جون مايكل تالبوت  (مايو 8 1954 ،أوكلاهوما) هو مغنٍ، ومنتج غنائي، وممثل أمريكي.

ألبومات وأغاني
 1. Reborn) 1972)
 2. John Michael Talbot) 1976)
 3. The New Earth) 1977)
 4. The Lord's Supper) 1979)
 5. Beginnings / The Early Years) 1980)
 6. Come to the Quiet) 1980)
 7. The Painter) 1980)
 8. For the Bride) 1981)
 9. Troubadour of the Great King) 1981)
 10. Light Eternal) 1982)
 11. Songs For Worship Vol. 1) 1982)
 12. No Longer Strangers) 1983)
 13. The God of Life) 1984)
 14. Songs For Worship Vol. 2) 1985)
 15. The Quiet) 1985)
 16. Be Exalted) 1986)
 17. Empty Canvas) 1986)
 18. The Heart of the Shepherd) 1987)
 19. Quiet Reflections) 1987)
 20. The Regathering) 1988)
 21. Master Collection) 1988)
 22. The Lover and the Beloved) 1989)
 23. Come Worship the Lord Vol. 1) 1990)
 24. Come Worship the Lord Vol. 2) 1990)
 25. Hiding Place) 1990)
 26. The Birth of Jesus) 1990)
 27. The Master Musician) 1992)
 28. Meditations in the Spirit) 1993)
 29. Meditations from Solitude) 1994)
 30. Chant from the Hermitage) 1995)
 31. The John Michael Talbot Collection) 1995)
 32. The Talbot Brothers Collection) 1995)
 33. Brother to Brother) 1996)
 34. Our Blessing Cup) 1996)
 35. Troubadour for the Lord) 1996)
 36. Table of Plenty) 1997)
 37. Hidden Pathways) 1998)
 38. Pathways of the Shepherd) 1998)
 39. Pathways to Solitude) 1998)
 40. Pathways to Wisdom) 1998)
 41. Quiet Pathways) 1998)
 42. Spirit Pathways) 1998)
 43. Cave of the Heart) 1999)
 44. Simple Heart) 2000)
 45. Wisdom) 2001)
 46. Signatures) 2003)
 47. City of God) 2005)
 48. Monk Rock) 2005)
 49. The Beautiful City) 2006)
 50. Living Water 50th) 2007)
 51. Troubadour Years) 2008)

مراجع

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي
 موقع رسمي آخر

مغنون وكتاب أغاني أمريكيون في القرن 20
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من بريفيل
روك
رومان كاثوليك أمريكيون
رومان كاثوليك في القرن 20
رومان كاثوليك في القرن 21
عازفو وعازفات قيثارة أمريكيون
كاثوليك من أركنساس
كتاب أمريكيون في القرن 20
كتاب أمريكيون في القرن 21
كتاب غير روائيين أمريكيون في القرن 20
كتاب غير روائيين أمريكيون في القرن 21
كتاب غير روائيين ذكور أمريكيون
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 20
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 21
مغنون أمريكيون في القرن 20
مغنون أمريكيون في القرن 21
مغنون ذكور أمريكيون في القرن 20
مغنون ذكور أمريكيون في القرن 21
مغنون ذكور في القرن 20
مغنون ذكور في القرن 21
مغنون وكتاب أغان أمريكيون
مغنون وكتاب أغان من أركنساس
مغنون وكتاب أغان من أوكلاهوما
مغنون ومغنيات وكتاب أغان أمريكيون
مواليد 1954
مواليد في أوكلاهوما سيتي (أوكلاهوما)
موسيقيون من أركنساس
موسيقيون من أوكلاهوما سيتي (أوكلاهوما)
مؤدو موسيقى مسيحية أمريكيون
مؤسسو طوائف دينية كاثوليكية

جون مايكل تالبوت


The video diary of Ricardo Lopez er en film instrueret af Sami Saif.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2000

Kortfilm fra Danmark

The video diary of Ricardo Lopez


NGC 231 este un roi deschis  situat în Micul Nor al lui Magellan, în constelația Tucanul. A fost descoperit probabil în 1 august 1826 de către James Dunlop. De asemenea, a fost observat/descoperit în 12 august 1834 de către John Herschel.

Note

Vezi și
 NGC 230
 NGC 232

Legături externe
 NGC 231 pe WikiSky
 NGC 231 pe spider.seds.org

Roiuri deschise
Obiecte NGC
Constelația Tucanul

NGC 231


Manoel Barenbein (Ponta Grossa, 1942) é um produtor musical brasileiro conhecido por seu trabalho com artistas como Caetano Veloso, Erasmo Carlos, Mutantes, Gilberto Gil, Jorge Ben Jor e Chico Buarque. Foi o produtor do disco coletivo Tropicália ou Panis et Circensis, marco do movimento tropicalista.

Produtores musicais do Brasil
Judeus do Brasil
Naturais de Ponta Grossa

Manoel Barenbein


Muköz bağ doku; embriyoda göbek kordonunda bulunan, çok zemin maddesi içeren bir bağ doku çeşididir.

Jöle kıvamındaki zemin maddesine göbek kordonunda Wharton peltesi denir. Zemin maddesi arasında ince kollajen fibriller yer alır, kollajen fibril miktarı fetus büyüdükçe artar. Gerçek hücreler; fibroblastlardır. Muköz bağ doku; dişi pulpasında, horozibiğinde ve maymunların eşey derisinin hipodermisinde az da olsa bulunur.

Ayrıca bakınız

 Embriyonik bağ dokusu
 Mezenşimal bağ doku
 Muköz bağ doku

 Erişkin bağ dokusu
 Genel bağ doku
 Gevşek bağ dokusu
 Sıkı bağ dokusu
 Düzenli sıkı bağ dokusu
 Düzensiz sıkı bağ dokusu
 Özel bağ doku
 Elastik bağ doku
 Retiküler bağ doku
 Pigment doku
 Yağ doku

Bağ doku

Muköz bağ doku


Der Menhir da Oliveirinha liegt südöstlich des Hügels Monte da Oliveirinha, auf der Ostseite neben der Straße nach Igrejinha, nördlich von Évora. Der phallische Menhir aus Granit liegt 600 m hinter dem Abzweig der Straße nach Graça do Divor im Alentejo in Portugal.

Er ist mit einem Durchmesser von 0,6 m und einer Höhe von 5,3 m der größte Menhir im Distrikt Évora. Es ist umgefallen und liegt auf einem kleinen Hügel, auf dem sich ein Trigonometrischer Punkt befindet. An der Spitze des Menhirs ist ein Loch eingraviert, das wie das Ende einer Harnröhre aussieht und die phallische Einstufung unterstreicht. Es gibt einen Riss und verschiedene Auskerbungen, die von Bauern verursacht erscheinen, auf dem Monument. Es wird erwartet, dass der Menhir bald wieder aufgerichtet wird, obwohl nicht bekannt ist, wo er ursprünglich gestanden hat.

Siehe auch
 Megalithen im Distrikt Évora
 Menhire in Portugal

Literatur
 Ana Palma dos Santos: Monumentos megalíticos do Alto Alentejo. Lissabon 1994, ISBN 972-918416-X.
 Thomas G. Schattner (Hrsg.): Archäologischer Wegweiser durch Portugal (= Kulturgeschichte der Antiken Welt. Bd. 74). Philipp von Zabern, Mainz 1998, ISBN 3-8053-2313-1, S. 162

Weblinks
 Kurzbeschreibung (portugiesisch) und Bild
 Kurzbeschreibung, Bilder, Lage (englisch)

Oliveirinha
Oliveirinha
Oliveirinha
Évora

Menhir da Oliveirinha


Os Açores, uma região autónoma de Portugal no nordeste do Oceano Atlântico, sofreram os efeitos de pelo menos 21 furacões no Atlântico, ou tempestades que outrora foram ciclones tropicais ou subtropicais. A tempestade mais recente a afetar o arquipélago foi a tempestade tropical Gaston em 2022 .

Década de 1990

 11 de setembro de 1991 - A tempestade tropical Erika atingiu a ilha de São Miguel com rajadas de vento de até 67 mph (107 km/h).
 27 de setembro de 1992 - A tempestade tropical Charley atingiu a Ilha Terceira, produzindo rajadas de vento de  no Campo das Lajes.
 30 de setembro de 1992 - Apenas alguns dias após a tempestade anterior, a tempestade tropical Bonnie passou pelo centro dos Açores. Rajadas de vento chegaram a 59 mph (94 km/h) no Campo das Lajes. Um homem foi morto por uma queda de pedra em São Miguel.
 1 de novembro de 1995 - A tempestade tropical Tanya transitou para uma tempestade extratropical antes de passar pelos Açores. A tempestade produziu rajadas de vento de 105 mph (170 km/h). Tanya derrubou árvores e linhas de energia, afundou vários barcos e danificou casas. Um pescador morreu afogado em meio a altas ondas no arquipélago.
 15 de setembro de 1997 - A tempestade tropical Erika varreu o oeste dos Açores, produzindo rajadas de vento de 105 mph (168 km/h) a  torre das Lajes. A tempestade caiu para 2,35 polegadas (60 mm) de chuva nas Flores, onde as rajadas atingiram os 87 mph (140 km/h).
 30 de setembro de 1998 - A tempestade tropical Jeanne transitou para um ciclone extratropical enquanto se aproximava dos Açores. Produziu rajadas de vento de 40 mph (65 km/h) na Ilha da Horta.

Década de 2000

 27 de abril de 2003 - um ciclone extratropical, anteriormente a tempestade tropical Ana, passou ao sul dos Açores, produzindo 0,87 polegadas (22 mm) de precipitação em Ponta Delgada .
 4 de outubro de 2005 - uma tempestade subtropical atravessou o leste dos Açores, produzindo rajadas de vento de 59 mph (94 km/h) na Ilha de Santa Maria.
 20 de setembro de 2006 - O furacão Gordon passou pelos Açores entre as ilhas de Santa Maria e São Miguel; uma estação na antiga ilha registrou ventos sustentados de , com rajadas de  . O impacto geral foi limitado a árvores derrubadas e linhas de energia, deixando partes da Ilha de Santa Maria sem serviço elétrico.
 4 de outubro de 2009 - um ciclone extratropical transitou para a tempestade tropical Grace perto da ilha de São Miguel, produzindo rajadas de vento de 44 mph (70 km/h) em Ponta Delgada em São Miguel.

Década de 2010

 20 de agosto de 2012 - O furacão Gordon atingiu a ilha de Santa Maria com ventos de 75 mph (120 km/h). Gordon produziu rajadas de vento de 81 mph (130 km/h) na ilha e provocou alguns deslizamentos de terra. Os ventos derrubaram árvores, danificaram janelas e cortaram brevemente a energia. Ondas  de altura causou inundações ao longo da costa.
 21 de setembro de 2012 - A tempestade tropical Nadine se transformou em um ciclone extratropical ao se aproximar em 260 mi (420 km) a sudoeste dos Açores. A tempestade produzindo rajadas de vento de 81 mph (130 km/h) na Ilha do Faial. Nadine se afastou do arquipélago para sudeste e passou os próximos 13 dias movendo-se pelo leste do Oceano Atlântico. Nadine novamente fez a transição para um ciclone extratropical em outubro 4, e mais tarde nesse dia atravessou o centro dos Açores, produzindo rajadas de vento de  na Central Eólica de Santa Maria.
 7 de dezembro de 2013 - Uma tempestade subtropical aproximou-se do oeste dos Açores e degenerou em um vale . A tempestade produziu rajadas de  na Ilha de Santa Maria.
 5 de janeiro de 2016 - A tempestade tropical Alex atingiu a ilha Terceira, horas depois de enfraquecer abaixo do status de furacão. A precipitação totalizou  em Lagoa, São Miguel. Rajadas de vento chegaram a  em Ponta Delgada. Uma pessoa que sofreu um ataque cardíaco morreu como resultado indireto de Alex, quando a turbulência da tempestade impediu que o helicóptero de emergência decolasse a tempo. Alex provocou alguns deslizamentos de terra e danificou casas com seus ventos.
 2 de setembro de 2016 - O furacão Gaston transitou para um ciclone extratropical perto dos Açores, produzindo rajadas de vento de 52 mph (83 km/h) nas ilhas das Flores e do Faial.
 14 de outubro de 2017 - O furacão Ophelia passou ao sul dos Açores como o maior furacão mais oriental já registrado. O furacão produziu rajadas de vento de 44 mph (77 km/h) em São Miguel.
 15 de setembro de 2018 - A tempestade tropical Helene passou a oeste dos Açores, onde se estima ter produzido ventos com força de tempestade tropical.
 2 de outubro de 2019 - O furacão Lorenzo passou perto do oeste dos Açores, produzindo rajadas de vento de  na Ilha do Corvo . No Porto das Lajes das Flores o edifício portuário e alguns contentores de carga foram arrastados, tendo o próprio cais sido parcialmente danificado. Os danos totais em toda a cadeia de ilhas foram de cerca de € 330 milhões (US $ 362 milhões).
 27 de outubro de 2019 - A tempestade tropical Pablo passou a sudeste dos Açores à medida que se intensificava, trazendo rajadas de vento de até 55 mph (89 km/h) em alguns locais e grandes ondas para as ilhas.
 31 de outubro de 2019 - A tempestade subtropical Rebekah passou pelo norte dos Açores enquanto se dissipava, trazendo apenas efeitos insignificantes.
 25 de novembro de 2019 - A tempestade tropical Sebastien transitou para uma tempestade extratropical perto do oeste dos Açores, trazendo rajadas de vento de 55 mph (89 km/h) para Ponta Delgada.

Década de 2020

 17 a 18 de setembro de 2020 - Os remanescentes extratropicais do furacão Paulette se moveram pelas ilhas.
 23 a 25 de setembro de 2022 - A tempestade tropical Gaston passa pelas ilhas, trazendo fortes chuvas e rajadas de vento de  .

Climatologia

Tempestades mortais
A seguir está uma lista de tempestades tropicais atlânticas que causaram mortes nos Açores.

Referências

Furacões na Europa
Furacões nos Açores
Listas de tempestades

Lista de furacões nos Açores


Giovan Battista Possevino, frère aîné d'Antonio, né en  à Mantoue (Italie) et mort en , est un écrivain italien de la Renaissance.

Biographie
Giovan Battista Possevino nait à Mantoue en 1520, est élevé par les soins du cardinal Hercule Gonzague, protecteur de sa famille, et est ensuite attaché comme secrétaire aux cardinaux Cortese et Hippolyte d'Este. Il a du talent pour la poésie. Il meurt à Rome en 1549, à l'âge de 29 ans. On a sous son nom : Dialogo dell'honore, nel quale si tratta a pieno del duello, Venise, 1553, 1556, 1558, in-4°, et 1564, in-8°, avec des additions d'Antonio Possevino, qui est l'éditeur de cet ouvrage de son frère. Antonio Bernardi, évêque de Caserte, dans la préface de son Traité contre le duel, imprimé en 1562, se plaignit d'un abus de confiance de la part de Giovan Battista Possevino auquel il avait communiqué son manuscrit, et c'est en vain qu'on a essayé de justifier ce dernier du reproche de plagiat (voy. les notes d'Apostolo Zeno sur la Bibliot. de Fontanini, , ) ; Tiraboschi lui-meme, après avoir pris la défense de Possevino, a reconnu qu'il était réellement coupable (voy. la Bibliot. Modenese, t. , ) Antonio Possevino, qui n'a jamais tenté de laver son frère d'une accusation si formelle, a pris la défense de ses principes sur le duel dans un ouvrage très-rare, intitulé : Due discorsi : l'uno in difesa di Giov. Batt. Possevino, dove si discorre intorno al duello ; l'altro in difesa di Giraldi, dove si trattano alcune cose per iscriver tragedie, Rome, 1556, in-8° (voy. le Dict. typogr. d'Osmont, , ). On a quelques pièces de vers de Giovan Battista Possevino, entre autres la paraphrase d'une ode de Sappho dans les Rime d'Atanagi.

Bibliographie

Liens externes

Naissance en 1520
Naissance à Mantoue
Décès en 1549
Écrivain italien du XVIe siècle

Giovan Battista Possevino


Alcibiade Diamandi sau Alcibiadi Diamandi , Alcibiades Diamandi sau Alkiviadis Diamandi (în ) (pronunțat câteodată Diamanti sau Diamantis; ) a fost un om politic aromân din Grecia, activ în timpul celui de al Doilea Război Mondial și în conexiune cu forțele militare italiene și România.

A fost un susținător al identității naționale a aromânilor din Balcani și un adversar a elenizării comunității aromâne din regiune, dar poziția sa de împotrivire contra statului grec și de colaborare cu ocupanții italieni a fost o piedică în concretizarea planurilor sale. În anul 1942 a plecat în România și după terminarea celui de-al Doilea Război Mondial, a fost condamnat de către Curtea Specială din Grecia la moarte ca trădător. A fost încarcerat în România de noul guvern comunist și a murit în anul 1948.

Din Samarina la Roma, prin București
Diamandi s-a născut în Samarina (la peste 1.600 de metri: cel mai înalt sat din Grecia) într-o familie de negustori aromâni înstăriți. După ce a studiat la școala primară românească din Samarina, a continuat la liceul grecesc din Salonic (la acel moment încă parte a Imperiului Otoman). În ajunul Războaielor Balcanice din 1912 a plecat (ca mulți alți aromâni din Grecia) în România, unde s-a înscris în Academia Comercială din București, unde a și absolvit. Când România a intrat în primul Război Mondial, în 1916, Diamandi s-a oferit voluntar în serviciul militar, servind ca ofițer.

O legendă neverificată spune că ar fi fost trimis de armata română ca observator în Albania, pe vremea aceea sub tutelă italiană și franceză. Fiind un fervent militant al cauzei Aromânilor din Grecia, el a cerut Aliaților și mai ales României să susțină pe lângă guvernul grec, pe atunci confruntat cu Schisma Națională, organizarea teritorială a comunității aromâne într-un «nomos» autonom. Acest plan a fost denumit mai târziu în bibliografii «Principatul Pindului» și a primit în mod clar un răspuns negativ din partea României, precum și de la Italieni, Grecia devenind la rândul ei o țară Aliată la data de 24 noiembrie 1916. Deși înainte al Doilea Război mondial nu reclama mai mult decât o autonomie teritorială locală în cadrul Greciei, Diamandi a căpătat printre Greci reputația de a fi un separatist, agent al României, și de altfel a devenit consul al României la Saranda, în Albania, în 1926. De acolo, el a plecat la Roma unde s-a implicat în mișcarea politică fascistă a lui Benito Mussolini.

La Roma, Diamandi a obținut de la ambasada României un pașaport românesc cu care a călătorit în Grecia ca străin, în timp ce serviciile elene de contraspionaj anchetau asupra sa. Potrivit autorului grec Stavros Anthemides, în 1927 a fost amnistiat de autoritățile grecești și ancheta căreia îi era supus a fost sistată.

Anii din Atena
La scurt timp după aceasta, a ajuns în Atena ca vice-președinte al filialei locale a "Companiei Petroliere Naționale" din România, ca importator de petrol și de cherestea din România către Grecia și ca om de afaceri. Ca atare Diamandi a călătorit frecvent la Rodos (la momentul respectiv, posesie italiană), atrăgând din nou atenția serviciilor de contra-spionaj grecești. Guvernul grec îl bănuia că sub acoperirea de agent român susținător al emancipării aromânilor, ar fi fost de fapt un agent fascist italian. În timpul regimului lui Ioannis Metaxas, Diamandi a fost obiectul unui ordin de expulzare, dar fiind înstărit și cu relații, a reușit să evite exilul și să-și continuie activitățile.

Al 2-lea Război Mondial: "Legiunea Romană"

Când a izbucnit războiul Greco-italian la sfârșitul lunii octombrie 1940, Diamandi se afla în Conița tocmai pe granița greco-albaneză (Albania fiind atunci protectorat italian). Italia i-a oferit gradul de Comandor, și el a servit ca traducător și asistent al maiorului general Alfredo Guzzoni. După înfrângerea inițială a Italiei, Diamandi, căutat de greci ca "trădător în timp de război", a fost forțat să se refugieze în Tirana și s-a întors în Grecia odată cu armatele italiene cinci luni mai târziu, în primăvara anului 1941. Diamandi asistă atunci forțele italiene de ocupație, în timp ce promova ideea de autonomie teritorială a aromânilor din Grecia. Planul său era să obțină de la italieni înființarea unui "Stat Autonom al Pindului" (Αυτόνομον Κράτος της Πίνδου) sau "Stat Autonom Vlah" (Αυτόνομον Βλαχικόν Κράτος) în teritoriul dintre Epir, Tesalia și părți din Macedonia, care trebuia să constituie "Patria Aromânilor", cunoscută și ca "Principat al Pindului" (nume inițial folosit pentru a se referi la evenimentele din Pind din August 1917). Adjunctul și mâna dreaptă a lui Diamandi a fost avocatul din Larisa Nicolae Matuși, în timp ce al treilea în ierarhie era Vasile Raputikas.

În Iunie 1941, Diamandi și-a desfășurat activitatea între Grevena, Vlahoclisúra și Aminciu, înființând în zonă "Partidul Comunității Cuțo-Vlahe" (Κόμμα Κοινότητας Κουτσοβλάχων) care a făcut parte din "Uniunea Comunităților românești" (Ένωσις Ρουμανικών Κοινοτήτων). A întrunit mai apoi un parlament la Trikala, unde nu au fost adoptate legi, aromânii fiind în majoritate sceptici, nedorind să se opună vecinilor lor Greci, iar italienii nefiind dornici de a modifica echilibrul politic din regiune.

Un manifest aromân în Grecia ocupată
Pe 1 martie 1942, Diamandi a redactat un Manifest care a fost publicat în presa locală și republicat de către Stavros Anthemides în 1997 (în cartea sa despre Vlahii din Grecia). Manifestul a fost co-semnat de unii oameni de bază aromâni/vlahi din regiune, precum:
 Avocatul Nicolae Matuși
 Pr. Dima Tiutras
 Avocatul George Vasilakis
 Medicul Dr. George Frangos
 Pr. A. Beca
 Negustorul Gachi Papas
 Medicul Dr. Nicolae Mițivuna
 Prof. Dumitru Hagioglu
 Avocatul A. Kalometros
 Ing. Nicolae Telionis
 Vasile Țuțea
 Prof. Costea Niculescu
 Prof. Apostol Paste
 Dumitru Tahas
 Prof. Ștefan Coțea
 Prof. Dr. G. Condoiannis
 Dr. Caloiera
 Avocatul Pr. Apostol Hagi
 Giovanni Merțios de Neveska (al cărui fiu Nik.  Merztios , este un bine cunoscut autor aromân pro-grec din Grecia)
 Pericle Papas
 Prof. dr. Virgil Balamace (străbun a lui Nick Balamace, în prezent Secretar al Societății Farsarotul' în Statele Unite ale Americii)
 ing. S. Pelekis
 C. Pituli
 Dumitru Barbă.

Doi aromâni din Albania și Bulgaria, Vasile Bartolis și scriitorul din Samarina Zicu Araia, au aprobat de asemenea Manifestul lui Diamandi. În România, a fost co-semnat de George Murnu, profesor la Universitatea din București. Diamandi s-a deplasat la București, la scurt timp după ce s-a întâlnit cu Murnu, și împreună au fost primiți în audiență de conducătorul României din acel timp, mareșalul Ion Antonescu și de Ministrul de Externe Mihai Antonescu față de care au promovat "Principatul Pindului", fără succes devreme ce Italienii nu erau favorabili proiectului. Opțiunea propusă de Diamandi era de a pune "Principatul" sub suveranitatea Coroanei României, ca stat liber asociat. O altă opțiune era de a pune Principatul sub suveranitatea italienească a Casei de Savoia. Niciuna din aceste opțiuni nu a fost realizată. În plin război împotriva URSS, România nu mai putea nici măcar finanța școlile românești din nordul Greciei.

Refugiat în România
În cel de-al doilea an de ocupație italiană, au apărut în zonă gherile ale partizanilor Greci susținute de populația locală (inclusiv aromână) și de Aliați împotriva forțelor de ocupație Italo-germane. Căutat de partizani ca "trădător de țară", Diamandi a trebuit să se refugieze în România. După ce comuniștii români au ajuns la putere, Diamandi a fost arestat de Securitate la data de 21 februarie 1948 și a murit în beciurile acesteia din București, câteva luni mai târziu, crud torturat de către securistul Mihail Dulgheru.

Nicolae Matuși a scăpat de răzbunarea partizanilor Greci, mai întâi la Atena, și apoi în România, pe când Vasile Raputikas a fost prins și executat prin împușcare în preajma Larisei, după care, cu o tăbliță pe care scria "trădător" pe el (προδότης), cadavrul a fost târât în urma unui cal sau măgar prin satele aromâne din Pind înainte de a fi îngropat într-un loc neidentificat.

Terminologie
 Legiunea pe care a întrunit-o Diamandi și care a fost sub conducerea sa, făcea referire la o legiune a Imperiului Roman, anume Legiunea a V-a Macedonica care a fost succesiv cantonată și a luptat în Macedonia, Mesia și Dacia.
 Numele principalelor instituții plănuite și al "Principatului" proiectat s-au dat în aromână, greacă și italiană.

Note

Bibliografie
 Evangelos Averof-Tosițas, Η πολιτική πλευρά του κουτσοβλαχικού ζητήματος ["aspectele politice ale chestiunii aromâne"], Trikala retipărire 1992 (ediția 1, Atena, 1948), p. 94
 Stavros A. Papagiannis, Τα παιδιά της λύκαινας. Οι "επίγονοι" της 5ης Ρωμαϊκής Λεγεώνας κατά την διάρκεια της Κατοχής 1941-1944 ["Copiii lupoaicei: a 5-a Legiune Romană în timpul ocupației 1941-1944"], Atena, 1998
 Ahileas Anthemidis, Vlahii din Grecia. Salonic: Malliaris 1998 (În Limba Greacă).
 Tim Somon, Nescrise Locuri, Lycabettus Press, Atena 1995 (a se vedea p. 149 și 215)
 T. J. Winnifrith, Vlahii: Istoria unor Oameni din Balcani, Palgrave Macmillan, 1987
 Thede Kahl, Ethnizität und räumliche Verteilung der Aromunen in Südosteuropa, Münstersche geographische Arbeiten, 43, Münster, 1999. ISBN 3-9803935-7-7 (a se vedea pp. 55–56 pe Diamandi)
 Ioannis Koliopoulos, Grecia: continuitatea modernă, Hurst 2001
 Hercule & Zvastica: Voluntari greci în poliția germană, Wehrmacht și & SS în Grecia, 1943-1945, New York, 2000

Legături externe
 Les Aroumains , by Université Laval Montreal
 Objects of desire: Wrangling over the Vlachs in Bucharest and Athens
 Οι Βλάχοι της Ελλάδας και η Παρεξηγημένη Ιστορία τους
 Christos D. Katsetos - The Political Side of the Kutzovlach Affair Revisited?
 Ellinika Tagmata Asphaleias and  Ethelontiki Chorophylaki
 Procesul Comunismului
 Regnal Chronologies: Northern Greece

Nașteri în 1893
Decese în 1948
Politicieni greci
Fasciști români
Aromâni

Alcibiade Diamandi


هل تقصد
 مبادل رياضي
 مبادل كهربائي أحد أنواع المقاليد
 مقلاد كهربائي بشكل عام

انظر أيضا
 بدال
 مبدال
 بدالة
 مبدل

مبادل (توضيح)


Silverstream est une banlieue de la ville de Upper Hutt, dans le sud de l'Île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
La banlieue est localisée juste à un peu moins de  à partir du   centre d'affaire de Upper Hutt
Elle est située à l'extrémité sud de la cité, tout près des  gorges de Taita, qui séparent la cité de Upper Hutt et celle de Lower Hutt.
La zone est située à l'embouchure d'une petite vallée, formée par la région de Wellington, ayant une activité tectonique notable et une partie, par le cours d'eau nommé :«Hull's Creek», qui se jette dans le fleuve Hutt .

La banlieue est limité au nord-est par la localité d'Heretaunga, au sud-est par celle de Pinehaven et au sud-ouest par la banlieue de Stokes Valley

Éducation
La banlieue de Silverstream a  pour les besoins de l'éducation:
 Silverstream Kindergarten, une école maternelle  (pour les enfants âgés de  )
 Silverstream School, une école primaire mixte (allant de l'année 1 à 6)
 , qui est une école  secondaire  catholique romaine de garçon  avec un  externat et un internat, (allant de l'année de 9 à 13).
Par ailleurs, la zone est sectorisée vers  comme école intermédiaire, et le  pour les élèves plus âgés.

Transport
Silverstream est sur le trajet de la section de «Hutt Valley» de la ligne de , que fait fonctionner le .
Le secteur a une gare située sur cette ligne nommée:la .
Une déviation de la ligne de Wairarapa fut ouverte en 1954 de la ligne originale de Wairarapa dans Silverstream en passant au-dessus du fleuve Hutt .
La section originale de la ligne est maintenant la propriété de  .

Voir aussi

liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Banlieue
Région de Wellington
Région de Wairarapa

Silverstream


චාලුක්‍ය රාජවංශය () යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ 6වන සහ 12වන සියවස් අතර කාලයේ දකුණු සහ මධ්‍යම ඉන්දියාවේ විශාල ප්‍රදේශයක පාලනය ගෙනගිය සම්භාව්‍ය ඉන්දියානු රාජවංශයකි. මෙම යුගයේ දී ඔවුහු එකිනෙකා හා සම්බන්ධ නමුත්, වෙනස් වූ රාජවංශ තුනක් ලෙසින් පාලනය ගෙනගොස් තිබේ. "බාදාමි චාලුක්‍යයන්" යනුවෙන් හඳුන්වනු ලබන මෙහි ආදිතම රාජවංශය, වාතාපි (වර්තමාන බාදාමි) කේන්ද්‍ර කරගනිමින් 6වන සියවසේ මැද භාගයේ පාලනය ගෙනගොස් තිබේ. පරිහානියට පත්වෙමින් තිබූ බනවාසි හි කදම්බ රාජධානිය වෙතින් ස්වාධීනත්වය ලද බාදාමි චාලුක්‍යයෝ දෙවන පුලකේශින් රජු යටතේ ප්‍රමුඛත්වයට පත්වූහ. දෙවන පුලකේශින්ගේ මරණින් පසු, නැගෙනහිර ඩෙකානයෙහි නැගෙනහිර චාලුක්‍යයෝ ස්වාධින රාජධානියක් ගොඩනගා ගත්හ. ඔවුහු වෙංගිය කේන්ද්‍ර කරගනිමින් 11වන සියවස පමණ තෙක් පාලනය ගෙනගියහ. බටහිර ඩෙකානයෙහි  western Deccan, the rise of the Rashtrakutas in the middle of the 8th century eclipsed the Chalukyas of Badami before being revived by their descendants, the Western Chalukyas, in the late 10th century. These Western Chalukyas ruled from Kalyani (modern Basavakalyan) until the end of the 12th century.

The rule of the Chalukyas marks an important milestone in the history of South India and a golden age in the history of Karnataka. The political atmosphere in South India shifted from smaller kingdoms to large empires with the ascendancy of Badami Chalukyas. A Southern India-based kingdom took control and consolidated the entire region between the Kaveri and the Narmada rivers. The rise of this empire saw the birth of efficient administration, overseas trade and commerce and the development of new style of architecture called "Chalukyan architecture". Kannada literature, which had enjoyed royal support in the 9th century Rashtrakuta court found eager patronage from the Western Chalukyas in the Jain and Veerashaiva traditions. The 11th century saw the patronage of Telugu literature under the Eastern Chalukyas.

මේවාත් බලන්න
 නැගෙනහිර චාලුක්‍යයෝ
 බටහිර චාලුක්‍යයෝ
 චාලුක්‍ය චෝළයෝ
 හොයිසල අධිරාජ්‍යය
 චෝළ රාජවංශය
 Kamboi
 කාම්බෝජ

සටහන්

ආශ්‍රේයයන්
ග්‍රන්ථ

වෙබ්

බාහිර සබැඳි

 Chalukyas of Kalyana (973–1198 CE) by Dr. Jyotsna Kamat

540 දශකයේ ස්ථාපිත රාජ්‍ය සහ භූමි
ඉන්දියාවේ රාජවංශ
හින්දු රාජවංශ
ඉන්දියාවේ අධිරාජ්‍ය සහ රාජධානි
කර්ණාටකයේ ඉතිහාසය

චාලුක්‍ය රාජවංශය


Hvem ved...? er en film instrueret af Bettina Fürstenberg.

Handling
Filmen er produceret af Catarina KalÄn svensk journalist med en kristen baggrund og Bettina Fürstenberg dansk kunstner og jødisk. Filmen er optaget i Israel og Palæstina. Hvem ved.... har elementer både fra spillefilmens roadmovie, dokumentarfilmen og ...

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1999

Dokumentarfilm fra Danmark

Hvem ved...?


Niels Alexander von Wendt Rahbek (født 5. juni 1916 i Eltang Sogn, død 7. oktober 1944 i København) var lærer og modstandsmand, søn af lægen Jens Christian Rahbek (født 1883 i Danmark, ukendt dødsår) og Margit Ludovica von Wendt (født 1889 i Finland, død 1965 i København).

Niels Alexander von Wendt Rahbek blev dimitteret fra Blaagaard Seminarium i 1941. Han blev gruppeleder i modstandsgruppen Holger Danske, og han blev dræbt under en sabotageaktion imod radiofabrikken Always Radiofabrik på Amerikavej på Vesterbro i København. Aktionen var vanskelig, da fabrikken var stærkt bevogtet af Sommerkorpset. Da gruppen måtte trække sig tilbage, forsøgte Niels Rahbek at dække sine kammeraters tilbagetog, og under dette blev han ramt af et skud og døde formentlig på stedet. Efter befrielsen blev hans lig fundet i Ryvangen i Hellerup, hvor han blev bisat.

Mindeplader: Abildhøjskolen -Præstø, Blaagaards Seminarium, Kapelvejens Skole (Kapelvej 44, Kbh), Stenhus Kostskole.

Referencer

Medlemmer af Holger Danske

Niels Alexander von Wendt Rahbek


Mesotaeniaceae, biljna porodica parožina (Charophyta), dio reda Zygnematales. Postoji oko 90 vrsta u 10 rodova.

Rodovi
 Ancylonema Berggren
 Cylindrocystis Meneghini ex De Bary
 Geniculus Prescott
 Mesotaenium Nägeli
 Netrium (Nägeli) Itzigsohn & Rothe
 Nucleotaenium Gontcharov & Melkonian
 Planotaenium (Ohtani) Petlovany & Palamar-Mordvintseva
 Roya West & G.S.West
 Spirotaenia Brébisson
 Tortitaenia Brook

Vanjske poveznice

Izvori

Zygnematales

Mesotaeniaceae


Matourea caparaoensis é uma espécie de planta do gênero Matourea e da família Plantaginaceae.

Taxonomia

Os seguintes sinônimos já foram catalogados:
 Otacanthus caparaoensis  Brade
 Achetaria caparaoense  (Brade) V.C.Souza

Forma de vida
É uma espécie rupícola, terrícola, herbácea e subarbustiva.

Descrição
Subarbustos de 20 - 30 centímetros de altura, eretos a prostrados, muito ramificados. Ramos suberetos, densamente vilosos, subquadrangulares. Ela tem folhas opostas,d ensamente vilosas em ambas as faces, sésseis, lanceoladas, ápice agudo asubacuminado, base atenuada, margem inteira a crenada. Ela tem flores axilares, solitárias, concentradas nas terminações dos ramos, formando uma espiga de3,0 - 7,0 centímetros de comprimento, mais ou menos bem definida, sésseis a subsésseis.

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada nos estados brasileiros de Espírito Santo e Minas Gerais.
Em termos ecológicos, é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de campos de altitude.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Colletta, G.D.; Scatigna, A.V.; Souza, V.C. Matourea  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Matourea caparaoensis no projeto Flora e Funga do Brasil

Plantaginaceae
Matourea
Flora do Brasil
Flora do Espírito Santo (estado)

Matourea caparaoensis


Le château d'Arguel est un château fort du Moyen Âge dont les vestiges se dressent sur la commune de Fontain dans le département français du Doubs et la région Bourgogne-Franche-Comté.

Situation
Le château s'élevait sur la crête rocheuse qui domine, coté est, le village d'Arguel et, coté ouest, la vallée du Doubs de plus de 250 m en rive gauche.

Histoire
La forteresse est édifiée à partir au  par les premiers seigneurs d'Arguel.

Pendant deux siècles, les seigneurs d'Arguel se succèdent et prennent part à tous les litiges qui animent la vie des barons comtois de cette époque. L'un d'entre eux, Jacques d'Arguel, se signale par ses méfaits et exactions envers les marchands qui passent sur ses terres. Il est associé à la « légende de la comète du sire d'Arguel ».

En 1336, Jacques d'Arguel est vaincu par les barons comtois en lutte contre Eudes IV,  duc et comte de Bourgogne et le château est incendié.

Parr testament de 1306, la seigneurie d'Arguel était passée aux mains de la famille de Chalon. Louis de Chalon, prince d'Orange fait restaurer le château entre 1430 et 1450.

Malgré l'héroïsme de Jeanne-Claude Boituset, épouse du capitaine Duchesne qui commande la place, le château d'Arguel est pris par Condé et démantelé sur ordre de Louis XIV, à la suite du siège de Besançon en 1668.

En 1827, subsistaient encore un caveau voûté, des vestiges de murailles et les traces des fossés de l'enceinte.

Description
Il ne demeure aujourd'hui que quelques ruines peu significatives : seules la base d'un mur d'enceinte et les entrées de pièces-basses sont visibles.

Protection
Le périmètre du château fait partie du site inscrit par la DREAL Bourgogne-Franche-Comté : Château d'Arguel et grotte Saint-Georges

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Articles connexes
 Liste des châteaux du Doubs
 Liste des sites classés du Doubs

Lien externe

Arguel
Arguel
Site classé ou inscrit dans le Doubs

Château d'Arguel


Serafski zvuci: franjevačka pjesmarica je hrvatska crkvena pjesmarica za liturgijsku glazbu. Spada među najkorištenije hrvatske crkvene pjesmarice. Objavio ju je franjevački samostan u Zagrebu 1995. godine. Ima 228 stranica. Sadržaj je odabrao i preuredio Antun Jesenović.

Izvori

Hrvatske crkvene pjesmarice
Hrvati u Njemačkoj
Franjevci u Hrvatskoj

Serafski zvuci


An Philodendron hederaceum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Nikolaus Joseph von Jacquin, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Heinrich Wilhelm Schott. An Philodendron hederaceum in nahilalakip ha genus nga Philodendron, ngan familia nga Araceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. h. hederaceum
 P. h. kirkbridei
 P. h. oxycardium

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Philodendron

Philodendron hederaceum


Ancient Anguish, abbreviated AA, is a fantasy-themed MUD, a text-based online role-playing game. Founded in 1991 by Balz "Zor" Meierhans and Olivier "Drake" Maquelin, it opened to the public on February 2, 1992. It is free-to-play, but has been supported by player donations since 1994.

Ancient Anguish is based on a "map-coordinate" system rather than linked areas, which contributes to the immersive feeling of entering another 'world'. Areas are then placed on the nearly 10,000 room "map" and tied into the geography and history of the fantasy world, called Oerthe. In addition, the mud strives for a "describe-all" policy for all areas, whereby any item/object/feature should respond to as many of the senses as possible, which adds to the immersive quality, although not all older areas conform to current balance and describe-all policies. It is noted as incorporating adult themes into its gameplay.

Administration and site history

In the early 1990s, most MUDs were housed on university mainframe computers, either illicitly or with tacit approval from the computer science department (many of whom played or created the games they hosted). In late 1993, Ancient Anguish faced the threat of being shut down by the Swiss university that hosted the game, Eidgenössische Technische Hochschule Zürich, for excessive bandwidth usage. Hundreds of players made donations totalling more than US$7000 and bought a SparcStation 2 workstation, relocating the MUD to Washington, D.C.

At the same time, Zor (who functioned as God, or chief administrator, at the time) abdicated his singular authority over the MUD and turned over control to a newly created Senate of Wizards, with Amante serving as the Senate President. The Senate appoints Archwizards of Law, Balance, Quality Control, Education, Mudlib, World and Map, and Driver. The Senate consists of the Arch Wizards of the different functional administrations, plus additional Senators at large. In 1995, Amante abdicated his role as Senate President and the Senate assumed complete control over the MUD, and has continued to administer with 9 to 12 members who periodically change.

Over the next decade, Ancient Anguish was hosted by a number of access providers:
Mid 1995 to 1996: Pacific Rim Networks in Bellingham Washington
Mid 1996 to July 1997: Chaco Inc. in San Jose, CA
July 1997 to Feb 2006: InReach Internet in Stockton, CA
Feb 2006 to August 2008: LocalLink.net in Michigan
August 2008 to current: Colocation America in Los Angeles, CA

Though its population has never been as high as some other MUDs, it remains one of the more popular LPMuds on the internet today, despite facing stiff competition from commercial and/or graphical MMORPGs. Ironically, Ancient Anguish has been cited by original EverQuest designer Ryan Palacio as being heavily played by the EverQuest development team. It was also the basis of one of the earliest ethnographies of virtual worlds, and was further explored in a master's thesis on the sociolinguistics of virtual worlds. The lead designer of Ultima Online, Raph Koster, played Ancient Anguish for inspiration creating LegendMUD. Various aspects of LegendMUD later shaped the design of Ultima Online.

Development

New code is continually added to the game by a team of volunteer "wizards", or coders. Players can elect to become a wizard upon meeting three requirements: 1.) achieving a minimum of 1 million experience points; 2.) completing a number of the quests available; and 3.) earning a number of exploration points (sometimes called "Gaius Points", after the sage who provides hints to guide players to find them). Players may elect to solve more quests and fewer exploration points, or more exploration points and fewer quests.

Exploration points are generally completed through exploration, prodding, touching, and otherwise investigating a given area or room, or completion of a mini-quest. The hints provided by the Gaius character are generally vague, and no direct statistic is available to players.

New wizards go through an educational process where they learn about coding enhancements for the game, develop an idea for a new area, and proceed to build it. The system was designed to provide guidance both to experienced programmers and those with no experience. These new areas go through a process of validation to ensure they meet the thematic, quality, and balance/playability requirements of the game, and are then opened to all players.

In late 2005, player levels were expanded from 19 to 50.

The game's move to the Michigan server brought several changes: during the move, the old site was available in "Anarchy Mode", a traditional experience when the game moved from one server to another, with all rules on player killing, multiplaying, wizard-mortal interference, and other guidelines of Law suspended. Since all player files had already been backed up prior to the move, none of this had any long-term effect on players and allowed them to "blow off steam". It proved popular enough that the Senate considered hosting regular Anarchy events on an alternate port of the new server; the Anarchy port was used to host some parts of a mudwide competition called the AAlympics, for example. In addition, the move prompted a change from 25-hour mandatory reboots to 49-hour reboots, which were tested in late April and then made permanent. (These reboots, common in MUDs to recover memory leaks and to clear 'trash' items which accumulate, restore the world to a default state, leaving characters to regain equipment from scratch. All skills, stats, and gold are retained.)

In May 2006, a new continent named Infidian was opened after several years' wait, nearly doubling the available landmass space on the map for areas and alleviating overcrowding of older areas on the main continent of Anguish (from which the game gets its name). Several areas were placed on its map already at the time of opening, and further ones discovered later to bring the number of areas on the new continent to 21. Infidian is reputed to be the historical homeland of the humans who came to Anguish, where the rest of the races already lived, and is nearly pacifistic.

Gameplay
On Ancient Anguish, a player can choose from multiple character classes to experience different play styles, including:
 fighter: A hack and slasher, the best combat abilities.
 mage: Mages have a large assortment of spells, and can specialize in multiple advanced schools.
ranger: Rangers are intrepid scouts trained in wilderness survival with many useful outdoor abilities.  They are known for crafting, taming w wildlife, and raising puppies through selective breeding to be formidable companions.
 cleric: Clerics are in contact with the gods, and call on divine aid.
 shapeshifter: Magic users from another continent, they can assume different forms with diverse powers.
 necromancer: Practitioners of black magic, poor at hand to hand combat but masters of dark rituals.  They often animate the dead to do their bidding.
 paladin: Stalwart and pure fighters, they are champions of the innocent and the weak against the evils of the world.
 jaochi: Jacochi's strive for perfection within themselves, and learn patterns with their own bodies as their weapons.
 artificer: Artificers are expert crafters and enchanters of external devices and magic items.
 soulbinder: Soulbinders rely on touch to tie their energy to their target, and learning from opponents.
 rogue: Despite persistent rumours, there are no rogues in Ancient Anguish.

Players become more proficient in different types of weapons after gaining experience using them. The more proficient they are, the more damaging weapons they can use. Fighters (who lack the powerful spells/special abilities of other classes) are able to skill more quickly than other classes, making them excellent at dealing damage. At the same time, a wide variety of non-combat abilities are available, including fishing, origami, pottery, prospecting, seduction, and weaving. There are also poker tables, several chess boards, and trivia games within the game.

Guilds
Players can join different guilds on the game, for social or adventuring-related benefits. Each guild has its own purpose and restrictions, along with a guildhall and guild-oriented chatline. These guilds include:

 The Knights of Drin are the personal knights of the king, Drin Trueheart. Orcs are not permitted to join, and most NPCs found in the guild's home base of Nepeth will attack orcs on sight. Because of the martial focus of the group, only fighters, clerics, rangers, paladins, artificers, and adventurers are permitted to join.
 The Scythe are an anti-establishment group of barbarians and hedonists that deny access to anyone with a drop of elven blood. For classes, paladins and artificers are refused admittance. The Scythe formed as a result of opposition to the Knights of Drin.
 The Monks of Antana are a strong religious force for good. Dwarves and orcs are not permitted to join; neither are necromancers, due to their evil acts.
 The Courts of Chaos are a loosely knit cult that worship the forces of Chaos. Only the evil can join, therefore paladins are refused. Clerics on Ancient Anguish are not required to worship only "good" gods/goddesses (such as Antana), and are therefore welcome to join and worship the gods of Chaos. Fighters were not permitted for a long time due to a focus on spellcasting, however that has since changed.
 The Black Bear is a group of nature lovers, allowing all races to join. Paladins, necromancers, and rogues are not permitted to join.
 The Eldar, a coalition of elves, half-elves and humans. Any class is permitted to join, as the guild focus is mostly social. The guild's purpose builds on the historical alliances between elves and humans, even during wars between the two species.
 The Society of the Raven is a band of cutthroats, brigands, footpads and other denizens of the night. Rogues of any race may join, but no other classes. Population has been light lately, due to a heavy crackdown by Law on stealing from players, one of the rogues' primary abilities. However, the population does seem to be on the rebound, perhaps because recently, rogue theft and several in-game "anti-theft" devices have been "rebalanced" in favor of rogues.
 The Snowfolk guild is the youngest guild. They make their home far to the north on the Arctic glacier. They are fundamentally survivalists with a cheerful disposition and promote good natured attitudes. Their powers are based on the icy materials of their home. Necromancers and members of the Society of Killers are not permitted to join the guild. Most distinctive is that members are more resistant to cold and more vulnerable to fire.

Technical infrastructure
Ancient Anguish is based on the Amylaar LPMud driver and the Loch Ness mudlib, from the MUD of the same name.

References

External links

1992 video games
Fantasy video games
MUD games

Ancient Anguish


Eurydome , also known as , is a natural satellite of Jupiter. It was discovered concurrently with Hermippe by a team of astronomers from the University of Hawaii led by Scott S. Sheppard in 2001, and given the temporary designation .

Eurydome is about 3 kilometres in diameter, and orbits Jupiter at an average distance of 23,231,000 km in 722.59 days, at an inclination of 149° to the ecliptic (147° to Jupiter's equator), in a retrograde direction and with an eccentricity of 0.3770.

It was named in August 2003 after Eurydome in Greek mythology, who is sometimes described as the mother of the Graces by Zeus (Jupiter).

Eurydome belongs to the Pasiphae group, irregular retrograde moons orbiting Jupiter at distances ranging between 22.8 and 24.1 Gm, and with inclinations ranging between 144.5° and 158.3°.

References

Pasiphae group
Moons of Jupiter
Irregular satellites
Discoveries by Scott S. Sheppard
Astronomical objects discovered in 2001
Moons with a retrograde orbit

Eurydome (moon)


California es una estación en la línea Azul del Metro de Chicago. La estación se encuentra localizada en 2211 North California Avenue en Chicago, Illinois. La estación California fue inaugurada el 25 de mayo de 1895.  La Autoridad de Tránsito de Chicago es la encargada por el mantenimiento y administración de la estación. De esta estación, los trenes operan en intervalos de 2–7 minutos durante las horas pico, y toman alrededor de 12 minutos para llegar a The Loop.

Descripción
La estación California cuenta con 1 plataforma central y 2 vías.

Conexiones
La estación es abastecida por las siguientes conexiones:
 Rutas del CTA Buses: #52 Kedzie/California #56 Milwaukee

Referencias

Enlaces externos

 Estación California
 Líneas y estaciones del Metro de Chicago

Estaciones de la línea Azul (Metro de Chicago)
Estaciones de ferrocarril inauguradas en 1895
Arquitectura de Estados Unidos de 1895

California (ramal O'Hare de la línea Azul)


Balfron Tower is a 26-storey residential building in Poplar, Tower Hamlets, East London. Built in a Brutalist style, it forms part of the Brownfield Estate, an area of social housing between Chrisp Street Market and the A12 northern approach to the Blackwall Tunnel. It was designed by Ernő Goldfinger in 1963 for the London County Council, built 1965–67 by the GLC, and has been a listed building since 1996 (Grade II*, originally Grade II). Balfron Tower is stylistically similar to Goldfinger's later Trellick Tower in London.

Design
Balfron Tower is  high and contains 146 homes (136 flats and 10 maisonettes). Lifts serve every third floor; thus, to reach a flat on the 11th, 12th, or 13th floors, residents or visitors would take a lift to the 12th. The lift shaft sits in a separate service tower, also containing laundry rooms and rubbish chutes, and joined to the residential tower by eight walkways.

The maisonettes are on floors 1 and 2, and 15 and 16, causing a break in the pattern of fenestration on the west side.

The service tower is topped by a boiler room. In 1985, the original concrete boiler flues were replaced with metal, due to concrete decay.

Carradale House

Carradale House (1967–70) is an adjacent, unique, modernist building, also designed by Ernő Goldfinger and Grade II listed. The two buildings appear to be natural extensions of each other, linked by style and design, with the long, low form of Carradale House complementing the height of Balfron Tower. All flats have dual window aspect and large south facing balconies, allowing plenty of natural light, and decorated with natural wood panels on the sides. The block is  tall with 11 floors, and contains 88 flats. The building has a similar podium to Balfron Tower, albeit more extensive with a large underground car park underneath. It too has sky bridges on the same principle of access at every third floor. After designing Balfron, Goldfinger identified all the possible improvements and incorporated them first in Carradale House and afterwards to Trellick Tower. Like Balfron Tower, the robust nature of the detailing to this building has helped it to weather the passage of time. Over the course of three years, Carradale underwent an extensive and careful renovation under the supervision of English Heritage and the direction of PRP Architects.

The two blocks were known as Rowlett Street Phases I and II during development before being named after the Scottish villages of Balfron and Carradale, a pattern followed in naming other locations on the nearby Aberfeldy and Teviot estates.

Brownfield Estate
Owen Hatherley describes the surrounding Brownfield Estate as "all designed with an attention to detail and quality of materials unusual for the 60s or any other decade".

History

Balfron Tower was designed by architect Ernő Goldfinger and is associated with the Brutalist style of 1960s architecture. Goldfinger himself was pleased with the design and moved into flat 130, on the 25th floor, for two months in 1968. He and his wife threw champagne parties to find out what the residents liked and disliked about his design. He applied what he learnt to his design for the similar and more famous Trellick Tower in West London.  Goldfinger's studio later added Glenkerry House on the same estate, complementing Balfron Tower and Carradale in style.

The building was given Grade II listed status in March 1996, (later changed to Grade II*) followed by Carradale House in 2000. to spare them from demolition. Carradale and Glenkerry Houses were also included in the Balfron Tower Conservation Area, designated in 1998. The listing continues to attract comment, especially in view of the failure of another nearby Brutalist estate, Robin Hood Gardens, to obtain the same protection.
In recent years Balfron Tower has been popular with visitors during the annual Open House Weekend.

In December 2007, following a ballot of residents in 2006, Tower Hamlets Council transferred its ownership of Balfron Tower, Carradale House and the surrounding Brownfield Estate to Poplar HARCA, a housing association.

Refurbishment and sell-off

HARCA began a full refurbishment of the buildings in 2011. The architectural firm PRP which took up this project looked to restore these Brutalist structures to their original form as required by English Heritage, and also to bring the buildings up to modern specifications and 21st century living standards.
The refurbishment was technically challenging, due to the need to install new services without disturbing the listed exterior. The solid concrete design also suffers inherently from cold bridging, which had to be remedied by internal wall insulation.

Residents were to have the option to keep their flats in the blocks, or to move into new low-rise homes nearby, in which case the vacated flats would be sold to finance the works. In October 2010, the residents of both blocks were sent notice that the refurbishment would require all residents to move out, due to fire safety and other risks, with no undertaking on whether they could return.

The first phase of the refurbishment took place from 2011 to 2014 with the lower block, Carradale House. Key features of the refurbishment include: replacement of existing windows with high-performance examples matching original pattern; upgrade of thermal performance using materials to provide insulation and vapour barriers; efficient gas-fired boilers for replacement communal heating system; and new wet services, incorporating water conservation measures. Internally, communal spaces and flats are sensitively refurbished in keeping and without altering Goldfinger's original layouts and heritage features.
These embody key considerations related to restoring the key elements of the original scheme, undertaking repair and replacement on like-for-like basis, ensuring a lifespan of at least 30 years, taking advantage of a once in a lifetime opportunity to scaffold the entire building and upgrading as far as possible to accord with modern standards. This will ensure its future effectiveness and desirability as a place to live.

Work to refurbish Balfron Tower was undertaken through a joint partnership with Londonewcastle, a luxury residential developer.
Pending the works to Balfron Tower, some flats were temporarily occupied by artists, who contributed to the community and put on displays in "heritage flat" number 123. A major photographic project was undertaken in November 2010.

In September 2014, Wayne Hemingway restored Goldfinger's former flat number 130 to 1960s style as part of a National Trust exhibition on brutalism.

As residents were decanted, a campaign formed in December 2014 in an attempt to save 50% of the Balfron as social housing. In February 2015, residents and campaigners protested HARCA in February 2015 over fears that social tenants would be evicted. Shortly afterwards, it was announced that no social housing would be retained, and that all of the flats would be sold. Six "heritage" apartments have been retained with original layout and colour scheme, with fixtures matching the originals.

The second phase refurbishment plans were strongly opposed by the Twentieth Century Society in 2015. In particular they claim that the 'unsympathetic' replacement of the tower's windows has compromised the distinction and importance of the tower, reducing it from a 'genuinely iconic brutalist masterpiece' to an 'ersatz hybrid'.

Rowland Atkinson from the University of Sheffield said: "The decision to convert two of the most symbolic tower blocks in London from local authority to private residences is a sign of how much the city has been set in service to the needs of capital and the rich."

In popular culture
Shots of the building are featured in music videos for "This Is Music" by The Verve, "Morning Glory" by Oasis,  "Mortalhas" by ProfJam, "Ready to Go" by Republica, and "Money Talks" by Rubella Ballet.

Balfron Tower has appeared as a location in many British television programmes, often when an impression of urban deprivation was required. Some that used it extensively are "Faking It", the second episode of the BBC series Hustle; the ITV series The Fixer; and Whitechapel, a three-part drama series produced by Carnival Films.

The tower is featured in the 1988 film For Queen and Country, starring Denzel Washington and was the filming location for Shopping, a 1994 film written and directed by Paul W. S. Anderson.  It also features in Danny Boyle's post-apocalyptic horror film 28 Days Later and the 2011 film Blitz.

In July 2014 artist Catherine Yass was refused permission to drop a piano from the Tower as part of a "community workshop to explore how sound travels".

In 2014, the National Trust refurbished flat 130, where Goldfinger lived, to resemble its appearance in the 1960s. The work was designed by Tilly Hemmingway, with objects donated by the Land of Lost Content, a popular culture museum in Shropshire.

UK grime artist Wiley used Balfron Tower and the Brownfield Estate as the location for the music video of his track "P Money" in 2015, which was then later featured in his 2017 album Godfather.

The tower is referenced in the song "Balfron" by the band John on their album God Speed in the National Limit.

Transport

Buses
The estate is served by London Buses routes 108 and 309. London Buses routes 15, 115 and D8 run nearby.

Canals
The estate is adjacent to the junction of the Limehouse Cut canal and the River Lea Navigation at Bow Locks.

Docklands Light Railway
The nearest stations are Langdon Park and All Saints for Docklands Light Railway services towards Canary Wharf and Stratford.

London Underground Station

The nearest London Underground stations are Bromley-by-Bow tube station and Bow Road tube station on the District and Hammersmith & City lines, and in Travelcard Zones 4 and 3 respectively.

See also
Trellick Tower, similar tower in Kensal Town (west London)
Glenkerry House, later block facing Balfron Tower, housing co-op

References

External links

 Points (and slabs) of interest by Sarah Buckingham
 Building Design Online, Balfron's human face
 Balfron Tower: a building archive of public documents, by David Roberts, Bartlett School of Architecture

Brutalist architecture in London
Ernő Goldfinger buildings
Grade II listed buildings in the London Borough of Tower Hamlets
Tourist attractions in the London Borough of Tower Hamlets
Residential skyscrapers in London
Poplar, London
1967 establishments in England
Skyscrapers in the London Borough of Tower Hamlets
Residential buildings completed in 1967

Balfron Tower


Suuporaba automobila (engl. car sharing)  oblik je kratkoročnog najma automobila u urbanim sredinama. Vozač preuzima i ostavlja vozilo na određenom mjestu. Glavna prednost takvog najma je u tome dao korisnici ne moraju plaćati troškove osiguranja, registracije i održavanja vozila.

Korisnici mogu tražiti vozilo putem interneta i obično rezerviraju online.

Naplata naknade uglavnom se naplaćuje po prijeđenim kilometrima kao i vremenu uporabe. Troškovi goriva, čišćenja, osiguranja itd. su u pravilu uključeni u cijenu najma.

Vanjske poveznice
Kako funkcionira "car sharing"

Izvori

Suuporaba automobila


Der Rehbach ist ein, linker bzw. nordöstlicher Zufluss der Ahle im Stadtgebiet von Uslar im Landkreis Northeim in Südniedersachsen (Deutschland).

Verlauf
Der Rehbach entspringt im Südostteil des Mittelgebirges Solling. Seine Quelle liegt östlich des Schönenbergs () nahe dem Dorf Delliehausen, einem ostnordöstlichen Ortsteil der Kleinstadt Uslar, auf etwa .

Der in überwiegend südwestlicher Richtung verlaufende Rehbach fließt anfangs im Naturpark Solling-Vogler in südlicher Richtung entlang der Kreisstraße 431 durch Delliehausen und dann nach und durch das Uslarer Dorf Volpriehausen, wobei er die östlich gelegenen Hardegser Köpfe passiert. Dort mündet von Südosten, vom Uslarer Dorf Schlarpe kommend, ein auch Rehbach genanntes Fließgewässer ein.

Fortan verläuft der Rehbach westwärts entlang der Grenze des Naturparks, der Bundesstraße 241 und der jenseits davon angelegten Sollingbahn, wobei er durch die Uslarer Dörfer Gierswalde und Bollensen fließt; kurz vor Bollensen verlässt er die Grenze des Naturparks endgültig. Dort mündet, von Norden kommend, der kleine Malliehagenbach ein, und nach dortigem Unterqueren der B 241 ist der Bach von der Sollingbahn überbrückt.

Danach passiert der Rehbach das Uslarer Dorf Allershausen, um kurz darauf – auf seinen letzten Metern etwa nach Süden fließend – direkt oberhalb des Uslarer Dorfs Schoningen auf rund  in den dort von Nordwesten heran fließenden Schwülme-Zufluss Ahle zu münden.

Fluss in Europa
Fluss in Niedersachsen
Solling

Rehbach (Ahle)


La Interestatal 190 (abreviada I-190) es una autopista interestatal ubicada en el estado de Illinois. La autopista inicia en el oeste desde el Aeropuerto Internacional O'Hare hacia el este en la . La autopista tiene una longitud de 4,9 km (3.07 mi).

Mantenimiento
Al igual que las carreteras estatales, las carreteras federales, la Interestatal 190 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Illinois por sus siglas en inglés IDOT.

Cruces
La Interestatal 190 es atravesada principalmente por la .

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial  de IDOT
 Lista de ciudades servidas por autopistas interestatales
 Lista de Autopistas por estado

Carreteras interestatales de Illinois

Interestatal 190 (Illinois)


فيليكووكتيابرسكيي  هي مدينة في مقاطعة تفير أوبلاست في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 2501 نسمة.

مراجع

مدن مقاطعة تفير

فيليكووكتيابرسكيي (تفير)


Montemaggiore al Metauro (im lokalen Dialekt: Mónt Magiór) ist ein Ort und eine ehemalige italienische Gemeinde (comune) in der Provinz Pesaro und Urbino in den Marken. Montemaggiore al Metauro gehört zur Gemeinde Colli al Metauro.

Geografie
Montemaggiore al Metauro liegt etwa 20 Kilometer südsüdöstlich von Pesaro und etwa 25,5 Kilometer östlich von Urbino am Metauro. Der Ort liegt auf einer Höhe von 197 m s.l.m.

Nachbargemeinden von Montemaggiore al Metauro waren Cartoceto, Mondavio, Orciano di Pesaro, Piagge, Saltara und Serrungarina.

Geschichte
Die Gemeinde Montemaggiore al Metauro wurde am 1. Januar 2017 mit Serrungarina und Saltara zur neuen Gemeinde Colli al Metauro zusammengeschlossen, sie bestand aus den Fraktionen Fiordipiano, Sanliberio und Villanova. Die Gemeinde hatte 2893 Einwohner (Stand 31. Dezember 2015) auf einer Fläche von 13,04 km² und war Teil der Comunità montana del Metauro.

Schutzpatron ist Philipp Neri.

Weblinks

 tuttitalia.it: Il Comune di Colli al Metauro (PU)

Einzelnachweise

Ort in den Marken
Ehemalige Gemeinde (Marken)
Colli al Metauro

Montemaggiore al Metauro


Indenfor 3D-computergrafik er 3D-modellering eller 3-D-modellering processen at danne en matematisk repræsentation af et objekts tredimensionelle overflade via specialiseret software. Produktet kaldes en 3D-model. 3D-modellen kan vises som et todimensionelt billede via en proces kaldet 3D-rendering eller anvendt i et fysisk fænomens computersimulation. 3D-modellen kan også skabes via 3D-printningsenheder.

3D-modeller kan skabes automatisk eller manuelt.

3D-modelleringssoftware er en klasse af 3D-grafik software anvendt til at danne 3D-modeller. Individuelle programmer i denne klasse kaldes 3D-modelleringsapplikationer.

3D-modeller

3D-modeller repræsenterer et 3D-objekt ved at anvende en samling af punkter i et 3D-rum, forbundet via forskellige geometriske enheder som fx trekanter, linjer, kurvede overflader osv. Da et 3D-objekt er en samling af data; (punkt og anden information), 3D-modeller skabes via indtastning, algoritmisk (procedural modellering) - eller 3D-skannet.

3D-modeller er bredt anvendt overalt indenfor 3D-computergrafik. Faktisk blev 3D-modeller brugt før anvendelse på personlige computere. Mange computerspil anvender for-renderede rasterbilleder af 3D-modeller som sprites før computere kunne rendere dem i reel tid.

I dag anvendes 3D-modeller indenfor mange forskellige felter. Den medicinske industri anvender detaljerede 3D-modeller af organer; disse kan skabes via mange 2D-billedskiver fra en MRI-skanner eller CT-skanner. Filmindustrien anvender 3D-modeller som roller og objekter til animering og film. Den videnskabelige sektor anvender 3D-modeller til at vise højdetaljerede modeller af kemiske forbindelser.
Byggearkitekter anvender 3D-modeller til at vise forslåede bygninger og landskaber. Ingeniørvidenskaberne anvender 3D-modeller til at vise design af nye enheder, fartøjer og strukturer og en masse andet. Omkring år 2000 har geovidenskaberne startet på at skabe 3D-geologiske modeller. 3D-modeller kan også være basis for fysiske enheder som kan laves med 3D-printere eller CNC-maskiner.

Repræsentation

Næsten alle 3D-modeller kan inddeles i to kategorier:
 Massiv - Disse 3D-modeller definerer rumfanget af objektet de repræsenterer (som fx en sten). Disse er mere realistiske, men mere besværlige at bygge. Massive 3D-modeller bliver mest anvendt til ikke-visuelle simulationer såsom medicinske og ingeniør simulationer, til CAD og specialiserede visuelle applikationer såsom ray tracing og constructive solid geometry.
 Skal/overflade - disse 3D-modeller repræsenterer overflade, fx objektgrænsen (ligesom en infinitesimal tynd æggeskal), ikke objektets rumfang. Disse 3D-modeller er lettere at arbejde med end massive 3D-modeller. Næsten alle visuelle 3D-modeller anvendt i computerspil og film er skalmodeller.

Fordi et objekts udseende stort set kun afhænger af objektets overflade, er grænseflade repræsentationer almindelige indenfor 3D-computergrafik. Todimensionelle overflader er en god analogi til de anvendte objekter indenfor grafik, selvom disse objekter ofte er ikke-mangfoldigheder (anglicisme manifold). Da overflader ikke er endelige, er en diskret digital approksimering nødvendig: polygonnet (og til en mindre grad subdivision surfaces (dansk?: underinddelte overflader)) er den mest almindelige repræsentation, selvom punkt-baserede repræsentationer er blevet mere udbredte i de senere år. Level sets er en brugbar repræsentation til deformerbare overflader som undergår mange topologiske såsom fluider.

Processen transformerende objektrepræsentationer, såsom at anvende centrum punktet af en kugle og et punkt på dens kugleskal til at få en polygonrepræsentation af en kugle, kaldes tessellation. Dette trin anvendes indenfor polygon-baseret rendering, hvor objekter omformes fra deres abstrakte repræsentationer ("primitiver") såsom kugler, kegler osv., til såkaldte polygonnet, som fx er net af forbundne trekanter. Polygonnet bestående af trekanter (i stedet for fx kvadrater) er populære, da de er lette at rendere ved at anvende skanlinje rendering.
Polygonrepræsentationer bliver ikke anvendt i alle renderingsteknikker - og i disse tilfælde inkluderes underopdeling-trinnet ikke overgangen fra abstrakt repræsentation til renderede scener.

3D-modelleringsprocessen

Der er disse populære måder at repræsentere en 3D-model:

 Polygonel modellering - Punkter i 3D-rummet, kaldes vertices bliver forbundet af linjesegmenter til at udgøre et polygonalt net. Flertallet af 3D-modeller i dag bliver bygget som tekstureret polygonale 3D-modeller, fordi de er fleksible og fordi computere kan rendere dem så hurtigt. Men polygoner er plane og kan kun approksimere kurvede flader ved at anvende mange polygoner.
 Kurve 3D-modellering - Overfladerne bliver defineret af kurver, som influeres af parametriske vægtningsstyrepunkter. Kurven følger (men interpolerer dem ikke nødvendigvis) punkterne. Ved at øge vægtningen af et styrepunkt vil effekten være at kurven kommer tættere på styrepunktet. Kurvetyperne omfatter NURBS (eng. nonuniform rational B-spline), spline, patches og geometriske primitiver.
 Digital sculpting - Er stadig ret ny metode til 3D-modellering, 3D-sculpting er blevet meget populær i de få år det har eksisteret. Der er pt tre typer af digital sculpting: Displacement, som for tiden er den mest udbredte anvendelse, volumetric og dynamic tessellation.

3D-modelleringstrin består af dannelse af individuelle objekter, som senere bliver anvendt i scene. Der er et antal af 3D-modelleringsteknikker - bl.a.:
 constructive solid geometry
 implicit surface
 subdivision surface

3D-modellering kan udøves ved hjælp af en dedikeret program (fx Cinema 4D, form•Z, Maya, 3ds Max, Blender 3D, Lightwave, Modo, solidThinking) eller en applikationskomponenter (Shaper, Lofter i 3DS Max) eller et scene beskrivelsessprog (som i POV-Ray). I nogle tilfælde er der ikke en striks distinktion mellem disse faser; i disse tilfælde er 3D-modellering bare en del af scene skabelsesprocessen (dette er tilfældet i fx med Caligari trueSpace og Realsoft 3D).

Komplekse materialer såsom blæsende sand, skyer og dråbetåger modelleres med partikelsystemer.

3D-model markedet
Der eksisterer stadig store markeder for 3D-modeller (såvel som 3D-relateret indhold, såsom teksturer, scripts, osv.) - enten for individuelle 3D-modeller eller store samlinger. Online markedspladser for 3D-indhold, såsom TurboSquid, The3DStudio, 3DExport, CreativeCrash, CGTrader, FlatPyramid, NoneCG, CGPeopleNetwork, Design Connected og DAZ 3D, tillader individuelle kunstnere at sælge indhold som de har skabt.

Blandt de mest populære 3D-printning fildelingsplatforme er Shapeways, Pinshape, Thingiverse, 3DExport, CGTrader, Threeding og MyMiniFactory.

3D-printning

3D-printning er en form for additiv fremstillingsteknologier hvor et tredimensionelle objekter bliver skabt ved at aflejre materialelag for materialelag.

Indenfor de senere år (2014), har der været et opsving af et antal af firmaer som tilbyder personaliserede 3D-printede 3D-objektmodeller, som er blevet skannet, renderet i tre dimensioner i computer software og som så printes efter kundens krav. 3D-modeller kan blive købt fra online-markedspladser og printet af individer eller firmaer ved at anvende kommercielt tilgængelige 3D-printere, som muliggør hjemmeproduktion af objekter såsom reservedele,
og endda medicinsk udstyr.

Se også
 Additive Manufacturing File Format
 Open CASCADE
 Polygonnet
 Trekantnet
 Utah-tepotte
 Voxel

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger

How 3D Works  - Explains 3D modeling for an illuminated manuscript
Manuscripts of Lichfield Cathedral  - Includes interactive 3D renderings of 16 pages of the St Chad Gospels (high resolution)

3-D-billeddannelse
Computerværktøjer til design, modellering og fabrikation

3D-modellering


|-
|gaa ||gaa || ||B ||Y ||Ga||
|-
|gab || || ||B ||Y ||Gabri||
|-
|gad || || ||B ||Y ||Gaddang||
|-
|gae || || ||B ||Y ||Guarequena||
|-
|gaf || || ||B ||Y ||Gende||
|-
|gag || || ||B ||Y ||Gagauz||Gagavuzca
|-
|gah || || ||B ||Y ||Alekano||
|-
|gai || || ||B ||Y ||Borei||
|-
|gaj || || ||B ||Y ||Gadsup||
|-
|gak || || ||B ||Y ||Gamkonora||
|-
|gal || || ||B ||Y ||Galoli||
|-
|gam || || ||B ||Y ||Kandawo||
|-
|gan || || ||B ||Y ||Chinese, Gan||
|-
|gao || || ||B ||Y ||Gants||
|-
|gap || || ||B ||Y ||Gal||
|-
|gaq || || ||B ||Y ||Gata'||
|-
|gar || || ||B ||Y ||Galeya||
|-
|gas || || ||B ||Y ||Garasia, Adiwasi||
|-
|gat || || ||B ||Y ||Kenati||
|-
|gau || || ||B ||Y ||Gadaba, Mudhili||
|-
|gav || || ||B ||Y ||Gabutamon||
|-
|gaw || || ||B ||Y ||Nobonob||
|-
|gax || || ||B ||Y ||Oromo, Borana-Arsi-Guji||
|-
|gay ||gay || ||B ||Y ||Gayo||Gayo
|-
|gaz || || ||B ||Y ||Oromo, West Central||
|-
|gba ||gba || ||M ||Y ||Gbaya (Central African Republic)||
|-
|gbb || || ||B ||Y ||Kaytetye||
|-
|gbc || || ||B ||Y ||Garawa||
|-
|gbd || || ||B ||Y ||Karadjeri||
|-
|gbe || || ||B ||Y ||Niksek||
|-
|gbf || || ||B ||Y ||Gaikundi||
|-
|gbg || || ||B ||Y ||Gbanziri||
|-
|gbh || || ||B ||Y ||Gbe, Defi||
|-
|gbi || || ||B ||Y ||Galela||
|-
|gbj || || ||B ||Y ||Gadaba, Bodo||
|-
|gbk || || ||B ||Y ||Gaddi||
|-
|gbl || || ||B ||Y ||Gamit||
|-
|gbm || || ||B ||Y ||Garhwali||
|-
|gbn || || ||B ||Y ||Mo'da||
|-
|gbo || || ||B ||Y ||Grebo, Northern||
|-
|gbp || || ||B ||Y ||Gbaya-Bossangoa||
|-
|gbq || || ||B ||Y ||Gbaya-Bozoum||
|-
|gbr || || ||B ||Y ||Gbagyi||
|-
|gbs || || ||B ||Y ||Gbe, Gbesi||
|-
|gbu || || ||B ||Y ||Gagadu||
|-
|gbv || || ||B ||Y ||Gbanu||
|-
|gbx || || ||B ||Y ||Gbe, Eastern Xwla||
|-
|gby || || ||B ||Y ||Gbari||
|-
|gbz || || ||B ||Y ||Dari, Zoroastrian||
|-
|gcc || || ||B ||Y ||Mali||
|-
|gcd || || ||B ||Y ||Ganggalida||
|-
|gce || || ||B ||Ö ||Galice||
|-
|gcf || || ||B ||Y ||Guadeloupean Creole French||
|-
|gcl || || ||B ||Y ||Grenadian Creole English||
|-
|gcn || || ||B ||Y ||Gaina||
|-
|gcr || || ||B ||Y ||Guianese Creole French||
|-
|gct || || ||B ||Y ||German, Colonia Tovar||
|-
|gda || || ||B ||Y ||Lohar, Gade||
|-
|gdb || || ||B ||Y ||Gadaba, Pottangi Ollar||
|-
|gdc || || ||B ||Y ||Gugu Badhun||
|-
|gdd || || ||B ||Y ||Gedaged||
|-
|gde || || ||B ||Y ||Gude||
|-
|gdf || || ||B ||Y ||Guduf-Gava||
|-
|gdg || || ||B ||Y ||Ga'dang||
|-
|gdh || || ||B ||Y ||Gadjerawang||
|-
|gdi || || ||B ||Y ||Gundi||
|-
|gdj || || ||B ||Y ||Gurdjar||
|-
|gdk || || ||B ||Y ||Gadang||
|-
|gdl || || ||B ||Y ||Dirasha||
|-
|gdm || || ||B ||Y ||Laal||
|-
|gdn || || ||B ||Y ||Umanakaina||
|-
|gdo || || ||B ||Y ||Ghodoberi||
|-
|gdq || || ||B ||Y ||Mehri||
|-
|gdr || || ||B ||Y ||Wipi||
|-
|gdu || || ||B ||Y ||Gudu||
|-
|gdx || || ||B ||Y ||Godwari||
|-
|gea || || ||B ||Y ||Geruma||
|-
|geb || || ||B ||Y ||Kire||
|-
|gec || || ||B ||Y ||Grebo, Gboloo||
|-
|ged || || ||B ||Y ||Gade||
|-
|geg || || ||B ||Y ||Gengle||
|-
|geh || || ||B ||Y ||German, Hutterite||
|-
|gei || || ||B ||Y ||Gebe||
|-
|gej || || ||B ||Y ||Gen||
|-
|gek || || ||B ||Y ||Yiwom||
|-
|gel || || ||B ||Y ||Kag-Fer-Jiir-Koor-Ror-Us-Zuksun||
|-
|gen || || ||B ||Y ||Geman Deng||
|-
|geq || || ||B ||Y ||Geme||
|-
|ges || || ||B ||Y ||Geser-Gorom||
|-
|gew || || ||B ||Y ||Gera||
|-
|gex || || ||B ||Y ||Garre||
|-
|gey || || ||B ||Y ||Enya||
|-
|gez ||gez || ||B ||A ||Geez||
|-
|gfk || || ||B ||Y ||Patpatar||
|-
|gft || || ||B ||Ö ||Gafat||
|-
|gga || || ||B ||Y ||Gao||
|-
|ggb || || ||B ||Y ||Gbii||
|-
|ggd || || ||B ||Y ||Gugadj||
|-
|gge || || ||B ||Y ||Guragone||
|-
|ggg || || ||B ||Y ||Gurgula||
|-
|ggh || || ||B ||Y ||Garreh-Ajuran||
|-
|ggk || || ||B ||Ö ||Kungarakany||
|-
|ggl || || ||B ||Y ||Ganglau||
|-
|ggn || || ||B ||Y ||Gurung, Eastern||
|-
|ggo || || ||B ||Y ||Gondi, Southern||
|-
|ggr || || ||B ||Ö ||Aghu Tharnggalu||
|-
|ggt || || ||B ||Y ||Gitua||
|-
|ggu || || ||B ||Y ||Gagu||
|-
|ggw || || ||B ||Y ||Gogodala||
|-
|gha || || ||B ||Y ||Ghadamès||
|-
|ghc || || ||B ||Ö ||Gaelic, Hiberno-Scottish||
|-
|ghe || || ||B ||Y ||Ghale, Southern||
|-
|ghh || || ||B ||Y ||Ghale, Northern||
|-
|ghk || || ||B ||Y ||Karen, Geko||
|-
|ghl || || ||B ||Y ||Ghulfan||
|-
|ghn || || ||B ||Y ||Ghanongga||
|-
|gho || || ||B ||Ö ||Ghomara||
|-
|ghr || || ||B ||Y ||Ghera||
|-
|ghs || || ||B ||Y ||Guhu-Samane||
|-
|ght || || ||B ||Y ||Ghale, Kutang||
|-
|gia || || ||B ||Y ||Kitja||
|-
|gib || || ||B ||Y ||Gibanawa||
|-
|gic || || ||B ||Y ||Gail||
|-
|gid || || ||B ||Y ||Gidar||
|-
|gig || || ||B ||Y ||Goaria||
|-
|gil ||gil || ||B ||Y ||Gilbertese||Kiribati
|-
|gim || || ||B ||Y ||Gimi (Eastern Highlands)||
|-
|gin || || ||B ||Y ||Hinukh||
|-
|gio || || ||B ||Y ||Gelao||
|-
|gip || || ||B ||Y ||Gimi (West New Britain)||
|-
|giq || || ||B ||Y ||Gelao, Green||
|-
|gir || || ||B ||Y ||Gelao, Red||
|-
|gis || || ||B ||Y ||Giziga, North||
|-
|git || || ||B ||Y ||Gitxsan||
|-
|giw || || ||B ||Y ||Gelao, White||
|-
|gix || || ||B ||Y ||Gilima||
|-
|giy || || ||B ||Y ||Giyug||
|-
|giz || || ||B ||Y ||Giziga, South||
|-
|gji || || ||B ||Y ||Geji||
|-
|gjk || || ||B ||Y ||Koli, Kachi||
|-
|gjn || || ||B ||Y ||Gonja||
|-
|gju || || ||B ||Y ||Gujari||
|-
|gka || || ||B ||Y ||Guya||
|-
|gke || || ||B ||Y ||Ndai||
|-
|gkn || || ||B ||Y ||Gokana||
|-
|gkp || || ||B ||Y ||Kpelle, Guinea||
|-
|gla ||gla ||gd ||B ||Y ||Gaelic (Scots)||İskoç Galcesi
|-
|glc || || ||B ||Y ||Bon Gula||
|-
|gld || || ||B ||Y ||Nanai||
|-
|gle ||gle ||ga ||B ||Y ||Irish||İrlandaca
|-
|glg ||glg ||gl ||B ||Y ||Gallegan; Galician||Galiçyaca
|-
|glh || || ||B ||Y ||Pashayi, Northwest||
|-
|gli || || ||B ||Ö ||Guliguli||
|-
|glj || || ||B ||Y ||Gula Iro||
|-
|glk || || ||B ||Y ||Gilaki||
|-
|glo || || ||B ||Y ||Galambu||
|-
|glr || || ||B ||Y ||Glaro-Twabo||
|-
|gls || || ||B ||K ||Glosa||
|-
|glu || || ||B ||Y ||Gula (Chad)||
|-
|glv ||glv ||gv ||B ||Ö ||Manx||Manks
|-
|glw || || ||B ||Y ||Glavda||
|-
|gly || || ||B ||Ö ||Gule||
|-
|gma || || ||B ||Y ||Gambera||
|-
|gmb || || ||B ||Y ||Gula'alaa||
|-
|gmd || || ||B ||Y ||Mághdì||
|-
|gmh ||gmh || ||B ||T ||German, Middle High (ca.1050-1500)||orta yüksek Almanca
|-
|gmn || || ||B ||Y ||Gimnime||
|-
|gmo || || ||B ||Y ||Gamo-Gofa-Dawro||
|-
|gmu || || ||B ||Y ||Gumalu||
|-
|gmx || || ||B ||Y ||Magoma||
|-
|gmy || || ||B ||A ||Greek, Mycenaean||
|-
|gna || || ||B ||Y ||Kaansa||
|-
|gnb || || ||B ||Y ||Gangte||
|-
|gnc || || ||B ||Ö ||Guanche||
|-
|gnd || || ||B ||Y ||Zulgo-Gemzek||
|-
|gng || || ||B ||Y ||Ngangam||
|-
|gnh || || ||B ||Y ||Lere||
|-
|gni || || ||B ||Y ||Gooniyandi||
|-
|gnk || || ||B ||Y ||//Gana||
|-
|gnl || || ||B ||Ö ||Gangulu||
|-
|gnm || || ||B ||Y ||Ginuman||
|-
|gnn || || ||B ||Y ||Gumatj||
|-
|gno || || ||B ||Y ||Gondi, Northern||
|-
|gnq || || ||B ||Y ||Gana||
|-
|gnr || || ||B ||Ö ||Gureng Gureng||
|-
|gnt || || ||B ||Y ||Guntai||
|-
|gnu || || ||B ||Y ||Gnau||
|-
|gnw || || ||B ||Y ||Guaraní, Western Bolivian||
|-
|gnz || || ||B ||Y ||Ganzi||
|-
|goa || || ||B ||Y ||Guro||
|-
|gob || || ||B ||Y ||Playero||
|-
|goc || || ||B ||Y ||Gorakor||
|-
|god || || ||B ||Y ||Godié||
|-
|goe || || ||B ||Y ||Gongduk||
|-
|gog || || ||B ||Y ||Gogo||
|-
|goh ||goh || ||B ||T ||German, Old High (ca.750-1050)||eski yüksek Almanca
|-
|goi || || ||B ||Y ||Gobasi||
|-
|goj || || ||B ||Y ||Gowlan||
|-
|gok || || ||B ||Y ||Gowli||
|-
|gol || || ||B ||Y ||Gola||
|-
|gom || || ||B ||Y ||Konkani, Goanese||
|-
|gon ||gon || ||M ||Y ||Gondi||
|-
|goo || || ||B ||Y ||Gone Dau||
|-
|gop || || ||B ||Y ||Yeretuar||
|-
|goq || || ||B ||Y ||Gorap||
|-
|gor ||gor || ||B ||Y ||Gorontalo||
|-
|gos || || ||B ||Y ||Gronings||
|-
|got ||got || ||B ||A ||Gothic||Gotça
|-
|gou || || ||B ||Y ||Gavar||
|-
|gow || || ||B ||Y ||Gorowa||
|-
|gox || || ||B ||Y ||Gobu||
|-
|goy || || ||B ||Y ||Goundo||
|-
|goz || || ||B ||Y ||Gozarkhani||
|-
|gpa || || ||B ||Y ||Gupa-Abawa||
|-
|gpn || || ||B ||Y ||Taiap||
|-
|gqa || || ||B ||Y ||Ga'anda||
|-
|gqi || || ||B ||Y ||Guiqiong||
|-
|gqn || || ||B ||Ö ||Guana (Brazil)||
|-
|gqr || || ||B ||Y ||Gor||
|-
|gra || || ||B ||Y ||Garasia, Rajput||
|-
|grb ||grb || ||M ||Y ||Grebo||
|-
|grc ||grc || ||B ||T ||Greek, Ancient (to 1453)||eski Yunanca
|-
|grd || || ||B ||Y ||Guruntum-Mbaaru||
|-
|grg || || ||B ||Y ||Madi||
|-
|grh || || ||B ||Y ||Gbiri-Niragu||
|-
|gri || || ||B ||Y ||Ghari||
|-
|grj || || ||B ||Y ||Grebo, Southern||
|-
|grm || || ||B ||Y ||Kota Marudu Talantang||
|-
|grn ||grn ||gn ||M ||Y ||Guarani||Guarani
|-
|gro || || ||B ||Y ||Groma||
|-
|grq || || ||B ||Y ||Gorovu||
|-
|grr || || ||B ||Y ||Taznatit||
|-
|grs || || ||B ||Y ||Gresi||
|-
|grt || || ||B ||Y ||Garo||
|-
|gru || || ||B ||Y ||Kistane||
|-
|grv || || ||B ||Y ||Grebo, Central||
|-
|grw || || ||B ||Y ||Gweda||
|-
|grx || || ||B ||Y ||Guriaso||
|-
|gry || || ||B ||Y ||Grebo, Barclayville||
|-
|grz || || ||B ||Y ||Guramalum||
|-
|gse || || ||B ||Y ||Ghanaian Sign Language||
|-
|gsg || || ||B ||Y ||German Sign Language||
|-
|gsl || || ||B ||Y ||Gusilay||
|-
|gsm || || ||B ||Y ||Guatemalan Sign Language||
|-
|gsn || || ||B ||Y ||Gusan||
|-
|gsp || || ||B ||Y ||Wasembo||
|-
|gss || || ||B ||Y ||Greek Sign Language||
|-
|gsw ||gsw || ||B ||Y ||Schwyzerdütsch||
|-
|gta || || ||B ||Y ||Guató||
|-
|gti || || ||B ||Y ||Gbati-ri||
|-
|gua || || ||B ||Y ||Shiki||
|-
|gub || || ||B ||Y ||Guajajára||
|-
|guc || || ||B ||Y ||Wayuu||
|-
|gud || || ||B ||Y ||Dida, Yocoboué||
|-
|gue || || ||B ||Y ||Gurinji||
|-
|guf || || ||B ||Y ||Gupapuyngu||
|-
|gug || || ||B ||Y ||Guaraní, Paraguayan||
|-
|guh || || ||B ||Y ||Guahibo||
|-
|gui || || ||B ||Y ||Guaraní, Eastern Bolivian||
|-
|guj ||guj ||gu ||B ||Y ||Gujarati||Gucaratça; Gucarati
|-
|guk || || ||B ||Y ||Gumuz||
|-
|gul || || ||B ||Y ||Sea Island Creole English||
|-
|gum || || ||B ||Y ||Guambiano||
|-
|gun || || ||B ||Y ||Guaraní, Mbyá||
|-
|guo || || ||B ||Y ||Guayabero||
|-
|gup || || ||B ||Y ||Gunwinggu||
|-
|guq || || ||B ||Y ||Aché||
|-
|gur || || ||B ||Y ||Farefare||
|-
|gus || || ||B ||Y ||Guinean Sign Language||
|-
|gut || || ||B ||Y ||Maléku Jaíka||
|-
|guu || || ||B ||Y ||Yanomamö||
|-
|guv || || ||B ||Ö ||Gey||
|-
|guw || || ||B ||Y ||Gun||
|-
|gux || || ||B ||Y ||Gourmanchéma||
|-
|guz || || ||B ||Y ||Gusii||
|-
|gva || || ||B ||Y ||Guana (Paraguay)||
|-
|gvc || || ||B ||Y ||Guanano||
|-
|gve || || ||B ||Y ||Duwet||
|-
|gvf || || ||B ||Y ||Golin||
|-
|gvj || || ||B ||Y ||Guajá||
|-
|gvl || || ||B ||Y ||Gulay||
|-
|gvm || || ||B ||Y ||Gurmana||
|-
|gvn || || ||B ||Y ||Kuku-Yalanji||
|-
|gvo || || ||B ||Y ||Gavião Do Jiparaná||
|-
|gvp || || ||B ||Y ||Gavião, Pará||
|-
|gvr || || ||B ||Y ||Gurung, Western||
|-
|gvs || || ||B ||Y ||Gumawana||
|-
|gvy || || ||B ||Ö ||Guyani||
|-
|gwa || || ||B ||Y ||Mbato||
|-
|gwb || || ||B ||Y ||Gwa||
|-
|gwc || || ||B ||Y ||Kalami||
|-
|gwd || || ||B ||Y ||Gawwada||
|-
|gwe || || ||B ||Y ||Gweno||
|-
|gwf || || ||B ||Y ||Gowro||
|-
|gwg || || ||B ||Y ||Moo||
|-
|gwi ||gwi || ||B ||Y ||Gwich´in||
|-
|gwj || || ||B ||Y ||/Gwi||
|-
|gwn || || ||B ||Y ||Gwandara||
|-
|gwr || || ||B ||Y ||Gwere||
|-
|gwt || || ||B ||Y ||Gawar-Bati||
|-
|gwu || || ||B ||Y ||Guwamu||
|-
|gww || || ||B ||Y ||Kwini||
|-
|gwx || || ||B ||Y ||Gua||
|-
|gxx || || ||B ||Y ||Wè Southern||
|-
|gya || || ||B ||Y ||Gbaya, Northwest||
|-
|gyb || || ||B ||Y ||Garus||
|-
|gyd || || ||B ||Y ||Kayardild||
|-
|gye || || ||B ||Y ||Gyem||
|-
|gyf || || ||B ||Y ||Gungabula||
|-
|gyg || || ||B ||Y ||Gbayi||
|-
|gyi || || ||B ||Y ||Gyele||
|-
|gym || || ||B ||Y ||Ngäbere||
|-
|gyn || || ||B ||Y ||Guyanese Creole English||
|-
|gyr || || ||B ||Y ||Guarayu||
|-
|gyy || || ||B ||Y ||Gunya||
|-
|gza || || ||B ||Y ||Ganza||
|-
|gzi || || ||B ||Y ||Gazi||
|-
|gzn || || ||B ||Y ||Gane||
|}

ISO 639

ISO 639:g


Can Do ist eine Projektmanagement-Software zum Planen, Steuern und Überwachen von Projekten sowie zur Ressourcenplanung und für das Projektportfoliomanagement.

Funktionen
Zu den Funktionen von Can Do zählen neben Projektportfoliomanagement, Projektplanung- und Steuerung auch Risikomanagement, Ressourcenmanagement sowie Budgetmanagement (Aufwand- und Kostenmanagement).

Aufbau
Als Datenbank können MySQL, Microsoft SQL Server und Oracle (Datenbanksystem) eingesetzt werden.
Die webbasierte Plattform von Can Do wurde in Java entwickelt.

Über auf Extensible Markup Language (XML) basierende Schnittstellen sowie über JSON Schnittstellen ist der Datenaustausch mit anderer Software, beispielsweise von SAP, und JIRA möglich.

Programmphilosophie
Die KI-basierte Software verfügt über eine in Apps strukturierte Benutzeroberfläche. Can Do erlaubt bei der Planung die Verwendung ungenauer Daten und Werte. Analysen und Simulationen erfolgen in Echtzeit.

Versionsgeschichte
Seit 2004 steht die erste marktreife Version der Projektmanagementsoftware zur Verfügung. Im Rahmen der Weiterentwicklung der Software wurden im Jahr 2010 mit Can Do project intelligence 4.0 Funktionen im Bereich Projektportfoliomanagement vorgestellt. In die 2011 veröffentlichten Version Can Do project intelligence 4.1 wurde ein Budgetmanagement integriert, mit dem kapazitive und finanzielle Budgets definiert, gesteuert und überwacht werden können. Das Tool bietet zudem ab Version 4.4 Funktionen zur Integration der Linienorganisation in die Planungssoftware, bspw. für den Abstimmungsprozess bei Ressourcenanfragen aus den Projekten an die Fachabteilungen und die Zuteilung derselben. und ab Version 5.0 für die Planung von Linientätigkeiten. Seit 2016 steht Can Do als webbasierte Anwendung zur Verfügung, die in Apps strukturiert ist.

Auszeichnungen
 2019: Global Excellence Awards Winner: Herausragender Anbieter von Projektmanagementsoftware 2018
 2019: Industry Era: 10 Best Technology Solution Providers 2019
 2018: Industriepreis 2018, Kategorie "Best of"
 2013 – 2019: Software made in Germany, jährliche Zertifizierung durch den Bundesverband IT-Mittelstand e.V.
 2013: Innovationspreis-IT: 3. Platz in der Kategorie ERP
 2010: 1. Platz beim Wettbewerb "Tooltime - Battle of Tools" für Projektmanagement-Software des PMI Austria Chapter
 2008: Innovationspreis-IT: Ausgezeichnetes Produkt in der Kategorie ERP
 2007: Innovationspreis-IT: Ausgezeichnetes Produkt in der Kategorie ERP

Weblinks
 Website der Can Do GmbH
 Projektmagazin Softwaremarktplatz

Einzelnachweise

Kommerzielle Projektmanagementsoftware
Proprietäre Software

Can Do project intelligence


Natur-film (Klosterhedens Skovdistrikt) er en dansk dokumentarfilm instrueret af Leif Ahlmann Olesen.

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark

Natur-film (Klosterhedens Skovdistrikt)


Gedeon Burkhard (d. 3 Temmuz 1969, Münih), Alman oyuncu. Avrupa ve Amerika'da birçok projede yer almasına rağmen özellikle "Alexander Brandtner" rolüyle "Komiser Rex" dizisiyle tanındı. Bu dizi birçok ülkede izlendi. 1998 yılında Almanya'da en yakışıklı kişi unvanını aldı.

Annesi çok tanınmış bir Alman aktris olan Elisabeth von Molo'dur. Gedeon Burkhard, İngiltere'de eğitimini tamamladıktan sonra kariyerine 1979 yılında "Blut und Ehre" filmiyle başlamıştır.
Burkhard'ın babası, kendisinin menajeridir.

1990'ler ABD'de yaşadı. Oradan döndükten sonra Viyana'da "Komiser Rex" dizisinde 5 yıldan fazla oyunculuk yaptı.Dizi bitince iş sebebiyle Berlin'e yerleşti.

Gedeon şu anda dul ve Gioia adında bir kız çocuğu babası. 2006'dan bu yana Köln'de çekilen Kobra Takibi dizisinde Chris Ritter rolünü oynuyor.

Filmleri

 Tante Maria (1981) (TV)
 Und ab geht die Post (1981) (TV)
 Blut und Ehre: (1982) (TV)
 "Nordlichter: Geschichten zwischen Watt und Wellen" (1983) TV Dizisi
 Passagier - Welcome to Germany,  (1988)
 "Fahnder, Der" : Hendriks Alleingang (1988) TV Dizisi
 "Forsthaus Falkenau" : Frühlingsföhn (1989) TV Dizisi
 Zwei Frauen  (1989)
 Šípková Ruženka  (1990) .
 "Sekt oder Selters" (1990) TV Dizisi
 "The New Adventures of Black Beauty" (1990) TV Dizisi
 "Náhrdelník"  (1992) TV Dizisi
 Kleine Haie  (1992)
 Sommerliebe (1993) (TV)
 Mein Mann ist mein Hobby (1993) (TV)
 Abgeschminkt! (aka Making Up! (USA)) (1993)
 "Piovra 7, La" (1994) (mini) TV Dizisi
 Affären (1994)
 "Verliebt, verlobt, verheiratet" (1994) TV Dizisi
 "König, Der" : Tod eines Schmetterlings (1994) TV Dizisi
 "Fall für zwei, Ein" : Kleiner Bruder (1995) TV Dizisi
 Magenta (1996)

 Wem gehört Tobias? (aka In the Wrong Hands (USA)) (1996)
 "SOKO 5113" : Polterabend (1996) TV Dizisi
 Polizeiruf 110 - Die Gazelle (1996) (TV)
 2 Männer, 2 Frauen - 4 Probleme!?  (1998)
 The Brylcreem Boys (1998)
 Gefährliche Lust - Ein Mann in Versuchung (1998) (TV)
 "Kommissar Rex" (aka Inspector Rex (Avusturya), aka Rex: A Cop's Best Friend (UK)) (1998-2001)
 Superfire (2002) (TV)
 Zwei Affären und eine Hochzeit (2002) (TV)
 We'll Meet Again (2002) (TV)
 Yu (2003)
 Bisschen Haushalt, Das (2003) (TV)
 "Wunschbaum, Der" (2004) (mini) TV Dizisi
 Vater meines Sohnes, Der (2004) (TV)
 Utta Danella - Eine Liebe in Venedig (2005) (TV)
 The Tube (2005) (TV)
 "SOKO Leipzig" : Die Moorleiche (2005) TV Dizisi
 Goldene Zeiten (2006) Misha Hahn
 Letzte Zug, Der (2006)  Henry Neumann
 Alarm für Cobra 11 (2006/2007) (TV) Chris Ritter
 Märzmelodie(2007)(film) Florian

Dış bağlantılar
 IMDB Sayfasi

Yaşayan insanlar
1969 doğumlular
Münih doğumlu erkek oyuncular
Arnavut asıllı Almanlar
İtalyan asıllı Almanlar
20. yüzyılda Alman erkek oyuncular
21. yüzyılda Alman erkek oyuncular
Alman erkek dizi oyuncuları
Alman erkek sinema oyuncuları

Gedeon Burkhard


David Hill est un patronyme pouvant faire référence à :

Politiciens
 , conseiller politique britannique ;
 David Hill (1809–1850), homme politique américain, fondateur de la ville de Hillsboro, Oregon ;
 David B. Hill (1843–1910), homme politique américain, gouverneur de New York 1885–1891, sénateur américain de New York 1892–1897 ;
 David Jayne Hill (1850–1932), universitaire américain, diplomate et auteur, secrétaire d'État adjoint américain 1898–1903.

Sportifs
 David Hill (1915-1974), joueur de cricket guyanais ;
  (fl. 1881–1882), joueur de football international écossais (Rangers et Écosse) ;
 David Hill (1881-1928), footballeur international écossais (Third Lanark et Écosse) ;
 David Hill, footballeur anglais de Bradford City ;
 David Hill (actif de 1967 à 1978), joueur de la ligue britannique de rugby (Wigan et Grande-Bretagne) ;
 David Hill (1954-), joueur de football américain (Detroit Lions) ;
 David Hill (1977-), joueur de football américain ;
 David Hill (1978-), joueur de rugby néo-zélandais ;
 David Hill, nageur paralympique britannique.

Domaine artistique
 David Octavius Hill (1802–1870), peintre écossais et activiste artistique ;
 David Hill (né en 1942), auteur néo-zélandais de fiction ;
 David Hill, producteur exécutif américain de télévision, principalement avec l'organisation Fox ;
 David Hill (né en 1957), chef de chœur et organiste britannique ;
 David Hill (actif depuis 1994), ancien membre du groupe Ballistic Brothers et fondateur du label Nuphonic ;
 David Hess (alias David Hill, 1936-2011), acteur, chanteur et auteur-compositeur américain ;
 David Hill, auteur-compositeur ;
 David Hill, poète ;
 David Hill, scénariste ;
 David Hill, acteur ;
 David Hill, historien de l'art.

Autres personnalités
 David Hill (1840–1896), missionnaire méthodiste wesleyen en Chine ;
 David Hill (1745–1790), chef Mohawk ;
 David Haworth Hill (1851-1926), fonctionnaire et philatéliste australien d'origine britannique ;
 David Keynes Hill (1915–2002), physiologiste britannique ;
 Tex Hill (David Lee Hill, 1915–2007), pilote de chasse américain et as de l'aviation né en Corée ;
 David Hill (né en 1946), homme d'affaires australien.

Articles connexes
 Médaille David Octavius Hill, un prix de photographie créé en 1955

David Hill (homonymie)


An Festuca humilior in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck ngan Franz Julius Ferdinand Meyen. An Festuca humilior in nahilalakip ha genus nga Festuca, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Festuca

Festuca humilior


Répcevis (em : Heils) é um município da Hungria, situado no condado de Győr-Moson-Sopron. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 328 habitantes.

Localidades de Győr-Moson-Sopron

Répcevis


Alexander Eckener (født 21. august 1870 i Flensborg, død 26. maj 1944 i Aalen) var en tysk kunstmaler og grafiker.

Biografi
Alexander Eckener var den yngste søn af cigaretfabrikanten Johann Christoph Eckener (1824–1880) og hustruen, skomagerdatteren Anna Maria Elisabeth Lange (1832–1893); Zeppelinerskipperen Hugo Eckener var hans broder og Toni Eckener han søster. 1905 giftede Alex Eckener sig med Sophie Eckener født, Eisenlohr (1884-1975). Sammen havde de sønnen Hans-Peter Eckener (1910-1944)

Eckener var inspireret af realismen, impressionisme og jugendstil og fik sin første kunstleriske inspiration fra sin lærer, Flensborg-maleren Jacob Nöbbe. Gennem hans støtte kunne Eckener mellem 1888 og 1892 studere på Kunstakademiet i München]. Efterfølgende vendte han tilbage til Flensborg hvor han dyrkede sine kontakter til Kunstnerkolonien Egernsund, især til fotografen Wilhelm Dreesen.

1899 studerede Eckener på Kunstakademiet i Stuttgart. Her specialiserede han sig i raderinger, som han blev særligt kendt for. I 1905 grundlagde han en raderingsskole, og i 1908 overtog han grafik-klassen på Akademiet i Stuttgart. 1912 blev han professor i litografi og træsnit, og mellem 1925 og 1928 var han leder af Akademiet og fortsatte derefter med at undervise indtil 1936, hvorefter han blev professor emeritus. Kunstnerisk forblev han tæt knyttet til sin hjemegn - hans motiver viser Nordfrisland, Flensborg Fjord og især teglværkerne i Egernsund.

Eckeners hovedfortjeneste som maler bestod i hans kontakt med almindelige mennesker og særlig i at udvælge motiver fra den hurtigvoksende industri. Han interesserede sig også for det arbejdende menneske midt imellem maskinerne.

Litteratur
 Heinrich Rummel: Alex Eckener. Ein Malerleben zwischen Flensburg und Stuttgart. 2. Auflage. Nord-Verlag, Flensburg 1975,

Eksterne henvisninger
 Kurze Biografie
 Alex Eckener

Malere fra Tyskland
Grafikere fra Tyskland
Personer fra Flensborg

Alexander Eckener


An Peristylus brevilobus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni George Henry Kendrick Thwaites. An Peristylus brevilobus in nahilalakip ha genus nga Peristylus, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Sri Lanka. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Peristylus

Peristylus brevilobus


Karakaya, Samsun ilinin Çarşamba ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Daha önceleri Ayvacık ilçesine bağlıyken 26 Nisan 1993 tarihinde Çarşamba ilçesine bağlandı.

Coğrafya
Samsun iline 63 km, Çarşamba ilçesine 27 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
Veriler Türkiye İstatistik Kurumu (TÜİK)'nun 2019 nüfus raporlarından alınmıştır.

Çarşamba'nın mahalleleri

Karakaya, Çarşamba


Walleria, biljni rod iz porodice Tecophilaeaceae, dio reda Asparagales. Postoje tri priznate vrsta, geofiti s lukovicom) iz tropske i južne Afrike

Rod je opisan 1864.

Vrste
 Walleria gracilis (Salisb.) S.Carter
 Walleria mackenziei J.Kirk
 Walleria nutans J.Kirk

Sinonimi
 Androsyne Salisb.

Izvori

Tecophilaeaceae

Walleria


Emil Klaus (* 3. September 1907 in Bischoffingen; † 16. November 1994 ebenda) war ein deutscher Landwirt und Winzer.

Werdegang
Klaus wurde 1938 Mitglied des Aufsichtsrates der Bischoffinger Winzergenossenschaft. Zwei Jahre später wurde er deren Vorsitzender und von 1942 bis 1952 war er Geschäftsführer. 1950 war er Mitbegründer des Deutschen Weinbauverbandes und 1952 Mitbegründer der Zentralkellerei Badischer Winzergenossenschaften (ZBW) in Breisach und bis 1972 deren Geschäftsführer.

Von 1947 bis 1952 war er für die CDU Abgeordneter im Badischen Landtag. Von 1965 bis 1977 war er Präsident des Badischen Weinbauverbandes und von 1952 bis 1980 Vizepräsident im Deutschen Weinbauverband.

Ehrungen
 1967: Verdienstkreuz 1. Klasse der Bundesrepublik Deutschland
 1973: Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland
 Goldene Heinrich von Thünen-Medaille
 Ehrenpräsident des Badischen Weinbauverbandes
 1978: Verdienstmedaille des Landes Baden-Württemberg
 1981: Ehrenmitglied der Gesellschaft für Geschichte des Weines

Literatur

 Clemens Seiterich: Klaus, Emil. Winzer und Agrarpolitiker, MdL/CDU, in: Baden-Württembergische Biographien. Band 3. Kohlhammer, Stuttgart 2002, ISBN 3-17-017332-4, S. 187–189

Weblinks
 Klaus, Emil (1907-1994) bei der Gesellschaft für Geschichte des Weines
 Emil Klaus bei leo-bw, dem landeskundlichen Informationssystem Baden-Württemberg

Landwirt (Deutschland)
Landtagsabgeordneter (Baden 1947–1952)
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
Träger des Verdienstordens des Landes Baden-Württemberg
CDU-Mitglied
Person (Vogtsburg im Kaiserstuhl)
Deutscher
Geboren 1907
Gestorben 1994
Mann

Emil Klaus


O structură Lewis este o reprezentare a legăturilor chimice dintre atomii unei molecule și a perechilor de electroni neparticipanți care există în moleculă. Structurile Lewis pot fi reprezentate pentru orice moleculă care conține legături covalente, inclusiv pentru complecși coordinativi. Numele a fost dat de Gilbert N. Lewis, care a introdus conceptul de structură Lewis în 1916 în articolul The Atom and the Molecule ("Atomul și molecula").

Vezi și
 Formulă structurală
 Regula octetului
 Rezonanță (chimie)
 Proiecție Fischer
 Teoria RPESV

Referințe

Introduceri în 1916
Legături chimice

Structură Lewis


توميسلاف إيفكوفيتش، من مواليد 11 أغسطس 1960، لاعب كرة قدم يوغسلافي سابق.

لعب مع منتخب يوغسلافيا لكرة القدم.

المسيرة الاحترافية

أندية لعب لها
 نادي دينامو زغرب
 النجم الأحمر بلغراد
 نادي فينر
 نادي جينك
 سبورتينغ لشبونة
 إشتوريل برايا
 نادي فيتوريا سيتوبال
 نادي بيلينينسش

مراجع

روابط خارجية

لاعبو كرة قدم رجالية كروات مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية كرواتيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في النمسا
لاعبو كرة قدم رجالية يوغوسلافيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية يوغوسلافيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بلجيكا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في البرتغال
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
حراس مرمى كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 1984
حاصلون على ميداليات أولمبية في كرة القدم
حراس مرمى كرة قدم سجلوا أهداف
رياضيون كرواتيون مغتربون في البرتغال
رياضيون كرواتيون مغتربون في البوسنة والهرسك
رياضيون كرواتيون مغتربون في السعودية
رياضيون كرواتيون مغتربون في النمسا
رياضيون كرواتيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون من زغرب
رياضيون يوغوسلافيون مغتربون في البرتغال
رياضيون يوغوسلافيون مغتربون في النمسا
رياضيون يوغوسلافيون مغتربون في بلجيكا
طاقم نادي برسبوليس غير اللاعبين
فائزون بميداليات برونزية أولمبية من يوغوسلافيا
فائزون بميداليات ذهبية في الألعاب المتوسطية ليوغوسلافيا
فائزون بميداليات في الألعاب المتوسطية في كرة القدم
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري البرتغالي الممتاز
لاعبو الدوري البلجيكي للمحترفين
لاعبو الدوري النمساوي
لاعبو الدوري اليوغوسلافي الأول
لاعبو النجم الأحمر بلغراد
لاعبو إستريلا دا أمادورا
لاعبو إيستوريل برايا
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1984
لاعبو دينامو زغرب
لاعبو سبورتينغ لشبونة
لاعبو فيتوريا سيتوبال
لاعبو كأس العالم 1990
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 1980
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 1984
لاعبو كرة قدم كرواتيون
لاعبو كرة قدم كرواتيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في البرتغال
لاعبو كرة قدم مغتربون في النمسا
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في بلجيكا
لاعبو كرة قدم من زغرب
لاعبو كرة قدم يوغوسلاف أولمبيون
لاعبو كرة قدم يوغوسلاف مغتربون
لاعبو كرة قدم يوغوسلافيون
لاعبو منتخب يوغوسلافيا لكرة القدم
لاعبو نادي بيليننسش
لاعبو نادي جينك
لاعبو نادي سالامانكا
لاعبو نادي فينر
لاعبو واكر انسبروك
مدربو الدوري الكرواتي لكرة القدم
مدربو جيلييزنيتشار ساراييفو
مدربو دوري البوسنة والهرسك الممتاز
مدربو دوري المحترفين السعودي
مدربو كرة قدم كرواتيون
مدربو كرة قدم كرواتيون مغتربون
مدربو كرة قدم مغتربون في البوسنة والهرسك
مدربو كرة قدم مغتربون في السعودية
مدربو نادي الفيصلي (السعودية)
مدربو نادي بوراتس بانيا لوكا
مدربو نادي سلافن بيلوبو
مدربو نادي لوكوموتيفا
منافسون في ألعاب البحر الأبيض المتوسط 1979
مواليد 1960

توميسلاف إيفكوفيتش


T. Rex foi uma banda de rock britânica, formada pelo cantor, compositor e guitarrista Marc Bolan.

A discografia do T. Rex consiste em quatro álbuns de estúdio sob o nome de "Tyrannosaurus Rex" e oito sob o nome de "T. Rex", vinte e duas coletâneas, sete álbuns ao vivo, dois EPs, seis singles sob o nome de "Tyrannosaurus Rex" e vinte e dois sob o nome de "T. Rex".

Álbuns

Álbuns de estúdio
Como Tyrannosaurus Rex

Como T. Rex

Álbuns póstumos

Álbuns ao vivo

Coletâneas
 Essa é uma lista seletiva das coletâneas mais notáveis lançadas.

Box sets
{| class="wikitable"
!Ano
!Título
|-
|1996
|A Wizard, A True Star
 Gravadora: Edsel
|-
|2002
|20th Century Superstar
 Gravadora: Universal
|-
|2004
|Total T. Rex 1971-1972
 Gravadora: Easy Action
|-
|2005
|A Whole Zinc Of Finches
 Gravadora: Easy Action
|-
| rowspan="2" |2007
|The Electric Boogie Nineteen Seventy One
 Gravadora: Easy Action
|-
|''Bolan At The Beeb Gravadora: Polydor
|}

 EPs

 Singles Como Tyrannosaurus RexComo T. RexSingles póstumosSingles de Marc Bolan'''

T. Rex
Discografias

Discografia de T. Rex