Pervez Mody (* 1968 in Bombay, heute Mumbai) ist ein in Deutschland lebender Konzertpianist. Sein Repertoire umfasst sowohl die traditionelle Klavierliteratur als auch selten gespielte Werke, ebenso bietet er auf seinen Konzerten regelmäßig eigene Bearbeitungen dar. Seit 2012 ist Pervez Mody Steinway-Artist.

Leben
Mody erhielt im Alter von vier Jahren erste pianistische Förderung und Ausbildung durch seine Lehrerinnen Feroza Dubash Labonne und Farida Dubash. Diese prägten stark seine musikalischen Interpretationen und sein Verständnis für klassische Musik.

Er spielte in jungen Jahren bei verschiedenen Musikwettbewerben und Konzertauftritten, bevor er als Stipendiat am Tschaikovskykonservatorium in Moskau bei Margarita Fyodorova das Musikstudium aufnahm. Sie brachte ihm insbesondere die Werke von Alexander Skrjabin nahe.

Nach Studienabschluss in Moskau mit dem Diplom "Master of Fine Arts" sowohl als Solist als auch im Fach Kammermusik und Liedbegleitung absolvierte er – wiederum als Stipendiat – ein Aufbaustudium an der Hochschule für Musik in Karlsruhe bei Fanny Solter und Miguel Proenca. Meisterklassen absolvierte er unter Sontraud Speidel und Eduardo Hubert.

Er folgte Einladungen zu Konzerten und Festivals in Europa, Asien und Südamerika solistisch mit und ohne Orchester sowie in Kammermusikformationen, so auch bei "Martha Argerich & Friends".

Pervez Mody spielte Klavierkonzerte mit Orchester, trat in Kammermusikformationen und Klavierduos auf und veröffentlichte Tonträger, unter anderem spielt er das Klavierwerk von Alexander Skrjabin für das Label Thorofon ein.

Seit 2016 steht er in einem mehrjährigen Konzertzyklus mit dem Gesamtklavierwerk von Ludwig van Beethoven.
Mit der Violinistin Isabel Steinbach gründete er das "Duo Appassionata" und spielte im Duo im Jahr 2012 skandinavische Sonaten mit Werken von Christian Sinding, Niels Gade und Edvard Grieg ein.

Er war verschiedentlich als Jurymitglied tätig, unter anderem beim "Internationalen Klavierwettbewerb" in Huesca und unterrichtete Meisterklassen in Deutschland, Argentinien und Indien.
Seit 2012 gehört Pervez Mody zu den Steinway-Artists.

Während der Corona-Pandemie im Jahr 2020 veröffentlichte Pervez Mody im Zuge des WeLive Musikfestivals einen Konzertfilm, in welchem er Werke von Alexander Skrjabin und Frederic Chopin vor insgesamt zehn Kameras aufführte. Der Film wurde unter anderem von Steinway&Sons präsentiert und am Veröffentlichungstag über 30.000 Mal auf Facebook und YouTube angesehen. Das Musikmagazin Musix bezeichnete die Performance von Pervez Mody als "Weltklasse", das Fachmagazin PianoNews schrieb von einem "beeindruckenden Konzertfilm".

Diskografie
 Alexander Skrjabin – Interpr.: Pervez Mody –  Erschienen bei Bella Musica in Bühl, 2010
 Dia Succari, composer from my Aleppo. Erschienen bei Kateb in Berlin, 2010 – Interpr.: Anne Salié [Kl]. Ziad Hakim [Kl]. Ulugbek Palvanov, [Kl]. Sevki Karayel, [Kl]. Xenia Kourkoumeli, [Kl]. Desislava Shtereva, [Kl]. Sibylle Briner, [Kl]. Katarina Pipovic-Misic, [Kl]. Daniela Hlinkova, [Kl]. Lala Issakowa, [Kl]. Vera Osmankulova, [Kl]. Pervez Mody, [Kl]. Jaques Ammon, [Kl]. Ramune Neris, [Kl]. Iwan Urlwalov, [Kl]. Sawami Kiyushi, [Kl]. Dania Al Tabbaa, [Kl]. Racha Arodaky, [Kl]. Gaswan Zerikly, [Kl]. Patrick Lechner, [Kl]. Dagmar Muñiz, [Kl]. Andrea Maggiora [Kl]

Weblinks

 Website von Pervez Mody
 Pervez Mody auf der Website des Instituts für Bildnerisches Denken
 https://eu.steinway.com/de/kuenstler-konzerte/kuenstler-details/pervez-mody/
 https://www.klassika.info/Komponisten/Scriabin/Notturno/005/index.html

Einzelnachweise

Klassischer Pianist
Inder
Geboren 1968
Mann

Pervez Mody


Agrilus dolorosus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Théry, 1947.

Referências

dolorosus

Agrilus dolorosus


Druga sezona televizijske serije Pravi detektiv, američke kriminalističke drame čiji je autor Nic Pizzolatto, svoju je premijeru imala 21. lipnja 2015. godine na kabelskoj mreži HBO. U drugoj sezoni glavne uloge imali su Colin Farrell, Rachel McAdams, Taylor Kitsch, Kelly Reilly i Vince Vaughn. Kao i prva, druga se sezona sastoji od ukupno osam nastavaka, a s prikazivanjem je izvorno završila 9. kolovoza 2015. godine.

Radnja druge sezone serije odvija se u Kaliforniji, a prati isprepletene priče policijskih službenika iz triju različitih odjela. Kada policajac i ratni veteran Paul Woodrough (Kitsch) pronađe leš korumpirana gradskoga službenika Bena Casperea, detektiv policijskoga odjela gradića Vinci, Raymond Ray Velcoro (Farrell) i narednica šerifova ureda okruga Venture, Antigona Ani Bezzerides (McAdams) započinju istragu ubojstva. Istodobno, bivši kriminalac Francis Frank Semyon (Vaughn) pokušava ozakoniti svoj posao uz pomoć supruge Jordan (Reilly) ulaganjem u projekt željeznice koji je nadgledao Caspere. Međutim, zbog Caspereova ubojstva, Semyon je izgubio sav svoj uloženi novac pa započinje samostalnu istragu.

Glumačka postava

Glavni likovi
 Colin Farrell kao detektiv Raymond Ray Velcoro, policajac s mafijaškom povezanosti koji vodi bitku između odanosti svojim korumpiranim nadređenima u policiji i mafijašu pod čijom se patronažom nalazi.
 Rachel McAdams kao detektivka i narednica Antigona Ani Bezzerides, agentica šerifovog ureda okruga Venture koju muče osobne stvari povezane s njezinom obitelji i ovisništvom o kocki i alkoholu.
 Taylor Kitsch kao policajac Paul Woodrugh, službenik i ratni veteran koji je neko vrijeme radio za vojnog privatnika zbog čega je postao umiješan u ratne zločine.
 Kelly Reilly kao Jordan Semyon, supruga Franka Semyona koja se istodobno mora boriti ne samo s vlastitim životnim izborima, nego i s Frankovim.
 Vince Vaughn kao Francis Frank Semyon, kriminalac i poduzetnik koji bi mogao izgubiti životno bogatstvo nakon što je leš njegova partnera pronađen uz autocestu.

Sporedni likovi

 Ritchie Coster kao gradonačelnik Austin Chessani
 Christopher James Baker kao Blake Churchman
 Afemo Omilami kao policijski upravitelj Holloway
 Michael Irby kao detektiv Elvis Ilinca
 Leven Rambin kao Athena Bezzerides
 Abigail Spencer kao Gena Brune
 Lolita Davidovich kao Cynthia Woodrugh
 James Frain kao poručnik Kevin Burris
 Riley Smith kao Steve Mercer
 Adria Arjona kao Emily
 Michael Hyatt kao Katherine Davis
 Yara Martinez kao Felicia
 Christian Campbell kao Richard Brune
 Jon Lindstrom kao Jacob McCandless
 Emily Rios kao Betty Chessani
 Vinicius Machado kao Tony Chessani
 Ronnie Gene Blevins kao Stan
 Timothy V. Murphy kao Osip Agranov
 C. S. Lee kao Richard Geldof, državni odvjetnik
 Chris Kerson kao Nails
 Rick Springfield kao dr. Irving Pitlor
 Ashley Hinshaw kao Lacey Lindel
 W. Earl Brown kao detektiv Teague Dixon
 David Morse as Eliot Bezzerides, Anin otuđeni otac
 Gabriel Luna kao Miguel Gilb
 Fred Ward kao Eddie Velcoro

Epizode

Proizvodnja
U siječnju 2014. godine Pizzolatto je potpisao dvogodišnji ugovor za produženje prikazivanja serije s HBO-om čime je sama serija obnovljena za dodatne dvije sezone. Kao i prethodna sezona, ova se također sastoji od osam epizoda čiji je scenarist Pizzolatto. Međutim, za razliku od prve sezone, režija epizoda u drugoj sezoni povjerena je različitim ljudima; Justin Lin režirao je prve dvije epizode, a u srpnju 2014. godine William Friedkin se razmatrao za režiju kasnijih. Fukunaga, redatelj svih epizoda prve sezone, u drugoj se sezoni nije vratio kao režiser, već kao izvršni producent skupa s McConaugheyjem i Harrelsonom. Pizzolatto je u scenaristički projekt doveo književnika Scotta Lassera koji mu je pomogao napisati razvoj priče drugog dijela druge sezone.

Ekipa serije
Zbog velikoga uspjeha prve sezone serije te najave druge u medijima su se pojavljivali napisi o novoj glumačkoj postavi. U jednome trenutku spominjana su imena poput Cate Blanchett, Josha Brolina, Joaquina Phoenixa, Garretta Hedlunda, Michaela Fassbendera, Jessice Chastain, Christiana Balea, Elisabeth Moss i Brada Pitta. Prvo veće glumačko ime koje je službeno potvrđeno bilo je ono Colina Farrella kao Raya Velcoroa, a koje je objavljeno u rujnu 2014. godine u razgovoru sa Sunday Worldom. Krajem mjeseca potvrđeno je i ime Vincea Vaughna u ulozi Franka Semyona. Do studenog mjeseca glavnoj glumačkoj postavi pridružili su se Rachel McAdams, Taylor Kitsch i Kelly Reilly.

Snimanje
Kao mjesto radnje druge sezone izabrana je Kalifornija. Producentima je bilo natuknuto izbjegavanje snimanja u samomu gradu pa su se usredotočili na rubna područja te države kako bi "uhvatili određenu ambijentalnu psiho-sferu". Proizvodnja druge sezone započela je u studenome 2014. godine.

Glazba
T Bone Burnett u drugoj se sezoni vratio kao glavni skladatelj, a sama glazba puno je više elektronička od prethodne. Burnett je istaknuo da je drugo mjesto radnje (Kalifornija umjesto Louisiane) utjecalo na način pisanja glazbe. Pjesma "Nevermind" (Zanemari) autora Leonarda Cohena korištena je u uvodnoj špici svake epizode. Sama pjesma uzeta je s Cohenova albuma Popular Problems objavljena 2014. godine. Riječi pjesme u svakoj epizodi su drukčije, uzete iz različitih kitica Cohenove pjesme. Kroz cijelu sezonu korištena je glazba autorice Lere Lynn, a pjesma "The Only Thing Worth Fighting For" koju je ona skladala skupa s Burnettom i Rosanne Cash upotrijebljena je u službenoj najavi za drugu sezonu. Lynn je surađivala s Burnettom na stvaranju nekoliko izvornih pjesama za samu seriju uz naputke Nica Pizzolatta o riječima i sadržaju pjesama. Lynn je također i odglumila pjevačicu u baru u drugoj sezoni u kojem je otpjevala nekoliko svojih pjesama, uključujući i "My Least Favorite Life" koju je napisala Cash.

Teme i utjecaji
Kao i u prvoj sezoni, i u drugoj je jedna od središnjih tema muškost. Todd VanDerWerff s Mrežne stranice Vox istaknuo je: "...iznad svega drugoga, serija Pravi detektiv želi istražiti ulogu muškarca u društvu". Isti autor nastavlja: "Ipak, ako uzmemo u obzir da je prva sezona već istražila tu temu, druga sezona je otišla još dalje u svojoj opsesiji i to do te mjere da je lik Ani kojeg tumači Rachel McAdams uvelike određen njezinim odbijanjem puno otvorenije i tradicionalnije 'feminističke' New Age filozofije njezina oca te prigrljivanjem otežalog, tradicijskog "muškastog" života emotivno zatvorena policijskoga službenika". VanDerWerff također nadodaje da se sve troje glavnih muških likova u drugoj sezoni serije bori s problemima vlastite muškosti: "Ray se čini izmučenim zbog toga što mora živjeti u ovome svijetu s kojim ne dijeli nikakve ideale; Frank pokušava utabati plemenit, muški put na način da svoj mračan i prljav posao ozakoni; Paul uglavnom slijedi tipičnu priču muškarca koji ne može samom sebi priznati da je homoseksualac i na sve načine pokušava zatomiti vlastite porive".

Priznanja

Kritike
Druga sezona serije Pravi detektiv dobila je pomiješane kritike. Hvaljene se glumačke izvedbe Farrella, McAdams i Kitscha, fotografija i akcijske sekvence. Međutim, mnogi kritičari smatrali su da je sama sezona dosta slabija od prethodne. Negativne kritike uglavnom su se usredotočile na previše uvijen zaplet i dijaloge. Na mrežnoj stranici Rotten Tomates sezona je dobila 64% pozitivnih ocjena temeljenih na 72 zaprimljena teksta uz prosječnu ocjenu 6,6/10. Zajedničko mišljenje kritičara te stranice glasi: Druga sezona 'Pravog detektiva' sasvim lijepo stoji kao samostalna policijska drama, u kojoj nekoliko nezaboravnih trenutaka i rezonantnih odnosa nadilaze predvidljive zaplete. Na drugoj internetskoj stranici, Metacritic, druga sezona ima prosječnu ocjenu 61/100 temeljenu na 41 zaprimljenom tekstu.

David Hinckley iz New York Dailyja dao je drugoj sezoni pozitivnu ocjenu i napisao: Još uvijek je to serija koja gledatelje tjera na fraze kao što su 'zlatno doba televizijske drame''' te nadodao da se druga sezona 'Pravog detektiva' uistinu razlikuje od svoje prethodnice što je dobra stvar. Hank Stuever iz Washington Posta također je dao uglavnom pozitivnu kritiku drugoj sezoni, nahvalivši glumačke izvedbe i nadodao: Još uvijek postoji nešto jezivo i uzbudljivo u 'Pravom detektivu', ali također i očaravajuće - nesavršena je to sezona, ali svejedno dobro snimljena.

Brian Lowry iz Varietyja dao je drugoj sezoni pomiješanu kritiku: Premda uglavnom gledljiva, ovdje se čini da je inspiracija koja je prvu sezonu učinila opsesijom za gledatelje lagano nestala iz proze Nica Pizzolatta.

Sean T. Collins iz Rollin Stonea drugoj je sezoni dao negativnu ocjenu i opisao ju kao seriju koju je najlakše mrziti ove godine i nadodao da se radi o protraćenoj prilici Nica Pizzolatta.

Mnogi ugledni mediji poput Varietyja, New York Posta, Newsdaya i TV Guidea proglasili su drugu sezonu jednim od najgorih televizijskih programa 2015. godine.

 Nagrade
Na 6. dodjeli nagrade televizijskih kritičara, Rachel McAdams zaradila je nominaciju u kategoriji najbolje glumice u TV-filmu ili mini-seriji.

 Izdanja za kućni kino
Dana 5. siječnja 2016. godine na Blu-rayu i DVD-u izdana je cjelokupna druga sezona serije Pravi detektiv. Uz svih osam epizoda, na oba izdanja nalaze se i posebni dodatci koji uključuju priloge o snimanju scene Masakra u Vinciju, razgovore s glumačkom postavom i ekipom iza kamere, audio komentare epizode Down Will Come Nica Pizzolatta, Colina Farrella, Vincea Vaughna, Taylora Kitscha i Rachel McAdams te audio komentare epizode Omega Station'' Nica Pizzolatta, Scotta Stephensa, Colina Farella i Vincea Vaughna.

Izvori

Vanjske poveznice
Pravi detektiv na Internet Movie Databaseu

Američke serije
Dramske serije
Kriminalističke serije

Pravi detektiv (druga sezona)


Agave debilis ist eine Pflanzenart aus der Gattung der Agaven (Agave) in der Unterfamilie der Agavengewächse (Agavoideae). Das Artepitheton debilis stammt aus dem Lateinischen, bedeutet 'schwach' und verweist auf die Laubblätter der Art.

Beschreibung
Agave debilis vermehrt sich vegetativ durch horizontale Rhizome. Die zylindrischen oder selten eiförmigen Rhizome sind 2 bis 4 (selten ab 1) Zentimeter lang und 1,3 bis 2 Zentimeter breit. Ihre faserigen senkrechten Wurzeln sind halbfleischig. Die zwei bis sechs (selten bis acht) aufrecht-ausgebreiteten, etwas sukkulenten Laubblätter sind leicht  rinnig oder gelegentlich leicht wellig. Ihre Spitze ist spitz und trägt ein mittelgroßes Spitzchen. Die glatte dunkelgrüne, manchmal gefleckte Blattspreite ist 14 bis 56 Zentimeter lang und 0,8 bis 2,2 (selten bis 2,8) Zentimeter breit. Die schmalen hyalinen Blattränder sind gelegentlich etwas purpurrot liniert, papillat bis ausgenagt-gezähnelt und fassen sich für gewöhnlich rau an. Die Reste der Blattbasen sind faserig und 4 bis 9 Zentimeter lang.

Der "ährige" Blütenstand erreicht eine Höhe von 91,3 bis 135 (selten 28 bis 149) Zentimeter. Der kurze gedrängte blütentragende Teil ist 2,5 bis 7,5 (selten bis 11) Zentimeter lang und trägt fünf bis 18 sitzende, fast aufrechte, an der Verbindung von Fruchtknoten zu Perigonröhre leicht gebogene Blüten. Der ellipsoide Fruchtknoten ist 9 bis 11 (selten bis 12) Millimeter lang.
Die zylindrische Perigonröhre ist zu ihrer Mündung hin leicht erweitert und über dem Fruchtknoten nicht eingeschnürt. Sie weist eine Länge von 9 bis 15 Millimeter auf und ist in ihrer Mitte 3 bis 5 Millimeter breit. Die länglichen, zurückgerollten, grünen oder purpurfarbenen Perigonzipfel sind 8 bis 11 (selten bis 16) Millimeter lang. Der Griffel überragt die Blütenröhre um 30 bis 48 Millimeter. Die keulenförmigen Narben sind dreikantig und seicht gefurcht. Die Blütezeit reicht von Mitte Juli bis Mitte September.

Die kugelförmigen Früchte sind 1,5 bis 1,8 Zentimeter lang und 1,3 bis 1,5 Zentimeter breit. Sie enthalten Samen von 3 bis 4 Millimeter Länge und 4 bis 5 Millimeter Breite.

Systematik und Verbreitung
Agave debilis ist im mexikanischen Distrito Federal sowie in den Bundesstaaten Hidalgo, México, Morelos, Michoacán, Oaxaca und Puebla in feuchten Kiefernwäldern oder Kiefern-Eichen-Heideformationen in Höhenlagen von 1830 bis 2960 Metern verbreitet.

Die Erstbeschreibung durch Alwin Berger wurde 1915 veröffentlicht. Synonyme sind Manfreda angustifolia  (in schedula, ohne Jahr, nom. inval. ICBN-Artikel 29.1), Manfreda pringlei  und Polianthes debilis .

Die Art gehört in die Untergattung Manfreda und wird dort der Manfreda-Gruppe zugeordnet.

Nachweise

Literatur

Einzelnachweise

Agaven
Debilis

Agave debilis


Jambusar (en guyaratí: જંબુસર ) es una ciudad de la India en el distrito de Bharuch, estado de Guyarat.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 22  a 166 km de la capital estatal, Gandhinagar, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2011 contaba con una población de 45 172 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Guyarat

Jambusar


Warrington Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Warrington Township (Bucks County, Pennsylvania)
 Warrington Township (York County, Pennsylvania)

Warrington Township


Gregory Buck Kinnear (born June 17, 1963) is an American actor. He was nominated for an Academy Award for Best Supporting Actor for his role in As Good as It Gets (1997).

Kinnear has appeared in many popular films, including Sabrina (1995), You've Got Mail (1998), Nurse Betty (2000), Someone like You (2001), We Were Soldiers, Auto Focus (both 2002), Stuck on You (2003), Robots (2005), Little Miss Sunshine, Invincible (both 2006), Green Zone, The Last Song (both 2010), Heaven Is for Real (2014), Misbehaviour (2020) and television roles, such as Friends, Talk Soup, Modern Family, House of Cards, Rake, and the miniseries The Stand (2020). Kinnear portrayed John F. Kennedy in The Kennedys (2011), and Joe Biden in Confirmation (2016).

Early life
Kinnear was born on June 17, 1963, in Logansport, Indiana, to Suzanne (née Buck), a homemaker, and Edward Kinnear, a career diplomat who worked for the US State Department. He has two older brothers, James (born 1957) and Steven (born 1959). He is of Scotch-Irish descent. Kinnear grew up a "Foreign Service brat", having moved around frequently, from Beirut to Athens. While a student at the American Community Schools in Athens, Kinnear first ventured into the role of talk show host with his radio show School Daze With Greg Kinnear. Returning to the United States for a university education, he attended the University of Arizona, graduating in 1985 with a degree in broadcast journalism. While there, he was a member of the Alpha Tau Omega fraternity.

Career

Kinnear hosted a short-lived game show, College Mad House, which was spun off from the kids' show Fun House. He became the creator, co-executive producer and host of Best of the Worst, which aired from 1991 to 1992. In 1991, Kinnear became the first host of Talk Soup, which he hosted until 1995, when he left the show for the NBC late-night talk show Later with Greg Kinnear (1994).

After his film debut, Blankman, Kinnear won the part of David Larrabee in Sydney Pollack's 1995 remake of Billy Wilder's 1954 classic Sabrina. He played the lead role in the 1996 comedy Dear God. In 1997, he was cast in James L. Brooks' comedy-drama As Good as It Gets, and received a nomination for the Academy Award for Best Supporting Actor. He also starred in A Smile Like Yours with Lauren Holly, as part of a couple trying to have a baby. His next film was the popular You've Got Mail as Kathleen's (Meg Ryan) significant other. Other films are Mystery Men, Nurse Betty, Loser, The Gift and Someone Like You. Kinnear often alternated roles, often playing good guys like a righteous principal in The Gift or a gay painter in As Good as It Gets, to bad guys such as a sleazy college professor in Loser, a womanizer in Someone Like You as well as Sabrina and an egotistical soap opera star in Nurse Betty.

In 2002 Kinnear starred in Auto Focus about the life and murder of actor Bob Crane.  Kinnear portrayed Crane.  In 2003, he starred in the comedy Stuck On You, with Matt Damon as a conjoined twin who pursues his dream of becoming a Hollywood actor in spite of his joined brother's desire for a different kind of life. In 2005, he starred in the black comedy The Matador with Pierce Brosnan and voiced Phineas T. Ratchet in the computer-animated film Robots. Kinnear co-starred with Steve Carell in the Oscar-winning comedy-drama Little Miss Sunshine in 2006, and with Mark Wahlberg in Invincible, based on the true story of a bartender who tries out for the Philadelphia Eagles football team. He also appeared in Fast Food Nation, playing a fast food executive who discovers secrets about his company. In 2008, he starred in Flash of Genius, a docudrama about Robert Kearns who invented the intermittent windshield wiper.  His portrayal of then-Major Bruce P. Crandall in 2002's We Were Soldiers brought public attention to Crandall's heroism during the 1965 Battle of Ia Drang. (On February 26, 2007, Crandall was awarded the Medal of Honor by President Bush.) In Baby Mama Kinnear played Rob, a local smoothie shop owner and the romantic interest of Kate (Tina Fey).

In 2010, he starred as the estranged father of Miley Cyrus' character in The Last Song. In 2011, Kinnear starred in the miniseries The Kennedys playing the lead role as John F. Kennedy. It was originally planned to air on the History Channel; however, it was announced in January 2011 that the miniseries had been pulled from that network. It was subsequently picked up by ReelzChannel and first aired on April 3, 2011. Kinnear played a famous novelist in Josh Boone's directorial debut film Stuck in Love, which followed his relationships with his former wife (Jennifer Connelly) and teenage children.

On March 9, 2023 Netflix announced that Kinnear will guest star in Part 2 of Season 4 of You as Tom Lockwood, the father of Joe Goldberg's (Penn Badgley) latest love interest, Kate Galvin (Charlotte Ritchie).

Personal life
On May 1, 1999, Kinnear married Helen Labdon, a retired British glamour model. They have three daughters.

Filmography

Film

Television

Theatre

Awards and nominations

References

External links

Greg interview on WHO.com

1963 births
Living people
Male actors from Indiana
American game show hosts
American male film actors
American male television actors
American television personalities
Male television personalities
American television talk show hosts
Late night television talk show hosts
Outstanding Performance by a Cast in a Motion Picture Screen Actors Guild Award winners
People from Logansport, Indiana
University of Arizona alumni
American people of Scotch-Irish descent
20th-century American male actors
21st-century American male actors
American expatriates in Lebanon
American expatriates in Greece

Greg Kinnear


Pokémon Go este un joc mobil dezvoltat și lansat de Niantic în colaborare cu The Pokemon Company, disponibil pentru dispozitive cu sisteme de operare iOS și Android. O parte a francizei Pokemon, jocul este rezultatul colaborării dintre Niantic, Nintendo și The Pokemon Company.
Utilizează device-uri mobile cu GPS pentru a localiza, captura, antrena și a te lupta cu creaturi virtuale, numite Pokemoni, care sunt prezentate ca existând în lumea reală. Jocul este free-to-play, folosindu-se de un model de business freemium și permite achiziția în aplicație a unor funcții suplimentare pentru joc. Un dispozitiv opțional Bluetooth portabil numit Pokémon Go Plus, dezvoltat de Nintendo, poate alerta utilizatorii atunci când în apropiere este vreun Pokémon sau PokéStop.

Jocul a fost lansat cu aproximativ 150 de specii de Pokemon (GEN 1), iar numărul acestora a fost crescut la aproximativ 600 în 2020.
Pokemon Go a primit recenzii mixte; criticii au lăudat conceptul de joc, dar au criticat problemele tehnice. A fost una din cele mai folosite și profitabile aplicații mobile în 2016, fiind descărcată la finalul anului de mai mult de 500 milioane de ori. A fost creditată cu popularizarea tehnologiei AR și geo-localizării, promovarea activității fizice și creșterea afacerilor locale datorită intensificării traficului pietonal. Cu toate acestea, aplicația a atras controverse datorită accidentelor provocate și crearea unor situații sociale neplăcute. Diverse guverne și-au exprimat îngrijorarea pentru siguranță, iar unele țări au impus condiții în care aplicația poate fi folosită. Pe 5 august 2016 autoritățile din Iran au interzis oficial jocul pe teritoriul țării, din motive de securitate.
La începutului anului 2019, jocul avea mai mult de 1 miliard de descărcări la nivel global și a încasat peste 4 miliarde de dolari. Totodată, numărul utilizatorilor lunari era de peste 147 milioane în mai 2018.

Jocul a suferit numeroase modificări în 2020, ca urmare a pandemiei de COVID-19, pentru a asigura siguranța utilizatorilor săi .

Modul de joc

Realitate virtuală augmentată

După crearea unui cont de joc, jucătorii își pot crea și personaliza avatarele proprii. Odată creat, un avatar este afișat pe o hartă pe baza locației geografice a jucătorului, iar pe măsură ce jucătorii se mișcă în mediul lor real, avatarul lor se mișcă în harta jocului și poate interacționa cu 'PokéStop-uri' și 'Pokémon Gym-uri'. Aceste PokéStop-uri pot fi echipate cu elemente numite "Modulele de Lure" (Module de atragere), care atrag alți Pokemoni sălbatici și ocazional rari. Sălile servesc ca locații de luptă pentru Regele dealului; sălile și Pokéstop-urile sunt localizate în mod obișnuit în locuri de interes , bazate pe portaluri refolosite de la Ingress, jocul de realitate augmentată (AR) anterior al lui Niantic. Acest lucru a condus la amplasarea unor PokéStop-uri și Pokémon Gyms în zone periculoase sau incomode, precum o sală eliminată din zona coreeană demilitarizată.

Pokémonii sunt diverși, în funcție de diferite zone ale lumii; de exemplu, Pokémonii acvatici se găsesc, în general, în apropierea apei. Atunci când un jucător întâlnește un Pokemon, el poate fi văzut fie în modul AR, fie cu un background generat, generic. Modul AR folosește camera și giroscopul de pe dispozitivul mobil al jucătorului pentru a afișa o imagine a unui Pokémon ca și cum ar fi fost în lumea reală. Jucătorii pot lua capturi de ecran ale Pokemon-ului cu care se confruntă, cu sau fără modul activat AR.

Colectare de Pokémoni
Spre deosebire de alte modele din seria Pokémon, jucătorii din Pokémon Go nu se luptă cu Pokemon-ul sălbatic pentru a-l prinde. În timpul unei întâlniri cu un Pokemon sălbatic, un jucător poate arunca o Poké Ball la ea, trăgând-o din partea de jos a ecranului spre Pokémon. Dacă Pokemon-ul este prins cu succes, acesta va intra în proprietatea jucătorului. Factorii în rata de succes a capturilor unui Pokémon includ rata de captură a Pokémonului, calendarul și tipul de Poké Ball folosit.După ce a prins un Pokémon sălbatic, jucătorului îi sunt acordate două tipuri de valute în joc: Bomboane și Stardust. Bomboanele acordate datorită unei capturi de succes depind de ce lanț de evoluție aparține un Pokémon. Un jucător poate folosi Stardust și Candies pentru a ridica "Combat Power" (CP) al Pokémonului. Cu toate acestea, numai bomboane sunt necesare pentru a evolua un Pokémon. Fiecare arbore de evoluție Pokémon are propriul tip de bomboane, care poate fi folosit numai pentru a evolua sau pentru a ridica nivelul. Jucătorul poate transfera, de asemenea, Pokemonul înapoi la profesorul Pokemon pentru a câștiga încă un Candy și a crea loc pentru mai mulți Pokémoni. Scopul final al jocului este de a completa intrările din Pokédex, un jurnal de bord Pokemon cuprinzător, prin prinderea și evoluția acestora pentru a colecta fiecare din ele.

Deși jocul este gratuit pentru a juca, acesta susține achizițiile în aplicație, unde jucătorii pot cumpăra Poké Balls suplimentare și alte elemente în joc.Aceste elemente includ Incence (care atrag Pokémon în timp ce vă deplasați timp de treizeci de minute), Lure Modules, pentru a atrage Pokemon la o locație fixă, și Ouăle norocoase, care au dublat puncte de experiență dobândite pentru o perioadă de treizeci de minute de la utilizare. Toți Pokemonii sunt afișați cu Power Combat. O putere de luptă a Pokemonului este o măsură brută forței Pokemonului în luptă. În general, în calitate de jucători de nivel în sus, ei prindeau Pokémon cu CP mai înalt.

Sistem de luptă

Săli și raid-uri
Jucătorii câștigă puncte de experiență pentru diverse activități din joc. Jucătorii se ridică la nivel în timp ce câștigă puncte de experiență (XP), cu diferite caracteristici fiind deblocate progresiv. În mod deosebit, la nivelul cinci, jucătorul se poate lupta la o gimnastică Pokemon și se alătură uneia dintre cele trei echipe colorate (roșu pentru Team Valor, albastru pentru Team Mystic sau galben pentru Team Instinct), care acționează ca facțiuni luptând pentru controlul Gyms în lumea Pokemon Go.

În septembrie 2016, Niantic a introdus o caracteristică "Buddy Pokémon", care permite jucătorilor să aleagă un Pokemon să apară alături de ei pe ecranul de profil și să primească recompense și bonusuri în joc pe baza Pokémon-ului ales. Caracteristica a fost lansată mai târziu în acea lună. În timpul aceleiași actualizări, Niantic a actualizat Pokémon Go pentru a împiedica jucătorii cu dispozitive rutate sau jailbreaked să se logheze în joc într-un efort de a reduce și a preveni trișatul.

În iunie 2017, Niantic a anunțat că mecanica de joc a gimnastică va fi revăzută pentru o experiență mult mai bine orientată spre echipă;  Sălile au fost dezactivate pe 19 iunie 2017, noile sali de sport fiind lansate cu următoarea actualizare a aplicațiilor câteva zile mai târziu . Începând cu actualizarea, gimnasurile au inclus o componentă spinnabilă pentru a primi articole în joc precum Poțiuni și Bile Poke. În plus, salile sunt capabili să țină șase Pokémoni, fiecare dintre care trebuie să fie unic în Sală. Monedele sunt acum câștigate pe baza timpului în care Pokémon-ul a stat să apere sala, spre deosebire de un bonus de apărare a sălii pe zi, de 10 monede. În iulie 2017, au fost introduse bătăliile Raid. Raid Battles se compune dintr-un grup de jucători care se adună pentru a se confrunta cu un Pokemon deasupra nivelului situat într-o Gym. În cazul în care Pokemon este învins, jucătorii câștigă șansa de a prinde o versiune obișnuită a acestuia. Dificultățile în raid variază de la 1 la 5, 1 fiind cel mai mic dificultate și 5 fiind cel mai greu de învins. Rasetele de nivel 5 sunt exclusive pentru Legendarul Pokémon. Primul dintre acestea, Articuno și Lugia, a fost lansat pe 22 iulie 2017, după Go Fest, urmând Moltres și Zapdos. Din septembrie până în noiembrie, cele 3 fiare legendare: Entei, Raikou și Suicune, au fost lansate la scurt timp după aceea, regiunile care se rotesc în fiecare lună. După plecarea lor, Legendarul Pokémon Ho-Oh a apărut în Raid Battles din 27 noiembrie 2017, până în 12 decembrie 2017.

După actualizarea de la 0.85.2, Niantic a lansat 50 de Pokémon descoperiți inițial în regiunea Hoenn, cu doi dintre ei, Mawile și Absol, devenind șefi de raid. Pe 16 decembrie, primul Pokemon legendar de la Pokémon Ruby and Sapphire, Groudon, a fost eliberat. La 12 ianuarie, Kyogre a fost eliberat. Pe 9 februarie, ultimul Pokémon al "Trio-ului meteo", Rayquaza, a fost lansat alături de ultimul lot de Hoenn Pokémon. O altă actualizare pe 31 martie a adăugat un sistem de căutare, care poate fi completat pentru a obține un Pokemon mitic, cum ar fi Mew.

Bătălii între jucători

Dezvoltare

Conceptul jocului a fost conceput în 2014 de Satoru Iwata de la Nintendo și Tsunekazu Ishihara de la The Pokémon Company, în colaborare cu Google, de 1 aprilie - Ziua păcălelilor aceasta a fost numită  Google Maps: Pokémon Challenge. Ishihara a fost un fan al jocului anterior transrealist al dezvoltatorului Niantic, Ingress, și a văzut conceptul jocului ca o potrivire perfectă pentru seria Pokémon. Niantic a folosit crowdsourcing datele de la Ingress pentru a popula locațiile pentru PokéStops și săli din cadrul Pokémon Go, datele de la Google Maps pentru a da naștere la Pokémoni specifici pe un anumit teren, și pentru afișarea pe hartă din OpenStreetMap din decembrie 2017. În 2015, Ishihara și-a dedicat discursul la anunțul jocului pe 10 septembrie către Iwata, care a murit cu două luni mai devreme. Tatsuo Nomura, care s-a alăturat echipei Niantic în 2015 după ce a dezvoltat provocarea Google Maps Pokémon , a acționat ca director și manager de produs pentru joc. Coloana sonoră a jocului a fost scrisă de compozitorul de epocă din seria Pokémon, Junichi Masuda, care a asistat, de asemenea, la o parte din designul jocului. Printre designerii grafici ai jocului a fost Dennis Hwang, care a creat anterior logo-ul Gmail în timp ce lucra pentru Google.

La 4 martie 2016, Niantic a anunțat că un test beta exclusiv în Japonia va începe mai târziu în această lună, permițând jucătorilor să asiste la rafinarea jocului înainte de lansarea completă. Testul beta a fost apoi extins în alte țări. La 7 aprilie, a fost anunțat că beta-ul se va extinde în Australia și Noua Zeelandă. Apoi, în data de 16 mai, înscrierile pentru testul de teren au fost deschise în Statele Unite. Testul a încetat la 30 iunie.

La Comic-Con 2016, John Hanke, fondatorul Niantic, a dezvăluit apariția celor trei lideri de echipă: Candela (Team Valor), Blanche (Team Mystic) și Spark (Team Instinct). Hanke a spus că aproximativ 10% din ideile jocului au fost implementate. Au fost, de asemenea, confirmate actualizările viitoare, inclusiv adăugarea de tranzacții, mai mulți Pokémon,  punerea în aplicare a Centrelor Pokémon la PokéStops, un patch pentru "glitch-ul cu trei trepte" și o pregătire mai ușoară. El a mai declarat că Niantic ar continua să susțină jocul pentru "anii ce vor urma" . Într-un interviu acordat TechCrunch în septembrie 2016, Hanke a lăsat să se înțeleagă că luptele cu jucător vs jucător Pokemon vor fi lansate într-o actualizare viitoare. În decembrie 2016, lanțul de cafenele Starbucks și compania de telecomunicații Sprint au colaborat cu Nintendo pentru a adăuga PokéStops și săli în anumite locații din Statele Unite ale Americii. În aceeași lună, a fost lansată o aplicație însoțitoare pentru dispozitivele Apple Watch, care permite utilizatorilor să primească notificări despre Pokémon din apropiere, dar nu le permite să fie prinși. În ianuarie 2017, alte încă 5.000 de locații Starbucks au devenit disponibile ca săli. În februarie 2017, a fost lansată o actualizare care a introdus peste 100 de specii bazate pe regiunea Johto din a doua generație a seriilor de bază Pokémon, care au fost adăugate alături de versiunea originală 151. Actualizarea a inclus adăugarea de noi fructe de pădure, noi mecanisme de întâlniri Pokémon , și o selecție extinsă de opțiuni de îmbrăcăminte avatar. Unele dintre Pokemon introduse în Ruby and Sapphire au fost adăugate la sfârșitul anului 2017, începând cu un eveniment Halloween în octombrie și încă 50 în decembrie. Un sistem meteorologic a fost adăugat alături de acesta din urmă, permițând condițiilor climatice ale lumii reale să afecteze modul de joc. În noiembrie 2018, un joc dezvoltat de Game Freak și puternic inspirat de Pokémon Go, Pokémon: Let's Go, Pikachu! and Let's Go, Eevee! a fost lansat pe comutatorul Nintendo Switch. Acest joc va cuprinde stilul Pokémon Go ce captează cu Joy-Con și are integrare între cele două jocuri. În plus, noul Pokémon Meltan a fost dezvăluit în septembrie, devenind primul Pokémon nou care va fi lansat prin Pokémon Go. Pe 10 octombrie 2018, compania Pokemon și Niantic au anunțat planurile de a introduce Diamond and Pearl în Pokémon Go. Pe 12 octombrie, Niantic a tachinat unul dintre Pokémonurile din generația IV care urma să vină la Pokemon Go . La 25 octombrie, a fost anunțată o caracteristică cunoscută sub numele de Adventure Sync, care va înregistra datele de mers ale jucătorului în fundal.  Pe 26 octombrie, Niantic a anunțat sarcini de cercetare pentru tipul Pokémon de tip Bug, care va oferi jucătorilor o șansă de a prinde Shedinja pe tot parcursul lunii noiembrie.

Pokémon Go Plus

Release

Regional availability

Commercial response

Nintendo

Other companies

Technical issues

Reception

Downloads and revenue

Community and cultural impact

Criticism și incidente

Aplicația a fost criticată pentru utilizarea unor locații precum cimitire și memoriale ca locuri de prins Pokémoni, inclusiv Auschwitz-Birkenau State Museum, the United States Holocaust Memorial Museum, the National September 11 Memorial & Museum, Arlington National Cemetery, the ANZAC War Memorial și Hiroshima Peace Memorial Park. Niantic a înlăturat ulterior conținut asociat cu zone sensibile, precum Memorialul de la Hiroshima și Muzeul Holocaustului. Jocul a atras plângeri din partea companiei olandeze ProRail, spunând că jucătorii accessau șinele, iar stațiile de pompieri comunicau jucătorilor să nu obstrucționeze accesul pompierilor prin adunările acestora.

Distribuirea PokeStop-urilor și sălilor (derivate din portale asociate cu jocul Ingress) s-a indicat a fi mai diminuată în multe cartiere de minorități. Jucătorii din zone rurale au lansat plângeri legate de lipsa apariției Pokemonilor, PokeStop-uri și săli în teritoriile lor.  Pokémon Go a fost de asemenea criticat pentru probleme de accesibilitate de către jucători cu dizabilități fizice. COO-ul The AbleGamers Foundation, Steve Spohn, a declarat că atunci când Pokémon Go a fost comparat cu alte jocuri mobile, acesta "excludea într-o măsură semnificativă jucătorii cu dizabilități".

Departamentele de poliție din diverse țări au emit avertismente, unele tongue-in-cheek, privind condusul imprudent, încălcarea proprietății și vizarea jucătorilor de către diverși infractori (necunoscând zonele în care jocurile se desfășurau). În statul New York, infractorii sexuali au interdicție în a folosi aplicația în timpul eliberării condiționate. Jucătorii din Bosnia sunt avertizați să stea departe de zone minate abandonate în urma Războiului Bosniac din anii 90. În Rusia, un vlogger de 21 de ani, Ruslan Sokolovsky, a fost arestat în septembrie 2016 pentru două luni, după ce s-a jucat Pokémon Go la Church of All Saints din Yekaterinburg, primind ulterior o sentință cu suspendare pentru 3 ani și jumătate pentru blasfemie.

Jucătorii Pokémon Go au suferit numeroase accidentări. În Japonia, primul accident a fost înregistrat din primele ore ale lansării jocului. Primul deces din Japonia atribuit jocului Pokémon Go a fost înregistrat spre finalul lunii august, în 2016. Un șofer imprudent a ucis o femeie și rănit grav o alta - fermierul de 39 de ani nu observase femeile ce traversau strada, lovindu-le cu camionul. Femeia a decedat în urma unei fracturi cervicale. Agenția Naționala de Poliție din Japonia a menționat ca acesta a fost cel de-al 79-lea accident corelat cu Pokémon Go din țară. Pe 11 august 2016, o tânără din Cambodia a decedat după ce a fost lovită de o mașină încercând să prindă un Pokémon pe șosea. Cazul a fost primul deces corelat cu Pokémon Go în rândul teritoriilor Asiei de Sud. În ianuarie 2017, un civil de chinez-american Jiansheng Chen a fost împușcat mortal în timp ce se juca Pokémon Go.

Universitatea Al-Azhar din Cairo a descris jocul ca fiind o "manie vătămătoare".  Un lider Cossack a declarat ca "provine din satanism", Kuweit a interzis jocul pe teritorii guvernamentale, oficialii indonezieni l-au numit o amenintare la securitatea nationala, iar in Israel a fost interzis jocul in bazele armate pe motiv de securitate. In Arabia Saudita, Secretariatul  General al Consiliului Carturarilor Seniori a declarat, pe baza unei interziceri din 2001 a jocului de carti Pokemon, ca forma electronica a jocului necesita alte reglementari. Totodata, liderii islamici ai Indiei si Malaeziei si-au indemnat adeptii sa evite acest joc.

Servicii terțe

Diverse aplicații terțe neoficiale au fost concepute pentru a coresponda cu Pokémon Go. Cele mai cunoscute sunt "Poké Radar" și "Helper for Pokémon Go", unde jucătorii pot verifica ce Pokémoni pot fi găsiți la un anumit moment în joc. Când atingea apogeul, aplicația "Poké Radar" era clasată pe locul secund în Apple App Store, în urma aplicației Pokémon Go.

O altă aplicație, GoChat, care permitea jucătorilor să comunice prin mesaje, acumulase mai mult de 1 milion de descărcări în 5 zile și a ajuns în top 10 al aplicațiilor din Apple App Store și Google Play Store. Cu toate acestea, dezvoltatorul aplicaiei Jonathan Zarra a ales să nu monetizeze aplicația, conducând la probleme financiare legate de întreținerea serverelor până la sosirea membrului de consiliu, Michael Robertson. După acumularea unor fonduri substanțiale, aplicația a atins peste 2 milioane de utilizatori activi. Conform RiskIQ, cel puțin 215 versiuni false ale jocului erau disponibile la data de 17 iulie 2016, iar unele dintre acestea conțineau programe malițioase și viruși.

Lansat pe 22 iulie 2016, "Pokévision" a permis jucătorilor să găsească cuiburi de Pokemon și timpul rămas până când aceștia își schimbă locația; site-ul folosea date care au fost exploatate direct din joc. În 5 zile de la lansarea site-ului, au fost înregistrați 27 milioane de utilizatori unici. Pe 31 iulie, multiple site-uri și motoare de căutare, inclusiv Pokévision, au fost dezactivate datorită încălcării Termenilor și Condiiilor Niantic.

Premii

See also

Note

Referințe

Legături externe
Jocuri pentru Android
Jocuri pentru iOS
Fenomene pe Internet0

Pokémon Go


Tokyo Bombardımanı, 10 Mart 1945'te, ABD'nin Tokyo'yu Napalm bombalarıyla yüklü 275 tane B-29 uçağıyla bombalaması. Bu, tarihteki en çok insanın öldüğü hava saldırısıdır. Kayıplar 185.000'e kadar çıkmaktadır. Tokyo'nun %7'sine tekabül eden 41 kilometrekaresi yok oldu.

II. Dünya Savaşı sırasında, ABD 14 Kasım 1944'ten itibaren toplam 106 kez Tokyo Bombardımanı düzenlemişti. Özellikle 10 Mart 1945 tarihli hava saldırısı Tokyo Büyük bombardıman saldırısı olarak adlandırıldı ve sivillerin hasar gördükleri hava saldırısı olarak bilinmektedir.

9 Mart 1945, saat 22 sularında Tokyo'da hava saldırısı sirenleri çalar ve halk paniğe kapılır. Ancak iki bombardıman uçağı da herhangi bir saldırı yapmadan gözden kaybolur. İki saat sonra 24 sularında Tokyo semalarından ilk bomba bırakılır. Tokyo'da askeri kuvvetler bombardımanın farkına ancak saat 00:15 'te farkına varır ve sirenler çalmaya başlar. 2,5 saat boyunca Tokyo halı bombardımanı şeklinde Napalm bombalarıyla bombalanır. Bu bombardımanda önce şehrin çevresi yangın bombalarıyla bombalanır. Amaç halkı bir ateş çemberine almaktır.

10 Mart 1945'ten önceki Tokyo Bombardımanları
ABD'nin Tokyo'ya ilk hava saldırısı, 18 Nisan 1942'de Amerikan Uçak gemisi USS Hornet (CV-8)'ten kalkan Yarbay Jimmy Doolittle komutasındaki on altı B-25 tipi bombardıman uçak ile düzenlendi.

Temmuz 1944'te ABD'nin Saipan adası başta olmak üzere Mariana adalarını işgal ettikten sonra bu adaları hava üssü olarak kullanarak B-29 bombardıman uçağıyla Japonya'nın ana kısmına hava saldırısını başlattı.

ABD 24 Kasım 1944'te Nakajima Uçak Fabrikasına ilk stratejik hava saldırısı düzenledi. Ondan sonra hava saldırıları devam etti ve 27 Ocak 1945'te Tokyo'nun merkez semtlerinden Yurakucho ve Ginza mahalleleri hedef oldu ve Yurakucho istasyonu sivillerin ölüleriyle dolduruldu.

10 Mart 1945 tarihli Tokyo Büyük Bombardımanı
Amerika, Japon küçük ve orta ölçekli silah firmaların üretim merkezi olduğu gerekçesi ile şehir merkezi ve sivilleri de hedef almıştı. Saldırı; ABD Hava Kuvvetleri'nin 73, 313 ve 314'üncü hava birliklerine bağlı B-29 bombardıman uçakları ile alçak irtifadan bombardıman şeklinde gerçekleştirilmişti.

9 Mart 1945'i 10 Mart'a bağlayan gece bombardıman başladı. Saldırıda 279'u bombardıman ile görevli 325 B-29 bombardıman uçağı görev aldı. 00:07'de ilk bomba Fukagawa mahallesine atıldıktan sonra Jôtô (Saray batısı) mahallesine de hava saldırısı başladı. 00:20'de Asakusa mahallesi de bombalanmaya başlandı. Yangından çıkan duman 7000 metre yüksekliğe ulaştı ve saniyede 20 metrelik bir fırtına esmeye başladı.

Japonya'nın hava savunmasının zayıf olacağını öngören Amerika, B-29 bombardıman uçaklarını makineli tüfekleri çıkarılmış olarak normalin 2 katı olan 6 tonluk Napalm taşıyacak şekilde düzenlemişti.

Atılan bomba çeşitleri; E46 tipi Cluster Napalm başta olmak üzere 'yağlı Napalm', 'Beyaz fosforlu Napalm' ve 'Elektron Napalmı' olup toplam miktar 1.700 ton'a ulaştı.

O gece alçak basınçlı cephe geçtiği için kuzey-batı istikametinden kuvvetli rüzgâr esiyordu ve bu rüzgâr da hasarları büyütmüştü.

Kuvvetli esen rüzgâr antenlerini salladığı için Japon radarları B-29'leri yakalamakta ve ikaz vermekte gecikmişlerdi. İlk ikaz bombardımanın başladıktan sonra ancak 00:15'te yapılabilmişti.

Harekâtta 'Alçak İrtifalı Giriş' denilen uçuş manevrası ilk defa denedi. Öncü 'Pass Finder' uçakları alçaktan 'Elektron Napalm'ları atarak işaretleme yaptılar. Daha sonra bombardıman birlikleri de alçaktan bölgeye girerek Elektron Napalm'larının oluşturduğu ışık noktalarını kuşatacak şekilde E-46 tipi Cluster napalm'larını attılar.

Tokyo'nun savunucuları bir saldırı bekliyorlardı ama zamanında ve yeterli müdahaleyi yapamadılar. Tokyo'nun etrafında konuşlandırılan Japon gece avcı uçakları kalktılar ise de şiddetli yangın, ısınan havanın yukarıya yükselmesi ve duman hücum hareketine zorluk çıkardı. Zamanla hava meydanları duman ve kül ile doldu ve uçakların kalkışları olanaksız hale geldi. Uçaksavar bataryalarının ateşi sonucu 12 uçak düştü.

Bombardımanda 80.000 üzeri kişi hayatını kaybetti ve yaklaşık 278.000 ev yandı. Tokyo'nun üçte birine tekabül eden 40 km² yerleşim alanı kül oldu. 1 milyon kişi evsiz kaldı. Saldırı sonucu şehirdeki 13 hastane yıkıldı veya kullanılamaz hale geldi.

Hasar Gören Tıbbi tesisler

 Tokyo Üniversitesi Hastanesi
 Jikei Üniversitesi Tıp Fakültesi Hastanesi
 Koto Hastanesi
 Keio Üniversite Hastanesi
 Nihon Üniversitesi Itabashi Hastanesi
 Mitsui Memorial Hastanesi
 Tokyo Metropolitan Fukagawa Hastanesi
 Joto Hastanesi
 Dojinkai Tokyo Hastanesi (Meiwa Hastanesi)
 Kamio Memorial Hastanesi
 Aoyama Beyin Hastanesi
 Matsuzawa Hastanesi
 Migita Hastanesi (Hachioji)

Saldırı günü olan 10 Mart, 1905 yılında Japonya'nın Rus'lara karşı Mukden Meydan Muharebesi'ni kazandığı tarih ve Japon  Kara Kuvvetleri günü idi.

Tokyo Büyük Bombardımanı'na katılan 325 B-29 bombardıman uçağın 12'si düşürüldü ve 42'si hasar gördü.

Bombardımanın bilançosu

Marunouchi mahallesi civarında, dönemin Tokyo Büyükşehir Belediyesi binasının hasar görmesi dışında bombardımanın hedefi olmamış bloklar az değildi. Japonya'yı işgal ederken bu blokların askerî tesis olarak kullanılmalarını öngörüldüğü söylenmektedir. Tsukiji civarlarının hedef olmayışın sebebi ise Amerika Kilisesi'ne bağlı 'St. Luka's International Hospital (Aziz Luka Uluslararası Hastanesi)'ın bulunması olduğu söylenmektedir. Kampüs içinde Rockefeller Vakfı'nın bağışıyla kurulan kütüphanesinin bulunduğu Tokyo İmparatorluk Üniversitesi civarı da hedefi olmadı. Kanada'da The Salvation Army (Kurtuluş Ordusu)'in 'genel karargâhı'nın bulunmasından dolayı hedefi seçilmediği söyleniyorsa da kesin bilgi yoktur. İmparatorluk Sarayı da hedefinden muaf ediliyordu. Fakat 25 Mayıs 1945 tarihli bombardıman ile etrafından yayan yangınlarla Meiji Sarayı da yanmıştı. Bu olayın sorumluluğunu tutarak Saray İşleri Bakanı Tsuneo Matsudaira istifa etmişti.

Bombardımandan sonra ABD, Japonya savaş sanayiinin fabrikalardan, evlere ve küçük atölyelere kaydığını, bombardımanın bu yüzden doğrudan şehre yapıldığını açıklamıştır. Bu bombardıman insanlık tarihinin şahit olduğu en büyük katliamlarından biridir. ABD, 10 Mart tarihli 'Tokyo Büyük bombardımanı'ndan sonra yine Tokyo'ya hava saldırılarını sürdürmüştür. Aralarında büyük hasarı veren saldırı ise 25 Mayıs 1945'te gerçekleştirildi. 470 B-29 bombardıman uçağıyla o zamana kadar bombardımanın hedefi olmamış Yamanote'ye saldırdı.

10 Mart'ta Tokyo'nun bombalanmasında öldürülen insan sayısının tahminleri farklı. Baskından sonra 79.466 ceset bulundu ve kaydedildi. Diğer birçok ceset bulunamadı ve şehrin sağlık müdürü 83.600 kişinin öldüğünü ve 40.918 kişinin de yaralandığını tahmin etti.  Tokyo itfaiyesi zayiatı 97.000 ölü ve 125.000 yaralı olarak verdi ve Tokyo Büyükşehir Polis Departmanı 124.711 kişinin öldüğünü veya yaralandığını tespit etti. Savaştan sonra, Amerika Birleşik Devletleri Stratejik Bombalama Araştırması kayıpları 87.793 ölü ve 40.918 yaralı olarak tahmin etti. Araştırma ayrıca zayiatların çoğunun kadınlar, çocuklar ve yaşlılar olduğunu belirtti. Tarihçi Frank Richard 1999'da tarihçilerin genellikle 90.000 ila 100.000 arasında ölüm olduğuna inandığını yazdı. Tarihçi  Edwin P. Hoyt Bombalamada 200.000 kişinin öldürüldüğünü yazdı. 2009'da Tarihçi Mark Selden ölüm sayısının Japon ve Birleşik Devletler hükûmetleri tarafından kullanılan 100.000 tahminin birkaç katı olabileceğini yazdı. Hatta bunu bir holokost olarak adlandırdı. İngiliz Askeri tarihçi Basil Liddel Hart'a göre bombalamada 185.000 sivil öldü.

 80.000 ila 185.000 arası kişi hayatını kaybetti
40.918 kişi yaralandı.
270.000 üzeri ev yıkıldı veya hasar gördü.

1 Milyon kişi evsiz kaldı
Tokyonun 41 Kilometrekaresi yok oldu

Sonrası
Japon hükûmeti başlangıçta 10 Mart baskınının kapsamıyla ilgili haberleri sansürlerlemeye çalıştı, ancak daha sonra bunu propaganda amacıyla kullandı. Japonya Başbakanı Kuniaki Koiso hava saldırısını "en acımasız ve barbar Amerikalı saldırısı"  olarak kınadı ve halka "Tokyo vatandaşlarının hava saldırılarından korkmadan gittikçe daha fazla birleştiğini" söyledi.

10 Mart'ta İmparatorluk Karargahı tarafından yayınlanan bir bildiride, "şehir içinde sadece çeşitli yerlerin ateşe verildiği" belirtildi.  Ancak, yıkım söylentileri hızla ülke geneline yayıldı. Saldırı ile ilgili haberler, 11 Mart'ta tüm Japon gazetelerinin ön sayfasında yer aldı. Raporlama, saldırının ahlaksızlığına ve imha edilen B-29'ların sayısına odaklandı. Sonraki gazete haberleri, zayiatların ölçeğine çok az atıfta bulundu ve yayınlanan birkaç fotoğraf çok az fiziksel hasar gösterdi.  Japon Hükûmetinin resmi yayın kuruluşu Hava saldırılarının neden olduğu hasarı küçümseme şeklindeki olağan uygulamadan vazgeçerek halkı ABD'ye karşı öfkeyi motive etmek amacıyla medyayı yıkımın kapsamlı ölçeğini vurgulamaya teşvik etti. Tokyo Radyosu, saldırıyı "katliam bombalaması" olarak adlandırdı ve bu bombalamanın bir soykırım olduğunu söyledi. Radyo bombalama emrini veren Lemay'i Romayı yakan İmparator Neroya benzetti. Diğer radyo yayınları, B-29 kayıplarına ve Japon sivillerin savaşı sürdürme arzusuna odaklandı. Amerikan gazeteleri Tokyo'daki fiziksel hasara odaklandı, kayıplara çok az atıfta bulundu ve ölü sayısı tahminlerini içermiyordu. Bu, USAAF bildirilerinin ve raporlarının içeriğinden kaynaklanmıştır.

Saldırı, Japon sivillerin moraline önemli ölçüde zarar verdi ve Mart ayındaki diğer yangın bombası baskınları, çoğu kişinin savaş durumunun hükûmetlerinin kabul ettiğinden daha kötü olduğuna ikna oldu. Japon Hükûmeti, sadakatsizlik veya dedikodu yaymakla suçlanan kişilere ağır cezalar da dahil olmak üzere bir baskı kombinasyonu ve ülkenin hava ve sivil savunma önlemlerine olan güveni yeniden sağlamaya odaklanan bir propaganda kampanyası ile karşılık verdi. Bu önlemler genellikle başarısız oldu.

İlgili filmler
 'Galasu no Usagi (Camlı Tavşan)' (Film, 1979)
 'Galasu no Usagi (Camlı Tavşan)' (NHK TV., 1980)
 'Galasu no Usagi (Camlı Tavşan)' (Anime, 2005) Resmi Site /Trailer
 'Hotaru no Haka (The Grave of the Fireflies)' (Anime, 1988) Kobe bombardıman
 'Hotaru no Haka' (NTV, 2005) Resmi Site/Trailer Kobe bombasrdıman
 Tokyo Bombardımandan esinlenmiş Ango Sakaguchi'nin eserinden: Makoto Tezuka (Osamu Tezuka'nın oğlu), 'Hakuchi' (1999) Trailer
 Ateşböceklerinin Mezarı

İlgili belgeseller
 'Tôkyô Dai Kûşû: 60 nenme-no Hisai Çizu (Tokyo Büyük Bombardımanı: 60 yıl sonraki Hasar haritası)' (NHK TV., 2005) Trailer
 'Target Tokyo From Saipan B-29 Base' 27 Kasım 1944 tarihli propaganda haberi
 'B-29's Rule Jap Skies' 18 Aralık 1944 tarihli propaganda haberi

Ayrıca bakınız

 Dresden Bombardımanı
 Hiroşima'ya atom bombası saldırısı
 Nagasaki'ye atom bombası saldırısı

Kaynakça

Dış bağlantılar
 The Center of the Tokyo Raid and War Dameges
 67 Japanese Cities Firebombed in World War II
 Air Raid against Cities of Kawasaki and Yokohama
 The Tokyo Fire Raids, 1945
 Japan Times (30 Eylül 2002)
 AP Haber Ajansı (10 Mart 2005)

1945'te Japonya
II. Dünya Savaşı Pasifik Cephesi'nde muharebeler ve harekâtlar
II. Dünya Savaşı'nda Japonya
II. Dünya Savaşı Pasifik Cephesi
Bombardıman
Japonya'daki katliamlar
Amerika Birleşik Devletleri'nin işlediği savaş suçları
II. Dünya Savaşı'nda stratejik bombardımanlar

Tokyo Bombardımanı


مِشرحة البيض هي أداة لتحضير الطعام تستخدم لشرائح البيض المسلوق بسرعة وبشكل متساو.، وتتكون من صفيحة تحتوي على مكان لوضع البيض فيها وصفيحة أخرى من أسلاك تطبق عليها لتحويل البيضة المسلوقة إلى شرائح. اختُرع في بداية القرن العشرين من قبل الألماني ويلي أبيل (1875-1951) الذي اخترع أيضًا مشرحة الخبز. أنتجت أول شرائح البيض في برلين ليشتنبرغ . قام الثنائي الكوميدي الهولندي فان كوتين أون دي باي بإنشاء فيلم وثائقي وهمي عن مصنع تقطيع البيض الهولندي في عام 1983.

انظر أيضًا

 مشرحة لحم

المراجع

أدوات الطعام
اختراعات ألمانية
بيض (طعام)
اختراعات القرن 20

مشرحة بيض


An Lepyrodia drummondiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Ernst Gottlieb von Steudel. An Lepyrodia drummondiana in nahilalakip ha genus nga Lepyrodia, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lepyrodia

Lepyrodia drummondiana


Suhomesnati proizvodi, sušeni proizvodi od svinjskoga mesa: ombolo (žlomprt, zarebnjak), sušena vratina (ošokolo), panceta, istarske kobasice i pršut, koji se u Hrvatskoj tradicionalno proizvode.
Sušeni proizvodi od govedine: dalmatinska pastrima i sudžuk.
Tehnološke su im faze proizvodnje jednake, a razlikuju se po sirovini, utrošku soli i začina (lovorovo lišće, ružmarin, papar) te trajanju pojedine proizvodne faze. Sušeni se ombolo proizvodi od dugoga leđnog mišića težine 4,50 do 6,00kg i dužine 0,70 do 0,90m, sušena vratina od obrađenoga svinjskoga vrata, panceta od obrađene pol. potrbušine i dijelova mišičja mase 3,50–5,00kg. Faze tehnološkoga postupka proizvodnje obuhvaćaju od starine uvriježen način obradbe sirovine, soljenje krupnom morskom soli, dodavanje dopuštenih mirodija i začinskoga bilja, sušenje na buri, zrenje ili fermentacija u podrumskim prostorijama. Iznimke su istarske kobasice, sušen i fermentiran domaći proizvod rađen po autohtonoj specifikaciji od usitnjenih nježnih trbušnih mišića i tvrdoga masnoga tkiva u određenom omjeru, s dodatkom soli i mirodija te ovijen prirodnim ovitkom.

Suhomesnati proizvodi


Munții Wudang (în , romanizat Wǔdāng Shān) constau dintr-un mic lanț muntos aflat în partea de nord-vest a provinciei Hubei din China, chiar la sud de orașul Shiyan. Aici se află un renumit complex de temple și mănăstiri taoiste asociate cu zeul Xuanwu. Munții Wudang sunt renumiți pentru practicarea Tai chi și a taoismului, reprezentând omologul taoist al Mănăstirii Shaolin, care este afiliată budismului chinezesc. Munții Wudang sunt unul dintre cei "Patru Munți Sacri ai Taoismului" din China, fiind o destinație importantă a pelerinajelor taoiste.

Geografie
Pe hărțile chinezești, denumirea "Wudangshan" (în ) se aplică atât întregului lanț muntos (care se întinde pe direcția est-vest de-a lungul marginea de sud a râului Han, traversând mai multe diviziuni administrative ale prefecturii Shiyan), cât și unui mic grup de vârfuri situate în subdistrictul Wudangshan al orașului districtual Danjiangkou. Această din urmă zonă este cunoscută ca fiind centrul taoist.

Hărțile moderne arată că altitudinea maximă a vârfurilor lanțului muntos Wudang Shan este de 1612 metri; cu toate acestea, întregul lanț Wudangshan are vârfuri ceva mai înalte în alte părți.

Unii geografi consideră că Muntii Wudang sunt o "ramură" a lanțului muntos Daba, care este un sistem montan major din vestul provinciei Hubei și din provinciile Shaanxi, Chongqing și Sichuan.

Istoric
Timp de secole, munții Wudang au fost cunoscuți ca un centru important al taoismului, renumit mai ales pentru variantele sale taoiste de arte marțiale sau Taichi.

Primul loc de cult — Templul celor Cinci Dragoni — a fost construit la ordinul împăratului Taizong din Tang. Alte clădiri au fost adăugate în timpul dinastiilor Song și Yuan, în timp ce cel mai mare complex de pe munte a fost construit în timpul dinastiei Ming (secolele al XIV-lea-al XVII-lea) când împăratul Yongle a pretins că se bucura de protecția zeului Beidi sau Xuan Wu. Temple au trebuit să fie reconstruite periodic și nu toate au rezistat până în prezent; cele mai vechi structuri existente sunt Sala de Aur și Vechiul Sanctuar de Bronz, realizate în 1307. Alte clădiri notabile sunt Palatul Nanyang (construit în perioada 1285-1310 și extins în 1312), Orașul Interzis cu ziduri de piatră din vârf (construit în 1419) și Templul Norului Violet (construit în 1119-1126, reconstruit în 1413 și extins în 1803-1820).

Mănăstiri precum Grădina Wudang a fost inclusă în 1994 de către UNESCO în lista locurilor din patrimoniul mondial.

Pe 19 ianuarie 2003, Palatul Yuzhengong din Munții Wudang, vechi de 600 de ani, a fost incendiat accidental de către un angajat al unei școli de arte marțiale. Un incendiu a izbucnit în sala centrală și a transformat în cenușă trei camere, întinse pe o suprafață de 200 de metri pătrați. O statuie placată cu aur a lui Zhang Sanfeng, care era adăpostită de obicei în Palatul Yuzhengong, a fost mutată într-o altă clădire, chiar înainte de incendiu, și astfel a scăpat de distrugerea prin foc.

Asocierea cu artele marțiale
La primul turneu național de arte marțiale organizat de Academia de Arte Marțiale din Nanjing în 1928, participanții au fost împărțiți în practicanți ai stilurilor Shaolin și Wudang. Stilurile considerate a aparține grupului din urmă — numite Wudangquan — conțin elemente bazate pe exerciții taoiste neidan. Exemple tipice de Wudangquan sunt Taijiquan, Xingyiquan și Baguazhang. Potrivit legendei, Taijiquan a fost creat de pustnicul taoist Zhang Sanfeng, care a trăit în munții Wudang.

Wudangquan a fost parțial reformat pentru a se potrivi programului de promovare a sănătății și sportului din Republica Populară Chineză. Cel de-al treilea Festival Tradițional bianual Wushu a avut loc în Munții Wudang în perioada 28 octombrie - 2 noiembrie 2008.

Referințe

Bibliografie
 Pierre-Henry de Bruyn, Le Wudang Shan: Histoire des récits fondateurs, Paris, Les Indes savantes, 2010, 444 pp.

Legături externe

 UNESCO World Heritage Sites descriptions
 Wudang Mountain Kung Fu Academy (Founded by the government)
 International Wudang Federation (including training in Wudangshan)
 Wudang Global Federation

Wudang
Parcuri naționale din China

Munții Wudang


O Atletiba da Gripe foi uma partida válida pela primeira rodada do Campeonato Paranaense de 1933, disputada pelos clubes curitibanos Coritiba e Atlético Paranaense.

Após o fim da partida, jornais da época como Diário da Tarde começaram a mencionar o Atlético Paranaense como o "Time da Raça", principal apelido utilizado pelo clube até 1949, quando surgiu o apelido de "Furacão".

Contexto

A partida seria válida pela abertura do Campeonato Paranaense daquele ano, sendo disputada no estádio do Coritiba, o Belfort Duarte, atual Couto Pereira. A Federação Paranaense havia marcado o Atletiba como o primeiro jogo do campeonato, porém, os dirigentes rubro-negros pediram a adiação da partida, devido à metade do elenco do clube na época estar fortemente gripado.

A federação aceitou o pedido, mas o Coritiba não aceitou o pedido, confirmando a partida para ser realizada normalmente na data definida, "antevendo uma vitória fácil". O Atlético cogitou W/O, enquanto os seis jogadores doentes, superando a febre e o mal-estar, pediram para jogarem aquela partida.

Após os jogadores anunciarem a sua participação no jogo, a diretoria do Atlético enviou uma carta à Gazeta do Povo, informando-os de:

Partida
No primeiro tempo, o Atlético saiu na frente, após o Mimi dar assistência ao Rosa, marcando o primeiro gol rubro-negro. Em um ataque pelo centro, Levoratto chuta cruzado e marca o gol que empata o jogo. O jogador coxa-branca Anjolillo acaba cometendo uma falta próximo à área no jogador Rosa, com a falta sendo cobrada pelo Marreco, fazendo um "golaço" de falta, terminando o primeiro tempo no placar 2 a 1 para o Atlético.

O segundo tempo foi bastante equilibrado, porém, os atleticanos conseguiram manter o placar, terminando assim, pelo placar final de 2 a 1, com a vitória atleticana.

Resumo

Ver também
 Atletiba (2017)

Bibliografia

Atletiba
Futebol de 1933 no Paraná
Partidas do Club Athletico Paranaense
Partidas do Coritiba Foot Ball Club

Atletiba da Gripe


İşletme mühendisliği, işletme ve mühendislik derslerinin beraber alındığı bir programdır. Mühendislik bakış açısına sahip işletmeciler yetiştirmeyi amaç edinir. İşletme mühendisliği, işletmelerin bir bütün olarak tasarımına ve geliştirilmesine odaklanan bir mühendislik disiplinidir. Mevcut işletmelerin sahip oldukları sistemlere ilişkin problemlerin çözümü, sistemlerin tasarımı ve geliştirilmesi üzerine uzmanlaşır.

Basit bir tanımla İşletme ile Endüstri Mühendisliği programının ortasındaki program kabul edilebilir.

Türkiye'de şu an  İTÜde İşletme Fakültesi bünyesinde bulunmaktadır ve Beykent Üniversitesi'nde 2011 yılında Mühendislik-Mimarlık Fakültesinde açılmış olan program 1977 yılında İTÜ bünyesinde İşletme Mühendisliği adı altında başlanan program 1982 yılından beri mezun vermektedir. Ayrıca 2012 yılından itibaren Bahçeşehir Üniversitesi tarafından Mühendislik ve Doğa Bilimleri Fakültesinde eğitim verilmeye başlanmıştır. Programında temel mühendislik derslerinin yanında işletme dersleri olan Üretim Yönetimi, Pazarlama, İnsan Kaynakları, Muhasebe, Finans vb. dersleri ile İktisat ve Sayısal Yöntemler gibi dersler bulunmaktadır.

Kaynakça
 İstanbul Teknik Üniversitesi İşletme Mühendisliği Kulübü
 İstanbul Teknik Üniversitesi İşletme Mühendisliği Bölümü

Mühendislik dalları

İşletme mühendisliği


Robin Wasserman (* 31. Mai 1978 in Philadelphia) ist eine amerikanische Fantasy-Autorin.

Leben
Wasserman studierte an der Harvard University und an der University of California, Los Angeles. Bevor sie Autorin wurde, arbeitete sie als Mitherausgeberin eines Kinderbuchverlages. Zurzeit lebt sie in Brooklyn, New York City.

Bücher
Seven Deadly Sins (Sammelband) – die Titel beziehen sich auf die Sieben Todsünden
Lust
Envy
Pride
Wrath
Sloth
Gluttony
Greed

Chasing Yesterday (Serie)
Awakening
Betrayal
Truth

Skinned (Trilogie)
Skinned, 2008
Crashed, 2009
Wired, 2010

Hacking Harvard
Another Cinderella Story, Again
Scooby Doo Got Shoot
Callie for President
Girl Talk (How To Deal With Friendship Conflicts)
Clikits
OOPS I did it (again)
Fishing For Ackbars
Das Buch aus Blut und Schatten
Voyagers 2 Im Feuersturm

Autor
Literatur (Englisch)
Literatur (21. Jahrhundert)
Fantasyliteratur
US-Amerikaner
Geboren 1978
Frau

Robin Wasserman


The Mainland is the main island of Shetland, Scotland. The island contains Shetland's only burgh, Lerwick, and is the centre of Shetland's ferry and air connections.

Geography
It has an area of , making it the third-largest Scottish island and the fifth largest of the British Isles after Great Britain, Ireland, Lewis and Harris and Skye. Mainland is the second most populous of the Scottish islands (only surpassed by Lewis and Harris), and had 18,765 residents in 2011 compared to 17,550 in 2001.

The mainland can be broadly divided into four sections:

The long southern peninsula, south of Lerwick, has a mixture of moorland and farmland and contains many important archaeological sites.
Bigton, Cunningsburgh, Sandwick, Scalloway, and Sumburgh
The Central Mainland has more farmland and some woodland plantations.
The West Mainland
Aith, Walls, and Sandness
The North Mainland – in particular the large Northmavine peninsula, connected to Mainland by a narrow isthmus at Mavis Grind – is wild, with much moorland and coastal cliffs. The North Mainland contains Sullom Voe, the location of an oil terminal providing an important source of employment for islanders.
Brae, North Roe, and Vidlin

See also
List of islands of Scotland
List of islands of the British Isles
Mainland, Orkney

References

External links

Islands of Shetland

Mainland, Shetland


الخيام هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء مرجعيون في محافظة النبطية.
عرفت تاريخيا بسهلها وشعرائها ومؤخرا بالمعتقل الذي كان فيها.

هي قرية لبنانية تقع على تلة من تلال جبل عامل مشرفة على مثلث الجليل الأعلى وهضبة الجولان وغور الأردن ترتفع عن سطح البحر ما يقارب 750 م يوجد فيها المعتقل سيّء الذكر معتقل الخيام الذي حوله الإسرائيليون من ثكنة عسكرية بناها الفرنسيون إبان انتدابهم للمنطقة إلى سجن.

ويوجد فيها متحف حربي من زمن الانتداب دمرته إسرائيل في عدوانها على لبنان في تموز/يوليو 2006 سكانها حوالي 35،000 نسمة فيها العديد من المدارس والثانويات ومركز فني يدرس الزراعة تشتهر بسهلها «سهل الخيام» أو سهل مرجعيون الذي ينسب إلى كثرة الينابيع (العيون بلغة أهل بلاد الشام) التي تتفجر فيه.
وبعد أن عاد أهلها المغتربين بعد تحريرها عام 2000 امتد العمران إلى المساحات المجاورة لها فأصبحت مدينة منتشرة على التلال وامتدت إلى سهل الخيام غربا وسهل الوطى شرقا واتصلت عمرانيا بقرية أبل السقي .

أعلام

 علي حسن خليل
 حسن خليل عبدالله
 عصام العبدالله
 محمد العبدالله
 باسل عبدالله
 رهف عبدالله
 شكرالله كرم
 كرم كرم
 رامي عليق
 غازي علي ضاوي
 ديما صادق
 حبيب صادق

المراجع

أماكن مأهولة في لبنان
قرى جبل عامل
قضاء مرجعيون
مدن لبنان
أماكن مأهولة في قضاء مرجعيون

الخيام (مرجعيون)


Nova Prata do Iguaçu es un municipio brasileño del estado de Paraná, fundado en 1979. Se localiza a una altitud de 438 m. Su población actual sobrepasa los 10 mil habitantes.

El municipio como muchos otros municipios de la región sudoete de Paraná recibió un gran número de inmigrantes gaúchos y catarinenses, en su mayoría descendientes de italianos, alemanes y polacos. Cuando llegaron aquí, el municipio estaba cubierto por una vegetación densa; los primeros habitantes crearon madereras e implementaron rápidamente la agricultura.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Paraná

Nova Prata do Iguaçu


Marin Šipić (Bad Soden am Taunus, 29. travnja 1996.) hrvatski je reprezentativni rukometaš.

S hrvatskom seniorskom reprezentacijom osvojio je zlato na Mediteranskim igrama u Tarragoni 2018.

Zanimljivosti
Četiri godine je igrao nogomet u Vranjicu s Nikolom Vlašićem, budućim hrvatskim nogometnim reprezentativcem.

Izvori

Hrvatski rukometaši

Marin Šipić


රුවන්වැලි මහා සෑය හෙවත් ස්වර්ණමාලි මහා සෑය ශ්‍රී ලංකාවේ පිහිටා ඇති ශාරීරික චෛත්‍යයකි. මෙය අතීත මහා විහාරයට අයත්වූ ප්‍රධානතම දාගැබ  විය. එසේම මෙය වර්තමානයේ අටමස්ථාන වලට අයත් ප්‍රධානතම දාගැබ වේ. මෙම ස්ථූපය සොළොස්මස්ථාන (පූජනීය ස්ථාන දහසය) සහ අටමස්ථාන  අතරින් එකකි.

සුවිශේෂීත්වය
ගෞතම සම්මා සම්බුදුරජාණන් වහන්සේගේ ද්‍රෝණයක් ධාතූන් වහන්සේලා වැඩ සිටින ලෝකයේ පූජනීයම ස්ථාන අතුරින් එකකි. ඒ අතරම ගෞතම සම්මා සම්බුදුරජාණන් වහන්සේගේ ද්‍රෝණයක් ධාතූන් වහන්සේලා වැඩ සිටින එකම දාගැබ වන්නේද රුවන්වැලි මහා සෑයයි.මෙතුල දඹ රන් පිරිනිවන් පානා ආකාරයේ පිලිමයක් ඇත.

භෞතික ලක්‍ෂණ
උසින් අඩි 338ක් (මීටර් 103) සහ අඩි 942ක (මීටර් 287.1) විෂ්කම්භයකින් යුක්ත වන මෙය ලෝකයේ දැනට පවතින උසම ස්මාරක අතරින් එකක් වේ.(ගර්භයේ මුල වටප්‍රමාණය අඩි 807 කි.)වාස්තු විද්‍යාත්මක ගුණාංග සහ ආශ්චර්යවත් බව නිසා ලොව පුරා බෞද්ධ ජනතාව අතර අති පූජනීය තත්වයට පත්වී ඇති ස්ථූපයකි.

අන්වර්ථ නාම
☆මහාථූප (පාලි භාෂාවෙන්)

☆මහා ස්ථූපය

☆මහා ථූපය

☆මහා සෑය

☆රුවන්වැලි මහා සෑය

☆රුවන්මැලි මහා සෑය

☆රත්නමාලි මහා සෑය

☆රතනමාලි මහා සෑය

☆හේමමාලි මහා සෑය

☆අසදෘශ මහා සෑය

☆ස්වර්ණමාලී මහා සෑය

ශාරීරික ධාතු
සම්බුද්ධ පරිනිර්වාණයෙන් පසුව රටවල් අටක නරපතියන් විසින් සෑම රටකටම ධාතූන් වහන්සේලා නැලි දෙක බැගින් ගෙනනොස් ස්ථූපවල  නිදන් කරවා වන්දනාමාන කරන ලදී. රාමාගම ග්‍රාමයේ නිදන් කර තිබූ ධාතූන් වහන්සේලා සහිත නැලි දෙක බුදුන් වහන්සේගේ අධිෂ්ඨානයට අනුව රුවන්වැලි මහා ස්ථූපයේ නිධාපිත කරන්නට නියම කෙරිනි.
ඇසළ පුන් පොහෝ දින උත්තරාසීහ නැකතින් මහා ස්ථූපයේ ධාතු නිධානය කිරීමට නිල උත්සවයක් සංවිධානය කළ දුටුගැමුණු රජතුමා, පුන් පොහෝ දිනට පෙර දින සංඝ රත්නය මුණගැසී වැඳ නමස්කාර කොට, පසු දිනය ධාතු නිධාපිත කිරීමට සූදානම් කර ඇති බවට මතක් කරමින් ධාතූන් වහන්සේලා රැගෙන එන ලෙස ඉල්ලා සිටියේය.සංඝයා වහන්සේගේ විධානයෙන් පසුව සෝඋත්තර නම්වූ අධුනික රහතන් වහන්සේ සෘද්ධි බලයෙන් ධාතූන් වහන්සේලා රැගෙන වැඩම කළහ.
ඉන් ඉක්බිති සංඝයා වහන්සේගෙන් ධාතූන් වහන්සේලා පිළිගත් දුටුගැමුණු රජතුමා, එය රත්‍රන් මංජුසාවක බහා තම හිස මතට ගෙන, අනේක විධ දක්ෂිණ හා උපහාරත්, දිව්‍ය සහ බ්‍රහ්මයන්ගේ ගරු බුහුමන් මධ්‍යයේ ස්වර්ණමය මණ්ඩපයෙන් පිටත් විය.ඔහු, තුන්වරක් ධාතු මැදිරිය වටා පැදකුණු කොට නැගෙනහිර දිශාවෙන් ඇතුල් වී උතුරු දෙසට මුහුණලා පිළියෙල කර තිබූ රිදී සයනයක ධාතු මංජුසාව තැන්පත් කළ විට බුදුරජාණන් වහන්සේගේ අධිෂ්ඨාන බලයෙන් සිංහසෙ‍යාවෙන් බුදු පිළිරුවක් හටගෙන සියලුම ධාතූන් වහන්සේලා ඒ ප්‍රතිමාව තුල නිධන්ගත වූහ. ධාතූන් වහන්සේලා රුවන්වැලි මහා ස්ථූපයේ නිධන්ගත වීම සම්පූර්ණ වූ පසු, උත්තර සහ සුමන සාමණේරයන් වහන්සේලා විසින් පියනක් ලෙස පසුව පාවිච්චි කිරීම සඳහා කලින් සඟවා තිබූ ගල් ආවරණයකින් ධාතු ගර්භය වසා දමන ලදී.

"ධාතු ගර්භය භූමිකම්පාවකින් වුවද නොසෙල්වේවා ; එදින පූජා කළ පිච්ච මල් ආදී මල් වර්ග ගෞතම බුද්ධ ශාසනය අවසන් වන තුරු මැල නොවේවා;ගිතෙල් වලින් දල්වන ලද පහන් නොනිමේවා; සඳුන් සහ සුවඳ විලවුන් මිශ්‍ර කරන ලද පස් වියළී නොයේවා; ධාතු ගර්භයේ එකදු සීරීමක් වත් නොවේවා; පූජා කළ රත්‍රන් භාණ්ඩවල මල නොබැඳේවා" මේ සියලු ප්‍රාර්ථනා මෙම උත්සවයට වැඩම කර සිටි රහතන් වහන්සේලාගේ අධිෂ්ඨාන බලයෙන් සඵල විය.ඔවුන් "සතුරන්ට වත් මේ ධාතු ගර්භය දකින්නට පවා නොලැබේවායි" අධිෂ්ඨාන කළහ. තවද දුටුගැමුණු රජතුමාගේ නියෝගය පරිදි බුදුරජාණන් වහන්සේගේ ධාතුන් වහන්සේලා ඇතුලත් රන් හා රිදී මංජුසාද තවත් බොහෝ වස්තූන්ද ධාතු ගර්භය මත නිදන් කෙරිණි.

වන්දනා ගාථාව
සයිංසු යස්මිං සුගතස්ස ධාතුනිම්මාය රංසුජ්ජල බුද්ධ රූපංසුවණ්ණමාලීති පතිතනාමංවන්දාමහං ථූපවරං මහග්ඝං

ඉදිකිරීම

ඉදිකිරීම් ද්‍රව්‍ය ලබාගැනීම
පුරාණ ග්‍රන්ථ වලට අනුව,අනුරාධපුර රාජධානියට,

 යොදුනක් (දුර මනින මිම්මකි.) උතුරු දෙසින් පිහිටි ගම්භීර නදියේ ඉවුරෙන් ගත් මැටි වලින් සෑය ඉදිකිරීම සඳහා ගඩොල් තනන ලදී.
යොදුන් තුනක් ගිණිකොන දෙසින් වූ අවුරුවිනී ග්‍රාමයෙන් රන් කැටි ලබාගන්නා ලදී.
යොදුන් හතක් නැගෙනහිර දෙසින් වූ තම්බපින්න ග්‍රාමයෙන් තඹ ලබාගන්නා ලදී.
යොදුන් සතරක් ගිණිකොන දෙසින් පිහිටි සමන්වැව ග්‍රාමයෙන් මැණික් ගෙන්වන ලදී.
යොදුන් අටක් දකුණු දෙසින් පිහිටි රිදී නැමැති ගල් ගුහාවෙන් රිදී ලබාගන්නා ලදී.
යොදුන් පහක් බටහිර දෙසින් පිහිටි උරුවෙල් නම් කුඩා නගරයෙන් නෙල්ලි ගෙඩියක ප්‍රමාණයේ වූ මුතු සහ පබලූ ගෙන්වන ලදී.
 යොදුන් සතරක් වයඹ දෙසින් වූ පැලවාපි ග්‍රාමයෙන් විශාල ප්‍රමාණයේ මාණික්‍යය සතරක් ගෙන්වන ලදී.

ඉදිකිරීම ඇරඹීම

දුටුගැමුණු රජතුමා විසින් මැයි මස යෙදෙන වෙසක් මස පුර පසළොස්වක පොහොය දින, විශාඛා නක්ෂත්‍ර මණ්ඩලය යටතේ ස්ථූපයේ වැඩ කටයුතු අරඹන ලදී.

අඩිතාලම

එක් පුන් පොහෝදිනයක, දුටුගැමුණු රජු, දේවානම්පියතිස්ස රජ විසින් ස්ථාපනය කළ "අභිලිවිත්" ශිලා ලිපිය ඉවත් කරන ලදී.
භූමිය සමතලා කරන ලදී.
එය රියන් හතක ගැඹුරට සාරන ලදී.
එහි යුධ භටයන් ලවා වක්‍රාකාර ගල් අතුරන ලදී.
ගල් මිටියෙන් කඩන ලදී.
ඉන්පසු එය ඇතුන් ලවා පාගවන ලදී.
එම ගල් ස්ථරය මත ගඩොල්ද, ගඩොල් මත රළු බදාමද, රළු බදාමය මත තිරුවාණද,තිරුවාණ මත යකඩ ජාලයක්ද, යකඩ ජාලය මත සුවඳැති මැටිද,සුවඳැති මැට්ට මත සුදු පාෂාණද, සුදු පාෂාණ මත සෙල් පිලිමිණිද, ඒ මත ගල් පුවරුද අතුරවන ලදී.
ඉන්පසු රසදිය, අලිගැටපේර ලාටු හා පදම් මැටි එක්කර මිශ්‍රණයක් සාදවා ගල් පුවරු ඒ මත අතුරුවා, ඒ මත අඟල් අටක ඝනකම් ඇති ලෝකඩ පත් අතුරවන ලදී.
එම ලෝකඩ පත් මත ආසනියම් හා තල තෙල් එකට මිශ්‍ර කර අතුරවා ඒ මත අඟල් හතරක් ඝනැති රිදී පත් තැන්පත් කරවන ලදී.

රජු මෙසේ මේ මහා සෑයේ අඩිතාලම සාදවා නිමකර, අත්තිවාරම් ගල ඇසළ පුර පසළොස්වක පොහෝ දින ස්ථාපනය කිරීමට කටයුතු පිළියෙල කරන ලදී.
ඉන්පසු ඔහු අනුරාධපුර නගරය සහ රුවන්වැලි සෑ මළුව දිව්‍යමය පුරවරයක් සේ සරසවන ලදී. මේ වෙනුවෙන් ඉන්දියාවෙන් අනූහය කෝටියක් රහතුන් වහන්සේලා වැඩම කළහ. ඇසළ පුරපසළොස්වක පොහෝ දින, උත්තරසීහ තාරකා මණ්ඩලය යටතේ මහා සෑයේ අත්තිවාරම් ගල ස්ථාපනය කර "මා මේ ස්ථූපය වෙනුවෙන් කරනා ක්‍රියාවන් සාර්ථකව නිම කිරීමට හැකිවේවා!!.එවිට බුද්ධරක්ඛිත, ධම්මරක්ඛිත, සංඝ රක්ඛිත හා ආනන්ද රහතුන් වහන්සේලා මහා සෑ මලුවේ සතර දිශාවෙන් නැගීසිටීවා"කියා අධිෂ්ඨාන කළේය.ඔහු අධිෂ්ඨාන කල පරිදිම පූජ්‍ය සිද්ධත්ත, මායිගල, පදුම, සීවලී, චන්දගුත්ත, ඉන්දගුත්ත, සූරියගුත්ත, සිත්තසේන, ජයසේන හා අකල  රහතුන් වහන්සේලා නැගෙනහිර දෙස බලා උත්සව අවස්ථාවේ දොරටුව අසළ තිබූ කොතළය ඉදිරිපිට සිටගත්හ.නන්දිසේන, සුමනා දේවියගේ පුත් සුපටින්හිත හා උත්සව මංගල්‍යය සඳහා පත්කෙරුණු ඇමතිවරයා, ධාතු මන්දිරය වටා සක්මන් කර මහා සෑයේ වක්‍රාකාර සීමාව මැනීම සඳහා රිදීයෙන් තැනූ යශ්ටියක් ගෙනෙන ලදී.ඇමතිවරයා මේ අයුරින් ධාතු මන්දිරය වටා ඉතා විශාල පරිමාණයක් මනිමින් යනු දැක සිද්ධත්ත රහත් තෙරුන් ඔහුට මධ්‍යම ප්‍රමාණයෙන් මනින ලෙස උපදෙස් දුන්හ. සිද්ධත්ත තෙරුන්ගේ, ඇමතිවරයාගේ හා ඔහුගේ දෙමාපියන්ගේ නම් ඇසීමෙන් දුටුගැමුණු රජු "ස්ථූපයේ වැඩ සර්වප්‍රකාරයෙන්ම සාර්ථක වේ" යැයි සිතා සතුටට පත් විය. අනතුරුව ඔහු විශාල  රන් කළ අටක් හා රිදී කළ අටක් මහා සෑය මධ්‍යයේ ස්ථාපිත කර ඒ විශාල  දිය කළ වටා පුන්කළස් එකසිය අටක් තැන්පත් කළේය.මේ අයුරින් ඔහු රත්‍රන් ගඩොල් අටක් අට කොනේ තබා තැන්පත් කර ඒ වටා රිදී ගඩොල් එකසිය අට බැගින් තැන්පත් කළේය.

ස්ථූපයට ආශීර්වාද කිරීම

සිත්තසේන රහතන් වහන්සේ මහා සෑය වටා ඇඳ තිබූ සීමා රේඛාවේ නැගෙනහිර ප්‍රදේශයේ සුවඳැති ලාටු පිඩක් තැන්පත් කළේය.ජයසේන රහතන් වහන්සේ උත්තරසීහ සහ සුපටින්හිත තාරකා මණ්ඩලය යටතේ ඒ මත පිරිත් පැන් ඉසින විට උත්සව මංගල්‍යය භාර අමාත්‍යවරයා ඉසින ලද පිරිත් පැන් මත රන් ගඩොල් සහ අධික ලෙස ධනය වැයකොට කරන ලද පූජාවන් තැන්පත් කළේය.ජනප්‍රවාදයේ සඳහන් පරිදි  මේ අවස්ථාවේදී  දෙලක්ෂ හැත්තෑදහසක් යොදුන් වූ දෙරණ තලය ගිගුම් දෙමින් කම්පා විය.

ඔහු ඔහුගේ පුතුන් ලවා මේ ආකාරයෙන් මහා ස්ථූපයේ අනෙකුත් දිසා සතෙහිද  රන් ගඩොල් තැන්පත් කරවන ලදී.ඉන් පසුව මළුවේ සතර දිසාවේ වැඩ සිටි රහතන් වහන්සේලාට  පිරිකරාදිය පූජා කළ දුටුගැමුණු රජතුමා ඇතුළු ජනතාව පියදස්සී මහ රහතන් වහන්සේගෙන් ධර්මය ශ්‍රවණය කිරීම සඳහා අසුන් ගත්හ.එම ධර්මය ශ්‍රවණය කිරීමෙන් හතළිස්දහසක් පිරිස අරහත් භාවයට පත් විය.හතළිස්දහසක් පිරිස සෝවාන් ඵලයට පත් විය.දහසක් පිරිස සකෘදාගාමී තත්වයටත් තවත් දහසක පිරිසක් අනාගාමී තත්වයටත් පත් විය.

දුටුගැමුණු රජුගේ මරණය

අද්විතීය රුවන්වැලි මහා සෑය හතරැස් කොත් දහය දක්වා රහතුන් වහන්සේලාගේ ආරක්ෂක සූත්‍ර සඡ්ජායනා මධ්‍යයේ නිමවෙද්දී, විසි සතර වසරක් ලක්දිව පාලනය කළ දුටුගැමුණු රජු, ඔහු විසින් කරන ලද පින් ඇතුළත් පොත කියවා මහා සෑය දෙස බලා සිටියදී මියැදී දිව්‍ය පුත්‍රයකුව තුසිත දෙව්ලොව උපත ලද්දේය.

සද්ධාතිස්ස රජුගේ මරණය
දුටුගැමුණු රජුගේ සහෝදර සද්ධාතිස්ස රජතුමා සෑයේ ඉතිරි වැඩ කොටස නිමකර, මරණයෙන් පසු තුසිත දෙව්ලොව උපන්නේය.

මහා රජු

අනාගත මෛත්‍රී  බුද්ධ ශාසනයේ දුටුගැමුණු රජු, බුදුරදුන්ගේ දකුණු අගසව් බවට පත්වනු ඇත.සද්ධාතිස්ස රජු වම් අගසව් බවට පත්වනු ඇත.කාවන්තිස්ස හා විහාර මහා දේවිය මෛත්‍රී බුදුන්ගේ දෙමාපියන් බවට පත්වනු ඇත.කාවන්තිස්ස රජුගේ බාල නැගණිය වන අනුලා කුමරිය මෛත්‍රී බෝසතුන්ගේ අග මෙහෙසිය බවට පත්වනු ඇත.සාලිය කුමරු මෛත්‍රී බෝසතුන්ගේ පුතු බවට පත්වනු ඇත.දුටුගැමුණු රජුගේ භාණ්ඩාගාරයේ ඇමති සනොඟා, මෛත්‍රී  බෝසතුන්ගේ අග්‍ර උපස්ථායක වනු ඇත.භාණ්ඩාගාරය භාර ඇමතිවරයාගේ දියණිය අග්‍ර උපස්ථායිකාව වනු ඇත.

ප්‍රතිසංස්කරණ

20වන සියවසේ ප්‍රතිසංස්කරණය

19 වන සියවසේ අග භාගයේ දී, නාරංවිට සුමනසාර හිමියන් අටමස්ථාන වැඳ පුදා ගැනීමට අනුරාධපුර ශුද්ධ නුවරට වැඩම කරන ලදී. උන්වහන්සේ මෙම ගමනේදී අටමස්ථානයට අයත් එසේම, ගරා වැටී තිබූ රුවන්වැලි මහා ස්ථූපය ද වන්දනා කිරීම සඳහා වැඩම කළ අවස්ථාවේ දී මහා සෑය දැක, මහත් වූ කම්පාවට පත් විය..

සේයා රූ එකතුව

අනුරාධපුරය
දාගැබ් - ශ්‍රී ලංකා
මහා විහාරය
අනුරාධපුර දිස්ත්‍රික්කයේ බෞද්ධ සිද්ධස්ථාන
අනුරාධපුර දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

රුවන්වැලිසෑය


Evelyn Mary « Eve » Palmer (20 février 1916 - 1998) était une écrivaine et botaniste sud-africaine. Elle était mariée au journaliste sud-africain et romancier Geoffrey Jenkins. Son ouvrage le plus connu est The Plains of Camdeboo publié en 1966 1966 non-fiction book The Plains of Camdeboo.

Biographie
Eve Palmer est née dans le Karoo en Afrique du Sud. Son père était Clifford George Palmer - un éleveur - et sa mère Kate (née Uglig) Palmer.

Palmer étudie le journalisme à l'University College de Londres et obtient un diplôme de journaliste en 1937. Après avoir obtenu son diplôme, Palmer fait une tournée aux États-Unis. Elle fait des reportages pour le Capetown News, The Rhodesia Herald et le Pretoria News. Elle publie ensuite les premiers numéros du Veldtrust, un magazine écologiste qui est aussi la publication officielle du National Veld Trust. Palmer était membre de la Royal Society of South Africa, du National Veld Trust, de la Botanical Society of South Africa, de la Wild Life Society, de la Royal Horticultural Society et de la Rose Society.

Après la guerre, Eve Palmer rencontre son collègue journaliste et futur romancier Geoffrey Jenkins lorsqu'ils font tous deux des reportages pour le Rhodesia Herald. Ils se marient le 17 mars 1950 et ont un fils nommé David.

Œuvres

Littérature
 Our Land (c. 1950), with Norah Massey (a.k.a. Norah Pitman)
 Trees of South Africa (1961), with Norah Pitman
 The Plains of Camdeboo (1966)
 Trees of Southern Africa (1972), with Norah Pitman, illustrated by Rhona Collett, photographs by Geoffrey Jenkins et al. (3 vols.; a revised version of the 1961 work Trees of South Africa)
 A Field Guide to the Trees of Southern Africa (1972, reissued in 1977), illustrated by Rhona Collett
 The Companion Guide to South Africa (1978), with Geoffrey Jenkins
 The South African Herbal (1985), illustrated by Brenda Clarke
 Under the Olive: A Book of Garden Pleasures (1989), illustrated by Brenda Clarke
 Return to Camdeboo: A Century's Karoo Foods and Flavours (1992), illustrated by Brenda Clarke
 A Gardener's Year (1995)

Journalisme
 Journey to Pretoria in 1878: Diary of Mrs. Bousfield, wife of the City's first bishop (c.1975)

Notes et références

Liens externes

Femme de lettres sud-africaine
Naissance en décembre 1916
Décès en 1998

Eve Palmer


Se llama dedicatoria a la carta o breve nota con la que se encabeza una obra, dirigiéndola y ofreciéndola a una persona o a varias, o eventualmente a un colectivo.

Pueden expresarse en prosa o manuscrita, y señalan generalmente sentimientos de gratitud o principios literarios. Son sinónimos de este término: homenaje, ofrecimiento, testimonio, agradecimiento.

En poesía y en el género epistolar, la dedicatoria con cierta frecuencia se convierte en título. Los impresos la llevan al principio, en letras de molde o manuscrita.

Origen histórico y evolución
No se conoce al autor de una dedicatoria con mayor antigüedad, pero las mismas son habituales en libros de los autores clásicos latinos. Así por ejemplo, el epicúreo Lucrecio dedicó Sobre la naturaleza de las cosas a su amigo Memio; y por su parte Horacio y Virgilio dedicaron varias obras a Mecenas... Ejemplo más curioso que significativo es el cronógrafo del 354, manuscrito ilustrado romano del , en cuya dedicatoria se lee:

La táctica de dedicar la obra al benefactor continuó en los manuscritos iluminados de la Edad Media y el Renacimiento, y siguió creciendo en los siglos de oro de las diferentes literaturas europeas. Y en el  fue admitida en algunos círculos intelectuales no académicos como género literario menor.

Motivaciones de los autores respecto de las dedicatorias
Bien podría decirse que muchos autores han usado y abusado de las dedicatorias, procurando ciertas ventajas que las mismas les podrían aportar, y ello también causó rechazo de la parte de otros autores, así como de la parte de algunos círculos literarios.

Muchas dedicatorias no tuvieron otro objetivo que hacer dinero con la obra, y esta estrategia fue utilizada tanto por parásitos literatos como por grandes escritores con grandes méritos. Da que pensar, evocando y recordando a Antoine Furetière, que los primeros inventores de las dedicatorias y de las alabanzas fueron los mendigos.

Anton Francesco Doni dedicó a diferentes personas cada una de las epístolas de La libraria del Doni fiorentino y de La seconda libraria del Doni, y además dedicó la colección entera de epístolas a otro benefactor. Procediendo de una manera análoga, un libro de cuarenta y cinco páginas tal vez resultaría dedicado a más de veinte personas diferentes.

Siguiendo un sistema similar, Alexander Politi, editor del "Martyrologium Romanum castigatum, ac commentariis illustrattim", ubicó una epístola dedicada de agradecimiento al frente del obituario de cada uno de los trescientos sesenta y cinco mártires y santos que integraba la obra, y superando aún esta marca, Antoine Galland se permitió hacer mil y una epístolas dedicadas para su traducción de la obra Las mil y una noches.

Madeleine de Scudéry se refiere a un cierto Rangouse que, habiendo constituido una recopilación de cartas sin ordenarlas, se congratulaba de presentarlas siempre de una forma diferente, poniendo en primer lugar a aquella cuya dedicatoria se dirigía a la persona a quien precisamente presentaba su libro requiriendo apoyo.

Y en la Histoire de l'Église d'Angleterre, de Thomas Fuller, se encuentran doce títulos que fueron cada uno de ellos ocasión de una dedicatoria interesada.

Por su parte, Jacques Rochette de La Morlière llevó la audacia al límite, al alabar las virtudes y los talentos de Madame du Barry en la dedicatoria de su libro titulado: Le Royalisme.

El nombre de algunos escritores de primera línea también ha estado mezclado con los de escritores de nivel medio o bajo, que pretendían obtener honores o réditos por sus obras a través de la adulación. Así por ejemplo, Pierre Corneille más de una vez puso su pluma para explicitar alabanzas a las personas a quienes pensaba solicitar el patrocinio, y en algunos casos, exagerando hasta la Hipérbole. Por ejemplo, en su "Epístola a Monsieur de Montoron", que fue a quien dedicó la obra Cinna (1643), llegó al extremo de comparar al personaje con el propio César Augusto, lo que fue muy comentado y criticado en los círculos de letras. Esa cuidada y exagerada dedicatoria, se piensa que le costó a su dedicatario (destinatario) tal vez algunos cientos o algunos miles de pistoles (nombre en francés dado a una moneda de oro española, y que también dio nombre a otras monedas de valor similar). Louis XIII, rey de Francia, asustado por la generosidad del citado financista-filántropo Pierre du Puget de Montoron, pensó aceptar la dedicatoria de "Polyeucte", según Gédéon Tallemant des Réaux, más sobre la seguridad que el poeta se encontraría, esta vez, bastante bien recompensado por el honor que le hacía el monarca al aceptar la elogiosa epístola, y sin necesidad de que mediara compensación económica de especie alguna.

Panegíricos a la Montoron
El nombre de Montoron (o Montorron) se hizo célebre en esos días en todo lo relacionado con las dedicatorias, a tal punto que comenzó a llamarse «Panegíricos de Montoron» a las epístolas dedicatorias y otras piezas encomiásticas. Gabriel Guéret afirma en Le Parnasse réformé: «Si vous ignorez ce que c'est que les panégyriques à la Montoron, vous n'avez qu'à le demander à M. Corneille» («Si usted ignora lo que significa "panegíricos a la Montoron", no tiene más que preguntárselo a Monsieur Corneille»). Y cuando el célebre tratante y filántropo de las artes, Pierre Du Puget de Montoron, hubo despilfarrado su inmensa fortuna, el bello tiempo de las elogiosas dedicatoria pasó, o al menos eso aconteció si se cree en lo dicho por Paul Scarron :

Ce n'est que maroquin perdu
Que les livres que l'on dédie
Depuis que Montoron mendie ;
Montoron dont le quart d'écu
S'attrapait si bien à la glu
De l'ode ou de la comédie.

Por seguir citando casos extraños o exagerados en relación con las dedicatorias, también correspondería señalar a John Dryden, quien se distinguió por su extrema torpeza en la adulación.

En otro tiempo, la dedicatoria básicamente era un medio de conseguir los gastos para la edición de un libro, para ello empleando estrategias sin más escrúpulos, que en nuestros días aplican muchos autores cuando sin cortedad solicitan suscripciones a sus amigos, y la reiteración de este procedimiento en otra época fue fijando precios para las dedicatorias. En Inglaterra y en el , este precio variaba entre veinte y cuarenta libras. En Francia, el don acordado por una abadía, a menudo era un medio fácil y económico de pagar los elogios. Así fue como el abad Claude Quillet fue honrado por la abadía de Doudeauville, respecto de un poema latino suyo sobre el arte de hacer bellos niños… dedicando el mismo al cardenal Jules Mazarin.

Un capítulo singular en la historia de las dedicatorias, corresponde a las variantes que las mismas sufrían bajo la influencia de la ocurrencia de ciertos eventos.

Por ejemplo el doctor Edmund Castell hizo imprimir una Biblia, que especialmente dedicó a Oliver Cromwell (republicano). Pero en la restauración de la Casa de Stuart, solamente un pequeño número de esa Biblia dedicada estaba en circulación, y Castell no encontró nada mejor que cambiar algunas hojas en ese momento poco afortunadas y sustituirlas por otras; así, se encontraron entonces en circulación tanto ejemplares republicanos de la Biblia como ejemplares monárquicos.

Por su parte, un libro dedicado al Cardenal Richelieu, antes de su muerte, fue posteriormente dedicado a Jesucristo. En cuanto a la Geographia de Claudio Ptolomeo, que el florentino Francesco Berlinghieri puso en verso, fue dedicado primero al duque Frédéric d'Urbin, y luego de su muerte en 1482, fue dedicado al príncipe Cem Sultan (quien por un tiempo fue custodiado por el papa Inocencio VIII). Nótese que la desgracia o el descrédito de un protector durante la impresión de una obra que se le dedicaba, frecuentemente producía el mismo efecto que su muerte, e implicaba cambio de dedicatoria.

Entre las dedicatorias que se destacan por su originalidad, puede citarse la de Antonio Pérez, quien dedicó un libro al papa, al Sacré-Collège, a Henri IV, y finalmente también a «todos». Por su parte el Martyre de saint George de Cappadoce (1614) fue dedicado a «todos los individuos nobles, honorables, y dignos, de Gran Bretaña, que lleven el nombre de George». E insólitamente Scarron dedicó un libro a «Dama Guillemette» (que era la galga de su hermana), y un librero de Lyon cuyo apellido era "De los Rios" lo dedicó a su propio caballo. Y en fin, cerrando esta lista de casos especiales, puede citarse a Thomasius quien dedicó la obra Pensées indépendantes a «todos mis enemigos».

Se han dedicado muchos libros a Cristo, a la Santa Virgen, y a todos los santos. Anton Bruckner dedicó su Novena Sinfonía a «Dios bien amado» («Dem lieben Gott»), y el epíteto dedicatorio de la Vie de saint François Borgia, de Cienfuegos, dirigido al almirante de Castilla (Madrid, 1702), era más largo que la propia obra.

Ciertos escritores, con el fin de pasar desapercibidos, dirigieron sus dedicatorias a sus propias obras. Carlos Coloma así dedicó su traducción al español de las obras de Tácito (Douai, 1629), y por su parte el marqués de Claude-François de Lezay-Marnésia dedicó su Discours sur l'éducation des femmes, homenajeado en 1778 por la Académie de Besançon. Y en cuanto a Jean Le Royer de Prade dedicó a sus propias obras su tragedia para teatro Arsace (1666).

Muchos escritores por cierto estaban en desacuerdo en la época con este estado de cosas. La dedicatoria de Vida y opiniones del caballero Tristram Shandy de Laurence Sterne reza «Epístola a la venta», una desafiante crítica a los entonces procedimientos de moda en materia de dedicatorias. Y las Mémoires de Fédor Rostoptchine «escritas en diez minutos», estaban dedicadas a «ese perro público».

Como para desmarcarse de situaciones enojosas y de malentendidos, algunos escritores de aquellos días dedicaron sus obras a seres abstractos o a colectivos abstractos. Por ejemplo, Pierre de Ronsard dedicó la obra Amours a «Las Musas», y el convencional Joseph Lequinio en cuatro páginas dedicó Voyage dans le Jura al «Trueno (Tonnèrre)».

Por razones que bien podríamos imaginar, Luis XV de Francia rechazó la dedicatoria de la Henriade ofrecida por Voltaire, y con mejor espíritu y disposición, el papa Benedicto XIV aceptó la que oportunamente le brindó el mismo escritor en El Fanatismo o Mahoma.

Cervantes innovador, y Borges erudito
Cervantes dedicó el primer tomo del Quijote al duque de Béjar, para lo que utilizó la fórmula habitual: el panegírico barroco. Pero en el segundo, dedicado al conde de Lemos, Cervantes inventó toda una correspondencia, absolutamente imaginaria, con el emperador de la China (que tenía la intención de fundar un colegio español en su país, con él -Cervantes- como rector, y donde los súbditos chinos estudiarían la lengua castellana leyendo el Quijote). Finalmente, dice Cervantes que la propuesta del Emperador Celeste quedó relegada por el generoso apoyo económico que se espera del conde de Lemos.

Por su parte, Jorge Luis Borges escribió en la primera página de La cifra en 1981: "Como todos los actos del universo, la dedicatoria de un libro es un acto mágico... También cabría definirla como el modo más grato y más sensible de pronunciar un nombre." Y el gran maestro argentino, que demostró especial devoción por esta suerte de género literario, en su último libro Los conjurados, concluye que la dedicatoria es un "misterio y una entrega de símbolos".

Resonancias
Como emblema de la gratitud y la evocación, la dedicatoria aparece en muy distintas manifestaciones culturales y en muy distintos formatos:

 Entre 1940 y 1970, en la edad de oro de la radio, uno de los arquetipos radiofónicos eran los programas de discos dedicados. Aún hoy día en Uruguay, Radio Monte Carlo incluye diariamente un programa de este tipo que se titula "Aquí está su disco".
 En las obras musicales, la dedicatoria se muestra en el título: desde el Para Elisa de Beethoven hasta el "Dedicated to the One I Love", éxito de 1967 del cuarteto californiano The Mamas & the Papas, pasando por Dedication, álbum recopilatorio del grupo Thin Lizzy en 1991, y las incontables Canción para....
 En el séptimo arte pueden anotarse: Dedicatoria, drama dirigido por Jaime Chávarri en 1980, y producido por Elías Querejeta. Y en un contexto más norteamericano: Dedicatoria, película del año 2007 protagonizada por Billy Crudup y Mandy Moore, escrita por David Bromberg, y representando el debut como director del actor Justin Theroux.

La dedicatoria como gesto promocional-editorial

El lanzamiento de la edición o reedición de una obra, puede promocionarse en un acto académico más o menos formal, con asistencia del autor. Al finalizar este acto, los asistentes tienen oportunidad de hacer preguntas a los disertantes, hablar con ellos, y por supuesto comprar ejemplares del libro o de la revista promocionada. Forma parte de la ceremonia que el autor del libro o el editor de la revista accedan a escribir de puño y letra una dedicatoria personalizada o simplemente firmen los ejemplares allí vendidos.

Galería

Véase también
 Avant-propos
 Cita
 Epígrafe (literatura)
 Introducción
 Libro
 Marca de imprenta
 Panegírico
 Paratexto
 Partes del libro
 Preámbulo (literatura)
 Prefacio (literatura)
 Prólogo

Notas y referencias

Enlaces externos

Partes de la estructura narrativa
Análisis del discurso
Crítica literaria
Traductología

Dedicatoria


Maraşlı, Adana ilinin Karaisalı ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Adana iline 60 km, Karaisalı ilçesine 10 km uzaklıktadır.

Nüfus

Karaisalı'nın mahalleleri

Maraşlı, Karaisalı