An Aloe hardyi in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hugh Francis Glen. An Aloe hardyi in nahilalakip ha genus nga Aloe, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aloe

Aloe hardyi


Charles Johnson (Corpus Christi, Texas, -Oakland, California, ) fue un jugador de baloncesto estadounidense que disputó siete temporadas en la NBA. Con 1,83 metros de estatura, jugaba en la posición de base.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Golden Bears de la Universidad de California, Berkeley, logrando en 1971 el premio Frances Pomeroy Naismith Award al mejor jugador universitario de estatura hasta 1,83 metros.

Profesional
Fue elegido en la nonagésimo tercera posición del Draft de la NBA de 1971 por Golden State Warriors, aunque no fichó por el equipo hasta un año después, donde jugaría cinco temporadas y media. En la temporada 1974-75, actuando como titular, consiguió su primer anillo de campeón de la NBA tras derrotar en las Finales a los Washington Bullets, promediando en los playoffs 12,5 puntos y 3,5 rebotes por partido.

Mediada la temporada 1977-78 fue despedido por los Warriors, fichando poco después por Washington Bullets, para cubrir la baja por lesión de Phil Chenier. Y acabó convirtiéndose en pieza fundamental del equipo, que esa temporada acabaría proclamándose campeón de la NBA, anotando 80 puntos en los últimos cuatro partidos de las Finales, incluidos 19 puntos en el séptimo y definitivo partido.

Jugó una temporada más con los Bullets, antes de retirarse definitivamente.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Playoffs

Fallecimiento
Johnson falleció en 2007 en Oakland, California, tras una larga batalla contra el cáncer.

Referencias

Enlaces externos

Baloncestistas de Texas
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los California Golden Bears
Baloncestistas de los Golden State Warriors
Baloncestistas de los Washington Bullets

Charles Johnson


A Alabama Wing Civil Air Patrol (ALWG) é uma das 52 "alas" (50 estados, Porto Rico e Washington, D.C.) da "Civil Air Patrol" (a força auxiliar oficial da Força Aérea dos Estados Unidos) no Estado do Alabama. A sede da Alabama Wing está localizada na "Maxwell Air Force Base" em Montgomery, Alabama.

A ala do Alabama é membro da Região Sudeste da CAP juntamente com as alas dos Estados de: Florida, Georgia, Mississippi e Puerto Rico.

Missão
A Civil Air Patrol tem três missões: fornecer serviços de emergência; oferecer programas de cadetes para jovens; e fornecer educação aeroespacial para membros da CAP e para o público em geral.

Serviços de emergência
A CAP fornece ativamente serviços de emergência, incluindo operações de busca e salvamento e gestão de emergência, bem como auxilia na prestação de ajuda humanitária.

Os membros da Alabama Wing praticaram sua habilidade de encontrar aviões abatidos executando um exercício em que os pilotos procuravam balizas de treino do ar, e as equipes de solo são então despachadas para o local apropriado.

A CAP também fornece apoio à Força Aérea por meio da realização de transporte leve, suporte de comunicações e levantamentos de rotas de baixa altitude. A Civil Air Patrol também pode oferecer apoio a missões de combate às drogas.

Programas de cadetes
A CAP oferece programas de cadetes para jovens de 12 a 21 anos, que incluem educação aeroespacial, treinamento de liderança, preparo físico e liderança moral para cadetes.

Educação Aeroespacial
A CAP oferece educação aeroespacial para membros do CAP e para o público em geral. Cumprir o componente de educação da missão geral da CAP inclui treinar seus membros, oferecer workshops para jovens em todo o país por meio de escolas e fornecer educação por meio de eventos públicos de aviação.

Organização

Proteção legal
Os membros da Civil Air Patrol que estão empregados dentro das fronteiras do Alabama têm direito a licença militar de seu emprego "sem perda de pagamento, tempo, índice de eficiência, férias anuais ou licença médica" de acordo com o Código do Alabama § 31-2- 13 quando em treinamento ou outro serviço relacionado à Civil Air Patrol.

Ver também
 First Air Force
 Civil Air Patrol
 História da Civil Air Patrol

Ligações externas

 Civil Air Patrol Newsroom
 Alabama's Civil Air Patrol Wing honors gold medal recipients
 Headquarters - Southeast Region Civil Air Patrol Official Website
 Civil Air Patrol Official Website

Organizações dos Estados Unidos
Educação e treinamento militar
Força Aérea dos Estados Unidos
Ajuda humanitária

Alabama Wing Civil Air Patrol


Kazasker ya da kadıasker, Osmanlı Devleti'nde şeri davalara bakan askeri hakim. Yetkileri arasında kadı, müderris ve din görevlisi atamaları, kadı kararlarını bozma, değiştirme ve yeni kararlar oluşturma gibi maddeler vardır. Yani kadı kararlarına itiraz kazaskerliğe yapılırdı. Yetkilerinin çoğunu 16. yüzyıl'dan itibaren şeyhülislamlığa devretmiştir.

Kazasker Osmanlı devlet yapısında idari bir görev olup, kelime "kadı" ve "asker" kelimelerinin birleşmesinden oluşmaktadır. Kazaskerlerin kıyafeti ilmiye kıyafeti olup, bu mesleğin en yüksek mertebelerinden biridir. Kazaskerler Divan-ı Hümayun'un tabiî azasıydı. Şeyhülislamlar divanda bulununcaya kadar divandaki şeri meseleler, kazaskerler tarafından idare edilirdi. Divan toplantılarında veziriazamın sağında vezirler solunda da kazaskerler yer almaktaydı.

Kazaskerlik 1480 yılına kadar Anadolu Kazaskeri olarak tek bir merkezdeydi. Bu tarihten sonra Rumeli Kazaskeri ve Anadolu Kazaskeri olarak ikiye ayrıldı. Rumeli kazaskeri protokol ve rütbe olarak daha yüksekti. Görevleri divanda şer-i meselelere bakmaktı. Yavuz Sultan Selim'in İran seferinden sonra ise merkezi Diyarbakır olan üçüncü bir kazaskerlik oluşturularak doğu eyaletlerinin kontrolü sağlanmak istenmiştir. Fakat sonrasında bu üçüncü kazaskerlik lağvedildi.

Kazaskerler, 16. yüzyılın ikinci yarısına kadar müderris ve kadıların tayininde sadrazama arz ve delalette bulunurlardı. Sonraları bu görev şeyhülislamlara verildi. Belirli maaşlı müderris ile kaza kadılarının tayinleri ise yine kazaskere bırakılmıştı.

Kazaskerlerin tayinleri, 17. yüzyıla kadar veziriazamların padişahlara arzı ile yapılırdı. Şeyhülislamlar bu tarihten itibaren vezir-i azamların onayıyla, kazaskerlerin tayinlerini padişaha arz etmeye başladı. Kazaskerlerin görev süreleri iki yıl iken, 17. yüzyıldan sonra bir yıla indirildi. Buna ek olarak, kazasker olan biri aynı makama tekrar tayin edilebilirdi. Kazaskerlik Osmanlı Devleti'nin yıkılışına kadar varlığını korudu.Ayrıca bir Divan üyesidir.

Kaynakça
 Uzunçarşılı, İsmail Hakkı (1948), Osmanlı Devletinin Merkez ve Bahriye Teşkilatı, Ankara: Turk Tarih Kurumu Yayınlari (1988 3. Baskı) ISBN 975-16-0042-1

Ayrıca bakınız
Osmanlı toplumu
Osmanlı İmparatorluğu'nda din

Divan-ı Hümayun
Osmanlı İmparatorluğu'nun askeriyesi

Kazasker


Khanty-Mansi Autonomous Okrug–Yugra (Russian and Mansi: Ханты-Мансийский автономный округ — Югра, Khanty-Mansiysky avtonomny okrug — Yugra; Khanty: Хӑнты-Мансийской Aвтономной Округ) is a federal subject of Russia (an autonomous okrug of Tyumen Oblast). It has a population of 1,532,243 as of the 2010 Census.

The peoples native to the region are the Khanty and the Mansi, known collectively as Ob-Ugric people, but today the two groups only constitute 2.5% of the region's population. The local languages, Khanty and Mansi, enjoy special status in the autonomous okrug and along with their distant relative Hungarian are part of the Ugric branch of the Finno-Ugric languages. Russian remains the only official language.

In 2012, the majority (51%) of the oil produced in Russia came from Khanty-Mansi Autonomous Okrug, giving the region great economic importance in Russia and the world.
It borders Yamalo-Nenets Autonomous Okrug to the north, Komi Republic to the northwest, Sverdlovsk Oblast to the west, Tyumen Oblast to the south, Tomsk Oblast to the south and southeast and Krasnoyarsk Krai in the east.

History
The okrug was established on December 10, 1930, as Ostyak-Vogul National Okrug (). In October 1940, it was renamed the Khanty-Mansi National Okrug. In 1977, along with other national okrugs of the Russian SFSR, it became an autonomous okrug (Khanty-Mansi Autonomous Okrug). The administrative center is Khanty-Mansiysk. In 2003, the word "Yugra" was appended to the official name.

Geography

The okrug occupies the central part of the West Siberian Plain.

Principal rivers include the Ob and its tributaries Irtysh and Vatinsky Yogan. There are numerous lakes in the okrug, the largest ones are Numto, Tormemtor, Leushinsky Tuman and Tursuntsky Tuman, among others.

The northeasterly line of equal latitude and longitude traverses the Khanty-Mansi Autonomous Okrug.

Administrative divisions

Demographics
Population: 1,674,676	(2020);

Khanty-Mansi Autonomous Okrug has an area of 523,100 km2, but the area is sparsely populated. The administrative center is Khanty-Mansiysk, but the largest cities are Surgut, Nizhnevartovsk, and Nefteyugansk.

Settlements

Ethnic groups
The Indigenous population (Khanty, Mansi, Komi, and Nenets) is only 2.8% of the total population in the Khanty-Mansi Autonomous Okrug. The exploitation of natural gas in Khanty-Mansi Autonomous Okrug has attracted immigrants from all over the former Soviet Union. The 2021 Census counted 17 ethnic groups of more than five thousand persons each. The ethnic composition is as follows:

Population of Khanty-Mansi Autonomous Okrug:

Historical population figures are shown below:

Vital statistics

Source:

Religion

According to a 2012 survey 38.1% of the population of Yugra adheres to the Russian Orthodox Church, 5% are unaffiliated generic Christians, 1% of the population adheres to the Slavic native faith (Rodnovery) or to Khanty-Mansi native faith. Muslims (mostly Tatars) constitute 11% of the population. In addition, 23% of the population declares to be spiritual but not religious, 11% is atheist, and 10.9% follows other religions or did not give an answer to the question.
According to recent reports Jehovah's Witnesses have been subjected to torture and detention in Surgut.

Transport
In Khanty-Mansi Autonomous Okrug, the primary transport of goods is by water and railway transport; 29% is transported by road, and 2% by aviation. The total length of railway tracks is 1,106 km. The length of roads is more than 18,000 km.

See also

 Hockey Club Ugra
 List of Chairmen of the Duma of the Khanty-Mansi Autonomous Okrug

References

External links

 Official website of Khanty-Mansiysk Autonomous Okrug – Yugra
 Official site of Khanty-Mansi Duma
 Informational website of Khanty-Mansiysk Autonomous Okrug – Yugra

Russian-speaking countries and territories
States and territories established in 1930

Khanty-Mansi Autonomous Okrug


Jet force is the exhaust from some machine, especially aircraft, propelling the object itself in the opposite direction as per Newton's third law. An understanding of jet force is intrinsic to the launching of drones, satellites, rockets, airplanes and other airborne machines.

Jet force begins with some propulsion system; in the case of a rocket, this is usually some system that kicks out combustible gases from the bottom. This repulsion system pushes out these gas molecules in the direction opposite the intended motion so rapidly that the opposite force, acting 180° away from the direction the gas molecules are moving, (as such, in the intended direction of movement) pushes the rocket up. A common wrong assumption is that the rocket elevates by pushing off the ground. If this were the case, the rocket would be unable to continue moving upwards after the aircraft is no longer close to the ground. Rather, the opposite force by the expelled gases is the reason for movement.

Thrust, lift, weight and drag
The jet force can be divided into components. The "forward" component of this force is generally referred to as thrust. The upward component of jet force is referred to as lift. There are also two other forces that impact motion of aircraft. Drag, which is also referred to as air resistance, is the force that opposes motion. As such, it acts against both components of the jet force (both the thrust and the lift). The fourth and final force is the weight itself, which acts directly downward.

Thrust
To analyze thrust, we take a mathematical perspective.

 First, an aircraft takes off at some angle with respect to the ground. For a rocket traveling straight "up", this angle would be 90°, or at least close to 90°. For airplanes and most other aircraft, this angle will be much less, generally ranging from 0° to 60°. We shall define this angle as θ.
 θ is constantly changing as the aircraft moves around. At any given moment, however, the cosine of this angle θ will give us the component of the force that is acting in the forward direction. Multiplying the total force by this cosine of θ would yield the thrust:

Because θ ranges from 0° to 90° and the cosine of any angle in this range is 0 ≤ cos θ≤ 1, the thrust will always be either less than or equal to the jet force- as expected, as the thrust is a component of the jet force.

Lift
Similar to our analysis of thrust, we begin with a mathematical look:

 We define angle θ the same way we did in step 1 for thrust. Again, this angle θ is different at any given time.
 For lift, however, we are looking for the vertical component, rather than the forward component. The sine of angle θ will give us the component of the force acting in vertical component. Multiplying the jet force by the sine of θ will yield the lift:

Similar to cosine, the sine of an angle ranging from 0° to 90° will always between at least zero and at most one. As such, the lift will also be less than the jet force. Of jet force, lift and thrust, we can find any one of these if the other two are given using the distance formula. In this case, that would be:

As such, jet force, thrust and lift are inherently linked.

Drag
Drag, or air resistance, is a force that opposes motion. Since the thrust is a force that provides "forward motion" and, lift one that produces "upward motion", the drag opposes both of these forces. Air resistance is friction between the air itself and the moving object (in this case the aircraft). The calculation of air resistance is far more complicated than that of thrust and lift- it has to do with the material of the aircraft, the speed of the aircraft and other variable factors. However, rockets and airplanes are built with materials and in shapes that minimize drag force, maximizing the force that moves the aircraft upward/forward.

Weight
Weight is the downward force that the lift must overcome to produce upward movement. On earth, weight is fairly easy to calculate:

In this equation, m represents the mass of the object and g is the acceleration that is produced by gravity. On earth, this value is approximately 9.8 m/s squared. When the force for lift is greater than the force of weight, the aircraft accelerates upwards.

Analysis with momentum
To calculate the speed of the vessel due to the jet force itself, analysis of momentum is necessary. Conservation of momentum states the following:

In this situation, m1 represents the mass of the gas in the propulsion system, v1 represents the initial speed of this gas, m2 represents the mass of the rocket and v2 represents the initial velocity of the rocket. On the other end of the equation, v1f represents the final velocity of the gas and v2f represents the final velocity of the rocket. Initially, both the gas in the propulsion system and the rocket are stationary, leading to v1 and v2 equaling 0. As such, the equation can be simplified to the following:

After some more simple algebra, we can calculate that v2 (the velocity of the rocket) is the following:

This gives us the velocity of the aircraft right after it takes off. Because we know all forces acting on it from this point on, we can calculate net acceleration using Newton's second law. Given the velocity that the aircraft takes off with and the acceleration at any point, the velocity can also be calculated at any given point.

References

Classical mechanics

Jet force


Sredni Dukmasov  es un jútor del raión de Beloréchensk del krai de Krasnodar, en Rusia. Se sitúa en la orilla derecha del río Psenafa, tributario por la izquierda del Labá, afluente del río Kubán, 21 km al norte de Beloréchensk y 67 km al este de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 57 habitantes (2011).

Pertenece al municipio Shkólnenskoye.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Средний Дукмасов.
 Mapa topográfico en maps.vlasenko.net .

Localidades del raión de Beloréchensk del krai de Krasnodar

Sredni Dukmasov


Crkva sv. Donata je rimokatolička crkva u mjestu Pavlovec Pregradski, općini Pregrada zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Jednobrodnu kapelu s četverokutnim svetištem iza kojeg je sakristija zaključena ravnim zidom dao je 1730. g. podići Matija Marić, predsjednik županijskog suda u Varaždinu. Svetište i lađa bačvasto su svođeni. U istočnom dijelu lađe nalazi se jednostavno drveno pjevalište oslonjeno na dva drvena stupa. Glavno pročelje rustikalno izvedene kapele zaključeno je trokutastim zabatom iznad kojega se uzdiže zvonik na preslicu. U kapeli skromne vanjštine i dimenzija, posebnost je vidljiva u neobičnom provincijalnom izrazu pokretnog inventara koji se sastoji od glavnog oltara iz sredine 18. st., bočnih oltara sv. Notburge i sv. Ivana Nepomuka, slike BDM u okviru s dva mala anđela te propovjedaonice.

Zaštita
Pod oznakom Z-2082 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene sakralne građevine u Krapinsko-zagorskoj županiji
Crkve u Pregradi

Crkva sv. Donata (Pavlovec Pregradski)


, born , was a Japanese actor, screenwriter and film director. He directed eleven films (one short and ten features), all of which he wrote himself.

Early life
Itami was born Yoshihiro Ikeuchi in Kyoto. The name Itami was passed on from his father, Mansaku Itami, a renowned satirist and film director before World War II. In his childhood, he went by the name Takehiko Ikeuchi (池内 岳彦).

At the end of the war, when he was in Kyoto, Itami was chosen as a prodigy and educated at  ("the special scientific education class") as a future scientist who was expected to defeat the Allied powers. Among his fellow students were the sons of Hideki Yukawa and Sin-Itiro Tomonaga. This class was abolished in March 1947.

He moved from Kyoto to Ehime Prefecture when he was a high school student. He attended the prestigious Matsuyama Higashi High School, where he was known for being able to read works by Arthur Rimbaud in French. Due to his poor academic record, he had to remain in the same class for two years; it was here that he became acquainted with Kenzaburō Ōe, who later married his sister.

When he was unable to graduate from Matsuyama Higashi High School, he transferred to Matsuyama Minami High School and graduated thereafter. After failing the entrance exam for the College of Engineering at Osaka University, Itami worked at times as a commercial designer and writer, illustrator, television reporter, and essayist. He was also the editor-in-chief for the 1980s psychoanalytic magazine "Mon Oncle".

In his early acting days, Itami lived in London. By the time he became a director, he spoke English near-flawlessly, although preferred to use an interpreter during interviews.

Itami was the brother-in-law of Kenzaburō Ōe and an uncle of Hikari Ōe.

Acting career

Itami studied acting at an acting school called Butai Geijutsu Gakuin in Tokyo. In January 1960 he joined Daiei Film and was given the stage name  by Masaichi Nagata. In May 1960, Itami married Kazuko Kawakita, the daughter of film producer Nagamasa Kawakita. He first acted on screen in Ginza no Dora-Neko (1960). In 1961 he left Daiei and started to appear in foreign-language films such as 55 Days at Peking. In 1965 he appeared in the big-budget Anglo-American film Lord Jim. In 1965 he published a book of essays which became a hit, Yoroppa Taikutsu Nikki ("Diary of Boredom in Europe"). In 1966 he and Kazuko agreed to divorce.

In 1967, when working with director Nagisa Ōshima on the set of Sing a Song of Sex (Nihon Shunka Kō) he met Nobuko Miyamoto. He and Miyamoto married in 1969 and he became the stepfather to her two children. Around this time, he changed his stage name to "伊丹 十三" (Itami Jūzō) with the kanji "十" (ten) rather than "一" (one), and with 十三 meaning "thirteen", and worked as a character actor in film and television.

In 1968 he played Saburo Ishihara, the father of Takeshi and Koji during the second season of the children's series Cometto-san. He became well known for this role in many Spanish-speaking countries, along with Yumiko Kokonoe who played the lead role.

In the 1970s, he joined the TV Man Union television production company and produced and presented documentaries for television, which influenced his later career as a film director. He also worked as a reporter for a TV program called Afternoon Show.

In 1983, Itami played the father in both Yoshimitsu Morita's The Family Game and in Kon Ichikawa's The Makioka Sisters, roles for which he won the Hochi Film Award and Best Supporting Actor at the Yokohama Film Festival.

Along with his acting career, he translated several English books into Japanese, including Papa, You're Crazy by William Saroyan, The Kitchen Sink Papers: My Life as a Househusband by Mike McGrady, and The Potato Book by Myrna Davis and Truman Capote.

Director
Itami's debut as director was the movie The Funeral (Osōshiki) in 1984, at the age of 50. This film proved popular in Japan and won many awards, including Japanese Academy Awards for Best Picture, Best Director, and Best Screenplay. However, it was his second movie, the 1985 "noodle western" Tampopo, that earned him international exposure and acclaim.

His following film A Taxing Woman (1987) was again highly successful. It won six major Japanese Academy awards and spawned a sequel A Taxing Woman's Return in 1988. The central character, played by his wife Nobuko Miyamoto who appeared in all his films, became a pop culture heroine. This was followed by his fifth film A-Ge-Man: Tales of a Golden Geisha.

Itami directed the anti-yakuza satire Minbo: the Gentle Art of Japanese Extortion as his sixth feature. On May 22, 1992, six days after the release of the film, Itami was attacked, beaten, and slashed on the face by five members of the Goto-gumi, a Shizuoka-based yakuza clan, who were angry at Itami's film's portrayal of gang members. In an interview with the New York Times, he described the attack, saying, "They cut very slowly; they took their time. They could have killed me if they wanted." This attack led to a government crackdown on the yakuza.

His subsequent stay in a hospital inspired his next film Daibyonin (1993), a grim satire on the Japanese health system. During a showing of this film in Japan, a cinema screen was slashed by a right-wing protester.

Before his death, he directed another three films: A Quiet Life, Supermarket Woman, and Woman in Witness Protection.

Recurring cast members
Itami frequently re-casts actors whom he has worked with on previous films.

Death
Itami died on December 20, 1997 in Tokyo after falling from the roof of the building where his office was located. On his desk was found a suicide note written on a word processor stating that he had been falsely accused of an affair and was taking his life to clear his name. Two days later, a tabloid magazine published a report of such an affair.

However, no one in Itami's family believed that he would have taken his life or that he would be mortally embarrassed by a real or alleged affair. In 2008, a former member of the Goto-gumi yakuza group told reporter Jake Adelstein: "We set it up to stage his murder as a suicide. We dragged him up to the rooftop and put a gun in his face. We gave him a choice: jump and you might live or stay and we'll blow your face off. He jumped. He didn't live." The attack is thought to have been due to the topic of Itami's next film, which was rumored to have been focusing on connections between the Goto-gumi and the cult-like Soka Gakkai religious group.

Tributes
His brother-in-law and childhood friend Kenzaburō Ōe wrote The Changeling (2000) based on their relationship.

There is a Juzo Itami museum in Matsuyama. The memorial museum was designed by architect Yoshifumi Nakamura and contains a special exhibition, rotating its displays every 1–2 years, a permanent exhibition, divided up into thirteen sections to reflect the "thirteen" meaning of Itami's name, and an outdoor courtyard. It also houses a cafe named "Café Tampopo" after the film.

Filmography

As an actor

As director

Awards
 1985 Japan Academy Prize for Director of the Year—The Funeral
 1988 Japan Academy Prize for Director of the Year—A Taxing Woman

References

External links

 Juzo Itami's grave
 Itami Juzo Museum

1933 births
1997 deaths
20th-century Japanese male actors
Critics of Sōka Gakkai
Japan Academy Prize for Director of the Year winners
Japanese film directors
Japanese male film actors
People from Kyoto
Suicides by jumping in Japan
Yakuza film directors
1997 suicides

Juzo Itami


An Carex hirtelloides in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Georg Kükenthal, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Fa Tsuan Wang, Tang och Pei Chun Qiong Li. An Carex hirtelloides in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex hirtelloides


11494 Hibiki este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
11494 Hibiki este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kitami de Masayuki Yanai și Kazuro Watanabe. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,44 ua, o excentricitate de 0,17 și o înclinație de 7,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 11001-12000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1988
Centura de asteroizi

11494 Hibiki


ميتشيو كاكو  هو عالم أمريكي مختص بمجال الفيزياء النظرية، ومتخصص في نظرية الحقل الوتري ، أيضا يوصف بكونه:عالم مستقبليات. وهو بروفيسور زائر في كل من جامعة برينستون وجامعة نيويورك. كتب أكثر من 70 مقالا علميا منشورًا.

حياته
كاكو ولد في سان جوزيه بولاية كاليفورنيا الأمريكية في 24 يناير، 1947 من والدين يابانيين مهاجرين إلى الولايات المتحدة حيث ألتقى والده بأمه لأول مره في إحدى مخيمات الأعتقال التي أحتجز فيها الأمريكيين من أصل ياباني وأنجبا اثينين من أخوته داخل المخيم.
حصل على درجة الدكتوراة في عام 1972. كاكو يعشق تبسيط الفيزياء للجميع، ولذلك فإنه مضيف لبرنامجيين إذاعيين، وكتبه دائما من أعلى الكتب مبيعا ومنها كتاب «رؤى مستقبلية؛ كيف سيغير العلم مستقبلنا في القرن الواحد والعشرين» الذي ترجم في سلسلة عالم المعرفة.

أهم أقواله

 《ربما كانت أكثر مناحي الطب الجزيئي إثارة في المستقبل ، هي إثبات أن الشيخوخة ذاتها قد تكون مرضا قابلا للعلاج》.
 《إن أعظم طريقة غير مؤلمة و ثابتة طبيا لزيادة متوسط أعمارنا هي العيش بطريقة صحية، أي الامتناع عن التدخين و إجراء التمارين بانتظام و أكل وجبات قليلة الدهن و الكوليستيرول و غنية بالألياف》.
 《تتمثل العقبة الرئيسية أمام حضارة كوكبية في حقيقة واضحة، هي أن السلطة السياسية هي في يد حكومات أو أمم غيورة》.
ومن الواضح أننا نعيش في حقبة الأمم. و الأكثر من ذلك، فإن حكم الأمم سيستمر لمعظم القرن 21. ومع ذلك فنحن ننسى أحيانا أن الدولة ظاهرة حديثة نسبيا على المسرح التاريخي، وقد جاءت بشكل رئيسي في أعقابه الثورة الصناعية و صعود الرأسمالية. إن الدولة ليست فكرة خالدة》
 《من الممكن خلال دقائق، الآن، اختزال مئات ملايين السنين من التطور، و خلق أصناف جديدة كاملة من حيوانات «مخلطة جينيا» لم تمش من قبل على سطح الأرض》

المؤلفات
 2021: معادلة الله، البحث عن نظرية كل شيئ (The God Equation: The Quest for a Theory of Everything)
 2014: مستقبل العقل (the future of the mind)
 2008: فيزياء المستحيل (Physics of the Impossible).
 2004: عوالم موازية: رحلة من خلال الخلق والأبعاد العليا ومستقبل الكون (Parallel Worlds: A Journey through Creation, Higher Dimensions, and the Future of the Cosmos)
 2001: فيزياء المستقبل  (Physics of the future)
 1994: الفضاء الفائق (Hyperspace)

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي لدكتور ميتشيو كاكو
 برنامج "2057" الذي يقدمه كاكو على ديسكافري تشانيل

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
أعضاء هيئة تدريس جامعة برنستون
أعضاء هيئة تدريس جامعة مدينة نيويورك
أعضاء هيئة تدريس كلية مدينة نيويورك
أكاديميون أمريكيون من أصل ياباني
أمريكيون من أصل ياباني
أمريكيون ناشطون ضد الأسلحة النووية
جنود أمريكيون
خريجو جامعة كاليفورنيا (بركلي)
خريجو جامعة هارفارد
شخصيات إذاعة أمريكيون
علماء أمريكيون من أصل ياباني
فيزيائيون أمريكيون
فيزيائيون أمريكيون في القرن 20
فيزيائيون أمريكيون في القرن 21
فيزيائيون نظريون
كتاب أمريكيون في القرن 20
كتاب أمريكيون في القرن 21
كتاب أمريكيون من أصل ياباني
كتاب علوم أمريكيون
كتاب غير روائيين أمريكيون في القرن 20
كتاب غير روائيين أمريكيون في القرن 21
كتاب غير روائيين ذكور أمريكيون
كتاب من سان خوسيه (كاليفورنيا)
كتاب وكاتبات أمريكيون
متواصلون علميون
مستقبليون
مواليد 1947
مواليد في سان خوسيه (كاليفورنيا)
ناشطو حقوق مدنية أمريكيون يابانيون
ناشطون أمريكيون ضد القوى النووية
ناشطون من كاليفورنيا
نقاد اجتماعيون
نقاد ثقافيون

ميتشيو كاكو


Agdaš (azerski: Ağdaş) je naseljeno mjesto u Azerbajdžanu. Agdaš je središte Agdaškoga rajona. Prema popisu stanovništva iz 2010. Agdaš ima 25 345 stanovnika.

Vanjske poveznice

Naselja u Azerbajdžanu

Agdaš


الدوارات المتشابكة  بالمروحية هو نظام يحتوي على دواران يدوران بإتجاهين متعاكسين لبعضهما، فيكون كليهما متقاربان بمسافة مناسبة بينهما للسماح بتشابكهما فوق الطائرة دون أن يصطدما ببعضهما. هذا التنظيم يسمح للمروحية بالطيران دون الحاجة لدوار خلفي. وهذا التشكيل يسمى أحيانا ب synchropter.

طور هذا الشكل في ألمانيا كمروحية مضادة للغواصات، تسمى Flettner Fl 282. وخلال الحرب الباردة أنتجت وصنعت مروحيات هوسكي كما بالصورة لسلاح الطيران لأغراض مكافحة الحرائق. وإن ميزة هذه المروحية هي الكفائة العالية في الثبات والمقدرة على الرفع الثقيل. وتستعمل النسخ الحديثة من طائرة كامان كرافعة جوية للخدمات الإنشائية.

المصادر

 Intermeshing Rotor Attack Chopper
 Intermeshing Rotor Attack Chopper
 Rotorcraft Ops

انظر أيضا
 دوار المروحية.
 دوارات مترادفة.
 دوارات محورية.

الديناميكا الهوائية للمروحيات
طائرات عمودية
مكونات المروحيات

دوارات متشابكة


An Loudetia cuanzensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Lubke ngan Constantine John Phipps. An Loudetia cuanzensis in nahilalakip ha genus nga Loudetia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Loudetia

Loudetia cuanzensis


ريوسي ناكاو (中尾隆聖 ناكاو ريوسي) (اسمه الحقيقي توموهارو تاكيو (竹尾智晴 تاكيو توموهارو)) هو ممثل ياباني ولد في 5 فبراير 1951 في طوكيو.

أدواره في الأنمي

مسلسلات أنمي نلفزيونية
 بليتش - مايوري كوروتسوتشي
 رغيف العجيب - قط البكتيريا
 حكايات أشباح المدرسة - أمانوجاكو
 دي جرايمان - إيشي
 دراغون بول Z - فريزا
 دراغون بول GT - فريزا
 دراغون بول كاي - فريزا
 دراغون بول سوبر - فريزا
 مونتانا - ألفريد
 شيون نو أو - أوسامو كاميزونو
 فايس كرويتز - فارفاريلو
 كاوبوي بيبوب - روكو بونارو
 سوتن كورو - الراوي
 كيشين تايسن جيجانتيك فورميولا - إيسا ألي هاداد
 كامينوميزو شيرو سيكاي - أستاذ كوداما
 كامينوميزو شيرو سيكاي 2 - أستاذ كوداما
 كامينوميزو شيرو سيكاي فصل الحارسات - أستاذ كوداما
 ناروتو شيبودن - نيكوماتا
 روك لي وأصدقائه النينجا - سوك لي
 بيرسونا 4 ذي أنيميشن - أمينوساغيري
 ون بيس - إيريك، سيزر كراون
 مغامرات سوسان - سوسان
 موشيشي: التتمة - سوغورو (وسادة العشب)
 ويك أب, جيرلز! - سودو
 ون بنتش مان - فاكسين مان
 وادي الأمان - ظريف
 بوبتيبيبيك - بوبوكو (الحلقة 3B)
 غينتاما - داراكو
 ذا ريفليكشن - جيم

أنمي الإنترنت
 نينجا سلاير فروم أنيميشن - ماستر تورتيس، ماستر كرين

أوفا أنمي
 سينت سيا: ذا لوست كانفاس - إيكيلوس

أفلام أنمي
 فيلم بليتش: ميموريز أوف نوبودي - مايوري كوروتسوتشي
 فيلم بليتش: ذا داياموند داست ريبيليون, هيورينمارو آخر - مايوري كوروتسوتشي
 فيلم بليتش: فايد تو بلاك, أنادي اسمك - مايوري كوروتسوتشي
 دراغون بول Z: إنتقام كولر - كولر, فريزا
 دراغون بول Z: عودة كولر - كولر
 دراغون بول Z: تجديد الدمج - فريزا
 دراغون بول Z: إعادة إحياء "F" - فريزا
 دراغون بول سوبر: برولي - فريزا
 أهلا بكم في عرض الفضاء - نيبو

أدواره في ألعاب الفيديو
 تيل كونشرتو - فول
 كينغدوم هارتس II - لينغ
 باتل ستاديوم د.و.ن - فريزا
 جاي-ستارز فيكتوري فيرسيس - فريزا

أدواره في الدبلجة اليابانية
 البط السري - دهمان بطة
 الضاحكون - ياكو
 القطار القطبي السريع - سموكي

وصلات خارجية

 صفحة IMDb

مراجع

81 بروديوس
أشخاص على قيد الحياة
مخرجو مسرح يابانيون
مغنون يابانيون
ممثلو أداء صوتي يابانيون
ممثلو ألعاب فيديو يابانيون
ممثلو مسرحيات موسيقية يابانيون
ممثلون أطفال ذكور يابانيون
ممثلون من طوكيو
ممثلون يابانيون في القرن 20
ممثلون يابانيون في القرن 21
مواليد 1951
مواليد في طوكيو

ريوسي ناكاو


An Anthurium sodiroanum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Adolf Engler. An Anthurium sodiroanum in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Mabibilngan ini ha Ecuador. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium sodiroanum


عشيرة تايرا  كانت أحد العشائر الرئيسية في اليابان.

كانت عشيرة تايرا أحد أربع عشائر (بالإضافة إلى فوجيوارا، تاتشيبانا، ميناموتو) سيطرت على الحكم في اليابان في فترة هييآن (794 - 1185).

ينحدر من عشيرة تايرا عشيرة أودا التي كان أودا نوبوناغا من أعضاءها والذي كان له دور هام في توحيد اليابان في القرن السادس عشر.

مراجع

عشائر يابانية

تايرا (عشيرة)


Snefru is a cryptographic hash function invented by Ralph Merkle
in 1990 while working at Xerox PARC.
The function supports 128-bit and 256-bit output. It was named after the Egyptian Pharaoh Sneferu, continuing the tradition of the Khufu and Khafre block ciphers.

The original design of Snefru was shown to be insecure by Eli Biham and Adi Shamir who were able to use differential cryptanalysis to find hash collisions. The design was then modified by increasing the number of iterations of the main pass of the algorithm from two to eight. Although differential cryptanalysis can break the revised version with less complexity than brute force search (a certificational weakness), the attack requires  operations and is thus not currently feasible in practice.

References

External links
  on Ecrypt
 , an open source command-line tool, which can calculate and verify Snefru-128 and Snefru-256

Broken hash functions

Snefru


Juan De Nova Adası. Güney Afrika'da, Mozambik kanalında ada.

Coğrafya
 Coğrafi konumu: 17 03 Güney enlemi, 42 45 Doğu boylamı
 Haritadaki konumu: Afrika
 Yüzölçümü: 4,4 km²
 Sınırları: 0 km
 Sahil şeridi: 24,1 km
 İklimi: tropikal
 Arazi yapısı: Yassı ve düz
 Deniz seviyesinden yüksekliği:
 en alçak noktası: Hint Okyanusu 0 m
 en yüksek noktası: 10 m
Doğal kaynakları: Guano ve diğer gübreler
 Doğal afetler: Süreli fırtınalar
 Issızdır. Küçük bir Fransız askeri garnizonu vardır.

Yönetim
 Ülke adı: Juan de Nova Adası (Île Juan de Nova)
 Bağımsızlık durumu: Fransa'nın bağımlı topraklarındandır.
 Hukuk sistemi: Fransa hukuku
 Bayrak: Fransa bayrağı

Fransa'nın adaları
Madagaskar'ın adaları
Hint Okyanusu tarihi
Îles Éparses
Afrika'daki adalar

Juan de Nova Adası


Clorometilarea Blanc (sau mai simplu reacția Blanc) este o reacție chimică prin care se pot introduce grupe clorometil pe nuclee aromatice (se obțin clorometil-arene) și care se realizează cu formaldehidă și acid clorhidric și catalizator clorură de zinc sau alt acid Lewis. Reacția a fost denumită după Gustave Louis Blanc (1872-1927), savantul care a descoperit-o în anul 1923.

Mecanism de reacție
Reacția de clorometilare Blanc are loc în condiții acide și se realizează în prezență de clorură de zinc (ZnCl2) pe post de catalizator. În acest condiții de reacție, acidul Lewis protonează carbonul carbonilic al formaldehidei, făcându-l mult mai electrofil. Aldehida este atacată de electronii pi aromatici, ceea ce produce o re-aromatizare a nucleului aromatic. Alcoolul benzilic astfel format este convertit rapid la derivat clorurat datorită reactanților și condițiilor de reacție.

Alți posibili electrofili care se pot forma în prezență de clorură de zinc sunt cationul (clorometil)oxoniu (ClH2C–OH2+) sau cationul clorocarbeniu (ClCH2+).

Note

Vezi și
 Reacție Friedel-Crafts
 Reacție Quelet
 Reducere Bouveault-Blanc

Reacții de substituție
Blanc

Clorometilare Blanc


Greywell es una parroquia civil y un pueblo del distrito de Hart, en el condado de Hampshire (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Greywell tiene una superficie de 3,45 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Greywell tenía 220 habitantes (47,27% varones, 52,73% mujeres) y una densidad de población de 63,77 hab/km². El 15,91% eran menores de 16 años, el 75,45% tenían entre 16 y 74, y el 8,64% eran mayores de 74. La media de edad era de 44,51 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 21,62% estaban solteros, el 62,7% casados, y el 15,68% divorciados o viudos.

El 87,84% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 5,41% de la población, mientras que el 6,76% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 97,31% eran blancos, el 1,35% mestizos, y el 1,35% asiáticos. El cristianismo era profesado por el 75,69%, mientras que el 18,81% no eran religiosos y el 5,5% no marcaron ninguna opción en el censo.

115 habitantes eran económicamente activos, 111 de ellos (96,52%) empleados y 4 (3,48%) desempleados. Había 98 hogares con residentes y 5 vacíos.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Hampshire
Parroquias civiles de Hampshire

Greywell


කුළුබඩු () යනු ආහාර පිසීමේ හෝ කල්තබා ගැනීම සඳහා භාවිතා කරන ද්‍රව්‍යයක් වේ.

ආශ්‍රිත
කරාබුනැටි

කුළුබඩු

කුළුබඩු


Bodies Without Organs (BWO) elektronik pop türü müzik yapan bir gruptur. Isveç'te 2004 yılında kuruldu. 2006 yılından itibaren isimlerini BWO olarak kısalttılar.

Grup üyeleri
Grubun üyeleri Alexander Bard, Marina Schiptjenko ve şarkıcı Martin Rolinski'dir. Ayrıca grup Anders Hansson grubun beste ve söz yazarlarından ve de Army of Lovers'dan Jean-Pierre Barda ile çalışmaktadır.

Grubun ismi
Grubun ismi corps-sans-organes felsefesinden almıştır, Fransız filozof Gilles Deleuze ve psikoanalist Félix Guattari 1972 yılında yayımladıkları kitap L'Anti-Œdipe ta detaylı anlatılmıştır. Grubun beyni Bard, yazar ve filozofur, kendi kitabı Netocracy - The New Power Elite And Life After Capitalism ve The Global Empire, bu felsefeden alıntı yapmıştır. Kitabı Isveçli filozof Jan Söderqvist'le birlikte yazmıştır.

Başarıları
İlk albümleriPrototype, Rusya'da Aralık 2004'te yayımlandı, toplam yedi adet top 20 lik 45 lik çıkarttı İsveç ve Doğu Avrupa ülkelerinde. Ayrıca İsveç'te platinyum plak sahibi oldular. İkinci albüm Halcyon Days, Nisan 2006' da yayımlandı, Altın plak ve dört adet hit şarkı çkardı.

Ayrıca, "Sixteen Tons Of Hardware" ve "Chariots Of Fire", İngiliz kulüp listelerinde ilk 10 a girmeyi başardı.

Yeni single "Save My Pride" Mayıs 2007'de yayımlandı, ve Temmuz 2007'de Türkiye'de Radio Mydonese'da top 40 countdown da 1 numaraya kadar yükseldi.

Eurovision katılımları
2005 yılında Melodifestivalen'e "Gone" ile katıldılar, fakat finale ulaşamadılar, Yarı finalde elendiler.

2006 yılında, tekrar Melodifestivalen'e  "Temple of Love" ile katıldılar, bu sefer finale çıkmalarına rağmen Carola'nın arkasından ikinci oldular. Fakat "Temple of Love" İsveç'te 1 numara olmayı başardı ve albümlerini bir numaraya kadar taşıdı. İnternet sitelerinde Eurovision'a katılmaları halinde doğu Avrupa'da ciddi oy potansiyeline sahip bir grup olarak görülüyorlardı.

Diğer bilgiler
BWO İsveç'in en prestijli ödülü olan Rockbjörnen'ı 2005 ve 2006 da kazanmıştır, ayrıca İsveç'in en popüler grubu seçilmişlerdir hem de bütün kategorilerde. 2006 yılında İsveç Grammy ödülünü almışlardır.

Yaptıkları müzik ABBA ve Kraftwerk arasındaki kaybolan bağ olarak lanse edildiler.

Gelecek
Üçüncü albüm, Fabricator, Eylül 2007'de yayımlanacak. Singleları "Let it Rain" ve "Rhythm Drives Me Crazy" Ağustos 2007'de piyasaya aynı anda verilecek. "Rhythm Drives Me Crazy" İsveç bayan A milli futbol takımının resmi şarkısı olacak. Çin'deki Dünya kupasında  Eylül 2007 BWO şarkısı ile maçlara çıkmışlardır.

Diskografi

Albümleri

"Halcyon Nights" remix albümü olarak piyasaya sürüldü ve hiç yayımlanmamış remixleri içinde bulundruruyor.

45'likler

Kaynakça

İnternet sayfaları
 Electro Nordica - A great route to BWO

İsveçli pop müzik grupları
Melodifestivalen yarışmacıları
Extensive Music sanatçıları

Bodies Without Organs


Doroth Helena de Sousa Alves (Forquilhinha ou Tubarão, 17 de agosto de 1998) mais conhecida pelo seu nome artístico MC Pipokinha, é uma cantora, compositora, dançarina e influenciadora digital brasileira. Tornou-se especialmente conhecida pelas letras e atuações de forte conteúdo sexual, em particular depois de ter recebido sexo oral de uma fã no palco durante um concerto. MC Pipokinha denomina-se a Rainha da Putaria, sendo habitualmente conhecida no Brasil por esse apelido.

Biografia
De acordo com entrevista para o portal g1, Helena Alves nasceu em Forquilhinha, sendo criada em Capivari de Baixo, no sul de Santa Catarina, como filha adotiva de uma família mórmon. Outras fontes apontam o local de nascimento como sendo a cidade de Tubarão, no mesmo estado. Segundo a própria, sua mãe só deixava tocar em casa músicas religiosas. Segundo ela, a família tinha que orar várias vezes por dia e, à noite, ler as escrituras sagradas, o Livro de Mórmon. Apesar disso, Pipokinha diz acreditar na religião e que a comunidade mórmon foi boa para ela.

Após surgirem fotos de Pipokinha grávida aos 16 anos, fontes próximas confirmaram que a cantora tem uma filha. O pouco que se sabe sobre a criança é que mora com os avós no interior de Santa Catarina, que a mãe a visita com frequência e que ela é fruto de um relacionamento da compositora e de um namorado da época.

Em 2019, se mudou para São Paulo sem casa, dormindo de favor em casas de conhecidos, ou em bares e tabacarias quando não tinha teto. Só com um celular e roupas emprestadas, foi conhecendo pessoas do mercado, atuando como dançarina em videoclipes de funk, e acabando por ser convidada para participar do canal do YouTube do funkeiro MC KM com historinhas ficcionais na periferia de São Paulo. Nesse mesmo momento, ela idealizou a "MC Pipokinha" como personagem, de acordo com a mesma, ela é "uma menina que gosta muito de dar a perereca e é rica. Ela não precisa de macho para ganhar dinheiro, é independente financeira e sexualmente, sem medo de 'levantar a bandeira' e dizer 'Eu sou piranha.'"

Carreira
Em 2020, MC Pipokinha iniciou sua carreira musical onde rapidamente alcançou uma grande repercussão do público, começando a ganhar destaque no cenário musical por cantar letras ousadas e vocais agressivos ao som das batidas estouradas do funk ousadia. Desde então, a ascensão meteórica de MC Pipokinha tem sido atribuída às letras picantes e coreografias ousadas, designando-se a si própria como "Rainha da Putaria", com músicas como "Cai Em Cima do Cogumelo", com 1,6 milhões de visualizações no YouTube em novembro de 2021.

Em agosto de 2021, lançou a música "Índio", juntamente com MC Nerak. A música acabou sendo removida em novembro do mesmo ano, após uma denúncia de racismo contra indígenas feita pela rapper Kaê Guajajara. Kaê denunciou a letra da música, que recorre a estereótipos atribuídos ao modo de falar indígena, como "mim quer" e "mim vai tomar", assim como o teor sexual igualmente relacionado a estereótipos associados à cultura indígena. O próprio título remete para a designação dada aos povos originários quando os colonizadores chegaram ao Brasil, hoje considerada de teor pejorativo. Kaê denuncia igualmente o fato do videoclipe utilizar pessoas brancas e negras fantasiadas de indígenas e com rostos pintados, usando tanga, cocar e saiote feitos de penas e folhas secas, assim como tiaras e vestidos sem relação com a cultura indígena brasileira que pretendia representar, assinalando que o racismo não se exerce apenas contra a população negra do Brasil. Do mesmo modo, para Célia Xakriabá, professora e mestre em desenvolvimento sustentável, a música é um desrespeito às mulheres indígenas do Brasil. Quando foi retirado do ar, o vídeo tinha cerca de 85 mil visualizações. Após a repercussão das críticas à música, o Instagram da funkeira chegou a ficar fora do ar por algum tempo. A música e o vídeo de MC Pipokinha e MC Nerak têm sido considerados um exemplo do racismo prevalente no século XXI contra indígenas e da sua animalização com fins sexuais, em particular da mulher indígena brasileira.

Em 2022, contava com milhares de seguidores no Instagram, a cantora viralizando nas redes sociais, principalmente no TikTok, onde começou-se a apontar que esse se tornou um retrato da nova geração de ídolos da geração Z. Com o sucesso, Pipokinha assinou contrato com a produtora de funk paulista Novo Império. Atualmente, é empresariada por Wagner Magalhães, experiente em fenômenos no funk, o qual dirigiu a carreira de MC Fioti na época do megahit "Bum Bum Tam Tam". Entre as faixas de sucesso da artista, estão "Bota na Pipokinha", "Tira as Crianças da Sala", "Eu Sou a Pipokinha" entre muitos outros, que já somam mais de 11 milhões de visualizações no YouTube, e alcançando um número de 2,4 milhões de ouvintes mensais no Spotify.

Imagem pública

Danças sexuais em palco

Os shows da cantora são conhecidos pelas cenas de violência sexual consentida, com seus dançarinos pegando os fãs que se habilitam a participar, jogam para cima e para baixo, e dão tapas e golpes pélvicos. Em janeiro de 2023, durante uma das "danças sensuais", uma fã foi nocauteada pelo chute de um dos bailarinos de Pipokinha, ficando desacordada e tendo que ser socorrida.

Assédio em shows e falas machistas
No mesmo mês, durante um concerto, foi atacada por homens que a apalparam e a tentaram despir, após jogar-se do palco sobre a plateia numa tentativa de interação com o público. Em um vídeo do evento, é possível ver MC Pipokinha seminua, aos ombros de um segurança, atacada por homens dos quais aparentemente tentava se defender. O vídeo causou grande repúdio nas redes sociais, sobretudo pela forma aparentemente assediante e não consensual como o episódio ocorreu. Apesar de confirmar em um podcast que algumas das agressões não foram consentidas, e que inclusive bateu com o microfone num homem que tentou lhe tirar a calcinha, MC Pipokinha minimizou o incidente, afirmando que assédio "é a coisa mais normal que existe", e que o importante é a pessoa saber se defender, e que quem "não sabe lidar com o assédio, então não use roupa curta", afirmando ainda que não se importa que os fãs a vejam nua nem que a apalpem desde que peçam educadamente. No mesmo podcast, classificou as mulheres que têm filhos de diferentes relacionamentos de piranhas: "Sua mãe teve três filhos, com três homens diferentes e ela é guerreira e eu sou a piranha? Ah, tá bom, então". Os posicionamentos flagrantemente machistas de MC Pipokinha têm vindo a ser muito criticados.

Sexo oral em palco

Em março do mesmo ano, tornou-se novamente centro de polêmicas e controvérsias ao ser compartilhado um vídeo em que recebe sexo oral de uma fã em pleno palco, durante um concerto. Uma mulher subiu ao palco enquanto MC Pipokinha estava deitada no chão, despindo-se completamente e levantando o vestido da cantora, passando então à prática de sexo oral a poucos centímetros dos fãs presentes no espetáculo. Após o ato, MC Pipokinha beijou as mamas da mulher. As letras e atuações com forte ligação ao sexo, imagem de marca da artista, têm levado a duras críticas, enquanto os fãs defendem que a artista é livre para fazer aquilo que bem entender.

Redes sociais
Em setembro de 2022, Pipokinha teve o perfil do Instagram barrado por alegadamente veicular conteúdo solicitando material pornográfico, em violação das diretrizes da comunidade sobre propostas de cunha sexual. Em março de 2023, um tribunal de São Paulo, embora reconhecendo que a funkeira "utiliza-se de seu corpo e de sua sensualidade para impulsionar a carreira de cantora, cujas músicas, aparentemente, têm conotação sexual", considerou inválida a alegação, com base nas provas apresentadas, ordenando o Facebook ao restabelecimento imediato, sob pena de multa no valor de 50 mil reais.

Desmerecimento aos professores
No início de 2023, MC Pipokinha decidiu abrir uma caixa de perguntas e respostas na sua conta do Instagram para interagir com os fãs. Em março, usou-a para ridicularizar e humilhar os professores, chamando-os de desocupados e desmerecendo o salário da categoria, que, segundo ela, é 35 vezes menor que aquilo que ela ganharia por meia hora de atuação em shows. Esse posicionamento da cantora levou a uma série de shows cancelados, entre os quais a presença em um festival em Natal, realizado por estudantes da Universidade Federal do Rio Grande do Norte, que consideraram as declarações como excedendo os limites do bom senso, assim como outras atuações em Cariacica, no Espírito Santo, Balneário Camboriú, em Santa Catarina, Ribeirão Preto, em São Paulo, assim como uma boate no Distrito Federal. Após os cancelamentos, a equipe jurídica da funkeira emitiu um comunicado dizendo que a sua cliente havia se expressado "de maneira dúbia", sendo "tomada de emoção" ao ler as palavras supostamente ditas sobre ela por outra mulher. A assessoria da cantora afirmou ainda que a mesma reconhece a importância da classe dos profissionais de educação, e a necessidade desta ser melhor vista e remunerada.

Sexualização infantil em sites adultos
Em março de 2023, foi criticada por normalizar a sexualização infantil, após o criador de conteúdo Levi Kaique divulgar vídeos de conteúdo sexual explícito em que a funkeira se apropria de elementos infantis, usando chupeta e falando com voz de bebê com um homem que chama de pai, enquanto executa cenas de teor sexual com um pênis de borracha, para um site comercial de conteúdo adulto. A situação gerou extrema revolta nas redes sociais, rapidamente chegando às 48 mil curtidas, cinco mil comentários e três mil retweets.

Zoofilia
Em outro vídeo, divulgado na plataforma OnlyFans, MC Pipokinha, de lingerie branca, deixa que um filhote de gato lhe lamba um dos seios. A situação levou a que fosse acusada de zoofilia e maus-tratos a animais, sendo denunciada pelo delegado da Polícia Civil do Estado do Paraná e Deputado Federal Matheus Laiola, que pediu à Polícia Federal e ao Ministério Público Federal a investigação do caso, sugerindo a prisão preventiva da funkeira. A plataforma OnlyFans, onde o vídeo foi compartilhado, afirmou em nota que é contra qualquer conteúdo explícito com animais, o qual é contra a política de uso aceitável, não sendo ali permitida, e que o criador que postar esse tipo de conteúdo deverá ser imediatamente banido. Em comunicado, a assessoria da funkeira negou que esta estivesse sexualizando os gatos, seus animais de estimação.

Sites de conteúdo adulto

Em 2023, durante uma entrevista ao Podcast Creators, Pipokinha revelou ter faturado mais de 500 mil reais com seu perfil na plataforma de venda de conteúdo adulto Privacy. A artista disse que entrou para a plataforma durante a pandemia de COVID-19 e como isso deu uma guinada em sua vida, pagando o silicone dos implantes e a sua primeira casa.

Prêmios e indicações

Ligações externas

Naturais de Forquilhinha
Naturais de Tubarão (Santa Catarina)
Cantores de Santa Catarina
Mórmons do Brasil
Músicos de funk ousadia
Músicos de funk ostentação
Músicos de trap do Brasil
Influenciadores digitais do Brasil
Cantores de língua portuguesa
Filhos adotivos

MC Pipokinha


Cheyenne er et algonkinsprog, der tales af cheyennefolk i Montana og Oklahoma. Sproget er truet med kun 1.920 talere i 2015. Ordenes rækkefølge falder ret frit, og ved substantiv skilles mellem levede og døde ting.

Noter

Sprog i USA

Cheyenne (sprog)


පරණ ඉන්දියාවේ දේශපාලන ව්‍යුහය පෙනෙන පරිදි එය ආරම්භ වී තිබෙන්නේ රානා කියන ඒකක ය භාවිතයෙනි. මුල් කාලයේ මෙයින් ලා ආර්යයන් සමග පැවති ජානා කිහිපයක් සාක්ෂාත් කරගත්හ. ඒවා නම් ආත්ම වශයෙන් සමාජමය බෙදීමට ලක්වුනු සහ එකිනෙකා අතර සටන් ඇති කරගන්නා සහ ආර්යන් නොවන අය බැටලුවන් හරකුන් සමග සටන් කරනා අය ලෙසයි.

ජනපද කියන සාහිත්‍යමය වචනයේ තේරුම  'පය තැබීමට ඉඩ ඇති ගෝත්‍රය ' යනුයි.
පෙර පැවති ජාන නැමැති ෆමින් ජනපදය ලෙස නම පැමිණියේය. මෙහි ප්‍රථම ක්‍රියාවලිය සම්පූර්ණ වුයේ ඔවුන්ගේ කාලයේ දීය වයඹ වැනි බෞද්ධයන් නොමැති පළාත් විවිධ ජනපදවලට දේශසිමා අනුව බෙදා දැමිමා, ජනපද නැගී සිටිමේ රට සදහා මෙම සැම ජනපදයක් ම ශාස්ත්‍රිය ගෝත්‍රයන් පසුව නම් කලා.
බුදුන්ගේ කාලයට ප්‍රථම මෙම සොලොස් මහා ජනපද සදහා කිසිම ඉතිහාසයක් ලබා නොදුනි.

බුද්ධ ධර්මයේ අන්ගුත්තර නිකායේ බොහෝ තැන් වල මෙම ජාතීන් 16 ගැන සදහන් වේ.
1.	තායි
2.	කෝසල
3.	අන්ත
4.	මගද
5.	වප්පි
6.	වල්ල
7.	චේදි
8.	වට්ටා
9.	කුරැ
10.	පන්චල
11.	මච්චල
12.	සූරසේන
13.	අස්සක
14.	අවන්තී
15.	ගාන්ධාර්
16.	කාම්බෝජ
ඉන්දියාව

පරණ ඉන්දියාවේ දේශපාලන ව්‍යුහය


La Schlossbrauerei Irlbach est une brasserie à Irlbach, dans le Land de Bavière.

Histoire
La brasserie existe depuis plus de 500 ans, jusqu'en 1811 dans le cadre du château d'Irlbach, puis sous-traitée et vendue à la famille Poschinger-Bray. Il appartenait à la famille jusqu'à ce qu'il soit revendu à Arcobräu en 2016.

La brasserie est membre de la coopérative Brauring.

Production
La brasserie utilise de l'orge et du blé de sa propre culture, du houblon Holledauer et Tettnanger. L'eau de brassage provient du puits profond de la brasserie.

Les bières sont vendues en bouteilles à capsule couronnée.

La gamme de produits comprend les bières Vollbier Hell, Excellent, Hefe Weissbier Hell, Schlossherrn Weisse Dunkel, Gäuboden Volksfestbier, Winter Festbier, Spezial Dunkel, Pils, Radler, Vollbier Hell sans alcool et Hefe Weissbier sans alcool.

Références

Irlbach
Brasserie ayant son siège en Allemagne
Entreprise ayant son siège en Bavière
Fondation en 1811

Schlossbrauerei Irlbach


Mordecai Marceli Roshwald (n. 5 mai 1921, Drohobîci, Polonia - d. 19 martie 2015, Silver Spring, Maryland, SUA) a fost un profesor universitar și scriitor american.

Biografie
Mordecai Roshwald s-a născut în Drohobîci, în perioada în care regiunea Liov făcea parte din Polonia și a emigrat în anul 1934 în Palestina. Lucrarea sa cea mai faimoasa este Level 7 (1959) (tradusă în limba română sub titlul Ultimatum - ultimele zile ale unui război atomic), un roman science-fiction post-apocaliptic. El este, de asemenea, autorul lucrărilor A Small Arrmageddon (1962) și Dreams and Nightmares: Science and Technology in Myth and Fiction (2008).

Roshwald a fost profesor emerit de științe umaniste la Universitatea din Minnesota și profesor invitat la mai multe universități din întreaga lume.

În ultimii ani ai vieții a trăit în Silver Spring, Maryland, Statele Unite ale Americii.

Referințe

Legături externe

 Mike Strozier, "An Interview With Author Dr. Mordecai Roshwald", Bookpleasures, 22 noiembrie 2009.

Nașteri în 1921
Decese în 2015
Evrei polonezi
Romancieri americani
Scriitori americani de literatură științifico-fantastică
Romancieri din secolul al XX-lea

Mordecai Roshwald


An Carex secta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Francis M.B. Boott. An Carex secta in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Carex

Carex secta


Ernesto Kroch (11 de febrero de 1917, Breslavia - 11 de marzo de 2012, Frankfurt) fue un escritor, sindicalista y activista político germano-uruguayo de extracción comunista.

Biografía
Nacido en 1917 en Alemania, sufrió la persecución nazi e integró la resistencia en contra de dicho régimen. Por tal motivo fue detenido en 1934 y enviado a un campo de concentración en Lichtenburg. Emigró a Yugoslavia y posteriormente a Uruguay en 1938.

Desde la década de 1940 trabajó en la empresa de Julio Berkes como obrero metalúrgico, donde desarrolló una importante labor sindical y política desde las filas del Partido Comunista del Uruguay.

Luego del golpe de Estado de 1973, debió exiliarse y volvió a su país natal. En 1985 al finalizar la dictadura cívico-militar, regresó a Uruguay. Fue fundador de la Casa Bertolt Brecht y un importante escritor.

Bibliografía
 Crónicas del Barrio Sur (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 1987)
 Südamerikanisches Domino. Geschichten von Liebe und Gewalt (Peter Hammer Verlag, Wuppertal. 1987)
 Exil in der Heimat, Heim ins Exil: Erinnerungen aus Europa und Lateinamerika (Dipa-Verlag, Frankfurt. 1990)
 Uruguay. Zwischen Diktatur und Demokratie. Ein lateinamerikanisches Modell? (Frankfurt. 1991)
 Los alemanes del milagro y los otros (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 1993)
 Ilusiones, frustraciones y esperanzas de la izquierda (1996)
 El camino a Sisikon: geografías humanas (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 2000)
 El desafío de la globalización: proceso forzoso o gobernable? (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 2001)
 Patria en el exilio. Exilio en la patria. Recuerdos de Europa y Latinoamérica (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 2003)
 De años oscuros: alumbrando recuerdos (Ediciones de la Banda Oriental, Montevideo. 2008)

Referencias

Nacionalizados de Uruguay
Sindicalistas de Uruguay
Comunistas de Uruguay
Comunistas de Alemania
Emigrantes alemanes hacia Uruguay
Escritores de Uruguay del siglo XX
Escritores de Uruguay del siglo XXI
Escritores de Alemania del siglo XX
Escritores de Alemania del siglo XXI
Escritores masculinos de Uruguay
Traductores del alemán al español
Nacidos en Breslavia

Ernesto Kroch


පරිමිතිය

 සෟජුකොණාස්‍රයේ පරිමිතිය

        තල රෑපය හැදින්වීම
 තල රෑපයන ව‍ටෙ දිග පරිමිතිය වටෙ දිග වෙ.ඒ සදහා රෑපය නිශ්චිත හැඩයක් අවශ්‍ය නොවෙ.
 එය සෟජුකෝණාස්‍රයක්,සමචතුරස්‍රයක්.ත්‍රිකෝණයක් හෝ වෙනත් අවධිමත් රෑපයක් විය හැකිය.
 සෟජුකෝණාස්‍රාකාර පන්ති කාමරයක වටෙ දිග එනමි  පරිමිතිය සෙවීමට ඇතැයි සිතමු.එහි දිග පැති දෙකක් ද,පළල   පැති    දෙකක් ද ඇති බැවින් පළල  සොයා ගත් විට පරිමිතිය ගණනය කර ගත හැකිය.
 දිග දක්වන සංඛ්‍යාව මෙන් දෙගුණයක් ද පළල දක්වන       සංඛයාව මෙන් දෙගුණය ද එකතු කිරීමෙන් හෝ දිග දක්වන
සංඛ්‍යාවෙ එකතුව මෙන් දෙගුණයක් සෙවීමෙන් හෝ පරිමිතිය සෙවිය හැනිය.

<
[[ගොනුව:Html|193*132px|thumbnail|දකුණ|සෟජුකෝණාස්‍රයේ පරිමිතිය]
සෟජුකෝණාස්‍රයේ පරිමිතිය = 2*දිග+2*පළල

උදා-සෟජුකොණාස්‍රයේ දිග 10cm ක් නමි පළල 5cm ක් නමි ස්ජුකොණාස්‍රයේ පරිමිතිය සොයන්න.
        සෟජුකෝණාස්‍රයේ පරිමිතිය = 2*දිග+2*පළල
                                                        = 2*10+2*5
                                                        = 20+10
                                                        = 30cm
සෟජුකොණාස්‍රයේ පරිමිතිය          = 30cm

Perimeter


"The Natural Order" é o vigésimo episódio da terceira temporada da série de televisão de comédia de situação norte-americana 30 Rock, e o 56.° da série em geral. O seu argumento foi co-escrito pela produtora executiva Tina Fey e pelo co-produtor executivo John Riggi, enquanto a realização ficou sob responsabilidade de Scott Ellis. A sua transmissão nos Estados Unidos ocorreu na noite de 30 de Abril de 2009 através da rede de televisão National Broadcasting Company (NBC). Dentre as estrelas convidadas para o episódio, estão inclusas Elaine Stritch, Steve Buscemi, John Cunningham, e John Lutz.

No episódio, o executivo Jack Donaghy (interpretado por Alec Baldwin) descobre que a sua mãe Colleen Donaghy (Stritch) tem tido encontros românticos com um homem casado. Ao mesmo tempo, nos bastidores do TGS with Tracy Jordan, a showrunner Liz Lemon (Tina Fey) informa ao astro Tracy Jordan (Tracy Morgan) que ele não irá mais recebe tratamento preferencial pela equipa, mas não se apercebe que isso se aplica a ela também. Entretanto, a outra estrela do TGS, Jenna Maroney (Jane Krakowski), adopta um gibão e trata-o como se fosse seu próprio filho.

No geral, "The Natural Order" foi recebido com opiniões mistas pelos críticos especialistas em televisão do horário nobre, que condenaram a sua dependência em comédia física mas elogiaram o retorno de Stritch. De acordo com os dados publicados pelo serviço de registo de audiências Nielsen Ratings, o episódio foi assistido em 6,00 milhões de domicílios norte-americanos durante a sua transmissão original e foi-lhe atribuída a classificação de 2,7 e sete de share no perfil demográfico dos telespectadores entre os dezoito aos 49 anos de idade.

Produção

"The Natural Order" é o vigésimo episódio da terceira temporada de 30 Rock. O seu argumento foi co-escrito por Tina Fey e John Riggi. Para Fey, criadora e produtora executiva de 30 Rock que assume ainda as funções de argumentista-chefe e actriz principal, este foi a sua 17.ª a receber crédito de argumentista em um episódio da série, enquanto para Riggi, co-produtor executivo desta temporada que também trabalha como realizador, foi a sua sétima vez. Além disso, foi a segunda e última vez que ambos colaboram em um guião para o seriado, após "The Head and the Hair" (2007). A realização de "The Natural Order" ficou sob a responsabilidade de Scott Ellis, que não realizava um episódio para a série desde "The Break-Up" (2006) na primeira temporada. Esta foi a última vez que Ellis viria a trabalhar na direcção artística de um episódio de 30 Rock.

Este episódio marcou a quinta participação especial da actriz Elaine Stritch em 30 Rock como Collen Donaghy, a mãe de Jack Donaghy. Para o actor Steve Buscemi, foi a sua segunda vez a desempenhar o detetive privado Lenny Wosniak, que apareceu pela primeira vez na série em "The Collection" (2007). Buscemi não só voltaria a participar da série em mais quatro episódios, como também viria a realizar um na terceira temporada e outro na sexta.

O actor e comediante Judah Friedlander, intérprete da personagem Frank Rossitano em 30 Rock, é conhecido pelos seus bonés de camioneiro de marca registada que usa dentro e fora da personagem Frank. Os chapéus normalmente apresentam palavras ou frases curtas estampadas neles. Friedlander afirmou que ele próprio é quem faz os acessórios. Revelou também que "alguns deles são brincadeiras íntimas, e alguns são simplesmente piadas." A ideia veio do persona de Friedlander nas suas apresentações de comédia stand up, nas quais os objectos de adorno estão todos estampados com a escrita "campeão mundial" em línguas e aparências diferentes. Em "The Natural Order," Frank usa bonés que leem "Crop Octagon" e "Drapes Carpet."

Enredo
Com a ajuda do estagiário Kenneth Parcell (Jack McBrayer) e do produtor Pete Hornberger (Scott Adsit), Liz Lemon (Tina Fey) tenta engana Tracy Jordan (Tracy Morgan) a chegar a um ensaio a tempo. Tracy chega sem saber as horas e acusa Liz de racismo e de lhe tratar como uma criança. Então, ela desafia o actor a melhorar o seu comportamento para ser tratado como um adulto, mas ele responde enviando um gibão para o substituir no ensaio, ao qual Jenna Maroney (Jane Krakowski) adota como seu filho, chegando a vestí-lo com diversos trajes e comprando uma boneca para o animal. Porém,  Jenna acidentalmente sacode a cabeça da boneca e é atacada pelo gibão. Como consequência da falta de profissionalismo de Tracy, a argumentista-chefe ameaça-o a chegar a tempo com suas falas memorizadas no dia seguinte, caso ele realmente queira ser tratado sem favoritismos. Tracy rebate agindo profissionalmente, mas convencendo todos a tratarem Liz sem favoritismo também, forçando-a levantar botijas pesadas de água, peidando perto dela e convidando-a a um clube de strip junto com os outros guionistas do TGS. Liz, por sua vez, impede-o de ir ao clube de strip pois ele precisa escrever notas para o guião do próximo episódio do programa. Liz sente-se desconfortável no clube de strip e Tracy odeia escrever a noite toda, levando ambos a concordarem retornar à "ordem natural" das coisas, na qual recebem tratamento preferencial.

Ao mesmo tempo, Jack Donaghy (Alec Baldwin) está preocupado com sua mãe Colleen (Elaine Stritch). Ele diz a Liz que o aniversário do abandono do seu pai Jimmy Donaghy se avizinha, e ele fica com medo do efeito que isso terá em Colleen. Quando Jack chega ao quarto de hotel da sua mãe para levá-la para jantar, descobre que ela está hospedada com um homem de nome Paul (John Cunningham). Preocupado que ela tenha sido enganada por um vigarista no seu momento de luto, Jack pede ao seu investigador particular Lenny Wosniak (Steve Buscemi) para investigar Paul. O investigador não consegue encontrar nada de desagradável no passado do homem, mas informa a Jack sobre o seu casamento, ao qual Jack revela à sua mãe, que já tinha conhecimento e não se importa. Colleen também está surpresa por Jack ter pensado que o aniversário do abandono de Jimmy iria machucá-la, observando que, uma vez, Jimmy foi-se embora na primavera de 1957 e retornou para convidar-lhe a ver Some Like It Hot (1959). Jack comenta sobre isso com Liz e apercebe-se que o filme foi lançado em 1959, impossibilitando Jimmy de ser o seu pai biológico, porque Jack foi concebido em 1958, período no qual Jimmy esteve ausente.

Referências culturais
Juntamente com "The Source Awards," "The Collection," "Jack-Tor" e "Believe in the Stars," "The Natural Order" é um dos vários episódios de 30 Rock que aborda raça. Neste episódio, quando Tracy sai do primeiro ensaio acusando Liz de racismo, ele grita "race card!" e entrega a Liz um cartão redigido com "race card" nele ("jogar o race card" é uma expressão que significa introduzir a questão da raça em um argumento para ganhar vantagem). Durante o desacordo, Tracy também diz que "temos um presidente negro agora," referindo-se a Barack Obama, mas Liz rebate afirmando que ele votou em Ralph Nader. De acordo com o texto Race At The Rock: Race Cards, White Myths, And Postracial America, escrito pelo autor J. Jeremy Wisnewski, esta trama serve como um exemplo de pessoas que "querem ter raça e evadir-se disso também." Tracy quer ser tratado com igualdade, mas também quer continuar se comportando do jeito ao qual está acostumado. Wisnewski diz que no final do episódio, Liz e Tracy, voltando à "ordem natural," finalmente entenderam o conceito de igualdade; ao invés de forçarem as pessoas "a serem equivalentes umas às outras... considerando igualmente os diferentes interesses das pessoas."

Jack diz a Liz que ao proteger a sua mãe desta vez, ao contrário de quando o seu pai partiu, ele pode "consertar o que uma vez deu errado," o que Liz observa ser parte da introdução da série de televisão Quantum Leap. Jack havia escrito um discurso para confrontar Jimmy Donaghy décadas atrás, e tenta atualizá-lo para o seu confronto com Paul. Ele pergunta a Liz quem é "o Nikita Khrushchev de hoje," e ela sugere Simon Cowell, com o qual Jack concorda. Jack também suspeita de Paul porque ele conheceu a sua mãe na Flórida, estado ao qual Jack apelida de "Austrália da América," referindo-se à história da Austrália como uma colónia penal. Kenneth também mostra em um dos passeis da NBC o local onde "Gracie Allen tirou a virgindade de Jack Paar" e Jack revela que uma vez dormiu com Kathy Hilton.

Transmissão e repercussão

Audiência

Nos Estados Unidos, "Larry King" foi transmitido pela primeira vez na noite de 30 de Abril de 2009 pela NBC como o 56.° episódio de 30 Rock. Naquela noite, de acordo com os dados publicados pelo serviço de mediação de audiências Nielsen Ratings, foi assistido por uma média de 6,00 milhões de agregados familiares norte-americanos e recebeu a classificação de 2,9 e sete de share no perfil demográfico dos telespectadores entre os dezoito aos 49 anos de idade. Isso significa que foi visto por 2,9 por cento de todas as pessoas de dezoito a 49 anos de idade, e por sete por cento de todas as pessoas de dezoito a 49 anos de idade que estavam assistindo a televisão no momento da transmissão.

Por entre os outros programas transmitidos no horário nobre da noite de 30 de Abril de 2009, 30 Rock foi o mais visto no perfis demográficos dos telespectadores masculinos entre as idades de dezoito aos 34 e de dezoito aos 49, empatando com Southland e vencendo programas como CSI: Crime Scene Investigation da CBS, Anatomia de Grey da ABC e Hell's Kitchen da Fox. Na semana de 27 de Abril a 3 de Maio de 2009, 30 Rock teve a décima classificação mais alta no perfil demográfico dos telespectadores entre os dezoito aos 49 anos de idade para a NBC.

Análises da crítica

Aly Semigran, analista de televisão da revista electrónica Entertainment Weekly, sentiu que "The Natural Order" não "foi, nem de longe, tão bom" quanto os outros episódios recentes devido à sua "dependência extrema em comédia física óbvia." Na sua análise para o portal britânico IGN, o crítico Robert Canning não assumiu nenhuma posição forte sobre o episódio, expressando que teve "piadas suficientes para torná-lo engraçado, mas nada demais para torná-lo clássico." No entanto, escrevendo para o jornal de entretenimento A.V. Club, o repórter Nathan Rabin foi mais positivo sobre "The Natural Order," ao qual descreveu como um "retorno glorioso à forma." Embora tenha declarado não ter estado empolgado pela trama "meio ridícula (e sem graça, que é o pior pecado)" de Jenna na sua resenha para a coluna televisiva TV Squad do portal AOL, o crítico Bob Sassone sentiu que a rixa entre Liz e Tracy, assim como a batalha entre Jack e sua mãe, "são tramas que sempre são boas para algumas risadas."

Para Alan Sepinwall, colunista de televisão do jornal The Star-Ledger, este "episódio não clássico" conseguiu ser "sólido o suficiente, no final," igualmente mostrando apreço pela história de Jack e a sua mãe, mas comentando que a rivalidade entre Liz e Tracy foi um "acertar ou errar." Bruce Fretts, jornalista da revista de entretenimento TV Guide, viu o episódio como "de longe, um dos fundamentos do seriado de sempre, mesmo com a participação de um gibão vestindo um fato de mariachi. O guião [...] ousa lidar com questões de raça e género de uma perspectiva tipicamente irreverente." Fretts observou ainda que Elaine Stritch e Alec Baldwin "compartilham uma cena surpreendentemente terna quando Colleen exprime ao seu filho: 'Você é o meu bom menino [...] eu te amo até a morte.'"

Ligações externas

30 Rock (3.ª temporada)
Episódios de 2009
Episódios de televisão escritos por Tina Fey
Episódios de televisão escritos por John Riggi

The Natural Order


Mathias Käki Jørgensen (født 8. august 1994 i Frederikshavn) er en dansk skuespiller. Han medvirker i serien Norskov, hvor han her spiller den unge ishockeyspiller, Oliver Bondesen og i serien Sommerdahl, hvor han spiller politibetjenten Benjamin Vestergård.

Han deltog i Vild med dans i 2016, hvor han dansede med Mille Funk. De endte på en femteplads. De er efter programmet blevet kærester.

Mathias Jørgensen har tidligere spillet ishockey for Frederikshavn White Hawks i 1. division.

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra Frederikshavn
Skuespillere fra Danmark

Mathias Käki Jørgensen


Uyuni (Uyu yerli Bolivya halklarından olan Aymaraların dilinde ağıl veya mezarlık anlamındadır ve -ni eki ise iyelik ekidir, yani Uyuni Türkçe'de Ağıllı veya Mezarlıklı anlamına gelir), Bolivya Altiplanosu'nun güneyinde, Departamento Potosí'nde 12.000 nüfuslu bir şehirdir. Ününü,  yakınlarında bulunan Dünya'nın en büyük tuz gölü Salar de Uyuni'ye borçludur.

Uyuni, terk edilmiş bir western şehri gibi görünür. Buna uygun olarak, artık kullanılmayan tren yolu hatları bu görüntüyü pekiştirir. Tarla alanı oluşturma, 3670 m yükseklikteki bu verimsiz doğada pratikte imkânsızdır. Su çok ender bulunurken, buna karşı rüzgâr ve soğuk şehrin karakteristik özelliğidir. Aymara kelimesi Uyuni tercüme edildiğinde "yük hayvanlarının mekanı" anlamına gelir. Yük hayvanları, bölgenin temel geçim kaynağı ve şöhretinin sebebi olan tuzu naklederler. Bu yüzden 160 km uzunluğunda, 135 km genişliğinde, tuz kabuğu 2 ile 7 m arasında değişen yeryüzünün en büyük tuz gölü Salar de Uyuni'ni görmeye sayısız turist gelir. Buna uygun olarak şehir neredeyse yalnızca turizm acentelerinden oluşuyor gibi görünür. Bunların hepsinin günlük programını Salar de Uyuni oluşturur.

Bolivya trenyolu tarihinin etkileyici bir şahidi, şehrin 3 km güneyindeki Cementerio de los Trenes 'dir. Bu "tren mezarlığında" sayısız buharlı lokomotif ve vagon dağılmış bir şekilde paslanmaktadırlar.

Uyuni'den yola çıkarak Laguna Colorado ve Laguna Verde'nin de ziyaret edilebildiği, muhteşem çöl doğasının içinde  etkileyici volkanların olduğu, Bolivya'nın güneybatısına bir tur yapılabilir.

Dış bağlantılar
 WikiMapia Çevrenin uydu görüntüsü
 Detaylı bir seyahat raporu(Alm)
 Çok sayıda fotoğrafların olduğu bir seyahat raporu (Alm)

Kaynakça

Bolivya'daki şehirler

Uyuni


Prospero Mortola fue un artista italiano del  especializado en el dorado y la pintura de retablos, marcos y esculturas.

Se asentó en Madrid, y trabajó en diversas obras de iglesias y de palacios: entre ellas, el dorado del retablo mayor de la iglesia de Meco (1742-1743), la catedral de Toledo (1757) y el palacio de El Pardo (ca. 1770); en este último caso, como dorador y pintor de esculturas a las órdenes del escultor francés Roberto Michel.

Prospero Mortola se casó con Juliana Fernández Ribón, que falleció hacia 1746.

Véase también
 Escultura barroca#La escultura barroca en España
 Policromía
 Imaginería#Escuela castellana
 Estofado
 Pan de oro
 Roberto Michel

Enlaces externos
 Los estucos de Roberto Michel para el Palacio de El Pardo
 La Iglesia Parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Meco - Restauración del Retablo Mayor
 "Documentos para la historia de la pintura española"
 Evolución del órgano español: siglos XVI-XVIII

Pintores de Italia del siglo XVIII

Prospero Mortola


Paul Biya (f. 13. febrúar 1933 undir nafninu Paul Barthélemy Biya'a bi Mvondo) er kamerúnskur stjórnmálamaður sem hefur verið forseti Kamerún frá árinu 1982. Hann var áður forsætisráðherra landsins frá 1975 til 1982. Hann er næstþaulsetnasti sitjandi forseti í heimi (á eftir Teodoro Obiang í Miðbaugs-Gíneu) og samfellt hefur hann setið lengur við völd en nokkur sitjandi þjóðarleiðtogi sem ekki er af konungaættum. Biya er leiðtogi Lýðræðissamkundu kamerúnskrar alþýðu (fr. Rassemblement démocratique du Peuple Camerounais eða RDPC). Hann var kjörinn forseti í sjöunda skiptið árið 2018.

Bakgrunnur
Biya fæddist í þorpinu Mvomeka'a, sem er um 20 km norðaustan við Sangmélima í þáverandi franska Kamerún. Hann gekk í  École nationale d'administration í París og útskrifaðist þaðan með gráðu í alþjóðasamskiptum árið 1961. Biya kvæntist Jeanne-Irène Biya en hún lést árið 1992. Hann kvæntist í annað skipti árið 1994, konu að nafni Chantal Biya, og á með henni tvö börn.

Stjórnmálaferill
Biya varð embættismaður í Kamerún á sjöunda áratugnum eftir að landið hlaut sjálfstæði frá Frakklandi og kleif metorðastigann á stjórnartíð forsetans Ahmadou Ahidjo. Árið 1964 varð hann framkvæmdastjóri á skrifstofu menntamálaráðuneytisins og næsta ár varð hann aðalritari ráðuneytisins. Árið 1967 varð hann framkvæmdastjóri í borgaralegu ráðuneyti forsetans og árið 1968 varð hann jafnframt aðalritari hjá skrifstofu forsetaembættisins. Síðar sama ár var hann útnefndur ráðherra og í júní 1970 var hann hækkaður í tign. Eftir að Kamerún var gert að einingarríki árið 1972 varð hann forsætisráðherra Kamerún þann 30. júní 1975. Í júní 1979 voru tekin upp lög sem kváðu á um að forsætisráðherrann tæki við forsetaembættinu við afsögn forsetans. Ahmadou Ahidjo lýsti yfir afsögn sinni úr forsetaembætti þann 4. nóvember 1982 og Biya tók við af honum sem forseti tveimur dögum síðar.

Þar sem Biya er kristinn og frá suðurhluta Kamerún kom það mörgum í opna skjöldu að Ahidjo hefði valið hann sem eftirmann sinn, en Ahidjo var sjálfur múslimi og frá norðurhluta landsins. Eftir að Biya tók við sem forseti sat Ahidjo áfram sem leiðtogi stjórnarflokksins, Þjóðarbandalags Kamerún (UNC). Biya hlaut sæti í miðstjórn og framkvæmdastjórn flokksins og var kjörinn varaformaður flokksins. Þann 11. desember 1982 fékk hann umboð til að leiða flokkinn í fjarveru Ahidjos. Á fyrstu stjórnarárum Biya héldu þeir Ahidjo tryggð hver við annan en árið 1983 kom til ágreinings milli þeirra. Ahidjo var hrakinn í útlegð til Frakklands og sakaði Biya um valdníðslu og samsæri gegn sér. Þeir sættust aldrei þrátt fyrir milligöngu nokkurra erlendra þjóðarleiðtoga. Þegar Ahidjo sagði af sér sem flokksleiðtogi var Biya kjörinn til að taka við af honum þann 14. september 1983.

Í nóvember 1983 kunngerði Biya að næstu forsetakosningar yrðu haldnar 14. janúar 1984, en áður hafði staðið til að halda þær árið 1985. Biya var eini frambjóðandinn í kosningunum og var kjörinn með 99,98 % atkvæðanna. Í febrúar 1984 var réttað yfir Ahidjo að honum fjarstöddum og hann dæmdur til dauða fyrir að hafa reynt að fremja valdarán árið 1983. Biya lét milda dóminn í lífstíðarfangelsi, sem mörgum þótti merki um veikleika.

Kamerúnski herinn gerði misheppnaða valdaránstilraun gegn Biya þann 6. apríl 1984 eftir að hann tók ákvörðun daginn áður um að leysa upp lýðveldisvarðliðið (fr. Garde républicaine) og skipta meðlimum þess milli annarra deilda hersins. Mat á dauðsföllum í valdaránstilrauninni eru á bilinu 71 upp í allt að 1.000 manns. Flestir uppreisnarmennirnir voru múslimar frá norðurhluta landsins og margir litu á uppreisnina sem tilraun til að endurheimta yfirburði þessa hóps. Biya lagði hins vegar í kjölfarið áherslu á samheldni þjóðarinnar og valdi að kenna múslimum ekki um uppreisnina. Flestir gáfu sér að Ahidjo hefði staðið á bak við valdaránstilraunina og líklega hefði Biya haft veður af henni og hefði leyst upp lýðveldisvarðliðið til að neyða uppreisnarmennina til að láta til skarar skríða fyrr en þeir höfðu áætlað. Þetta kann að hafa stuðlað að því að valdaránið mistókst.

Árið 1985 var stjórnarflokkur landsins endurnefndur Lýðræðissamkunda kamerúnskrar alþýðu (fr. Rassemblement démocratique du Peuple Camerounais eða RDPC) og Biya var kjörinn flokksleiðtogi. Hann var jafnframt endurkjörinn forseti Kamerún þann 24. apríl 1988.

Biya gerði nokkrar tilraunir til að opna stjórnarfar Kamerún, sem leiddi til þess að stjórnarandstöðuflokkar voru leyfðir árið 1990. Biya vann fyrstu forsetakosningar Kamerún eftir innleiðingu fjölflokkakerfisins sem voru haldnar þann 11. október 1992. Hann hlaut 40% atkvæðanna en John Fru Ndi, frambjóðandi jafnaðarmanna, hlaut um 36% og Bello Bouba Maigari 19%. Stjórnarandstaðan mótmælti niðurstöðu kosninganna, sem hún taldi að hefðu einkennst af kosningasvindli. Í forsetakosningum í október 1997, sem stærstu stjórnarandstöðuflokkarnir sniðgengu, var Biya aftur endurkjörinn með 92,6 prósentum atkvæðanna.

Biya var endurkjörinn til annars sjö ára kjörtímabils í forsetakosningum þann 11. október 2004, þar sem hann fékk 70,92 % atkvæða samkvæmt opinberum talningum. Stjórnarandstaðan vændi hann aftur um að hafa haft rangt við.

Eftir endurkjör sitt árið 2004 mátti Biya ekki bjóða sig fram á ný samkvæmt stjórnarskrá Kamerún sem tekin hafði verið upp árið 1996. Í nýársávarpi sínu árið 2008 tilkynnti Biya hins vegar að hann vildi láta breyta stjórnarskráni til að heimila sér að bjóða sig aftur fram árið 2011 og að takmarkanir á embættistíð forsetans væru ólýðræðislegur hemill á þjóðarviljanum. Tilkynningin um fyrirætlanir Biya leiddu til ofbeldisfullra mótmæla í febrúar 2008. Þrátt fyrir þetta féllst kamerúnska þingið á að breyta stjórnarskránni í apríl 2008 og nema úr gildi hámarksfjölda á kjörtímabilum forsetans. Þar sem flokkur Biya var með meirihluta á þinginu voru breytingarnar samþykktar með yfirgnæfandi meirihluta, 157 atkvæðum gegn fimm, auk þess sem 15 þingmenn jafnaðarmanna sniðgengu atkvæðagreiðsluna.

Biya var endurkjörinn í forsetakosningum ársins 2011 með 78 % atkvæðanna. Stjórnarandstaðan kærði kosningarnar til Hæstaréttar en kröfu þeirra um ógildingu þeirra var vísað frá.

Tenglar
 Æviágrip á heimasíðu kamerúnska forsetaembættisins (á frönsku)

Tilvísanir

Forsetar Kamerún
Forsætisráðherrar Kamerún

Paul Biya


بلدية فال دي غالاينيرا , هي بلدية تقع في مقاطعة اليكانتي. جنوب شرق إسبانيا. يبلغ عدد سكانها 632 نسمة.

مراجع

أودية إسبانيا
بلديات لقنت
تضاريس منطقة بلنسية

فال دي غالاينيرا


ජෙරුසලෙම වටලෑම ජෙරුසලෙම් නගරයේ 1187 සැප්තැම්බර් 20 සිට ඔක්තෝබර් 2 වන දින ඉබෙලින්හි බේලියන් විසින් සලදින් ට ජෙරුසලෙම් නගරය බාර දීම දක්වා පැවති වටලෑමකි.

ජෙරුසලෙම වටලෑම (1187)


La  brigade d'aviation tactique est une unité de l'armée de l'air ukrainienne basée à Kulbakino.

La brigade est équipée d'avions d'attaque au sol Sukhoi Su-25 et d'Aero L-39 Albatros pour remplir des missions d'appui aérien rapproché aux forces terrestres ukrainiennes et à la marine ukrainienne. Elle est subordonnée au .

Histoire
La  brigade d'aviation tactique puise ses origines dans le  régiment d'aviation embarquée d'instruction et de recherche de l', fondé en 1976. En 1992, le régiment, basé en Crimée, passe sous drapeau ukrainien pour devenir le  régiment d'aviation d'assaut.

Guerre du Donbass

La  brigade est engagée dans les combats contre les séparatistes pro-russes du Donbass depuis 2014. Dans ces combats, l'unité enregistre sa première perte matérielle lorsqu'un Su-25 est détruit dans un accident d'atterrissage à l'aéroport international de Dnipro le .

Le 16 du même mois cependant, un autre Su-25 est abattu par un missile au-dessus d'Amvrossiïvka, là encore sans dommage pour le pilote qui réussit à s'éjecter. , le porte-parole du Conseil de défense et de sécurité nationale d'Ukraine déclare à cette occasion que l'appareil a été abattu par un avion de chasse russe Mikoyan-Gourevitch MiG-29.

Le , deux autres Su-25 de la  brigade sont abattus dans la zone tenue par les séparatistes autour de Saour-Mogyla. Les autorités ukrainiennes ont affirmé que les deux appareils ont été touchées par des missiles antiaériens à longue portée lancés depuis la Russie. Le premier ministre ukrainien, Arseni Iatseniouk déclare plus tard dans une interview que l'un des avions d'attaque avait probablement été abattu par un missile air-air.

Le 29 août 2014, deux Su-25, dont l'un piloté par  (qui sera accusé par la Russie d'avoir abattu le vol MH17) sont pris pour cible par des missiles sol-air près de Starobecheve pendant une mission d'attaque au sol lors de la bataille d'Ilovaisk. Voloshyn est touché et abattu. Il réussit cependant à rejoindre le territoire ukrainien après avoir passé quatre jours dans les lignes séparatistes.

La  brigade subit deux pertes supplémentaires en 2015 et 2016, mortelle pour la première cette fois. Le  un pilote se tue en percutant des lignes à haute tension, et le  un Su-25 est détruit lors d'un accident de décollage sur la base aérienne de Starokostiantyniv.

Invasion de l'Ukraine

Comme tout le reste des forces aériennes ukrainiennes, la base de la  brigade à Nikolaïev-Koulbakino est frappée par les premières attaques russes qui touchent des dépôts de carburants et de munitions, ce qui entraîne le déplacement de l'unité sur d'autres terrains d'aviation.

Au commencement de l'invasion russe de l'Ukraine en 2022, la  brigade d'aviation tactique aligne uniquement des Soukhoï Su-25 : 1 Su-25, 13 Su-25M1, 5 Su-25M1K, 3 Su-25UBM1, 2 Su-25UBM1K.

En plus de ces pertes identifiables, la  brigade d'aviation tactique a perdu au combat ou dans des accidents 2 pilotes capturés et 7 tués (dont Oleksandr Korpan ou , le chef du renseignement de la brigade) ainsi que douze autres appareils, notamment un Su-25 abattu par le groupe paramilitaire Wagner pendant la bataille de Bakhmout, au début de l'année 2023.

Organisation

 Commandement
  escadron d'aviation
  escadron d'aviation
  escadron d'aviation
 Bataillon de communications et d'ingénierie radio
 Bataillon de soutien technique d'aérodrome :
 Compagnie technique
 Compagnie de maintenance des aérodromes
 Bataillon de sécurité
 Compagnies de garde
 Section d'artillerie anti-aérienne
 Section du Génie
 Section d'incendie
 Unité médicale

Notes et références

Force aérienne ukrainienne
Unité ou formation militaire créée en 1992

299e brigade d'aviation tactique


Peking Universitet (forkortet PKU, i folkemunde kendt som Beida) er et stort forskningsuniversitet i Beijing, Kina, og medlem af gruppen C9 League, der er eliteuniversiteter i landet. Det er det første moderne nationale universitet i Kina og blev grundlagt i slutningen af Qing-dynastiet i 1898 som det Kejserlige Peking Universitet og var efterfølgeren til Guozijian, eller Imperial College. Universitets engelske navn bruger den ældre transliteration af "Beijing", der stort set er udgået af brug i alle andre sammenhæng.

Igennem hele universitetets historie har det spillet en vigtig rolle "i centrum af store intellektuelle bevægelser" i Kina. Fra begyndelsen af 1920 blev univeristetet centrum for landets spirende progressive bevægelser. Ansatte på fakulteterne og studerende spillede vigtige rolle i både Ny kultur-bevæglesen, 4. maj-bevægelsen og flere andre vigtige kulturelle og sociopolitiske begivenheder i en sådan grad at universitetets historie er blevet tæt forbundet med det moderne Kina. Peking Universitet har uddannet og haft mange prominente kinesiske personligheder inklusive Mao Zedong, Lu Xun, Gu Hongming, Hu Shi, Mao Dun, Li Dazhao, Chen Duxiu og den nuværende premierminister Li Keqiang.

I 2018 blev Peking Universitet gentagne gange rangeret som en af de to bedste akademiske institutioner i Kina, sammen med det nærliggende Tsinghua Universitet. Det er blandt de mest selektive universiteter for bachelorstuderende i Kina og det har en af de eneste linjer for liberal kunst i Asien. Det er en Klasse A-institution under det nationale Dobbelt Førsteklasses Universitets-program.

Peking Universitets fakultetsansatte inkluderer 76 medlemmer af Det kinesiske videnskabsakademi, 19 medlemmer af det kinesiske ingeniørakademi og 25 medlemmer af World Academy of Sciences. Peking Universitets Bibliotek er et af de største biblioteker i verden med over 8 millioner udgivelser. Universitetets driver også PKU Hall, et professionelt scenekunst-center og Arthur M. Sackler Museum of Arts and Archaeology. Peking Universitets tilhørende Founder Corporation er det største tilknyttede selskab i Kina med værdier til en værdi af 239,3 mia renminbi i 2016. Peking Universitet er særlig kendt for deres campus-område og den traditionelle kinesiske arkitektur.

Gallery

Referencer

Universiteter i Kina
Beijing
Etableret i 1898

Peking Universitet


Eugène Anarella est un auteur de chansons corses connues et interprétées par des chanteurs célèbres en Corse comme Charles Rocchi et Antoine Ciosi comme l'atteste Dominique Lanzalavi dans son livre paru aux éditions Albiana, Cabarets corses au temps des guitares et le journal A Piazzetta..

Biographie
Eugène Martin Anarella est né à Bastia le 8 mai 1917, et mort à Marseille le 4 février 1980. Fils d'un marin, Sébastien Anarella et d'une couturière Marie Lucie Pontinelli, il a passé son enfance dans le quartier où se trouve la place du marché à Bastia, puis comme son père, il est devenu marin, il s'est installé à Marseille au quartier de la Joliette.

Chansons
Anarella a écrit de nombreuses chansons, essentiellement dans les années 1960. On en trouve neuf sur le moteur de recherche en ligne de la SACEM. En voici la liste :
 Macchiarone (Chanson inédite)
 Libecciu Corsu
 Serenata à tè Maria
 Tango di Furiani
 I Stradaghi (I Stradaghji, dans l'orthographe actuelle)
 Amigu Mulateru (Amicu mulatteru)
 Spunta u sole in Bastia
 A Falada di Ficaghiola (A Falata di Ficaghjola)
 U Campanile di San Guiva (U Campanile di San Ghjuvà)
Absente du moteur

 Racontami Bastia (Chanson inédite)

Bastia
Comme le fait remarquer le journal en langue corse A Piazzetta du 2 juillet 2017, plusieurs chansons portent sur la ville de Bastia : U Campanile di San Ghjuvà qui évoque l'église Saint Jean Baptiste de Bastia mais aussi l'ensemble de la ville, A Falata di a Ficaghjola qui décrit le chemin qui descend à la plage de Bastia : a Ficaghjola. On peut ajouter Spunta u sole in Bastia ou encore le Tango di Furiani.

Voici ce que nous dit le journal A Piazzetta : « E canzone d'Eugène Annarella. Una piazzetta in citatella porta u nome di l'autore di sti capidopera chì sò « U campanile di San Ghjuvà » è « A Falata di Ficaghjola ». Hè Carlu Rocchi chì l'hà pupularizati. » (Traduction française de la citation : Les chansons d'Eugène Anarella. Une place de la Citadelle porte le nom de l'auteur de ces chefs-d'œuvre que sont « U campanile di San Ghjuvà » et « A Falata di Ficaghjola ». C'est Charles Rocchi qui les a popularisées.)

Une émission de radio Un ghjornu, una canzona de Marcandria Castellani sur France Bleu RCFM le jeudi 20 mai 2021 évoque en langue corse le génie d'Eugène Anarella pour parler de Bastia.

Citation de Un ghjornu, una canzona : Charles Rocchi - U campanile di San Ghjuvà : « U campanile di San Ghjuvà di Carlu Rocchi. A canzona hè una de e numerose opare di Eugène Anarella. St'autore compositore nasce in Bastia in 1917 è lascia daretta ellu i più belli canti in onore di a cità Bastiaccia. » ( Traduction en langue française : U campanile di San Ghjuvà de Charles Rocchi. La chanson est l'une des nombreuses œuvres d'Eugène Anarella. Cet auteur compositeur nait à Bastia en 1917 et laisse derrière lui les plus beaux chants en l'honneur de la ville de Bastia.)

Un article d'Arritti du 30 juillet 2022, hebdomadaire en langue corse évoque également les chansons sur le thème de la ville de Bastia, il publie le texte de l'une d'entre elles « U campanile di San Ghjuvà » Voici ce que dit l'article : « Eccu un cantu ch'hà viculatu parechje generazioni bastiaccie. Unu di i più belli canti di Corsica da a so ochjata ver di un passatu di tradizioni è di vita bastiaccia. Hè statu scrittu da l'autore cumpunitore Eugène Martin Anarella (1917-1980), cunnisciutu per tante canzone celebre, da u Campanile di San'Ghjuvà à a Falata di Ficaghjola, Serenata à tè Maria, Amicu Mulatteru… Figliolu di u Mercà, Eugeniu Anarella ci hà lacatu un veru tesoru di cultura, ch'hè statu ripigliatu da Carlu Rocchi, po da tanti canterini dapoi.

E so òpere sò un magnìficu umagiu à a cità di Bastia ! » (Traduction française de la citation : Voici un chant qui a bercé plusieurs générations bastiaises. Un des plus beaux chants de Corse qui donne son point de vue sur un passé de traditions et de vie bastiaise. Il a été écrit par l'auteur compositeur Eugène Anarella (1917-1980), connu par tant de chansons célèbres,  u Campanile di San'Ghjuvà, a Falata di Ficaghjola, Serenata à tè Maria, Amicu Mulatteru… Fils de la place du marché, Eugène Anarella nous a laissé un véritable trésor de culture, qui a été repris par Charles Rocchi puis par tant de chanteurs depuis.)

Son œuvre sur Bastia a valu à Anarella la reconnaissance de la ville: le 13 décembre 2013, une place portant son nom est inaugurée.

Bibliographie

Livres
Cantu nustrale de Ghjermana de Zerbi aux éditions Albiana, il s'agit d'un recueil de chansons corses avec partitions. Deux chansons d'Anarella y sont présentes : U campanile di San Ghjuvà pages 187 et 188 de la troisième édition, et A Falata di Ficaghjola pages 186 et 187. Ce livre est mis à disposition pour la lecture en ligne par la médiathèque culturelle de la Corse et des Corses.

Dans Cabaret corses au temps des guitares éditions Albiana, Dominique Lanzalavi, parlant des moments festifs et musicaux qui prédominent dans cette époque des cabarets qu'il décrit évoque l'une des chansons d'Anarella : page 19 « L'auteur bastiais Eugène Anarella a très bien retranscrit cette atmosphère dans sa célèbre chanson U Campanile di San Ghjuvà:  A sera à u chjar di luna/O quella do venite à facà/ Chitarra è mandulina/Un serinant pudete ascultà/O quanta alegria in Bastia canta e sona/Ancu u libecciu fischjerà/Sopra u campanile di San Ghjuvà... »

Dans l'île d'à côté, Paul Silvani fait un parallèle entre la célèbre chanson Solenzara, écrite par Dominique Marfisi, qu'il qualifie de tube, et U Campanile di San Ghjuvà, d'Eugène Anarella, interprétée par Charles Rocchi : « « Solenzara » devient antienne – un tube dans le langage moderne – et, pendant quelques années, on n'entendra plus qu'elle, ici comme ailleurs puisque Enrico Macias l'a inscrite à son répertoire. Au point qu'en août 62, Charles Rocchi – qui a déjà conquis la notoriété – contre-attaque avec « U campanile di San Ghjuvà » et lance par boutade : « Ah ! ne me parlez plus de Solenzara... » »

Journaux
Le journal de la ville de Bastia de janvier 2014 rend compte de l'inauguration de la Piazzetta Anarella en page 2. On lira dans cet article que Eugène Anarella a écrit de nombreuses chansons dont certaines sont à la gloire de Bastia justifiant ainsi cet hommage rendu par la ville.

Discographie

Disques
Eugène Anarella est présent sur de nombreux disques (vinyles 45 et 33 tours et CD), la liste proposée ci-dessous n'est pas exhaustive.

Disques de Charles Rocchi
 U Corsu
 Le Tango di Furiani, Serenata à tè Maria, Amigu Mulateru, Spunta u sole in Bastia
 30 ans de succès
 Mes chansons préférées; Florilège.

Disques d'Antoine Ciosi
 Cursichella
 In Bastia : Corsica
 Le prisonnier
 Corsica nostra;

Autres disques
 La Corse d'hier et d'aujourd'hui (Michel Marty)
 Célèbres chansons corses (Yana Ricci)
 Guitares jubilé : 25 ans de guitare
 Corsicarama : les plus grands succès corses par leurs créateurs
 Les guitares à Paulo
 C'est toute la Corse.

Références

Liens externes

Naissance en mai 1917
Naissance à Bastia
Décès à Marseille
Décès en février 1980
Auteur-compositeur français
Décès à 62 ans

Eugène Anarella


Die Wettfahrtregeln beim Segeln () regeln das Verhalten während Segel-, Kite-, Windsurf- und Modellbootregatten. Sie werden alle vier Jahre (nach den Olympischen Spielen) von World Sailing aktualisiert. Die aktuelle Ausgabe (2021–2024) trat am 1. Januar 2021 in Kraft.

Es existieren 92 Regeln, die in 7 Teile gegliedert sind. Davon ist der Teil 5 weiter in die Abschnitte A bis D unterteilt:

 Grundregeln
 Begegnung von Booten
 Durchführung einer Wettfahrt
 Weitere Erfordernisse in einer Wettfahrt
 Proteste, Wiedergutmachung, Anhörungen, Fehlverhalten und Berufungen (Abschnitte A bis D)
 Meldung und Qualifikation
 Veranstaltung von Wettfahrten

Darüber hinaus gibt es die Anhänge A bis T (ohne I, K, L, O und Q).

Literatur

Weblinks

!
Sportrecht

Wettfahrtregeln (Segeln)


Eine F-Algebra ist eine Struktur, welche allein auf Funktoreigenschaften beruht.

Dual zum Begriff der F-Algebra ist der der F-Koalgebra

Definition
Es sei  eine Kategorie und  ein Funktor. Jeder -Morphismus  ist dann eine -Algebra. Das Objekt  heißt Träger von .

Homomorphismen
Sind  und  -Algebren in , so heißt ein Morphismus  in  mit der Eigenschaft  Homomorphismus von  nach .

Initiale F-Algebren
Die Homomorphismen zwischen -Algebren zu einem festen Funktor  bilden ihrerseits wieder eine Kategorie, in der die Objekte -Algebren sind. Ein initiales Objekt dieser Kategorie heißt initiale -Algebra. Ist  initial, so ist  als -Algebra isomorph zu , wie das Diagramm

zeigt. Es sei  der einzige Homomorphismus von  nach . Deshalb kommutiert das linke Rechteck. Das rechte kommutiert trivialerweise. Somit kommutiert das äußere Rechteck und  ist ein -Algebra-Homomorphismus von  nach . Da  aber initial ist, muss  sein. Andererseits ist aufgrund des linken Rechtecks und der soeben gefundenen Gleichung .

Die Bedeutung initialer -Algebren liegt nun darin, dass gewisse  rekursive Strukturen in geordneter Weise abgebildet werden können. Ist nämlich  eine initiale -Algebra, und  eine beliebige andere -Algebra, so existiert  und es gibt genau einen Morphismus , der Lösung der Gleichung  ist. Dieser heißt Katamorphismus.

Existenzsätze für initiale Algebren
 In SetC, der Kategorie abzählbarer Mengen und Funktionen, existiert zu jedem Endofunktor  eine initiale Algebra.
 In RelC, der Kategorie abzählbarer Mengen und Relationen, existiert zu jedem Endofunktor  eine initiale Algebra.

Literatur
Adámek et al.: Initial algebras and terminal coalgebras: a survey

B. Jacobs, J.Rutten: A Tutorial on (Co) Algebras and (Co) Induction. Bulletin of the European Association for Theoretical Computer Science (PDF-Datei; 426 kB), vol. 62, 1997

Kategorientheorie

F-Algebra


Le tournoi de hockey sur glace féminin aux Jeux olympiques de Turin a eu lieu du 11 au .

Qualifications

Tournoi olympique

Groupe A

Groupe B

Phase finale

Demi-finales

Petite finale

Finale

Place d'honneurs

Poule de classement 5/8

Match pour la

Match pour la  place

Bilan et distinctions

Meilleurs marqueuses

Classement final

Équipes engagées et alignements

Allemagne

Canada

États-Unis

Finlande

Italie

Russie

Suède

Suisse

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Hockey sur glace aux Jeux olympiques d'hiver de 2006

Tournoi féminin de hockey sur glace aux Jeux olympiques d'hiver de 2006


The Battle of Paris may refer to:

Battle of Paris (1814), military engagement during the Napoleonic Wars
Battle of Paris, nickname for a football match played between Paris Saint-Germain and Olympique de Marseille on 13 September 2020
Liberation of Paris (1944), military engagement during the Second World War

See also
Paris attacks (disambiguation)
Siege of Paris (disambiguation)

Battle of Paris


Catalogue raisonnéer en omfattende værkfortegnelse om en kunstners værker med oplysninger om værkerne.

For at være en catalogue raisonné må den indeholde (for hvert værk):

 Afbildning (I dag: fotografi) eller klar beskrivelse til identifikation af det.
 Materiale(r).
 Hvor har værket været før (tidligere ejere, udstillet osv.)
 Litteratur om værket.
 Størrelse.
 Tilstand.
 Bemærkninger til værket (godt, dårlig, forfalsket?)
 Introduktion i form af kort omtale af kunstnerens liv, uden at være en komplet biografi.
 Signatureksempler.
 Indeks over alle værker:
 Hvor værkerne befinder sig per dato.
 Fortegnelse over akademikere som har omtalt kunstneren og værkerne.

Noter

Kunsthistorie

Catalogue raisonné