr-un orificiu mic.

Aplicații
Thomas Graham, un chimist scoțian, a descoperit experimental faptul că viteza de efuziune a unui gaz este invers proporțională cu rădăcina pătrată a masei particulelor sale.  Cu alte cuvinte, vitezele relative de efuziune a două gaze la aceeași presiune și temperatură sunt date de inversul raportului rădăcinii pătrate a maselor particulelor de gaz. Formula este:

unde și  reprezintă masele molare ale gazelor.

Această ecuație este cunoscută ca Legea de efuziune a lui Graham.

Referințe

Vezi și
Difuziune

Chimie fizică
Gaze

Efuziune


A  (; ;  Manding:  or  (in N'Ko: ,  or  in French spelling);  or  / ; ) is a West African historian, storyteller, praise singer, poet, and/or musician.

The griot is a repository of oral tradition and is often seen as a leader due to their position as an advisor to members of the royal family. As a result of the former of these two functions, they are sometimes called bards. They also act as mediators in disputes.

Occurrence and naming
Many griots today live in many parts of West Africa and are present among the Mande peoples (Mandinka or Malinké, Bambara, Soninke etc.), Fulɓe (Fula), Hausa, Songhai, Tukulóor, Wolof, Serer, Mossi, Dagomba, Mauritanian Arabs, and many other smaller groups. There are other griots who have left their home country for another such as the United States or France and still maintain their role as a griot.

The word may derive from the French transliteration "guiriot" of the Portuguese word "criado", or the masculine singular term for "servant." Griots are more predominant in the northern portions of West Africa.

In African languages, griots are referred to by a number of names:  jèli in northern Mande areas, jali in southern Mande areas, guewel in Wolof, kevel or kewel or okawul in Serer, gawlo  in Pulaar (Fula), iggawen in Hassaniyan, arokin in Yoruba, and diari or gesere in Soninke.

Terms: "griot" and "jali"
The Manding term  jeliya (meaning "musicianhood") sometimes refers to the knowledge of griots, indicating the hereditary nature of the class. Jali comes from the root word  jali or djali (blood). This is also the title given to griots in regions within the former Mali Empire. Though the term "griot" is more common in English, some, such as poet Bakari Sumano, prefer the term jeli.

Role
Historically, Griots form an endogamous professionally specialised group or caste, meaning that most of them only marry fellow griots, and pass on the storytelling tradition down the family line. In the past, a family of griots would accompany a family of kings or emperors, who were superior in status to the griots. All kings had griots, and all griots had kings, and most villages also had their own griot. A village griot would relate stories of topics including births, deaths, marriages, battles, and hunts.

Griots have the main responsibility for keeping stories of the individual tribes and families alive in the oral tradition, with the narrative accompanied by a musical instrument. They are an essential part of many West African events such as weddings, where they sing and share family history of the bride and groom. It is also their role to settle disputes and act as  mediator in case of conflicts. Respect for and familiarity with the griot meant that they could approach both parties without being attacked, and initiate peace negotiations between the hostile parties.

 Francis Bebey writes about the griot in African Music, A People's Art:

In the Mali Empire

The Mali Empire (Malinke Empire), at its height in the middle of the 14th century, extended from central Africa (today's Chad and Niger) to West Africa (today's Mali and Senegal). The empire was founded by Sundiata Keita, whose exploits remain celebrated in Mali today. In the Epic of Sundiata, Naré Maghann Konaté offered his son Sundiata Keita a griot, Balla Fasséké, to advise him in his reign. Balla Fasséké is considered the founder of the Kouyaté line of griots that exists to this day.

Each aristocratic family of griots accompanied a higher-ranked family of warrior-kings or emperors, called jatigi. In traditional culture, no griot can be without a jatigi, and no jatigi can be without a griot. However, the jatigi can loan his griot to another jatigi.

Most villages also had their own griot, who told tales of births, deaths, marriages, battles, hunts, affairs, and other life events.

In Mande society
In many Mande societies, the jeli was a historian, advisor, arbitrator, praise singer (patronage), and storyteller. They essentially served as history books, preserving ancient stories and traditions through song. Their tradition was passed down through generations. The name jeli means "blood" in Manika language. They were believed to have deep connections to spiritual, social, or political powers. Speech was believed to have power in its capacity to recreate history and relationships.

Despite the authority of griots and the perceived power of their songs, griots are not treated as positively in West Africa as may be assumed. Thomas A. Hale wrote, "Another [reason for ambivalence towards griots] is an ancient tradition that marks them as a separate people categorized all too simplistically as members of a 'caste', a term that has come under increasing attack as a distortion of the social structure in the region. In the worst case, that difference meant burial for griots in trees rather than in the ground in order to avoid polluting the earth (Conrad and Frank 1995:4-7). Although these traditions are changing, griots and people of griot heritage still find it difficult to marry outside of their social group." This discrimination is now deemed illegal.

Musical instruments used by griots
In addition to being singers and social commentators, griots are often skilled instrumentalists. Their instruments include stringed instruments like the kora, the khalam (or xalam), the ngoni, the kontigi, and the goje (or n'ko in the Mandinka language). Other instruments include the balafon, and the junjung.

The kora is a long-necked lute-like instrument with 21 strings. The xalam is a variation of the kora, and usually consists of fewer than five strings. Both have gourd bodies that act as resonator. The ngoni is also similar to these two instruments, with five or six strings. The balafon is a wooden xylophone, while the goje is a stringed instrument played with a bow, much like a fiddle.

According to the Encyclopædia Britannica: "West African plucked lutes such as the konting, khalam, and the nkoni (which was noted by Ibn Baṭṭūṭah in 1353) may have originated in ancient Egypt. The khalam is claimed to be the ancestor of the banjo. Another long-necked lute is the ramkie of South Africa."

Griots also wrote stories that children enjoyed listening to. These stories were passed down to their children.

Present-day griots
Today, performing is one of the most common functions of a griot. Their range of exposure has widened, and many griots now travel internationally to sing and play the kora or other instruments.

Bakari Sumano, head of the Association of Bamako Griots in Mali from 1994 to 2003, was an internationally known advocate for the significance of the griot in West African society.

Pape Demba "Paco" Samb, a Senegalese griot of Wolof ancestry, is based in Delaware and performs in the United States. Circa 2013, he performed in charity concerts for SOS Children's Villages in Chicago. As of 2023, Paco leads McDaniel College's Student African Drum Ensemble. His own band is titled the Super Ngewel Emsemble. Concerning the goals of modern-day griot, Paco has stated:If you are griot, you have to flow your history and your family, because we have such a long history. You have to be traditional and share your culture. Any country you go to, you share your family with them.

Malian novelist Massa Makan Diabaté was a descendant and critic of the griot tradition. Though Diabaté argued that griots "no longer exist" in the classic sense, he believed the tradition could be salvaged through literature. His fiction and plays blend traditional Mandinka storytelling and idiom with Western literary forms.

Notable griots

Burkina Faso
 Sotigui Kouyaté
 Dani Kouyate
 Baba Kienou
 Amadou Kienou
 Dougoutigui Koné
 Wamien Koné
 Dramane Koné
 Sayba Koné
 Aicha Batogma Koné
 Fanta Dembelé
 Kahyatou Koné
 Néma Koné

Côte d'Ivoire
 Tiken Jah Fakoly (Odienné)

Gambia
 Lamin Saho
 Foday Musa Suso
 Malamini Jobarteh
 Yan Kuba Saho
 Papa Susso
 Musa Ngum
 Bai Konte
 Amadu Bansang Jobarteh
 Dembo Konte
 Jaliba Kuyateh
 Jali Nyama Suso
 Sona Jobarteh
 Alhaji Dodou Nying Koliyandeh

Ghana

 Osei Korankye

Guinea
 Ba Cissoko
 Djeli Moussa Diawara or Jali Musa Jawara
 Mory Kante
 N'Faly Kouyate

Guinea Bissau
 Nino Galissa
 Buli Galissa

Mali
 Abdoulaye Diabaté
 Baba Sissoko
 Ballaké Sissoko
 Bako Dagnon
 Balla Tounkara
 Cheick Hamala Diabaté
 Djelimady Tounkara
 Habib Koité
 Mamadou Diabaté
 Sara M'Bodji
Sidiki Diabaté
Bassekou Kouyaté
 Toumani Diabaté
 Babani Konkistatu ne

Mauritania
 Dimi Mint Abba
 Malouma
 Noura Mint Seymali

Nigeria
 Dan Maraya Jos
 Muhamman Shata

Niger
 Etran Finatawa
 Yacouba Moumouni

Senegal
 Ablaye Cissoko
 Mansour Seck
 Youssou N'Dour
 Coumba Gawlo Seck
 Thione Seck
 Aby Ngana Diop
 Ndèye Diarra Guèye
 Kadialy Kouyate
 Yande Codou Sene

See also

References

Further reading

Charry, Eric S. (2000). Mande Music: Traditional and Modern Music of the Maninka and Mandinka of Western Africa. Chicago Studies in Ethnomusicology; includes audio CD. Chicago: University of Chicago Press.
Hale, Thomas A. (1998). Griots and Griottes: Masters of Words and Music. Bloomington, Indiana: Indiana University Press.
Hoffman, Barbara G. (2001). Griots at War: Conflict, Conciliation and Caste in Mande. Bloomington, Indiana: Indiana University Press.

Suso, Foday Musa, Philip Glass, Pharoah Sanders, Matthew Kopka, Iris Brooks (1996). Jali Kunda: Griots of West Africa and Beyond. Ellipsis Arts.

External links
African griot images Catherine Lavender, 2000
Balla Tounkara "Griot" Catherine A. Salmons, 2004
The Maninka and Mandinka Jali/Jeli
The Ancient Craft of Jaliyaa
Keita: The Heritage of the Griot (film notes)
The Griot documentary by Volker Goetze
The Grio News (The Grio is African-American news from NBC)
Jeliya (the art of Jeli, or being a griot)

Oral poets
Occupations in music
Gambian culture
Ghanaian culture
Guinean culture
Ivorian culture
Malian culture
Nigerian culture
Senegalese culture
West Africa
Culture of the African diaspora

Griot


Wolfgang Längsfeld (* 13. März 1937 in  Kreuzburg, Oberschlesien; † 13. Februar 2012 in Irschenberg, Bayern) war ein deutscher Filmwissenschaftler.

Leben
Wolfgang Längsfeld wurde am 13. März 1937 in Kreuzburg in Oberschlesien (heute Kluczbork in Polen) geboren. Gemeinsam mit Mutter und Bruder aus Schlesien nach Deutschland geflohen bzw. vertrieben, der Vater damals noch im Krieg, arbeitete später wieder als Lehrer. Er wuchs in Alfeld an der Leine auf. Nach dem Abitur absolvierte er sein Studium zunächst in Göttingen, dann von 1968 bis 1972 an der neu gegründeten Hochschule für Fernsehen und Film (HFF) in München, wo er seit 1978 als Professor die Abteilung III (Film und Fernsehspiel) leitete. Er vertrat einen kollegial geprägten Umgang mit seinen Studenten, die ihn meist "Lä" nannten. In einigen Studentenproduktionen hatte er Gastauftritte. Für Regieseminare gelang es ihm, deutschsprachige Hollywoodveteranen wie Douglas Sirk oder László Benedek zu verpflichten. Zwischen 1992 und 1998 war Längsfeld Vizepräsident der HFF. Nach seiner Pensionierung 2002 folgte ihm Andreas Gruber als Leiter der Abteilung III.

1981 gründete Längsfeld das Internationale Festival der Filmhochschulen München (IFFH), dessen künstlerischer Leiter er bis 2002 blieb. Ebenfalls 1981 veröffentlichte er seinen ersten eigenen Film, die ethnologische Dokumentation "Boot aus Stein". Er war zudem als Feuilletonist für verschiedene Zeitungen tätig.

1990 wurde er Leiter der Drehbuchwerkstatt München, von 1993 bis 2001 war er zudem Vizepräsident des Internationalen Verbandes der Filmhochschulen (CILECT).

Längsfeld war zweimal verheiratet. Seiner ersten Ehe mit Margarethe Längsfeld entstammten zwei Töchter, seine zweite Ehefrau war Susanne Längsfeld.

Beim 32. Internationalen Festival der Filmhochschulen München 2012 wurde erstmals der Wolfgang-Längsfeld-Preis vergeben. Der Preis wird gestiftet von ehemaligen Studenten, Weggefährten und Freunden, die sich im Freundeskreis Wolfgang Längsfeld e.V. zusammengeschlossen haben. Er ist mit 3.000 Euro dotiert und wird von einer eigenen Wolfgang-Längsfeld-Jury an den originellsten Film des Festivals verliehen. So wirkt er bis heute als Förderer des Filmnachwuches, ein Filmenthusiast, der schon zu seiner Zeit als "Professor stets die Notwendigkeit eines offenen, unvoreingenommenen Blicks der Filmschaffenden auf die Welt betont" hat.

Weblinks
 Erinnerungsseite des Freundeskreises Wolfgang Längsfeld e.V.
Filmografie Wolfgang Längsfeld auf filmportl.de
 Wolfgang Längsfeld bei der HFF München
 Internetpräsenz des Internationalen Festivals der Filmhochschulen München
 Drehbuchwerkstatt München
  in: WAZ 14. Februar 2012
 Wolfgang-Längsfeld-Preis vom Freundeskreis-Wolfgang-Längsfeld e.V.

Einzelnachweise

Filmwissenschaftler
Hochschullehrer (HFF München)
Deutscher
Geboren 1937
Gestorben 2012
Mann

Wolfgang Längsfeld


O termo agente incapacitante é definido pelo Departamento de Defesa dos Estados Unidos como:

 "Um agente que produz efeitos psicológicos ou mentais temporários, ou ambos, que tornarão os indivíduos incapazes de um esforço conjunto no desempenho de suas funções atribuídas". Descreve um agente que torna uma pessoa incapaz de prejudicar a si mesma ou a outros, independentemente da consciência.

Os agentes letais destinam-se principalmente a matar, mas os agentes incapacitantes também podem matar se administrados em uma dose suficientemente potente ou em certos cenários.

O termo "incapacidade", quando usado em um sentido geral, não é equivalente ao termo "incapacidade" usado na medicina do trabalho e denota a incapacidade de realizar uma tarefa devido a uma deficiência física ou mental quantificável. Nesse sentido, qualquer um dos agentes de guerra química pode incapacitar uma vítima; entretanto, pela definição militar desse tipo de agente, incapacitação refere-se a deficiências temporárias e não letais. Assim, os agentes antimotim são incapacitantes porque causam perda temporária da visão devido ao blefaroespasmo, mas não são considerados incapacitantes militares porque a perda da visão não dura muito. Embora a incapacitação possa resultar de alterações fisiológicas, como irritação na mucosa, diarreia ou hipertermia, o termo "agente incapacitante", como definido militarmente, refere-se a um composto que produz comprometimento temporário e não letal do desempenho militar em virtude de seus efeitos psicocomportamentais ou no SNC.

Na guerra biológica, também é feita uma distinção entre bioagentes como Agentes Letais (por exemplo, Bacillus anthracis, Francisella tularensis, toxina botulínica) ou Agentes Incapacitantes (por exemplo, Brucella suis, Coxiella burnetii, vírus da encefalite equina venezuelana, enterotoxina estafilocócica B).

Armas químicas

Agente incapacitante


يانيك ستوبيرا ( في تروا)  لاعب كرة قدم فرنسي معتزل كان يجيد اللعب في مركز المهاجم .

لعب ستوبيرا في أندية سوشو (1979-1983) رين (1983-1984) تولوز (1984-1988) بوردو (1988-1989) كان (1989-1991) ميتز (1991-1992) مولهاوس (1992-1994) .

شارك ستوبيرا مع منتخب فرنسا في 33 مباراة دولية مسجلا 11 هدف في الفترة من 1980 إلى 1988 . تم استدعائه للمشاركة في بطولة كأس العالم لكرة القدم 1986 التي أقيمت في المكسيك . شارك بديلا في المباراة الأولى أمام منتخب كندا التي انتهت بالفوز 1/0 ثم شارك أساسيا أمام منتخب الاتحاد السوفييتي التي انتهت بالتعادل 1/1 ثم شارك أساسيا مجددا أمام منتخب المجر واستطاع تسجيل الهدف الأول في الدقيقة 29 حيث انتهت المباراة بالفوز 3/0 . في الدور الثمن النهائي شارك أساسيا أمام منتخب إيطاليا حامل اللقب واستطاع تسجيل الهدف الثاني في الدقيقة 57 وبالتالي تحقيق نتيجة الفوز 2/0 ثم واصل اللعب أساسيا أمام منتخب البرازيل في الدور الربع النهائي وبعد انتهاء الوقتين الأصلي والإضافي بالتعادل 1/1 تقدم ستوبيرا لتنفيذ ركلة الجزاء الأولى بنجاح لتنتهي بالفوز 4/3 ثم شارك أساسيا في الدور النصف النهائي أمام منتخب ألمانيا الغربية ولكنه لم يستطع فعل شيء وانتهت المباراة بالخسارة 0/2 ثم غاب عن مباراة تحديد صاحب المركز الثالث التي انتهت بالفوز على منتخب بلجيكا 4/2 .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من تروا
رياضيون من أوب
رياضيون من إيل وفيلان
رياضيون من تروا
فرنسيون من أصل بولندي
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو بولنديون فرنسيون
لاعبو تولوز
لاعبو رين
لاعبو سوشو
لاعبو كان
لاعبو كأس العالم 1986
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم من أوب
لاعبو كرة قدم من بريتاني
لاعبو كرة قدم من غراند إيست
لاعبو منتخب فرنسا لكرة القدم
لاعبو مولهاوس
لاعبو ميتز
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1961
مواليد في تروا

يانيك ستوبيرا


Crowz es como se le llama popularmente a una serie de demos inéditos de la banda estadounidense de metal alternativo Slipknot, que fueron grabados durante el año 1997. Crowz no es un disco real, sino una vasta recopilación de canciones con Anders Colsefni y Corey Taylor en la voz (por separado). Estas grabaciones se hicieron para reemplazar las pistas aparecidas en el primer disco de la banda, Mate.Feed.Kill.Repeat.

Cuando Slipknot firmó un contrato discográfico el 8 de julio de 1998, sus miembros se dirigieron a los estudios Indigo Ranch con el productor Ross Robinson para comenzar a trabajar en su álbum debut oficial editado en 1999, que incluyó varias versiones nuevas de las canciones aparecidas en Mate.Feed.Kill.Repeat y en los demos grabados en 1997. También se puede escuchar material revisado de esas canciones en los discos Iowa y Vol. 3: (The Subliminal Verses).

Discos de la era "Crowz"

En 1997, después del lanzamiento del primer álbum de la banda, Mate.Feed.Kill.Repeat, los integrantes de Slipknot siguieron componiendo canciones y trabajando en el estudio de grabación SR Audio ; su intención era lanzar un segundo demo . El álbum nunca fue pensado para ser lanzado al público, sino como un álbum de promoción para varias compañías discográficas con quienes Slipknot quería un contrato. Este álbum, llamado inoficialmente como "Gold Disc", contenía 11 pistas, de las cuales varias eran nuevas versiones de canciones aparecidas en Mate. Feed. Kill. Repeat. Al finalizar la grabación , la banda editó algunas copias que solo poseen sus familiares y amigos y se entregaron a algunas compañías discográficas.

Después de la grabación del "Gold Disc", los miembros de Slipknot grabaron otro demo de tres canciones, las cuales se pueden conseguir en internet. Estas canciones son "Carve", "Coleslaw" y "Me Inside", todas ellas con Anders Colsefni en la voz.

Con la ganancia obtenida por ganar una batalla de bandas, Slipknot grabó otras dos canciones, llamadas "Nature" y "Lust Disease". Nature fue publicada por la página MFKR1.com el 20 de julio de 2014, mientras que Lust Disease sigue siendo inédita.

Luego de que Anders Colsefni dejara la banda, y ya con Corey Taylor como vocalista, Slipknot grabó un demo de 8 pistas en vivo conocido como "Silver Disc". De este disco solo se encuentra disponible la canción "Spit it Out", que es posiblemente el registro más antiguo existente de esta canción, y que fue publicado también por MFKR1.com. Hay además disponible en internet un demotape de 4 pistas con Corey Taylor en la voz que contiene las canciones The Me Inside, Prosthetics, Only One y Gently.

Origen del nombre

Crowz se refiere a un dicho que Slipknot comenzó después de un incidente espeluznante cuando, regresaban de la casa de Paul Gray después de una sesión de ensayo, y la carretera estaba cubierta por cuervos (en inglés crows). Miles de ellos. En su camino Shawn Crahan encontró uno muerto y lo metió dentro de un frasco, el cual llevó a varios recitales de la banda en aquella época.

Listas de canciones de los demos

"Gold Disc" (1997 SR Audio demo)
 Slipknot/Gently - 8:38
 Me Inside - 2:52
 Do Nothing/Bitchslap - 4:16
 Coleslaw - 2:15
 Only One - 3:12
 Prosthetics - 5:40
 Carve - 3:57
 Tattered And Torn - 2:39
 Windows - 3:49
 Interloper - 2:58
 Heartache And a Pair of Scissors - 8:04

1997 Demo (Anders on Vocals)
 Carve - 4:08
 Coleslaw - 2:33
 Me Inside - 2:58

"Silver Disc"
 Slipknot/Gently
 The Me Inside
 Coleslaw
 Windows
 Spit It Out
 Carve
 Only One
 Heartache And a Pair of Scissors

1997 Demo (Corey on Vocals)
 The Me Inside - 2:49
 Prosthetics - 4:16
 Only One - 2:46
 Gently - 2:36

Otras canciones grabadas en 1997:
Nature
May 17th
Lust Disease
Interloper

Personal

Slipknot
 Anders Colsefini – Voz, Percusión
 Josh Brainard – Guitarra
 Shawn Crahan – Percusión, Coros
 Paul Gray – Bajo eléctrico
 Joey Jordison –  Batería
 Mick Thomson – Guitarra
 Craig Jones – Sampler
 Corey Taylor - Voz

Véase también
 Anexo:Discografía de Slipknot

Enlaces externos
 https://web.archive.org/web/20120222190516/http://www.black-goat.com/crowz.php - Sitio web con información detallada de disco (en inglés)

Álbumes de Slipknot
Álbumes de 1997
Álbumes demo

Crowz


Janet Kay Hagan (née Ruthven; May 26, 1953 – October 28, 2019) was an American lawyer, banking executive, and politician who served as a United States Senator from North Carolina from 2009 to 2015. A member of the Democratic Party, she previously served in the North Carolina Senate from 1999 to 2009. By defeating Republican Elizabeth Dole in the 2008 election, she became the first woman to defeat an incumbent woman in a U.S. Senate election. She ran for reelection in 2014 but lost to Republican Thom Tillis, Speaker of the North Carolina House of Representatives, in a close race.

Early life and education
Hagan was born Janet Kay Ruthven in Shelby, North Carolina, the daughter of Jeanette (née Chiles), a homemaker, and Josie Perry "Joe" Ruthven, a tire salesman. Her uncle (mother's brother) was the Lakeland native and U.S. Senator Lawton Chiles (D-Fla.), who later became Florida Governor following his service in the U.S. Senate. Both Hagan's father and her brother served in the U.S. Navy. She spent most of her childhood in Lakeland, Florida, and graduated from Lakeland Senior High School in 1971.

Leaving the tire business, her father branched out into real estate development, primarily focused on industrial warehouses and warehouse-centered business parks in the Lakeland and Polk County, Florida area. Her father later became mayor of Lakeland.

Hagan also spent summers on her grandparents' farm in Chesterfield, South Carolina, where she helped string tobacco and harvest watermelons. In the 1970s, she was an intern at the Capitol, operating an elevator that carried senators, including her uncle Lawton, to and from the Chamber.

She earned a B.A. degree from Florida State University in 1975 and a J.D. degree from the Wake Forest University School of Law in 1978, later pursuing a career as both an attorney and banker. While a student at Florida State, Hagan became a member of the Chi Omega sorority, though she later resigned her membership.

Prior to beginning her political career, Hagan worked in the financial industry. During this time she became a vice president of North Carolina's largest bank, NCNB (North Carolina National Bank), which is now a part of Bank of America. Hagan became a county campaign manager for Governor Jim Hunt's gubernatorial campaign.

North Carolina legislature
Hagan was first elected to the North Carolina General Assembly as state Senator for the 32nd district in 1998 (due to redistricting, her constituency later became the 27th district). During the 1998 campaign, her uncle Lawton Chiles walked the district with her. For five terms, she represented Guilford County, including Greensboro.

U.S. Senate

2008 election

After Hagan first decided not to run against Elizabeth Dole, the Swing State Project announced on October 26, 2007, that two independent sources had reported that Hagan would, in fact, run. Hagan made her candidacy official on October 30, 2007. She defeated investment banker Jim Neal of Chapel Hill, podiatrist Howard Staley of Chatham County, Lexington truck driver Duskin Lassiter, and Lumberton attorney Marcus Williams in the May 2008 Democratic primary.

She was recruited to the race only after more prominent North Carolina Democrats such as Governor Mike Easley, former Governor Jim Hunt and Congressman Brad Miller all declined to compete against Dole. However, most polling from September onward showed Hagan slightly ahead of Dole, although Hagan had previously fallen behind by as many as 17 points at one point. Hagan was helped by Democratic presidential candidate Barack Obama's aggressive push for North Carolina's 15 electoral votes and by 527 groups lobbying on her behalf. The Democratic Senatorial Campaign Committee expended more money in North Carolina than in any other state during the 2008 election season.

In late October, the Dole campaign released a television ad that stated the leader of the Godless Americans PAC had held "a secret fundraiser in Kay Hagan's honor." The ad showed sound bites of group members espousing their views, then stated Kay Hagan "hid from cameras, took Godless money... what did Hagan promise in return?" It ended with a photo of Hagan and a female voice saying, "There is no God." The ad aired across North Carolina.
Hagan, a member of First Presbyterian Church of Greensboro and a former Sunday school teacher, condemned the ad as "fabricated and pathetic," and filed a lawsuit in Wake County Superior Court accusing Dole of defamation and libel. Following Hagan's victory, the lawsuit was dropped. The ad was roundly criticized in local and several national media outlets, including by CNN's Campbell Brown, who said about the ad: "[A]mid all the attack ads on the airwaves competing to out-ugly one another, we think we've found a winner."

In the November election, Hagan won with 53% of the vote to Dole's 44 percent. The Miami Herald reported that campaign ads on both sides were negative. Hagan's victory was partially attributed to anger over the "Godless" ad. Her victory returned the seat that had once been held by Jesse Helms to the Democrats. Helms had won the seat in 1972, and was succeeded by Dole in 2003.

2014 election

Hagan ran for re-election in 2014. The Washington Post considered her seat vulnerable. The Fiscal Times reported that Hagan benefitted from a presidential election, with its higher voter turnout, in 2008 and that without one in 2014 the race appeared to be a toss-up. Hagan declined to attend ceremonies for President Barack Obama's January 2014 visit to North Carolina, deciding instead to remain in Washington for Senate votes. Pundits questioned whether Hagan was attempting to distance herself from the President, whose popularity in North Carolina had waned significantly after he won the state in his 2008 presidential bid.

Hagan had been the target of numerous negative ads paid for by Americans for Prosperity, which had spent over $7 million on the race by the end of March 2014. As part of a $3 million offensive effort against those efforts in early 2014, the Senate Majority PAC released ads supporting Hagan. In July 2014, Hagan had the largest cash-on-hand advantage of any vulnerable Democratic senator. She was endorsed by Vice President Joe Biden. In September 2014, Bill Clinton announced plans to campaign for Hagan. Hagan faced Republican Thom Tillis and Libertarian Sean Haugh in the general election on Tuesday, November 4. Hagan declined to participate in a scheduled October 21 debate. She was a speaker at the state AFL–CIO convention. After a close race, Kay Hagan lost her bid for re-election by roughly 45,000 votes, or by 1.5%.

2016 U.S. Senate race

Hagan was called on by national Democrats to launch another Senate bid. In an interview in Boston, Hagan said she was seriously considering it. She was said to be the strongest potential challenger against incumbent senator Richard Burr. On June 24, 2015, Hagan announced on Facebook that she would not run for the Senate in 2016.

Committee assignments
Committee on Armed Services
Subcommittee on Airland
Subcommittee on Personnel
Subcommittee on Seapower
Subcommittee on Emerging Threats and Capabilities (Chair)
Committee on Banking, Housing, and Urban Affairs
Subcommittee on Economic Policy
Subcommittee on Financial Institutions and Consumer Protection
Subcommittee on Securities, Insurance, and Investment
Committee on Health, Education, Labor, and Pensions
Subcommittee on Children and Families (Chair)
Subcommittee on Employment and Workplace Safety
Committee on Small Business and Entrepreneurship

Political positions

Economic issues
On February 13, 2009, Hagan voted to pass the American Recovery and Reinvestment Act of 2009.

In December 2010, Hagan voted against a bill extending both the Bush tax cuts and unemployment benefits. The bill passed the Senate 81–19, with opposition from both conservatives and progressives.

On March 23, 2013, Hagan was one of only four Democratic Senators to vote against the Senate's first approved budget in four years.

In May 2013, Hagan voted in favor of the Marketplace Fairness Act, which requires online stores to collect state sales tax in the same fashion as brick-and-mortar stores.

Outdoor Recreation
On May 20, 2014, Hagan introduced the Bipartisan Sportsmen's Act of 2014 (S. 2363; 113th Congress), a bill related to hunting, fishing, and outdoor recreation in the United States, aimed at improving "the public's ability to enjoy the outdoors."

Gun rights
On April 17, 2013, Hagan voted to expand background checks for gun purchasers. She also voted not to reinstate the Feinstein ban on "assault weapons", nor to ban "large capacity ammunition feeding devices".

Healthcare
In December 2009, Hagan voted for the Patient Protection and Affordable Care Act, and she later voted for the Health Care and Education Reconciliation Act of 2010.

On September 27, 2013, Hagan voted to restore funding for the Patient Protection and Affordable Care Act as part of an amendment to legislation funding government operations for 45 days, and which also omitted House-passed language prioritizing debt payments if Congress fails to increase the nation's borrowing limits.

The Washington Posts Dana Milbank argued at the time that Hagan was destabilizing her own Senate political career due to her difficulty communicating the reasons for her support of Obamacare to her own constituents.

In 2009, Hagan voted for the Children's Health Insurance Reauthorization Act of 2009, a successful $32.8 billion measure which funded increased health coverage for children while raising the cigarette tax by 62 cents a pack. Hagan opposed the Family Smoking Prevention and Tobacco Control Act, which was signed into law in 2009.

Immigration
On December 18, 2010, Hagan was one of only five Democrats to vote against the DREAM Act. The bill failed in the Senate.

In June 2013, Hagan voted against an amendment to require the completion of 350 miles of fence described in the Illegal Immigration Reform and Immigrant Responsibility Act of 1996 before registered provisional immigrant status may be granted. It would also require 700 miles of fence be completed before the status of registered provisional immigrants may be changed to permanent resident status.

Privacy issues
Hagan co-sponsored PROTECT IP Act (PIPA), a proposed law with the stated goal of giving the US government and copyright holders additional tools to curb access to "rogue websites dedicated to the sale of infringing or counterfeit goods", especially those registered outside the U.S. In the wake of online protests, Senate Majority Leader Harry Reid tabled the bill in January 2012.

Abortion
Hagan supported abortion rights for women
and voted against a congressional plan to defund Planned Parenthood. Planned Parenthood quotes Hagan as saying "I am a strong supporter of a woman's right to choose ... I would like to see abortions be safe, legal, and rare. These decisions are best made privately by a woman in consultation with her doctor." Hagan also voted against a congressional plan to defund Planned Parenthood, who according to the News Observer plans to spend 3.3 million dollars on her reelection campaign. Hagan was endorsed by EMILY's List, an organization dedicated to electing pro-choice Democratic women to office. Hagan opposed the Pain-Capable Unborn Child Protection Act, which would ban abortions after 20 weeks. In August 2014, a protest occurred outside her offices in support of the bill.

LGBT rights
On December 18, 2010, Hagan voted in favor of the Don't Ask, Don't Tell Repeal Act of 2010.

Hagan opposed North Carolina's Amendment 1, a measure that defined marriage as a union between one man and one woman in North Carolina's Constitution. On March 27, 2013, Hagan announced her support of same-sex marriage.

Lobbying career
In January 2016, Hagan joined the lobbying firm Akin Gump Strauss Hauer & Feld, Washington D.C.'s largest lobbying group by revenue.

Personal life and death

Hagan's widower, Charles Tilden "Chip" Hagan III, is a transaction lawyer. The Hagans had three children: Jeanette, Tilden, and Carrie. Kay Hagan had a 2012 net worth of approximately $24 million.

After the end of her U.S. Senate term, Hagan became a resident fellow at the Harvard Institute of Politics.

While in Washington, D.C., in December 2016, Hagan became ill with a type of encephalitis (inflammation of the brain) and was admitted to a hospital.<ref name= recovering>Clark, Doug. "Hagan recovering from encephalitis". News & Record (Greensboro, North Carolina). January 6, 2017.</ref> The inflammation was due to Powassan virus, which Hagan's husband thought she received from a tick while hiking in 2016. In June 2019, Hagan's husband reported that "Kay's ability to speak is limited, but her comprehension is very good. She can speak, but it's slow and labored."

Hagan died on October 28, 2019, from complications of Powassan virus, at the age of 66. Her funeral was held on November 3, 2019, at the First Presbyterian Church of Greensboro. Among those in attendance at Hagan's funeral were former Democratic Senate colleagues Claire McCaskill, Amy Klobuchar, Mary Landrieu, and Blanche Lincoln, fellow North Carolina Senator and Republican Richard Burr, and incumbent North Carolina Governor Roy Cooper.

Electoral history

See also
North Carolina Democratic Party
U.S. Senate
Women in the United States Senate

References

Further reading

Profile at The News & Observer''

External links

Archived U.S. Senate website
Kay Hagan for Senate

|-

|-

|-

1953 births
2019 deaths
21st-century American politicians
21st-century American women politicians
American Presbyterians
20th-century American women lawyers
Democratic Party United States senators from North Carolina
Female United States senators
Florida State University alumni
Infectious disease deaths in North Carolina
Neurological disease deaths in North Carolina
Deaths from encephalitis
North Carolina lawyers
Democratic Party North Carolina state senators
People from Shelby, North Carolina
Politicians from Greensboro, North Carolina
People from Chesterfield, South Carolina
People from Guilford County, North Carolina
People from Lakeland, Florida
Wake Forest University School of Law alumni
Women state legislators in North Carolina
20th-century American lawyers

Kay Hagan


Stara srpska pravoslavna crkva je jedan od najstarijih i najvrijednijih kulturno-povijesnih spomenika Sarajeva i ubraja se među najstarije sakralne objekte na ovim prostorima. Nalazi se nedaleko od Baščaršije, na početku Titove ulice.

Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine na sjednici u prvoj polovini septembra 2006. godine proglasila je graditeljsku cjelinu - Staru pravoslavnu crkvu (Crkvu svetih arhanđela Mihaila i Gavrila) u Sarajevu nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Prvi put se spominje 1539. godine, ali pretpostavlja se da je izgrađena na temeljima jedne još starije crkve. Odlikuje je stil srednjovjekovnih srpsko-bizantskih građevina. Crkva je izuzetan arhitektonski spomenik, a njena je unutrašnjost riznica izvanrednih primjeraka drvoklesarskog umijeća i ikonopisne umjetnosti. Sadrži petu po vrijednosti zbirku ikona u svijetu.

Nacionalni spomenik se sastoji od: crkve, crkvenog dvorišta, zgrade Muzeja, ogradnog zida, ulazne kapije, parohijskog doma i pokretnog naslijeđa. Između ostalog, Komisija je konstatirala da se u sklopu Muzeja nalazi zbirka od 140 ikona, četiri ikonostasna fragmenta, zbirka od 114 predmeta izrađenih od metala, zbirka od 13 knjiga, zbirka od šest starih dokumenata, te zbirka od 37 liturgijskih tkanina i veza.

Zanimljivo je tlocrtno rješenje, gdje je širina veća od dužine, središnji dio okružen je lukovima i galerijom. Zvonik je dograđen 1883. godine, a rekonstruiran 1960. godine, kada je dobio današnji izgled. U unutrašnjem dvorištu nalazi se muzej s vrijednom zbirkom ikona iz vremena od XIII do XIX stoljeća, brojni rukopisi, liturgijski i umjetnički eksponati. U crkvi se, po crkevnom predanju, nalazi dio moći svete Tekle (stopalo).

Izvori

Crkve u Sarajevu
Nacionalni spomenici Bosne i Hercegovine
Pravoslavne crkve u Bosni i Hercegovini

Stara srpska pravoslavna crkva u Sarajevu


حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم  هي أحد مضاعفات داء السكري حيث يؤدي ارتفاع نسبة السكر في الدم إلى الأسمولية العالية دون حدوث حماض كيتوني كبير. تشمل الأعراض علامات الجفاف والضعف وتشنجات الساق ومشاكل في الرؤية وتغير مستوى الوعي. عادة ما تكون البداية على مدى أيام إلى أسابيع. قد تشمل المضاعفات النوبات، أو اعتلال التخثر داخل الأوعية الدموية، أو انسداد الشريان المساريقي ، أو انحلال الربيدات.

عامل الخطر الرئيسي هو وجود تاريخ من داء السكري من النوع الثاني. في بعض الأحيان قد يحدث في أولئك الذين ليس لديهم تاريخ سابق لمرض السكري أو أولئك الذين يعانون من داء السكري من النوع الأول. تشمل المسببات العدوى، والسكتة الدماغية، والصدمات، وبعض الأدوية، والنوبات القلبية. يعتمد التشخيص على اختبارات الدم التي تكشف عن نسبة السكر في الدم التي تزيد عن 30 مليمول/لتر (600 ملجم/ديسيلتر)، والأسمولية أكبر من 320 ملي أسمول/كجم ، ودرجة الحموضة أعلى من 7.3.

يتكون العلاج الأولي عمومًا من السوائل الوريدية للتحكم في الجفاف، والأنسولين في الوريد لمن لديهم كيتونات كبيرة، والهيبارين منخفض الوزن الجزيئي لتقليل مخاطر تجلط الدم، والمضادات الحيوية بين أولئك الذين لديهم مخاوف من الإصابة بالعدوى. الهدف هو انخفاض بطيء في مستويات السكر في الدم. غالبًا ما يكون استبدال البوتاسيوم مطلوبًا حيث يتم تصحيح مشاكل التمثيل الغذائي. الجهود المبذولة للوقاية من قرحة القدم السكرية مهمة أيضًا. عادة ما يستغرق الأمر بضعة أيام حتى يعود الشخص إلى خط الأساس.

العلامات والأعراض
تشمل أعراض ارتفاع نسبة السكر في الدم زيادة العطش وزيادة حجم التبول وزيادة الجوع.

تشمل أعراض حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم ما يلي:

 تغير مستوى الوعي.
 تشمل العلامات العصبية: عدم وضوح الرؤية، والصداع، والنوبات البؤرية، والإرتجاج عضلي، والشلل القابل للانعكاس.
 التشوهات الحركية بما في ذلك الترهل وردود الفعل المكتئبة والرعشة أو التحزُّم.
 زيادة اللزوجة وزيادة خطر تكوين جلطة دموية.
 الجفاف.
 فقدان الوزن.
 الغثيان والقيء وآلام البطن.
 الضعف.
 انخفاض ضغط الدم مع الوقوف.

الأسباب
عامل الخطر الرئيسي هو وجود تاريخ من داء السكري من النوع الثاني. في بعض الأحيان قد يحدث في أولئك الذين ليس لديهم تاريخ سابق لمرض السكري أو المصابين بداء السكري من النوع الأول. تشمل المسببات العدوى، والسكتة الدماغية، والصدمات، وبعض الأدوية، والنوبات القلبية.

عوامل الخطر الأخرى:

 نقص الأنسولين الكافي (ولكن يكفي للوقاية من الحالة الكيتونية).
 ضعف وظائف الكلى.
 الجفاف.
 كبار السن (50-70 سنة).
 حالات طبية معينة (سكتة دماغية، نوبة قلبية، إنتان).
 بعض الأدوية (الهرمونات القشرية السكرية وحاصرات بيتا ومدرات البول الثيازيدية وحاصرات قنوات الكالسيوم والفينيتوين)

التشخيص

معايير التشخيص
وفقًا للجمعية الامريكية للسكري، تشمل معايير التشخيص:

 مستوى الجلوكوز في البلازما> 30 ملي مول/لتر (> 600 مجم/ديسيلتر)
 الأسمولية في مصل الدم > 320 ملي أسمول/كغ
 جفاف شديد يصل إلى 9 لترات في المتوسط (وبالتالي عطش شديد)
 درجة حموضة مصل الدم > 7.30
 بيكربونات > 15 ملي مكافئ / لتر
 بيلة كيتونية صغيرة وكيتون الدم غائب إلى المنخفض (< 3 مليمول/لتر)
 بعض التغيير في الوعي
 نيتروجين يوريا الدم > 30 مجم/ديسيلتر.
 الكرياتينين > 1.5 مجم/ديسيلتر.

التشخيص التفريقي
التشخيص التفريقي الرئيسي هو الحماض الكيتوني السكري. على عكس الحماض الكيتوني السكري، فإن مستويات الجلوكوز في الدم في حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم مرتفعة للغاية، وعادة ما تكون أكبر من 40-50 مليمول/لتر (600 مجم/ديسيلتر). الحماض الأيضي غائب أو خفيف. حالة مؤقتة من الارتباك (الهذيان) هي أيضا أكثر شيوعا في في حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم من الحماض الكيتوني السكري. تميل حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم أيضًا إلى التأثير على كبار السن بشكل أكبر. قد يكون للحماض الكيتوني السكري رائحة فاكهية، وتنفس سريع وعميق.

غالبًا ما يحتوي الحماض الكيتوني السكري على مستوى جلوكوز مصل الدم أكبر من 300 مجم/ديسيلتر (حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم > 600 مجم/ديسيلتر). يحدث الحماض الكيتوني السكري عادة في مرضى السكر من النوع الأول بينما حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم أكثر شيوعًا في مرضى السكر من النوع الثاني. يتميز الحماض الكيتوني السكري ببداية سريعة، ويحدث حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم تدريجيًا على مدار أيام قليلة. يتميز الحماض الكيتوني السكري أيضًا بالكيتوزية بسبب تكسير الدهون للحصول على الطاقة.

قد يظهر كل من الحماض الكيتوني السكري و حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم أعراض الجفاف، وزيادة العطش، وزيادة التبول، وزيادة الجوع، وفقدان الوزن، والغثيان، والقيء، وآلام البطن، وعدم وضوح الرؤية، والصداع، والضعف، وانخفاض ضغط الدم مع الوقوف.

العلاج

السوائل الوريدية
يبدأ علاج حالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم بإعادة إرواء الأنسجة باستخدام السوائل الوريدية. يمكن أن يعاني الأشخاص المصابون بحالة فرط الأسمولية وفرط سكر الدم من الجفاف بمقدار 8 إلى 12 لترًا. عادة ما تتم محاولات تصحيح هذا على مدار 24 ساعة بالمعدلات الأولية للمحلول الملحي الطبيعي غالبًا في حدود 1 لتر/ساعة خلال الساعات القليلة الأولى أو حتى تستقر الحالة.

استبدال الإلتكروليت
غالبًا ما يكون استبدال البوتاسيوم مطلوبًا حيث يتم تصحيح مشاكل التمثيل الغذائي. يتم استبداله عمومًا بمعدل 10 ميلي مكافئ في الساعة طالما يوجد ناتج بولي كافٍ.

الأنسولين
يتم إعطاء الأنسولين لتقليل تركيز الجلوكوز في الدم. ومع ذلك، نظرًا لأنه يتسبب أيضًا في حركة البوتاسيوم إلى الخلايا، يجب أن تكون مستويات البوتاسيوم في الدم مرتفعة بدرجة كافية أو قد ينتج عن ذلك انخفاض خطير في مستويات البوتاسيوم في الدم. بمجرد التحقق من أن مستويات البوتاسيوم أعلى من 3.3 ملي مكافئ/لتر، يبدأ حقن الأنسولين بمقدار 0.1 وحدة/كجم/ ساعة. الهدف من التحليل هو مستوى جلوكوز الدم أقل من 200 مجم / ديسيلتر.

مراجع

سكري
طوارئ طبية

حالة فرط الأسمولية مع فرط سكر الدم


25573 Wanghaoyu este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
25573 Wanghaoyu este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Socorro, New Mexico, în cadrul proiectului LINEAR. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,57 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 9,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 25001-26000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

25573 Wanghaoyu


වෙඩික්කාර රුවන් සුජීව ද සිල්වා (උපත 1979 ඔක්තෝබර් 7) හිටපු ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෙකි . ඔහු දකුණත් පිතිකරුවෙක් වන අතර වමත් මධ්‍යම වේග පන්දු යවන්නෙක්. ඔහු කළුතර විද්‍යාලයේ ආදි සිසුවෙකි.

දේශීය වෘත්තිය දිවිය
2000 වසරේ ඔහු අවුරුදු 23න් පහළ ප්‍රිමියර් කුසලානයේ වැඩිම කඩුලු දවා ගැනීමේ වාර්තාව බිඳ දැමූ නමුත් තේරීම් කමිටුව ආකර්ෂණය කර ගැනීමට ඔහු අපොහොසත් විය. ඔහු 2004 අගෝස්තු 17 වැනි දින කොළඹ ක්‍රිකට් සමාජය වෙනුවෙන් සිය මංගල විස්සයි20 තරගයට පිවිසියේය.

ජාත්‍යන්තර වෘත්තිය දිවිය
ඔහු 2002 ජූලි 21 වැනිදා බංග්ලාදේශයට එරෙහිව 89 වැනි ටෙස්ට් ක්‍රීඩකයා ලෙස සිය මංගල ටෙස්ට් තරගයට පිවිසියේය. 2007 දී ආබාධයකට ලක් වූ චානක වෙලගෙදරට ආවරණයක් ලෙස ඔහු සංචිතයට කැඳවනු ලැබූ නමුත් තරගයකට ක්‍රීඩා කළේ නැත.

යොමු කිරීම්

ශ්‍රී ලංකීය ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයන්
ජීවමාන ජනයා
1979 උපත්

සුජීව ද සිල්වා


Există în jur de 225 de limbi indigene în Europa – aproximativ 3% din totalul mondial. Majoritatea limbilor Europei fac parte din una din cele trei mari familii lingvistice indo-europene: limbile romanice (dezvoltate din limba latină vorbită în Imperiul Roman), limbile germanice (dezvoltate din limba pregermanică vorbită în partea de sud a Scandinaviei) și limbile slave (dezvoltate din limba slavă veche vorbită în Ucraina actuală). Limbile uralice, printre care se numără maghiara, finlandeza și estona, au, de asemenea, o prezență semnificativă în Europa. Familiile turcice și mongolice au și ele numeroși membri europeni, în timp ce familiile nord-caucaziene și kartveliene sunt importante în extremitatea de sud-est a Europei geografice. Limba bască din vestul lor este una izolată, fără vreo legătură genetică cu orice altă limbă, în timp ce malteza, descendenta siculo-arabei, este singura limbă semitică din Europa cu statut de limbă națională.

Limbi indo-europene
Majoritatea limbilor europene moderne au evoluat din limba proto-indo-europeană, despre care se crede că a fost vorbită cu mii de ani în urmă. Conform ipotezei kurgane, limbile indo-europene au început să se diversifice într-o perioadă cuprinsă între 4500 și 2500 î.Hr. în stepa ponto-caspică, un spațiu ce se întinde din Moldova și Ucraina până în Rusia și vestul Kazahstanului. Limbile albaneză și greacă fac de asemenea parte din familia limbilor indo-europene, însă nu se înrudesc cu nicio altă limbă. Limbile estonă, finlandeză și maghiară aparțin subfamiliei fino-ugrice. Iar malteza este o limbă semitică, cu rădăcini arabe, în timp ce pentru limba bască nu s-a putut dovedi vreo legătură cu orice altă familie de limbi.

Limba albaneză

Limba albaneză este una dintre cele mai vechi limbi și se vorbește în Albania, Kosovo, Macedonia, Grecia, Italia, Serbia, Muntenegru, numărând aproximativ 6,5 milioane de vorbitori. Limba albaneză este o limbă indo-europeană și este urmașă a limbii ilire. Există două dialecte oficiale ale limbii albaneze, dialectul gheg și cel tosk. Limba oficială este bazată cel mai mult pe dialectul tosk, care se vorbește în sudul Albaniei, iar dialectul gheg se vorbește mai mult în nord, în Kosovo și în Macedonia. Singura limbă care se aseamănă cu limba albaneză este româna.

Limba armeană

Limba armeană (հայերեն, hayeren) este o limbă indo-europeană vorbită majoritar în Armenia, în Republica Nagorno-Karabah și în regiunea Javakheti din sud-vestul Georgiei, dar și minoritar de diaspora armeană în multe state ale lumii, inclusiv în România. Limba are în total în jur de șase milioane de vorbitori. Actualmente există două limbi armene, una răsăriteană, vorbită în Armenia și Iran, promovată de Academia de la Yerevan, și una apuseană, vorbită în Europa și America, promovată de Academia Mkhitaristă de la Viena. Armeana apuseană e mai apropiată ca vocabular și gramatică de armeana clasică, dar mai îndepărtată ca pronunțare. Armeana răsăriteană e mai apropiată de armeana clasică în privința pronunțării.

Limbi baltice

Numărul total de vorbitori de limbi baltice nu este mai mare de cinci milioane de oameni. Acestea sunt vorbite în zona Mării Baltice – mai ales în Lituania (lituaniana, samogițiana) și Letonia (letona, latgaliana), și unele zone limitrofe din Belarus și Polonia. Samogițiana și latgaliana sunt considerate de obicei ca fiind dialecte ale lituanienei, respectiv letonei. Există, de asemenea, limbi baltice dispărute, printre care: galindiana, curoniana (secolul al XVI-lea), prusaca veche (secolul al XVIII-lea), seloniana (secolul al XVI-lea), semigaliana (secolul al XVI-lea) și sudoviana (secolul al XVII-lea).

Limbi celtice

Limbile celtice sunt vorbite în insulele din vestul Europei de descendenții vechilor celți. În mileniul I î.e.n. aceștia ocupau tot centrul Europei. Împinși în partea de apus a continentului apoi în insulele britanice, în cele din urmă celții au fost absorbiți de romani. Singura limbă celtică de pe continent în vremea cuceririi romane (secolul I î.e.n.) era galica.

Limbile celtice (sau grupul insular al limbilor celtice, opus celui continental, dispărut) se împart în:
 Grupul gaelic în care intră irlandeza (Irlanda), scoțiana (Scoția) și manx (Insula Man).
 Grupul britonic care cuprinde cornica (Cornwall), galeza (Țara Galilor) și bretona (Bretania).

Limbi germanice

Limbile germanice sunt vorbite, mai ales, în Europa Centrală, Europa de Nord-Vest și Nord (Germania, Austria, Elveția, nordul-estul Italiei, nord-estul Franței, Țările de Jos și Scandinavia și, de asemenea, în Marea Britanie și Irlanda, precum și de minoritatea germană și de unii membri ai comunităților evreiești care au supraviețuit în diverse țări de pe cuprinsul continentului). Între limbile germanice se disting trei mari subdiviziuni: limbi germanice nordice, occidentale și orientale. Limbile germanice nordice sunt limbile scandinave. Engleza, germana și neerlandeza sunt limbi germanice occidentale. Limbile germanice orientale au dispărut cu totul. Singurele texte germanice orientale care au supraviețuit sunt scrise în limba gotică. Limbile germanice sunt foarte diferite între ele. Contrar limbilor latine, limbile germanice nu provin dintr-o singură limbă, așadar ele nu au o sursă care să le unească de aproape sau de departe. Anumite limbi precum suedeza sau norvegiana provin dintr-o singură limbă veche numită limba nordică veche.

Limbi germanice occidentale
Grupul germanic occidental, spre deosebire de cel nordic, și-a pierdut unitatea inițială, așa încât astăzi diferențele între limbile care aparțin acestui grup sunt mult mai mari decât între limbile nordice (de aceea, unitatea limbilor vest-germanice a fost uneori contestată). Grupul occidental este cel mai numeros. Din el fac parte:
 Germana de sus (Hochdeutsch) sau germana propriu-zisă se vorbește în Germania, Austria, partea de nord a Elveției, Liechtenstein, Luxemburg, Tirolul de Sud, o regiune din Italia, Voievodatul Opole al Poloniei și în regiunea Alsacia din Franța. În Transilvania, prin regiunile Bistrița-Năsăud, Sibiu, Brașov se găsesc vorbitori de limbă germană (sașii), stabiliți încă din secolul al XII-lea. Întrucât folosesc diferite variante ale dialectelor germane, ei nu se înțeleg decât pe baza limbii germane literare sau a limbilor străine (româna, maghiara). Șvabii din Banat sunt tot vorbitori de limbă germană, veniți în mare parte din Austria prin secolul al XVIII-lea. Tot de germana de sus ține limba idiș, formată pe baza unui dialect al limbii germane medii și vorbită de descendenții evreilor care, în secolul al XIV-lea, au emigrat din Germania, răspândindu-se în toată Europa, apoi și în alte continente. Scrisă cu caractere ebraice, limba idiș se împarte în două grupuri: cel care ține de la Marea Baltică la Marea Neagră și cel occidental. Folosită în literatură, idiș a devenit limba internațională a evreilor răspândiți în diferite țări. Totuși, numărul vorbitorilor scade mereu ca urmare a amestecului cu populațiile în mijlocul cărora trăiesc.
 Germana medie de sus (Mittelhochdeutsch) se întinde între secolele al XII-lea și al XV-lea. Fărâmițarea imperiului feudal în secolele al XIII-lea și al XIV-lea (perioadă în care s-au format aproape 300 de principate, ducate, baronii etc.) a determinat pe plan lingvistic o diversificare dialectală foarte accentuată. Influențată puternic de cultura cavalerească franceză, limba germană împrumută în această vreme mulți termeni franțuzești.
 Germana de jos (Niederdeutsch), în faza ei veche vorbită în nordul Germaniei, s-a împărțit în două subgrupuri:
 vechea saxonă sau vechea germană care e atestată în prima jumătate a secolului al IX-lea prin poemul Heliand (în faza ei actuală e numită Plattdeutsch);
 vechea franconică de jos, din care s-a format olandeza.
Limba olandeză (cunoscută în literatura de specialitate ca "neerlandeză") e vorbită de 22 de milioane de oameni din Olanda, nordul Belgiei, regiunea franceză Nord-Pas-de-Calais și din jurul orașului german Düsseldorf. In contexte belgiene și franceze, olandeza este uneori menționată ca flamandă. În Germania aceasta se numește bergheză de est. În urma expansiunii olandezilor, în secolul al XVII-lea, limba olandeză s-a extins și în afara Europei, în Africa, America, Asia, Oceania, fiind cunoscută sub cinci variante: afrikaans, amerikaans, negre-olandeza din Antilele daneze, olandeza din Indiile occidentale, olandeza din Indiile orientale.

Limbi germanice nordice

Limbile nord-germanice sunt vorbite în țările scandinave și includ daneza (Danemarca), norvegiana (Norvegia), suedeza (Suedia și părți din Finlanda), dalecarliana (vorbită de 3.000 de oameni din Comuna Älvdalen, Suedia), gotlandeza (vorbită pe insula suedeză Gotland), feroeza (Insulele Feroe) și islandeza (Islanda). Limba islandeză este cea mai arhaică dintre limbile scandinave. Fiind izolată în insulă (Islanda a fost populată la sfârșitul secolului al IX-lea cu coloniști aduși din vestul Norvegiei), ea s-a menținut fără schimbări esențiale până astăzi. În Norvegia există două limbi oficiale (numite bokmål și nynorsk) între care există o foarte mare concurență. O poziție mai solidă o are însă bokmål, folosită în mai mare măsură în școli, în literatură, în relațiile cu străinii.

Limbi anglo-frizone
Familia limbilor anglo-frizone cuprinde două mari grupuri:
 Limbile anglo-saxone descind din limba engleză veche a anglo-saxonilor și includ:
 Engleza, limba oficială în Marea Britanie, Irlanda și Malta. În cele mai multe țări, limba engleză se învață la școală ca a doua limbă. În Marea Britanie există numeroase dialecte, în funcție de aria geografică și de diferențele culturale.
 Scots, vorbită în Scoția și Ulster.
 Limbile frizone sunt vorbite de aproximativ 500.000 de frizoni care locuiesc pe coasta de sud a Mării Nordului, în Olanda și Germania. Aceste limbi includ frizona de vest (Frysk), saterlandeza (Seeltersk) și frizona de nord (Frasch).

Limbi romanice

Limbile romanice sau neolatine sunt toate limbile derivate din latina vulgară (latinum vulgare). Fac parte din subfamilia italică a limbilor indo-europene. Teritoriul pe care se vorbesc astăzi limbi romanice nu coincide cu cel al Imperiului Roman. Au fost pierdute pentru romanitate mai multe zone (Panonia, Dalmația, Tracia, Grecia, Moesiile, Britania, Germania, Africa de Nord). Acestea poartă numele de Romania submersa ("scufundată") și mai păstrează uneori forme ale romanității în toponimie și vocabular. Limbile romanice sunt vorbite, constant, în Europa de Sud-Vest și Vest, în țări precum Franța, Belgia, Spania, Portugalia, Andorra, Italia, Elveția, dar și în România, Republica Moldova, în unele regiuni ale Serbiei, Macedoniei și Greciei. Există, de asemenea, o importantă diasporă italiană și portugheză în Germania, Elveția etc.

Lista de mai jos este un rezumat al limbilor romanice frecvent întâlnite în Europa:
 Aragoneza (aragonés) este recunoscută, dar nu oficial, în Aragon (Spania).
 Asturiana (asturianu) este recunoscută, dar nu oficial, în regiunea spaniolă Asturia.
 Catalana (català) este oficială în Andorra, co-oficială în regiunile spaniole Catalonia, Valencia (ca valenciană) și Insulele Baleare și recunoscută, dar nu oficial, în regiunea La Franja din Aragon. De asemenea, este vorbită în mod nativ în Catalonia de Nord (Franța), în regiunea Languedoc-Roussillon și în orașul Alghero din Sardinia, Italia (ca alghereză).
 Corsicana (corsu) este vorbită pe insula franceză Corsica și în nordul extrem al Sardiniei. Limba corsicană este în prezent un ansamblu de dialecte romanice, împărțite în două grupe dialectale principale, cismuntincu (denumire tradițională: cismontano), foarte "apropiată" de toscană, și pumuntincu (denumire tradițională: oltramontano), care prezintă caracteristici comune cu vorbitorii din Italia meridională, dar și cu Sardinia și în special limba siciliană.
 Limba emiliano-romagnolo (emiliân-rumagnōl) este o limbă galo-italică. Cele două dialecte ale sale sunt emiliana și romagnolo, vorbite în regiunea nord-italică Emilia-Romagna, în părți din Lombardia, Marche, Liguria și Toscana, dar și în San Marino.
 Franceza (français) este o limbă romanică, în care, peste latină, s-au suprapus limbile vorbite de gali și de franci. Ea aparține familiei de limbi galo-romanice. Franceza este oficială în Franța, Belgia, Luxemburg, Monaco, Elveția și Insulele Canalului.
 Franco-provensala, numită uneori "arpitană" (arpetan), beneficiază de un statut legal de protecție în regiunea Valle d'Aosta din Italia. Este vorbită, de asemenea, în văile montane ale Provinciei Torino, în două comunități din Provincia Foggia, în regiunea Romandia din vestul Elveției și în partea est-centrală a Franței. Cu doar 137.000 de vorbitori nativi, limba este în pericol de dispariție.
 Friulana (furlan) este vorbită în provincia italiană Udine, inclusiv zona Alpilor Carnici, și pe scară largă în toată Provincia Pordenone, în jumătate din Provincia Gorizia și în partea de est a Provinciei Veneția.
 Galiciana (galego), înrudită cu portugheza, este co-oficială în Galicia, Spania.
 Italiana (italiano) se trage din limba latină, vorbită în antichitate în Latium, regiune din centrul Italiei, unde se află capitala Roma. Cuceririle romane au răspândit rapid limba latină în Italia și în provinciile imperiului. Odată cu primele încercări de literatură s-a format limba latină literară și limba latină vulgară, adică cea vorbită de popor și de soldații imperiului. Astăzi, limba italiană este descendenta latinei vulgare și este limba oficială în Italia, San Marino, Elveția, Vatican și Istria (în Croația și Slovenia).
 Ladina (a nu se confunda cu latina) este vorbită în provinciile din nordul Italiei Tirolul de Sud, Trentino și Belluno. Este o limbă recunoscută oficial în Trentino și Tirolul de Sud prin legile provinciale și naționale.
 Latina este clasificată de obicei ca o limbă italică din care se trage subgrupul limbilor romanice. Este dispărută ca limbă vorbită, dar este folosită pe scară largă ca limbă liturgică de către Biserica Romano-Catolică și studiată în multe instituții de învățământ. Este, de asemenea, limba oficială a Sfântului Scaun (dar nu și a statului Vatican). Latina a fost limba principală a literaturii, științelor și artelor vreme de secole și a influențat în mare măsură toate limbile europene.
 Leoneza este recunoscută în regiunea autonomă spaniolă Castilia și León.
 Mirandeza (mirandés) este recunoscută oficial de către Parlamentul portughez.
 Normanda (normaund) este deseori menționată ca limbă de sine stătătoare sau un dialect al francezei standard cu propriul său caracter regional. Ea poate fi clasificată ca una dintre cele trei limbi oïl, alături de picardă și valonă. Folosirea ei este recunoscută în Insulele Canalului, reminiscențe ale vechiului Ducat de Normandia, iar din 2008 se numără printre limbile regionale recunoscute de Constituția franceză.
 Napoletana (napulitano) este o limbă vorbită în mare parte din sudul Italiei continentale, inclusiv orașul Napoli.
 Occitana este vorbită în principal în Franța, dar este recunoscută oficial numai în Spania ca una dintre cele trei limbi oficiale ale Cataloniei (numită aici araneză) și în Italia ca limbă minoritară. Folosirea ei a fost redusă drastic din cauza promovării de facto a limbii franceze.
 Picarda (picard) este vorbită în două regiuni din nordul îndepărtat al Franței – Nord-Pas-de-Calais și Picardia – și în părți din regiunea belgiană Valonia. Comunitatea franceză din Belgia a conferit recunoaștere oficială completă picardei ca limbă regională.
 Piemonteza (piemontèis) este o limbă vorbită de peste un milion de oameni în regiunea Piemont din nord-vestul Italiei. Este din punct de vedere geografic și lingvistic inclusă în grupul italian de nord (alături de lombardă, emiliano-romagnolo, ligurică și venețiană). Are un anumit statut oficial recunoscut de guvernul regional din Piemont, dar nu și de guvernul național.
 Portugheza (português) face parte din grupul limbilor ibero-romanice care a evoluat din mai multe dialecte ale latinei vulgare în timpul regatului medieval Galicia. Este limbă oficială în Portugalia.
 Româna este oficială în România, Republica Moldova și Voivodina (Serbia), dar este vorbită și în valea Timocului (Serbia) și în Bucovina de nord, Podolia și Bugeac (Ucraina). Se estimează că limba română este vorbită de 23 de milioane de oameni, atât în România, cât și în afara granițelor sale. Până în secolul al XIX-lea, limba română folosea alfabetul chirilic, dar ulterior a trecut la cel latin. Limbi foarte asemănătoare din punct de vedere al lexicului cu româna sunt aromâna (are statut oficial în anumite localități din Macedonia, dar este vorbită mai ales în Grecia de nord-vest), megleno-româna (vorbită în câteva sate din regiunea Meglen, la granița dintre Grecia și Macedonia) și istro-româna (vorbită în câteva sate și cătune din Peninsula Istria).
 Romanșa (rumantsch) este vorbită predominant în Cantonul Grisunilor din sud-estul Elveției, unde are statut oficial alături de germană și italiană.
 Sarda (sardu) este o limbă vorbită pe insula italiană Sardinia. Divizată în două variații dialectale principale – logudoreza, vorbită în nord, și campidaneza, vorbită în sud – aceasta este considerată a fi una dintre cele mai conservatoare limbi în ceea ce privește fonologia, în comparație cu alte limbi romanice. Sarda este recunoscută oficial ca una dintre cele 12 limbi minoritare istorice ale Italiei prin legea națională. Cu toate acestea, în practică, ea încă suferă de o lipsă de promovare la nivel instituțional și este mult eclipsată de limba italiană.
 Siciliana (sicilianu) este o limbă vorbită în Sicilia și insulele sale. Este vorbită, de asemenea, în sudul și centrul Calabriei (unde este numită calabreză), în părțile sudice ale Apuliei, în Salento (unde este cunoscută ca salentină) și în Campania, în Peninsula Italică, unde este numită cilentană.
 Spaniola (español) este limba oficială a Spaniei. Limba descinde din latina populară și a fost adusă de coloniștii și soldații Romei, dar, în timp, vocabularul a cunoscut puternice influențe arabe, precum și însemnate contribuții ale triburilor locale. Limba spaniolă modernă s-a desprins din dialectul castilian, odată cu secolul al XIII-lea, în mare parte datorita importanței politice pe care o avea regiunea Castilia la acea vreme.

Limbi slave

Familia de limbi slave cuprinde 13 limbi naționale, cinci limbi subnaționale și trei limbi dispărute. Cele 18 limbi vii sunt vorbite de peste 315 milioane de oameni în Europa și în Eurasia. În lingvistică, limbile slave se împart în mai multe grupe:
 limbi slave occidentale: cașuba, ceha, polaba (dispărută la începutul secolului XIX), poloneza, sileziana, slovaca, slovinciana (dispărută în anii 1950), soraba de jos și soraba de sus;
 limbi slave orientale: bielorusa, rusa (cea mai mare comunitate lingvistică din Europa), ruteana și ucraineana;
 limbile slave de sud sunt divizate în:
 limbile slave de sud-vest includ sârbo-croata și slovena, fiecare cu numeroase dialecte distincte. Sârbo-croata prezintă patru variante naționale diferite, bosniaca, croata, muntenegreana și sârba, toate având la bază dialectul est-herțegovinesc. În perioada Iugoslaviei socialiste, această limbă era considerată unică, drept simbol al unității țării. Singura diferență admisă oficial era existența a două varietăți: estică (vorbită în Bosnia și Herțegovina, Muntenegru și Serbia, atât cu accent ekavian, cât și cu accent ijekavian) și vestică (vorbită în Croația, doar cu accent ijekavian). Celelalte limbi vorbite în Iugoslavia, macedoneana și slovena, nu au fost niciodată considerate ca aparținând limbii sârbo-croate.
 limbile slave de sud-est includ bulgara, macedoneana și slava veche (o limbă liturgică).

Dialecte elenice
 Greaca este limba oficială a Greciei și Ciprului, însă există enclave vorbitoare de greacă și în Albania, Bulgaria, Italia, Macedonia și alte țări din sud-estul Europei. Dialectul demotic (dimotiki) este adesea considerat sinonim cu neogreaca, însă sinonimia lor este departe de a fi perfectă. Demotica se referă la limba ce a evoluat în mod firesc din koiné, limbajul ionic colocvial al grecilor, iar neogreaca (greaca modernă standard) este, de fapt, o fuziune între demotică și puristă (catarevusa).
 Capadociana (kappadokiki) este dialectul ionic demotic al limbii grecești, cu lexic, formule și pronunțări parțial turcești, odinioară vorbit în Anatolia, de unde vorbitorii au fost expulzați spre Grecia de Nord în anii 1920.
 Griko, un dialect doric al limbii grecești, este vorbit în sudul regiunii Calabria și în regiunea Salento din Italia sudică.
 Pontica (pontiki) este dialectul ionic al limbii grecești vorbit odinioară pe litoral de jur împrejurul Mării Negre, îndeosebi în Crimea, Dobrogea, Bulgaria și Turcia ; în decursul sec.XX vorbitorii au ajuns treptat în Nordul Greciei și la Atena.
 Țaconica (tsakonika), alt dialect doric al limbii grecești, este vorbit în sudul regiunii Arcadia a Peninsulei Peloponez, în jurul localității Leonidi.

Limbi indo-ariene

Între limbile indo-ariene se numără limba romani – vorbită de către o bună parte a romilor aflați ca minoritate în numeroase țări europene; de asemenea, urdu, hindi, marathi, bengali, malayalam și alte limbi și dialecte ale diasporei indo-pakistaneze din Marea Britanie. Limba romani este singura limbă indo-ariană care a fost vorbită exclusiv în Europa începând cu Evul Mediu și a cărei vocabular și gramatică este legată de limba sanscrită.

Limbi iraniene

Limbi iraniene ca, de exemplu, persana și kurda sunt vorbite de minorități imigrate în ultimele decenii, mai ales în țări germanofone și Franța, iar osetina este vorbită de un popor din Caucaz.

Limbi din afara familiei indo-europene

Limba bască

Limba bască este vorbită de aproximativ 468.000 de oameni din Țara Bascilor și Navarra, în nordul Spaniei, dar și de alte câteva mii din sudul Franței. Basca este singura limbă izolată din Europa, neînrudită cu nicio altă limbă vorbită pe continent (se pare că este una din cele mai vechi limbi de pe continent, dacă nu cea mai veche). Motivul ar putea fi poziția sa geografică. Oamenii basci au trăit mereu în izolare din cauza munților și coastelor. În acest fel, limba a supraviețuit chiar și după invazia indo-europeană. Termenul "basc" provine din latinescul vascones. Bascii se autonumesc Euskaldunak, adică cei ce vorbesc basca. Asta arată cât de mult se identifică cu limba lor, Euskara. Euskara a fost transmisă în primul rând pe cale orală, timp de secole. Prin urmare, există doar câteva surse scrise. Limba încă nu este complet standardizată. Cei mai mulți basci sunt bilingvi sau multilingvi. Dar păstrează, de asemenea, limba și cultura bască.

Limbi kartveliene

Familia limbilor sud-caucaziene, numite și kartveliene, cuprinde georgiana și limbile înrudite, svan, mingreliana și laz. Georgiana este vorbită preponderent în țara de la care își ia și numele, precum și de alte grupuri din Turcia, Ucraina, Azerbaidjan, Iran sau Israel. Familia limbilor kartveliene este considerată una izolată și, deși este deseori grupată cu limbile nord-caucaziene, între cele două nu există nicio legătură lingvistică.

Limbi nord-caucaziene

Limbile nord-caucaziene (uneori numite simplu "caucaziene", în contrast cu cele kartveliene, și pentru a evita confuzia cu conceptul de "rasă caucaziană") este un termen generic pentru două familii de limbi vorbite în principal în Caucazul de Nord și Turcia. Termenul de limbi caucaziene are în vedere numai răspândirea geografică a limbilor cuprinse sub acest nume.
 Grupa occidentală a limbilor caucaziene cuprinde abhaza, abaza, limba adighee, kabardina și ubiha (dispărută).
 Grupa veinahă (batbiko-kistină), din care fac parte limbile cecenă, ingușă, batbikă și kistină; termenul veinah înseamnă "poporul nostru".

Limbi fino-ugrice

Familia limbilor fino-ugrice se împarte în două ramuri: ramura ugrică și ramura finică. Din ramura ugrică fac parte limbile maghiară, mansi și hanti. Din ramura finică menționăm limbile: finlandeză, estonă, limbile sami vorbite de laponi în nordul țărilor scandinave, vepsă și isuri, vodă și levonă, limbile komi-permiană și komi-siriană, limbile mordvine (ersa și moksa), limba mari răsăriteană de câmpie, mari de munte și udmurtă.

Limbi turcice

 Limbile oguze în Europa includ turca, vorbită în principal în Turcia (72,9 milioane), Bulgaria (810.000), Cipru (175.000), Grecia (300.000), România (30.000) și de emigranții turci din Uniunea Europeană (3–4 milioane); azera, vorbită în Azerbaidjan și Daghestan; și găgăuza, vorbită în Găgăuzia.
 Limbile kipchak în Europa includ tătara crimeeană, vorbită în Crimeea; tătara, vorbită în Tatarstan; bașchira, vorbită în Bașchiria; și kazaha, vorbită în Kazahstan. Alte limbi kipchak includ karaim, krimchak și cumuca.
 Limbile ogure au fost indigene pentru mare parte din Europa de Est, însă cele mai multe dintre ele au dispărut astăzi, cu excepția ciuvașei, care se vorbește în Ciuvașia.

Limbi mongolice

Limbile mongolice își au originea în Asia, iar cele mai multe nu au proliferat către vest, în Europa. Kalmica este vorbită în Republica Kalmikia, parte a Federației Ruse, și este, prin urmare, singura limbă mongolică nativă vorbită în Europa.

Limbi semitice

Familia limbilor semitice e reprezentată de limba malteză, oficială în Malta, și de limba arabă vorbită de minorități numeroase de istorie recentă în Franța, Olanda, Spania, precum și de imigranți arabofoni în Marea Britanie, Suedia și alte țări occidentale. Există și o diasporă somaliană și etiopiană în Italia, Franța, Olanda etc.

Altele
Datorită imigrației din fostele colonii, există și comunități vorbitoare de limbi africane din familia limbilor hamitice, sudaneze, bantu (de pildă, în Franța și Marea Britanie) sau a limbilor malaio-polineziene – de exemplu, în Olanda, Franța, Marea Britanie.

În unele orașe occidentale există cartiere populate de vorbitori de limbi din familia sino-tibetană – mai ales chinezi și vietnamezi (de pildă, în Franța și Regatul Unit) – sau comunități bilingve de imigranți vorbitori de limbi amerindiene, în Spania.

Surse

Legături externe

Limbile Europei

Limbile Europei


Nikolaï Kachkine (en ), né le  à Voronej en Russie, mort le  à Kazan, est un critique musical russe, pédagogue, écrivain. Il était aussi professeur de théorie musicale au Conservatoire Tchaïkovski de Moscou.

Biographie
Né à Voronèje en 1859, dans la famille du libraire Dmitri Kachkine, Nikolaï Kachkine est éduqué à la maison et reçoit une première formation musicale avec son père.

En 1860, il s'installe à Moscou et travaille quelque temps chez le pianiste d'origine française Alexandre Dubuque. À partir de 1863, il enseigne à la Société musicale russe, puis, en 1866, il enseigne la théorie musicale au Conservatoire Tchaïkovski de Moscou, l'histoire de la musique et le piano. En 1875, il obtient le titre de professeur. Il devient ensuite collaborateur de Bulletin russe puis de Bulletin moscovite. Parmi ses principaux ouvrages : le Manuel de la théorie musicale russe, a été le plus répandu et réédite à plusieurs reprises (1875), Essais de l'histoire de la musique russe, Scène d'Opéra au Théâtre Bolchoï (1897, sous le pseudonyme de N. Dmitriev). Il traduit aussi le manuel sur le contrepoint de Ludwig Bussler (Moscou, 1885). Il a aussi laissé des Souvenirs de la vie et l'œuvre de Piotr Ilitch Tchaïkovski (1896) et de Nikolaï Rubinstein. Il s'est particulièrement intéressé aussi dans cet ouvrage à la tentative de suicide de Piotr Tchaïkovski en reprenant ce que Tchaïkovski lui en avait personnellement confié.

Publications

Références

Bibliographie
 Article N. Kachkine|auteur=I. Iampolski (И. М.Ямпольский.)|tome=2|ref=Ямпольский
 Grande Encyclopédie soviétique|article=Nikolaï Kachkine
 Grande Encyclopédie soviétique|Кашкин, Николай Дмитриевич|Nikolaï Soloviev|tome=XIVa|passges=823

Articles connexes
 Tentative de suicide de Piotr Tchaïkovski

Liens extérieurs
  Nikolaï Kachkine Кашкин Николай Дмитриевич
  Nikolaï Kachkine Кашкин Николай Дмитриевич

Naissance en décembre 1839
Naissance à Voronej
Décès en mars 1920
Décès à 81 ans
Décès à Kazan
Pédagogue en musique classique

Nikolaï Kachkine


Halbur Yaylası, Kahramanmaraş'ın Andırın ilçesi sınırları içinde, tarihi ipek yolu üzerinde yer alan 1453 rakımlı yayla.

Andırın
Kahramanmaraş ilinin yaylaları
İpek Yolu

Halbur Yaylası