Crisix es una banda de thrash metal procedente de Igualada, España. Fue fundada por Javi Carrión y Marc Torras como batería y bajista, respectivamente. Aunque no tardarían en completar la formación con los guitarristas Marc Busqué y Albert Requena, y finalmente con Juli Baz, que entraría para sustituir al primer vocalista.

Historia

Inicios (2008—2009)

Crisix nació en febrero de 2008 bajo el nombre de Crysys. La banda se formó a manos de Javi Carrión y Marc Torras (exmiembros de Shadon). Para la búsqueda de los otros componentes, recurrieron a otros colegas de bandas locales, y así entraron Marc Busqué (exguitarra de Helltears) y Albert Requena (exguitarra de Face). El primer cantante de la banda no pudo asistir al concierto de presentación, y decidieron sustituirlo por Julián Baz (bajista de Bourbon Society). El grupo se dio cuenta de que la voz de Juli encajaba mejor al estilo que buscaba la banda y decidieron proponerle el puesto de cantante cerrando así la formación.

Después de haber ganado el concurso nacional, Martohell Metal Rumble 2008, la banda decidió grabar su primer sencillo "Dead by the fistful of violence" en verano de 2008 en Akord's Studio en Igualada, para incluirlo en el recopilatorio Spain Kills a cargo del sello Xtreem Music.

En diciembre de ese mismo año grabaron otros dos temas "Internal Pollution" y "Mummified by society", también en Akord's Studio para así tener su primera demo "Demonsthrashion" y así poder presentarse en el concurso W:O:A Metal Battle Spain 2009. Una vez ganada la semifinal española, la banda viajó a Alemania en 2009 para participar en la final internacional. Compitieron junto con otras 19 bandas de todo el mundo y ganaron por mayoría de votos del jurado.

Gracias a esa victoria, la banda consiguió un contrato discográfico con Wacken Records para grabar su primer álbum "The Menace" en los Stage One Studio en Alemania, así como su distribución a nivel mundial. También consiguieron el patrocinio de marcas como Washburn y Eden, además de una gira europea.

The Menace (2010—2012)

A principios de 2010 la banda estuvo trabajando con Waldemar Sorychta (Sodom, Lacuna Coil, Moonspell, Tristania, Samael) para pre-producir el álbum, pero semanas después la discográfica comunicó a la banda que no podrían hacerse cargo de dicho disco junto con su promoción, por lo tanto tuvieron que acabar la producción y grabar el álbum por su cuenta en noviembre de 2010 en "Axtudio" de Barcelona. Después de dos meses de duro trabajo la banda viajó a Alemania en febrero para mezclar y masterizar el álbum en los Stage One Studio con Andy Classen.

Unos meses antes de sacar su primer disco, la multinacional Sony les avisó que no podían seguir con su primer nombre Crysys debido a problemas legales con el videojuego Crysis. Viendo la situación, la banda se vio forzada a cambiar su nombre por Crisix.

El viernes 13 de mayo de 2011 la banda se reunió con Kaiowas Records para firmar su primer contrato discográfico. El esperado álbum The Menace tuvo como fecha de lanzamiento el 26 de septiembre de 2011 y cuenta con doce temas, además de un bonus track de "Ultra Thrash" con la colaboración de miembros de Angelus Apatrida y '77. El 21 de febrero de 2012 sale a la luz el videoclip de "Ultra Thrash".

Rise... Then Rest (2013—presente)

El grupo comenzó la grabación de su segundo disco el 6 de noviembre de 2012 en los estudios Moontower de Barcelona con Javi Félez (Graveyard) como productor e ingeniero. La mezcla y el masterizado han corrido a cargo de Erik Rutan (Hate Eternal, Morbid Angel) en sus estudios Mana Recordings (Cannibal Corpse, Nile, Agnostic Front, Malevolent Creation, Fueled By Fire) de Florida.

El primer sencillo del nuevo álbum, "Bring 'em to the Pit", fue publicado el 10 de abril de 2013 en forma de vídeo promocional. Posteriormente, el 30 de abril, la banda lanzó su segundo álbum Rise... Then Rest, que se situó en el puesto 63 de la lista Top 100 álbumes de España. En el mes de mayo, Crisix inició la gira Tour Then Rest que los llevará por toda la geografía nacional en 2013.

Nuevos bajistas
El 15 de octubre de 2013 Crisix comunica la decisión de Marc de abandonar la banda, publicando mediante las redes sociales un comunicado escrito por él mismo en el cual deja claro que los motivos por los que deja la banda no están relacionados con sus compañeros de banda, alegando que son totalmente personales

El 21 de octubre de 2013 Crisix anuncia la entrada de Dani Ramis, un bajista con mucha proyección y que pasaría a ser automáticamente el más joven de los integrantes. Dani se mantiene en la banda hasta que en 2018 no puede unirse a una gira por Polonia, República Checa y Austria en la que es sustituido temporalmente por Pla Vinseiro (en ese momento, guitarrista y cantante de Mutant Squad).
En febrero de 2019 este cambio se anuncia como permanente en un comunicado de la banda, por lo que el nuevo bajista pasa a ser Pla Vinseiro.

Miembros
 Juli Baz "Bazooka" Sánchez - vocales (2008 - presente)
 Marc "Busi" Busqué Plaza - guitarra (2008 - presente)
 Albert Requena Mateu - guitarra (2008 - presente)
 Javi "Carry" Carrión López - batería (2008 - presente)
 Pla Vinseiro - bajo (2019 - presente)

Miembros anteriores
 Marc "Firefly" Torras Mata - bajo (2008 - 2013)
 Dani Ramis Castelltort - bajo (2013 - 2019)

Discografía
 2011: The Menace
 2013: Rise... Then Rest Top 100 Spanish Album Charts peak: No. 63
 2016: From Blue to Black
 2018: AGAINST THE ODDS
 2021: The Pizza E.P.
 2022: Full HD

Enlaces externos
 Página oficial de Crisix (en español e inglés)

Referencias

Grupos de heavy metal de España
Grupos de thrash metal de España
Grupos de habla hispana que cantan en inglés

Crisix


"Læren om staten" er et dansk digt af Jens August Schade udgivet i digtsamlingen Sjov i Danmark, eller som man ser det – satirisk sangværk i 1928 på Gyldendal.

Digtsamlingen består af i alt 54 digte og handler om Schades alter ego Sjov og hans liv. Samlingen er opdelt i tre grupper med overskrifterne "Skæve", "Skoleborg" og "I Storbyen" svarende til Schades egen barndom i Skive, skolegang i Viborg og studietid i København. "Læren om staten" er fra studietiden, hvor han studerede statskundskab. Sjov/Schade reflekterer i den forbindelse på komisk vis over forskellen mellem den teori, han oplever på universitetet, og den virkelighed, han ellers møder.

Digtet består af 37 strofer på hver fire linjer med rim på anden og fjerde linje i hver strofe (med to undtagelser, hvor rimet er på tredje og fjerde linje). Stroferne er opdelt i grupper adskilt af vandrette streger; grupperne indeholder henholdsvis tre, ni, tre, fjorten og syv strofer.

Digtet er en del af lyrikantologien i Kulturkanonen fra 2006.

Referencer

Digte fra Danmark
Litteratur i 1928
Kulturkanonen

Læren om staten


Alvan Richard Feinstein (* 4. Dezember 1925 in Philadelphia; † 25. Oktober 2001 in Toronto) war ein US-amerikanischer Mediziner. Er gilt als einer der Begründer der klinischen Epidemiologie in den USA.

Leben und akademisches Wirken
Feinstein studierte an der University of Chicago mit dem Bachelor-Abschluss 1947, dem Master-Abschluss 1948 und dem Abschluss als Mediziner (MD) 1952. Danach absolvierte er seine Facharztausbildung (Residency) in Innerer Medizin am Rockefeller Institute. 1955 wurde er Chefarzt am Irvington House nahe New York City, wo er Patienten mit rheumatischem Fieber untersuchte und entdeckte, dass bei dieser Krankheit nicht frühzeitige Behandlung spätere Herzschäden verhinderte, sondern einfach die Form der Krankheit, die zu Gelenkschmerzen führte und diagnostizierbar war, eine andere Form der Erkrankung darstellte, die weniger virulent war und später selten zu Schädigungen am Herzen führte, während Patienten mit schweren Herzschäden aus rheumatischem Fieber anfangs kaum Symptome zeigten.

1962 wurde er Professor an der Yale University, wo er 1974 Gründungsdirektor des Robert Wood Johnson Clinical Scholars Program war, an dem Mediziner in klinischer Forschung ausgebildet wurden. Er schrieb mehrere verbreitete Lehrbücher wie Clinical Judgement und Clinical Epidemiology und über 400 Forschungsaufsätze. Zuletzt war er Sterling Professor of Medicine and Epidemiology in Yale.
Er war Gründer und 1988 bis zu seinem Tod Herausgeber des Journal of Clinical Epidemiology und gab 1982 bis 1988 das Journal of Chronic Diseases heraus.

1982 wurde er Fellow der American Association for the Advancement of Science. 1993 erhielt er den Gairdner Foundation International Award und außerdem 1982 den Richard and Hinda Rosenthal Foundation Award des American College of Physician, 1987 den Robert J. Glaser Annual Award der Society for General Internal Medicine  und den J. Allyn Taylor International Prize in Medicine (1987). Er war Ehrendoktor der McGill University (1997).

Er war Mitglied der American Society for Clinical Investigation, der Association of American Physicians, der American Epidemiological Society, des Interurban Clinical Club und des Institute of Medicine.

Arbeit für die Tabakbranche
Feinstein zählt zu denjenigen angesehenen Wissenschaftlern, die die Tabakindustrie gezielt anwarb und finanzierte, um sich auf diese Weise wissenschaftliche Glaubwürdigkeit zu verschaffen. Er erhielt über lange Zeit Forschungsgelder von der Tabakindustrie, die über geheime Sonderkonten überwiesen wurden. Feinstein argumentierte vielfach, dass die epidemiologischen Methoden nicht dafür ausreichend seien, um das Gesundheitsrisiko des Passivrauchens zu beurteilen. 1992 kritisierte er in einem Artikel die "gegenwärtige Atmosphäre [in der] die Gestalt, Glaubwürdigkeit und Integrität eines Beraters der Tabakindustrie sofort angezweifelt und durch die Verdorbenheit der Verbindung mit dem 'Bösewicht' der Tabakindustrie befleckt wird". Dabei verschwieg er, dass er als Berater für die Tabakindustrie arbeitete und von ihr finanziert wurde.

Schriften
 Clinical Judgement, Williams and Wilkins, Baltimore 1967
 Clinical Epidemiology: the architecture of clinical research, W. B. Saunders, Philadelphia 1985
 Clinimetrics, Yale University Press 1987
 Clinical Biostatistics, C. V. Mosby, Saint Louis 1977
 Multivariable Analysis: an introduction, Yale University Press 1996
 Principles of medical statistics, Chapman and Hall, Boca Raton 2002

Weblinks
 Nachruf in Yale 2001

Einzelnachweise

Mediziner (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Yale University)
Träger des Canada Gairdner International Award
Fellow der American Association for the Advancement of Science
Ehrendoktor der McGill University
US-Amerikaner
Geboren 1925
Gestorben 2001
Mann

Alvan R. Feinstein


Kovboy (İngilizce: cowboy, İspanyolca: vaquero), Amerika'da sığır çiftliklerinde atları evcilleştiren, sığırları güden ve bakımını yapan kişilere verilen ad, diğer adı ile sığırtmaç. Amerika'daki kovboy geleneği, İspanya, özellikle Kuzey Meksika kültüründen gelmektedir. Amerika'nın 19. yüzyılda Meksika topraklarını satın alıp kendi sınırlarına katması ile Amerika kovboy kültürü ile tanışmıştır. İngilizce "cowboy", İspanyolca "vaquero" sözcüğünün harfi harfine tercümesidir. Pek çok kovboy sığır ve at çobanlığı yapar, bazen komşu çiftliklerin sığır ve atları için çobanlık yapan kovboylar da olur. Bazı kovboylar rodeo gösterilerine de katılırlarken kovboyların az bir kısmı kendilerini sadece rodeolarda boy göstermek için yetiştirirler. Arazinin sert koşullarına ve yol korsanlarına karşı eski çağdaki kovboylar yanlarında silah, kaçan inekleri yakalamak için de kement taşırlardı.
Amerikan Kovboyları Meksika savaşında önemli rol oynamış ve Aşırı Amerikan milliyetçisi olmuşlardır. Vatansever kovboylar ABD topraklarında İngiliz ve Meksikalı işgalci orduları yenmekte büyük rol üstlenmişlerdir. Ayrıca Kölelik dönemlerinde Amerikan Kovboyları köleliğe ilk karşı çıkan insanlar olarak da tarih kitaplarında yer almışlardır.

Atların evrimi
Amerika Birleşik Devletleri tarihi
Binicilik
Western

İngilizceden Türkçeye geçen sözcükler
Ziraat meslekleri (hayvan)

Kovboy


Vedersø Klit er et rekreativt område på den danske vesterhavskyst mellem Ringkøbing Fjord og Nissum Fjord. Det er den sydligste del af et større sommerhusområde, 5 km nordvest for Vedersø og 13 km vest for Ulfborg. Mod nord støder Vedersø Klit op til Husby Klitplantage og mod syd til Husby Klit.

Området er præget af turisme med en stor andel af tyske gæster, faciliteterne indbefatter flere sommerhusbureauer, turisthotellet Vedersø Klit Badehotel samt campingpladsen Vedersø Klit Camping.

Historie
Oprindeligt levede beboerne i området af landbrug og fiskeri.

I 1927 blev Vedersø Klit Badehotel opført under navnet Hotel Seattle af dansk-amerikaneren Thorvald Nygaard, og i 1930'erne begyndte der så småt at blive opført sommerhuse i området. Husene blev bygget med valmtag af strå, hvilket dels stammer fra den lokale tradition for husbyggeri i området, dels med indflydelse fra Landsforeningen Bedre Byggeskik. For at bevare en ensartethed i området har der i mange år eksisteret klausuler, der foreskriver regler om husenes udseende, afstande, byggematerialer, farver og lignende. Derved har man opnået en harmoni på stedet, der er usædvanlig for sommerhusområderne på vestkysten.

Hotellet var i 1930'erne genstand for en lokal strid, idet ejeren ønskede at få spiritusbevilling. Dette satte den lokale præst, Kaj Munk, sig imod, og det lykkedes ham at hindre bevillingen. Et nyt forsøg blev gjort i 1942, men igen lykkedes det Munk forhindre forehavendet. Først efter krigen, i 1951, gik en bevilling igennem for sommerperioden, inden en helårsbevilling blev givet i 1959.

Hotellet var i en årrække gennem en stribe ejerskifter og ejes nu af brødrene Nick og Oliver Mogensen .

Mindesmærker
Vartegnet for Vedersø Klit er den trekantede båke (sømærke), der er omkring 12 meter højt og blev bygget i 1884. Dette år blev der opstillet 25 sådanne båker langs hele vestkysten for at hjælpe skibene, der sejlede langs kysten, med at tage bestik af afstanden til land. Båken er rødmalet og er på grund af fare for at blive taget af havet i 2007 blevet flyttet fra sin oprindelige plads og længere ind i landet. Båken er i dag fredet sammen med de øvrige fortsat eksisterende af slagsen.

Bunkere

Under anden verdenskrig opførte tyskerne en række bunkere af beton langs Vestkysten som et led i Atlantvolden. Også ved Vedersø Klit fandtes der en række af disse bunkere, og lige syd for området fandt man i 2008 fire ukendte bunkere op ved Kryle Strand.

Da havet har ædt sig ind på stranden, er flere af bunkerne kommet til at ligge meget tættere på vandkanten eller endog ud i havet. Nogle af bunkerne er fredede, mens andre er fjernet, så besøgende ikke risikerer at komme til skade på beton, murbrokker og armeringsjern.

Referencer

Eksterne henvisninger
Vedrsø Klit Campings hjemmeside
Vedersø Klit Badehotels hjemmeside
Omtale på visitholstebro.dk

Lokaliteter i Ringkøbing-Skjern Kommune

Vedersø Klit


Hawaii (; Hawaiice: Hawaiʻi,  veya ) ya da Havai, Amerika Birleşik Devletleri'nin eyaletlerinden biridir. Büyük Okyanus'da bulunan ve tamamen adalardan oluşan tek eyalettir.

Eyalet neredeyse tüm Hawaii takımadalarını kapsar, 137 ada, 2.400 km'ye yayılmıştır. Volkanik takımadalar fizyografik ve etnolojik olarak Okyanusya Polinezyası alt bölgesinin bir parçasıdır. Takımadaların güneydoğu ucunda, kuzeybatıdan güneydoğuya doğru sekiz ana ada vardır: Niʻihau, Kauaʻi, Oʻahu, Molokaʻi, Lānaʻi, Kahoʻolawe, Maui ve Hawaiʻi. Sonuncusu gruptaki en büyük adadır; eyalet ile takımada isim karışıklığı önlemek için genellikle "Büyük Ada" veya "Hawaiʻi Adası" olarak adlandırılır.

Avrupa ile ilişkiler sonucu bazı krallar tüm Hawaii adalarının kontrolünü almaya çalışmışlardır. Örneğin, Hawaii Kralı I. Kamehameha Avrupalılarla ticaret yaparak onlardan barutlu silahlar elde etmiştir. Hawaii'de bilinmeyen barut teknolojisi sayesinde Kamehameha yavaş yavaş tüm adaları işgal edebilmiştir. Ona karşı çıkan bazı kabileler, oklarla ve mızraklarla kendi ülkelerini koruyamadıklarından, çareyi yüksek uçurumlardan atlamakta bulmuşlardır. İntiharı, teslim olmaktan çok daha iyi bir çözüm yolu olarak görmüşlerdir.

Kamehameha'nın kazandığı topraklar ancak 1893'e kadar dayanabilmiştir. Son hükümdar olan Kraliçe Liliuokalani, Amerikalı yerleşimcilerin Hawaii Reform Partisi (Reform Party of the Hawaiian Kingdom) tarafından devrilmiştir. Hawaii Krallığı Amerikalılar tarafından yıkılıp, Hawaii Cumhuriyeti kurulmuş ve dış ülkelere kapalı olan Hawaii ticareti, dünya ekonomisine katılarak üretimini ve ticaretini büyük ölçüde geliştirmiştir. Son olarak 1898'de Amerika himayesi altına girip, 1959'da bir referandumla Amerika Birleşik Devletleri'nin 50. ve sonuncu eyaleti olmuştur. Ayrıca Hawaii Amerika Birleşik Devletleri'ne bağlı olup Birleşik Krallık'ın bayrağını taşıyan tek eyalettir.

Oahu adasında bulunan Honolulu, Hawaii eyaletinin başkenti ve tek büyük kentidir. İngilizce ve Hawaii dili eyaletin resmi dilleridir.

Coğrafya

Tüm Amerikalı eyaletlerinden en güneydeki olan Hawaii, birçok açıdan diğer eyaletlere göre çok farklıdır. Tek ada eyaletidir. Volkanlardan çıkan lavdan dolayı alan olarak hep büyümektedir. Bugün bildiğimiz Hawaii, su altı volkanlarından çıkan lavların katılaşıp kayalara dönüşmesiyle oluşmuştur.

Bu takımada yaklaşık 18 küçük adacıklardan ibarettir. Fakat bunların sekizi ana adalar olarak tanımlanır. Bunlar Niihau, Kauai, Oahu, Molokai, Lanai, Kahoolawe, Maui ve Hawaii adalarıdır. Hawai'i adası en büyüğü olduğu için ona daha çok Büyük Ada (Big Island) diye hitap ederler. Bu ismi takmalarının bir diğer nedeni ise bu adanın ismi takımadanın ismiyle aynı olmasıdır.

Bu adalar yüksek ve volkanik dağlarıyla ünlüdürler. İklimi ve volkanik toprağı bitki yetişimine çok elverişlidir. Lavların içindeki minerallerle oluşan toprak, dünyanın başka yerlerinde görülmemiş bitkilerin ve hayvanların oluşmasını sağlamıştır.

İklim

Okyanusla kaplı ve kıtalardan uzak olduğundan dolayı, sıcaklık yıl genelinde fazla değişiklik göstermez. Sıcaklık genellikle 27  ve 16 °C arasıdır.Adada çok sayıda göl bulunmaz, fakat Büyük Ada'nın (Big Island'ın) Mauna Loa ve Mauna Kea dağlarının tepelerinde zaman zaman göller görülür. Hawaii'de yağışlar boldur. Ve ne zaman yağış alacağı tahmin edilememektedir. Gün içerisinde bol yağış ve sonra güneş görülebilir. Kauai Adası'ndaki Waialeale Dağı, dünyadaki en fazla yağış alan yerdir.

Her adada iki iklim bulunur. Yüksek dağlardan dolayı bulutlar adanın bir tarafında kalırken, öbür tarafta fazla bulut bulunmamaktadır. Bu nedenle her adanın bulutlu tarafı bol yağışlı ve yeşildir. Diğer taraf ise güneşli ve kuraktır. Örneğin Büyük Ada'nın (Big İsland'ın), Mauna Loa ve Mauna Kea dağları doğudan gelen bulutları bloke eder. Bundan dolayı doğudaki Hilo şehri bol yağış alırken, batıdaki Kona şehri bol güneş alır. Tüm oteller ve yüzme tesisleri güneşli Kona'dadır.

Demografi
2020 verilerine göre Hawaii'nin nüfusu yaklaşık 1,4 milyon kişi olarak tahmin edilmektedir. O'ahu adası en kalabalık adadır. O'hau adasındaki Honolulu şehri Hawaii'nin başkenti ve en büyük şehridir. Burada yüksek binalar, apartmanlar ve uzun otoyollar bulunmaktadır. Bazıları bu sanayileşmenin ve kentleşmenin adanın doğallığını ve güzelliğini suistimal ettiğini düşünür. Fakat diğer şehirlere bakıldığında doğa korunmuş ve ona özen gösterilmiştir. Bu şehirlerden en önemlilerinden bazıları Hilo, Kāne'ohe, Kailua, Pearl City, Waipahu, Kahului, Kailua-Kona, Kīhei ve Līhu'e'dir.

Dil
Hawaii eyaletinin iki resmî dili vardır. İngilizce adadaki baskın resmî dildir. Standart İngilizceye ek olarak bazı Hawaii doğumlu insanlar resmî statüsü olmayan Hawaii Creole İngilizcesini de konuşurlar. Bu dil, İngilizceyi baz alan bir kreol dildir. Hawaiice adanın ikinci resmi dilidir, ancak adanın %0,1'inden azının ana dilini oluşturur ve devlet kurumlarında yaygın kullanıma sahip değildir. Adadaki yoğun Asyalı göçmen nüfus nedeniyle toplumun %21'i evde bir Asya dili konuştuğunu belirtmiştir. Bu diller arasında Tagalog, Japonca ve Ilocano en büyükleridir.

Etnik yapı
2010 verilerine göre toplumun %38,6'sı kendini Asyalı, %24,7'si Beyaz, %23,6'sı iki veya daha fazla ırka mensup, %10'u Hawaii Yerlisi ve diğer Pasifik adaları kökenli, %1,6'sı siyahi, %1,2'si başka bir ırktan, %0,3'ü ise Amerikan Yerlisi olarak tanımlamaktadır. Herhangi bir ırka mensup olabilen Hispanik ve Latino Amerikalı nüfus %8,9'dur. Eyalet ABD'nin en yüksek Asyalı ve çok ırklı Amerikalı oranına sahip olup, en düşük Hispanik olmayan Beyaz oranına da sahiptir. 2012'de eyalette 1 yaş altı çocukların sadece %14,6'sı bu gruba mensup olmuştur. Filipinli Amerikalılar (%14,6), Japon Amerikalılar (%13,6), Çinli Amerikalılar (%4,0) ve Koreli Amerikalılar (%1,8) en büyük Asya kökenli gruplardır.

Din
2014 tarihli bir Pew araştırmasına göre Hawaii'deki yetişkinlerin %63'ü bir Hristiyan mezhebine mensuptur. Protestanlar %38 ile en büyük grup iken, Roma Katolik Kilisesi'ne bağlı birey oranı %20 olmaktadır. Geri kalan Hristiyanları Mormonlar, Yehova'nın Şahitleri, Doğu Ortodoks Kilisesi ve diğer mezhepler oluşturmaktadır. Toplam nüfusun %5'i kendilerini agnostik, %2'si ise ateist olarak tanımlamakta olup, dini olmayan grupların toplamı %26 olmaktadır. Budizm, %8 inanan oranıyla eyaletteki en büyük ikinci dini oluşturur. Hinduizm, Yahudilik ve İslam adalardaki diğer küçük dinlerdir.

Kültür
Hawaii kültürü adanın sahillerinden, yeşil ormanlarından, büyük dalgalarından ortaya çıkmıştır. Herkeste bir yazlık havası, bir telaşsızlık vardır. Rahat oldukları kadar çok sıcak ve misafirperverdirler. Avrupa'nın ve diğer ülkelerin himayesi olmalarına rağmen kültürlerini koruyabilmişler, hatta kültürlerini yabancılara bile özendirmişlerdir. Fiziksel olarak aktif oldukları, stresten uzak durdukları için Amerikanın en uzun ömürlü insanlarıdır.

Deniz bir Hawaii yerlisinin en önemli parçasıdır. Spor olarak yüzme ve sörf dallarında birçok olimpiyat madalyaları almışlardır. Dünyanın en iyi sörfçüleri Hawaii denizinin kızgın dalgalarında yetişmişlerdir. Duke Kahanamoku isimli bir Hawaiili yüzme dalında Olimpiyat Madalyası kazanmış ve sörfü yaygınlaşmıştır. Böylece sörf onun sayesinde dünyaca yapılan bir spordur.Heykeli başkent Honolulu'dadır.

Uzun otoyolların, yüksek binaların ve fabrikaların kurulmalarına karşı olup doğayı kirletmemeye özen gösterirler.

Ayrıca bakınız

 2023 Hawaii orman yangınları

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Oahu, Hawaii Resimleri

Hawaii


Der  Liechtensteiner Eishockey, Inline und Skate Verband (LEIV) ist der nationale Eishockeyverband Liechtensteins und Mitglied des Liechtenstein Olympic Committee.

Geschichte
Der Verband wurde am 4. Oktober 2001 in die Internationale Eishockey-Föderation aufgenommen. Der Verband gehört zu den assoziierten Mitgliedern der IIHF und hat daher in deren Vollversammlung kein Stimmrecht. Aktueller Präsident ist Karl Otto Gämperli.

Dem Verband gehören der EHC Vaduz Schellenberg (Meisterschaftsbetrieb Vorarlberg Liga) und der Verein Eishockey Jugend Liechtenstein (Förder - und Beratungsverein Eishockey) an.

Der Verband kümmert sich um die Förderung des Eishockeysportes in Liechtenstein, die Ausbildung von Nachwuchsspielern in Kooperation mit Schweizer und österreichischen Vereinen, bemüht sich um die Errichtung einer Eishalle in Liechtenstein und organisiert das Training und die Spiele der liechtensteinischen Eishockeynationalmannschaft.

Weblinks
 Offizielle Website
 Liechtenstein auf der Webseite der IIHF (englisch)

Eishockeyverband
Eishockey (Liechtenstein)
Nationaler Sportverband (Liechtenstein)
Sportverband (Liechtenstein)

Liechtensteiner Eishockey und Inline Verband


Hemitheconyx, es un género de geckos pertenecientes a la familia Gekkonidae. Se encuentra en el Oeste del África subsahariana (Benín, Burkina Faso, Camerún, Costa de Marfil, Malí, Níger, Nigeria, Etiopía, Somalia, Togo y Senegal).

Estos geckos tienen un aspecto muy robusto, son terrestres y nocturnos, se encuentran en climas áridos.

Especies
Se reconocen las siguientes:
 Hemitheconyx caudicinctus (Duméril, 1851) - Gecko de cola gorda africano.
 Hemitheconyx taylori Parker, 1930 - Gecko de cola gorda de Taylor.

Referencias

Enlaces externos

Eublepharidae
Géneros de reptiles

Hemitheconyx


Linje 5C er en buslinje i København, der kører mellem Herlev Hospital og Københavns Lufthavn, Kastrup. Linjen er udliciteret til Arriva, der driver linjen fra sit garageanlæg i Gladsaxe. Med ca. 15 mio. passagerer i 2022 er linjen den mest benyttede af Movias buslinjer. Linjen betjener blandt andet Husum, Brønshøj, Nørrebro,NordvestIndre By, Sundbyerne og Kastrup.

Linje 5C blev oprettet den 23. april 2017 i form af en omdannelse af den hidtidige linje 5A. Linje 5C er den første og indtil videre eneste i Movias koncept Cityline, der er et koncept med udstrakt brug af busbaner og betjening med ledbusser. Busserne er 18,7 m lange og har plads til 147 passagerer. Der er fri ind- og udstigning ad alle døre.

Linje 5C er bestilt og betalt af Herlev, Københavns og Tårnby Kommuner, der også har investeret i opgradering af stoppesteder og forbedret fremkommelighed. Citylinekonceptet minder om det europæiske buskoncept Bus rapid transit (BRT), der også benyttes i andre storbyer, blandt andet Paris og Barcelona.

Historie

Baggrund

Linje 5C er en omdannelse af linje 5A, der blev oprettet 20. oktober 2002 som en af de første linjer i det nye A-busnet, der etableredes i København i 2002-2003. Baggrunden for etableringen var anlæggelsen af den første metro i København, der indviedes 19. oktober 2002, og som gav store påvirkninger af det københavnske busnet. I den forbindelse valgte man at nytænke nettet med seks grundlæggende stambuslinjer med direkte linjeføringer og hyppig drift suppleret af et antal andre linjer.

Ved oprettelsen kørte linje 5A fra Husum Torv ad Frederikssundsvej og Nørrebrogade, forbi Rådhuspladsen og Københavns Hovedbanegård og videre over Langebro og ad Amagerbrogade til Sundbyvester Plads. Den 16. marts 2008 blev linjen forlænget fra Sundbyvester Plads til Københavns Lufthavn, Kastrup som erstatning for linje 250S som blev omlagt og afkortet til Islands Brygge, og 24. marts 2013 fik den, ligesom de fleste andre A-buslinjer, drift døgnet rundt.

Linje 5A blev hurtigt en succes, og allerede fire år efter starten kunne man i 2006 mønstre ca. 60.000 daglige passagerer svarende til ca. 17 mio. om året. I 2014 var tallet vokset til 20. mio. årlige passagerer, mere end 9 % af Movias samlede passagertal, hvilket gjorde linje 5A til den mest benyttede buslinje i Norden. Det var dog ikke så meget fordi, linjen var populær i sig selv, men fordi den kørte gennem Nørrebro og Sundbyerne, der kun betjentes af S-tog og metro i begrænset omfang. Resultatet var kapacitetsproblemer og langsom kørsel store dele af døgnet. Linje 5A blev ellers betjent af op til 45 13,7 m-busser i myldretiden, men det var ikke nok. En mulig løsning på det kunne imidlertid være indsættelse af ledbusser med væsentlig større kapacitet. For at afprøve denne mulighed indsattes fem ledbusser af forskellige typer som forsøg på linjen mellem Husum Torv og Sundbyvester Plads fra 19. august til 18. oktober 2013. Der havde i øvrigt tidligere kørt ledbusser på forskellige linjer i København og omegn fra 1980 til 2008, men Københavns Kommune havde i en årrække ikke ønsket ledbusser i gaderne.

Slutresultatet blev dog ikke bare indsættelse af ledbusser men en fuldstændig relancering af linje 5A efter +Way-konceptet, Movias udgave af bus rapid transit, med udstrakt brug af busbaner og højklassede stoppesteder. En første sådan med navnet Den kvikke vej og med busbaner og stoppesteder i gademidten mellem Fredensbro og Lyngbyvej indviedes 19. september 2014. Den benyttes blandt andet af linje 6A og linje 150S, der dog betjenes af almindelige 12- hhv. 14,6 m-busser. I forbindelsen med udbuddet af linje 5A i udbud A13, der trådte i kraft 15. december 2015, planlagde man imidlertid en fuldstændig gennemførelse af konceptet for hele denne linje inspireret af tilsvarende koncepter i blandt andet Malmø, Paris og Barcelona. Desuden blev det besluttet at forlænge linjen fra Husum Torv ad Herlev Hovedgade og Herlev Ringvej til Herlev Hospital, hvor den på sigt vil få tilslutning til den kommende letbane ad Ring 3. De første skridt til omdannelsen af linjen blev taget i løbet af 2015, hvor Københavns Kommune gik i gang med at ombygge Frederikssundsvej, så busserne kunne komme hurtigere frem. I den følgende tid blev stoppestederne desuden opgraderet med nye læskærme og digital trafikinformation. Derudover blev der etableret en ny vendesløjfe ved Herlev Hospital.

Driften skulle varetages af 37 biogas-ledbusser af typen MAN Lion's City GL CNG med yderligere fire i reserve. Busserne har plads til 147 passagerer mod 82 passagerer i de gamle og fik som noget nyt fri ind- og udstigning af alle døre. For at markere at der var tale om et nyt koncept, blev de desuden turkisfarvede med gule hjørner for og bag. I forvejen var der blevet indsat en bus i det planlagte design som forsøg på linje 5A fra oktober 2015 for at finde ud af, hvad passagererne syntes om det, før serieproduktionen af de nye ledbusser begyndte. Desuden blev navnet undersøgt. Her viste det sig, at to trediedele af de adspurgte ikke mente, at +Way passede til busser, mens halvdelen omvendt mente, at et af alternativerne, CityLine, gjorde. Som følge deraf valgte Movia at markedsføre konceptet som CityLine overfor passagererne, idet det dog stadig kaldes +Way overfor kommuner og andre samarbejdspartnere. Med det nye navn fulgte også en ændring af linjenummeret til 5C, hvor C er det nye produktbogstav for CityLine-busser. Der er dog ikke annonceret planer om andre tilsvarende linjer.

Oprettelsen

Den officielle indvielse af linje 5C fandt sted fredag den 21. april 2017. To af de nye ledbusser kørte fra henholdsvis Herlev og Tårnby til Rådhuspladsen, hvor en tredje ledbus ventede. Herefter var der tale af blandt andre Københavns overborgmester Frank Jensen, Herlevs borgmester Thomas Gyldal Petersen og Tårnbys viceborgmester Allan Andersen. Desuden deltog Sporvejsmuseet Skjoldenæsholm med en veteranbus fra 1972, hvor linje 5A's forgænger linje 5 blev omstillet fra sporvogns- til busdrift.

Den egentlige omdannelse af linje 5A til 5C fandt sted søndag den 23. april 2017. Da linje 5A imidlertid havde haft døgndrift siden 2013, kom omdannelsen til at finde sted midt om natten og med et vist overlap mellem de to linjenumre. Den første linje 5C havde afgang fra Herlev Hospital præcis ved midnat. Det var i øvrigt præcist på 45 års dagen for forgængeren linje 5's omstilling fra sporvogns- til busdrift tilbage i 1972.

Passagerne mærkede omdannelsen på flere måder. Blandt andet fik busserne på linjen som noget nævnt fri ind- og udstigning af alle døre. Desuden skulle passagererne nu selv åbne dørene ved at trykke på en knap. Antallet af pladser blev øget fra 82 til 147 i de enkelte busser. De ekstra pladser var dog udelukkende ståpladser, for antallet af siddepladser blev reduceret til 37 mod 42 i de gamle busser. Desuden blev antallet af afgange i dagtimerne reduceret fra 18 til 15 gange i timen mellem Husum Torv og Sundbyvester Plads.

Drift og omlægninger

De første dage gik ikke særligt godt for linje 5C men var derimod præget af forsinkelser og ophobninger med to eller tre busser lige efter hinanden. Det var et problem, der også var kendt fra linje 5A, men med indsættelsen af ledbusser blev problemet bogstaveligt talt større. Årsagerne til forsinkelserne skulle muligvis søges i, at køretiden var gjort kortere, og at passagererne skulle vænne sig til selv at åbne dørene.

Ved et års jubilæet 23. april 2018 var der lidt blandede erfaringer med linjen. Movia oplyste at passagerernes rejsetid med line 5C var faldet med 5-7 % i forhold til linje 5A, og at antallet af rettidige busser var steget med 5-8 procentpoint. Omfanget af busser der kørte lige efter hinanden var faldet til 5,6 % efter en køreplansændring i marts 2018 mod 7,5-10 % på linje 5A i 2014-2016. Til gengæld var passagertallene ikke steget som ventet men derimod faldet med 4 %. Tilfredsheden med antallet af afgange var faldet med 16 % og tilfredsheden med overholdelsen af køreplanen med 32 %. De seneste målinger viste dog også, at forbedringer i driften havde ført passagertal og tilfredshed tilbage til niveauet for linje 5A.

Den første omlægning af linjen fandt sted i sommeren 2017 som følge af fjernvarmearbejde på Jernbanegade og anlæggelsen af Rådhuspladsen Station på den kommende metrostrækning Cityringen. Det betød at linje 5C først omlagdes ad Vesterbrogade - H.C. Andersens Boulevard - Jarmers Plads i retning mod Herlev Hospital 4. juli 2017 og i modsat retning ad Studiestræde - H.C. Andersens Boulevard - Vesterbrogade 28. august 2017. Det blev efterfølgende ændret 29. januar 2019 til kørsel ad Vesterbrogade - H.C. Andersens Boulevard - Jarmers Plads i begge retninger. Fra 12. august 2018 til begyndelsen af 2019 blev linjen midlertidigt afkortet og omlagt fra Københavns Lufthavn, Kastrup til Kastrup Station som følge af vejarbejde ved lufthavnen. 2. september 2019 blev linjen omlagt ad Nørre Farimagsgade og Vendersgade i retning mod Lufthavnen. Det skyldtes at en del af Frederiksborggade var blevet inddraget til brug for en skurby i forbindelse med ombygningen af en ejendom på hjørnet af Nørre Voldgade til hotel.

Nyt Bynet
29. september 2019 åbnede Metroselskabet metrostrækningen Cityringen. Det kom blandt andet til at berøre linje 5C, som kom til at møde Cityringen ved Nørrebro Station, Nørrebros Runddel, Rådhuspladsen og Hovedbanegården. Mange andre linjer blev også berørt, så derfor ændrede Movia det københavnske busnet 13. oktober 2019 til det, de kaldte for Nyt Bynet. Grundlaget for ændringerne blev skabt i forbindelse med udarbejdelse af Trafikplan 2016, der blev godkendt af Movias bestyrelse 23. februar 2017. Planerne blev efterfølgende mere konkrete med præsentationen af Nyt Bynet i januar 2018 med enkelte efterfølgende ændringer.

Nyt Bynet medførte ikke egentlige ændringer af linje 5C. Omlægningen ad Vesterbrogade og H.C. Andersens Boulevard blev dog permanent, da den hidtidige busterminal på Rådhuspladsen var blevet nedlagt. I de første planer havde det desuden været tanken, at linjen skulle have haft en afgrening fra Herlev Hovedgade ad linje 350S' hidtidige rute via Lautrupparken - Malmparken st. - Ballerup Boulevard til Ballerup st. Herved ville den komme til at erstatte linje 350S, der foresloges nedlagt, på hele dennes strækning mellem Ballerup st. og Nørreport st., idet de to linjer i forvejen kørte parallelt ad Frederikssundsvej og Nørrebrogade. Linje 350S fik dog lov at overleve i reduceret form mellem Ballerup st. og Nørreport st. ved indførelsen af Nyt Bynet.

Materiel og drift

Der blev anskaffet 41 ledbusser af typen MAN Lion's City GL CNG til linje 5C, hvoraf op til 37 bruges i den daglige drift, mens de sidste fire er i reserve. Busserne er 18,75 meter lange med plads til 147 passagerer. Der er fem dørpartier med fri ind- og udstigning og knapper, som passagerne selv skal trykke på for at åbne dørene. Udvendigt kan busserne kendes på deres turkise bemaling med gule hjørner, der adskiller dem fra de normalt gule københavnske busser. Den turkise farve går igen indvendigt på sæder og holdestænger. Busserne kører på biogas og er dermed CO2-neutrale, ligesom de udleder færre partikler og støjer mindre end de tidligere indsatte busser.

Ved stoppestederne er linje 5C markeret med turkis farve på stoppestedsstanderne. Ved en række stoppesteder er der opsat nye læskærme med trafikinformation i realtid. Der stoppes ved alle stoppesteder undervejs mellem Lufthavnen og Husum Torv og ved udvalgte stoppesteder mellem Husum Torv og Herlev Hospital. På dele af strækningen er der busbaner, der gør det muligt for busserne at komme hurtigere frem. Desuden er bilkørslen blevet begrænset på Nørrebrogade i forbindelse med en tidligere fredeliggørelse af gaden. Her har en række stoppesteder fået karakter af perroner, hvilket også er tilfældet visse steder på Frederikssundsvej. Modsat er der dog også nogle stoppesteder på linjen, hvor der kun er stoppestedsstandere, samt et par stykker i Tårnby Kommune, der har læskærme af ældre dato.

Mandag-lørdag køres der op til 15 gange i timen i dagtimerne og 9 gange i timen om aftenen på den centrale strækning mellem Husum Torv og Sundbyvester Plads. I dagtimerne fortsætter hver anden bus til Herlev Hospital og hver tredje til Lufthavnen, om aftenen hver tredje i begge ender. Om søndagen køres der 12 gange i timen i dagtimerne og 6 gange i timen om aftenen på den centrale strækning. I dagtimerne fortsætter hver anden bus til Herlev Hospital og hver fjerde til Lufthavnen, om aftenen hver anden i begge ender. Nat efter fredag og lørdag køres tre gange i timen på den centrale strækning og en gang i timen til Herlev Hospital og Lufthavnen. Øvrige nætter køres to gange i timen på den centrale strækning og en gang i timen til Herlev Hospital og Lufthavnen.

Linjeføring

Linje 5C kører mellem Herlev Hospital og Københavns Lufthavn, Kastrup. Ved hospitalet har linjen endestation i en vendesløjfe ved Hyldemorsvej på den modsatte side af Herlev Ringvej. Fra hospitalet køres ad Herlev Ringvej og Herlev Hovedgade, der ved grænsen mellem Herlev og Københavns Kommune skifter navn til Frederikssundsvej. Frederikssundsvej er en af Københavns indfaldsveje, og med denne kommer linjen til trafikknudepunktet Husum Torv, hvor en del af linjens busser har endestation. Efterfølgende fortsættes videre indad Frederikssundsvej forbi Brønshøj Torv og Bellahøj, før vejen ender ved Nørrebro Station. Herfra går det videre ad Nørrebrogade gennem det tætbefolkede Nørrebro og forbi blandt andet Nørrebrohallen, Nørrebros Runddel og Assistens Kirkegård. Herefter går det videre over Dronning Louises Bro og ad Frederiksborggade forbi Torvehallerne til Nørreport Station, en af Danmarks mest benyttede stationer og dermed endnu et vigtigt knudepunkt.

Efter Nørreport Station fortsættes ad Nørre Voldgade og H.C. Andersens Boulevard til byens centrale plads, Rådhuspladsen med Københavns Rådhus. Herfra fortsættes ad Vesterbrogade mellem Tivoli og Axel Towers til Bernstorffsgade, hvor der ligger en busterminal langs med Hovedbanegården. Terminalen er anlagt som en enkelt øperron, så busser mod Herlev Hospital må dreje over i venstre side ad gaden før terminalen for at kunne vende dørene mod den og bagefter svinge tilbage til højre side af gaden. Efterfølgende går det videre forbi Politigården og ad Hambrosgade, Rysensteensgade og H.C. Andersens Boulevard op til Langebro, hvor linjen krydser Inderhavnen.

Nede på den anden side er man kommet til Amager og Amager Boulevard, som der fortsættes forbi Christianshavns Vold og højhushotellet Radisson Blu Scandinavia til Amagerbrogade. Ad Amagerbrogade fortsættes videre ud til Sundbyvester Plads, hvor der ligger en busterminal, hvor en del af linjens busser har endestation. Andre fortsætter dog videre ud ad Amagerbrogade over grænsen mellem Københavns og Tårnby Kommuner til Saltværksvej. Den betjenes i sin fulde længde, før linjen fortsætter ad Amager Strandvej forbi akvariet Den Blå Planet og ad Ellehammersvej til endestationen ved Lufthavnens Terminal 3. Her er der udover forbindelse til talrige fly til ind- og udland både en jernbanestation og en metrostation.

Fakta

 Linjeføring
 Herlev Hospital – Herlev Ringvej – Herlev Hovedgade – Frederikssundsvej – Husum Torv – Frederikssundsvej – Nørrebrogade – Dronning Louises Bro – Frederiksborggade – Nørre Voldgade – Jarmers Plads – H. C. Andersens Boulevard – Rådhuspladsen – Vesterbrogade – Bernstorffsgade – Hovedbanegården – Bernstorffsgade – Polititorvet – Hambrosgade – Rysensteensgade – Langebro – Amager Boulevard – Amagerbrogade – Sundbyvester Plads – Amagerbrogade – Amager Landevej – Saltværksvej – Amager Strandvej – Ellehammersvej – København Lufthavn, Kastrup

 Overordnede linjevarianter
 Herlev Hospital - Københavns Lufthavn, Kastrup
 Herlev Hospital - Sundbyvester Plads
 Husum Torv - Københavns Lufthavn, Kastrup
 Husum Torv - Sundbyvester Plads

 Vigtige knudepunkter
 Herlev Hospital, Herlev Bymidte, Husum Torv, Veksøvej, Brønshøj Torv, Bellahøj, Hulgårds Plads, Nørrebro st., Nørrebros Runddel, Elmegade, Nørreport st., Rådhuspladsen, Hovedbanegården, Sønderport, Amagerbro st., Sundbyvester Plads, Korsvejen, Skottegårdsskolen, Lufthavnen, Udenrigsterminalen.

 Materiel
 41 ledbusser af typen MAN Lion's City GL CNG

Kronologisk oversigt
Nedenfor er der gjort rede for permanente og længerevarende midlertidige ændringer. Der er set bort fra ændringer af få dages varighed og de til tider temmelig omfattende ændringer ved sportsbegivenheder, demonstrationer, statsbesøg og lignende. På linje 5C er det typisk Nørrebrogade, der bliver berørt ved sådanne lejligheder, så linjen må omlægges ad Ågade og Åboulevard.

Eksterne henvisninger

 Linje 5C hos Din Offentlige Transport
 Billeder af busser på linje 5C på Myldretid.dk
 Billeder af busser på linje 5C på danskebusser.dk

Kilder
 Køreplaner, trafikkort og løbende meddelelser om omlægninger fra Movia.
 Løbende oversigter over linjeændringer i Busfronten, medlemsblad for foreningen Busfronten.

Referencer

Busser
Transport i København
Etableret i 2017

Linje 5C


is one of the Oki Islands in the Sea of Japan.

The island, 241.58 km² in area, has a population of approximately 14,849 people. The island is administered by the town of Okinoshima in Shimane Prefecture. Much of the island is within the borders of Daisen-Oki National Park.

Geography
Dōgo Island is the largest of the Oki Islands. It is located approximately  north of Honshu coast. The island is of volcanic origin, and is roughly circular, with an approximate diameter of , with its highest point at the summit of Mount Daimanji at  above sea level.

The climate of Dōgo Island is classified as a humid subtropical climate (Köppen climate classification Cfa) with very warm summers and cool winters. Precipitation is abundant throughout the year.

History
The Oki Islands have been inhabited since the Japanese Paleolithic era, and numerous artifacts from the Jōmon, Yayoi and Kofun periods have been found by archaeologists. Dōgo Island is mentioned in the Nara period chronicles Kojiki and Nihon Shoki, and Dōgo Island was the location of the capital of ancient Oki Province.

Dōgo Island was used as a place of exile from the Nara period, but is well known as the place of exile for ex-Emperor Go-Toba, who died on Nakanoshima in 1239, and for Emperor Go-Daigo, who was exiled to Nishinoshima from 1331-1333  The island became tenryo territory directly under the control of the Tokugawa shogunate in the Edo period.

After the Meiji restoration, the Oki Islands became part of Tottori Prefecture in 1871, but were transferred to Shimane Prefecture in 1881.

In 1892, Lafcadio Hearn visited Dōgo Island, spending a month there, and writing about his experiences in Glimpses of Unfamiliar Japan. Dōgo Island was visited by the American naturalist Charles Henry Gilbert in 1906.

A lighthouse was erected on Cape Saigō in the southeast of the island in 1921. This lighthouse remained the only lighthouse in the Oki Islands until the 1950s.

On October 1, 2004, the town of Saigō merged with three neighboring villages to unify the island under the administration of the new town of Okinoshima.

Transportation
Dōgo Island is connected by regular ferry service from Saigo Port to points on mainland Japan. Oki Airport connects the island with Osaka (Itami) Airport, and Izumo by air.

Economy
The economy of the island is based on agriculture and commercial fishing. Seasonal tourism also plays a role in the local economy.

See Also
List of islands in Japan

References

External links
Travel guide

Oki Islands

Dōgojima


توماس بيرثولد  من مواليد 12 نوفمبر 1964 ، لاعب كرة قدم ألماني سابق.

لعب مع منتخب ألمانيا لكرة القدم.

مسيرته الكروية
لعب توماس بيرثولد خلال مسيرته الاحترافية مع 6 أندية في تسعة عشر موسمًا وسجل خلالها 27 هدفًا ضمن 451 مباراة. حيث فاز في موسمين بالكأس ولم يفز بأي دوري.

خاض توماس بيرثولد مسيرته مع نادي آينتراخت فرانكفورت في موسم 1982–83 ليلعب معه خمسة مواسم، مشاركًا في 111 مباراة سجل خلالها 17 هدفًا. ثم انتقل إلى نادي هيلاس فيرونا في موسم 1987–88 ولمدة موسمين، حيث شارك في 52 مباراة سجل خلالها هدفين. لينتقل بعدها إلى نادي روما في موسم 1989–90 ولمدة موسمين، مشاركًا في 62 مباراة سجل خلالها 3 أهداف. ثم انتقل إلى نادي بايرن ميونخ في موسم 1991–92 ولمدة موسمين، مشاركًا في 30 مباراة سجل خلالها هدفًا واحدًا. هذا وانتقل لاحقًا إلى نادي شتوتغارت في موسم 1993–94 ليلعب معه سبعة مواسم، مشاركًا في 191 مباراة سجل خلالها 4 أهداف. ثم انتقل بعدها إلى نادي أضنة سبور في موسم 2000–01 لمدة موسم واحد، مشاركًا في 5 مباريات ولم يسجل أي هدف.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من هاناو
رياضيون ألمان مغتربون في إيطاليا
رياضيون ألمانيون غربيون مغتربون في إيطاليا
رياضيون من هاناو
قلوب دفاع كرة قدم
لاعبو آينتراخت فرانكفورت
لاعبو الدوري الألماني
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري التركي الممتاز
لاعبو المنتخبات الفائزة بكأس العالم
لاعبو أضنة سبور
لاعبو بايرن ميونخ
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1988
لاعبو روما
لاعبو شتوتغارت
لاعبو كأس العالم 1986
لاعبو كأس العالم 1990
لاعبو كأس العالم 1994
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم رجالية ألمان مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في تركيا
لاعبو كرة قدم مغتربون ألمان
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم مغتربون في تركيا
لاعبو كرة قدم من هسن
لاعبو منتخب ألمانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا في كأس العالم 1990
لاعبو منتخب ألمانيا لكرة القدم
لاعبو نادي شتوتغارت
لاعبو هيلاس فيرونا
مدربو كرة قدم ألمان
مقالات مع مصادر باللغة الألمانية (de)
مواليد 1964

توماس بيرثولد


دريد لحّام (9 فبراير 1934 -)، ممثل كوميدي ودرامي سوري من مواليد حي الأمين في دمشق القديمة، عرف بالبداية بشخصية كارلوس عازف الجيتار المكسيكي الذي يغني بالإسبانية والعربية، إلا أنه اشتهر خاصة بشخصية «غوار الطوشة» الكوميدية، التي أدّاها في معظم أعماله الفنية.

ولد لأب سوري وأم لبنانية من بلدة مشغرة في قضاء البقاع الغربي، متزوج من السيدة هالة بيطار وله ثلاثة أبناء وسبعة أحفاد.

المؤهل العلمي
إجازة في العلوم الكيميائية من جامعة دمشق 1958، ويحمل شهادة الدبلوم في التربية، وعمل مدرساً في بلدة صلخد جنوب سوريا حتى 1959. وقد كان يحاضر في جامعة دمشق قبيل انتقاله إلى عالم التمثيل في (التلفزيون) عام 1960 بدعوة من الدكتور صباح قباني مدير التلفزيون السوري آنذاك ثم اتجه إلى التمثيل المسرحي فالتلفزيوني.

مناصب شغلها
 في عام 1969 شغل منصب أول مدير لمهرجان دمشق للفنون المسرحية.
 في عام 1997 عيّن سفير النوايا الحسنة لليونيسيف في سوريا.
 مديراً لمهرجان الأغنية السورية لعدة دورات.
 اختير عام 1999 سفيراً للنوايا الحسنة لمنظمة اليونيسيف في الشرق الأوسط وشمال أفريقيا.

في عام 2004 اتجه إلى الخرطوم بصفته سفير النوايا الحسنة وذلك لتدشين مشروع متطوعي لإزالة الألغام في جنوب السودان الذي ينظمه اتحاد طلاب ولاية الخرطوم بالتنسيق مع وزارة الشؤون الإنسانية في السودان. (استقال من منصبه لاحقا بسبب الحرب على لبنان 2006)

أعماله الفنية

المسلسلات

المسرحيات

الأفلام

التأليف والإخراج

التأليف
 1964: فيلم عقد اللولو - القصة.
 1966: فيلم أنا عنتر - سيناريو وحوار.
 1974: مسرحية ضيعة تشرين - تأليف.
 1975: فيلم المزيفون - سيناريو وحوار.
 1975:  فيلم صح النوم - قصة وسيناريو وحوار.
 1976: مسرحية غربة - تأليف.
 1978: فيلم سمك بلا حسك - قصة وسيناريو وحوار.
 1979: مسلسل وين الغلط - تأليف.
 1979: مسرحية كاسك يا وطن - تأليف.
 1982: مسلسل وادي المسك - تأليف.
 1984: فيلم الحدود - قصة وسيناريو وحوار.
 1990: فيلم كفرون - القصة.
 1992: مسرحية صانع المطر - تأليف.
 1998: مسلسل عودة غوار: الأصدقاء - تأليف.
 2006: فيلم الآباء الصغار - قصة وسيناريو وحوار.

الإخراج
 1965: فيلم لقاء في تدمر - مساعد مخرج أول.
 1974: مسرحية ضيعة تشرين - مخرج مسرحي.
 1976: مسرحية غربة - مخرج مسرحي.
 1979: مسلسل وين الغلط - مخرج.
 1979: مسرحية كاسك يا وطن - مخرج مسرحي.
 1984: فيلم الحدود - مخرج.
 1986: فيلم التقرير - مخرج.
 1987: مسرحية شقائق النعمان - مخرج مسرحي.
 1990: فيلم كفرون - مخرج.
 1992: مسرحية صانع المطر - مخرج مسرحي.
 1998: مسلسل عودة غوار: الأصدقاء - مخرج.
 2006: فيلم الآباء الصغار - مخرج.

المسلسلات الاذاعية
_

 مسلسل (عبد الودود عبر الحدود) 2001 لاذاعة صوت العرب (القاهرة)
تاليف واخراج احمد فتح الله
وهو استكمال لاحداث فيلم الحدود

الأغاني والاسكتشات
قدم دريد لحام عدداً من الأغاني والاسكتشات والمونولجات خلال مسيرته سواءً بصوته أو من تأليفه ومنها:

 فطّوم فطوم فطومة
 كل سنه وانتو سالمين
 سلامات
 اسكتش عيد الكذب
 الراية السودا
 بكتب اسمك يا بلادي
 ميلي عليّا ميلي (غناء ذياب مشهور في فيلم صح النوم)
 دزني (غناء دريد عواضة في صح النوم)
 جينا وجينا (غناء ناجي جبر في وادي المسك)
 الأسمر اللون
 كرم الغوالي
 عيد الكذب
 واشرح لها
 مقطع طير الوروار
 طيمشه منيمشه
 اسكتش الشاطر غوّار
 ماني (Money).
 اسكتش حروف الجرّ
 يامو يا ست الحبايب
 البندا (لك وينو)
 لو لو لو
 يا صبحه (غناء موفق بهجت في ملح وسكر)
 تك تك تك (غناء طروب في ملح وسكر)
 طيرت العصفور (غناء طروب في ملح وسكر)
 أنا هويتك (غناء فهد بلان في ملح وسكر)
 ع المايه (غناء ذياب مشهور في ملح وسكر)
 أبو رديّن (غناء ذياب مشهور في ملح وسكر)
 يا أولادي
 يا بهيه
 اسبرانسه
 كارول
 يا نايم قوم
 شكوكيه
 هلهوله
 فاطيمه فاطمه
 يا رب
 ناطرين المطر
 لعيون عيونك يا بلد
 عيني- فيلكم
 يامو ليكي
 حوح يا ناره
 بان الحق
 هبي يا ريح
 يا شوفير
 زينوا المرجه
 اسكتش الأفعال
 خبطة قدمكن
 طولي يا ليلى
 حاول يا غوار
 عيد الملك
 زجل فني
 هبيين
 دراويش
 ليله مبارح
 أوبريت الإنسان الأول + قيس وليلى مع النجمة الكويتية سعاد عبد الله (سهرة تلفزيونية بمناسب اطلاق بث العربسات)
 يا بو رديّن (ذياب مشهور والمجموعة)

تقديم البرامج
 على مسؤليتي
 عالم دريد
 دريد هذا المساء

أوسمة وجوائز
نال العديد من الأوسمة والجوائز وشهادات التقدير من الجاليات العربية في العالم والبلاد العربية.
 وسام الكوكب الأردني عام 1956.
 وسام الاستحقاق السوري من الدرجة الأولى عام 1976.
 وسام الاستحقاق الثقافي التونسي عام 1979.
 وسام الوشاح الأخضر - ليبيا عام 1991.
 وسام الأرز اللبناني من رتبة فارس عام 1999.
 درع هيئة قصور الثقافة بمصر عام 2006، تقديراً لدوره في مساندة قضايا الأطفال من خلال أعماله السينمائية والتي توجها بفيلم الآباء الصغار.
 وسام الاستحقاق السوري من الدرجة الممتازة عام 2007.
 درع مهرجان القاهرة للإعلام العربي - مصر عام 2008، في دورته الرابعة عشرة تقديراً لمسيرته الفنية.
 دكتـوراه فخـرية من الجامعة الأميركية في بيروت عام 2010.
 شهادة تقدير من حاكم مدينة لوس أنجلوس.
 شهادة تقدير من اللجنة العربية الأمريكية لمكافحة التمييز.
 شهادة تقدير من جمعية الصحفيين العرب الأمريكيين.
 شهادات تقدير من بلديات ديترويت، سان لوران، سيدني).

غوار الطوشة
غوار الطوشة هو الاسم الذي اقتبسه دريد لحام من أحد الأشخاص الذي كان يعرفهم، فقد كان اسمه غوار فأعجب دريد هذا الاسم فاختاره وزاد عليه الطوشة ليكون اللقب المثالي لجميع ما كان يقوم به غوار في أعماله. والحق يقال فغوار كان أكثر من مجرد لقب يطلق على شخصية معينة لفترة وجيزة، بل كان غوار هو الشخص الذي يرمز إلى الشخص السوري العادي الذي كان يكافح من أجل لقمة عيشه ويتحدث عما يصادفه من مشاكل في حياته كلها، لكن غواراً هذا لم يكن لقمةً سائغة بل كان أيضاً شخصية ساخرة ومتصرفة. وقد برز غوار بوجه الخصوص في التمثيليات ثم قفز إلى منصة المسرح.

عرف عنه في الماضي بأنه يكتب ويخرج ويمثل أفلامه وينقد ما هو خطأ في المجتمع العربي ويبصر المشاهد بمآسي الإنسان البسيط، حيث كان غوار يجمع في سياق حديثه المصائب الشخصية للمواطن والمآسي التي يشعر بها العربي في كل بقعة من أرجاء المعمورة.

موقفه من الأزمة السورية

أعلن لحام أنه مع الدولة ممثلة في نظام الأسد.

المراجع

وصلات خارجية

فنانون ترفيهيون من دمشق
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من دمشق
حاصلون على وسام الاستحقاق (لبنان)
حاملو وسام الاستحقاق السوري
سفراء الأمم المتحدة للنوايا الحسنة
سوريون من أصل لبناني
شيعة سوريون
صانعو أفلام سوريون
كوميديون سوريون
كوميديون مسلمون
مخرجو أفلام سوريون
مسرحيون سوريون
ممثلو أفلام سوريون
ممثلو تلفزيون سوريون
ممثلو مسرح مصريون
مواليد 1351 هـ
مواليد 1352 هـ
مواليد 1934
ممثلون سوريون في القرن 20
ممثلون سوريون في القرن 21

دريد لحام


Çakallık, Antalya ilinin Serik ilçesine, bağlı bir mahalledir.

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Serik'in mahalleleri

Çakallık, Serik


Svijet

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 1. studenoga  Severo Ochoa, španjolsko-američki biokemičar (* )

Hrvatska i u Hrvata

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Biologija u 1993.


Sophie Herbrecht (født 13. februar 1982) er en håndboldspiller fra Frankrig. Hun spiller på Frankrigs håndboldlandshold, og deltog under VM 2003 i Kroatien.

Hun spiller til dagligt i den franske klub Brest Bretagne Handball.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Frankrig
Personer fra Mulhouse
Håndboldspillere ved sommer-OL 2004
Håndboldspillere ved sommer-OL 2008
Håndboldspillere ved sommer-OL 2012

Sophie Herbrecht


La  est l'une des six circonscriptions législatives que compte la préfecture de Niigata au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La quatrième circonscription de la préfecture de Niigata regroupe les villes de Sanjō, Kamo et Mitsuke, une partie de Niigata et Nagaoka ainsi que le district de Minamikanbara.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Quatrième circonscription de la préfecture de Niigata


Keity Drennan Britton (Panamá; 24 de julio de 1990) es una modelo panameña y reina de concurso de belleza, ganadora del título de Miss Internacional Panamá 2011. El 26 de abril de 2016, se le otorga el título Señorita Panamá 2016 bajo la dirección de César Anel Rodríguez y la Miss Universo 2002, Justine Pasek, LO que le dio la oportunidad de representar a Panamá en el concurso internacional, Miss Universo 2016 en el cual logró entrar al cuadro de 13 semifinalistas. También participó en el concurso Miss Panamá 2011 donde obtuvo el título de Virreina.

Primeros años
Keity Drennan Britton nació en la ciudad de Panamá, de madre panameña de ascendencia india. Posteriormente conoció a su padre biológico de Estados Unidos y cambió su apellido de Mendieta a Drennan. Se graduó de la escuela secundaria en el American College de la ciudad de Panamá.

Carrera

Modelaje
Ella inició su carrera como modelo cuando ganó el concurso de modelaje "Chico Chica Modelo", en el año 2008. Drennan obtuvo la oportunidad de trabajar para Physical Modelos, su agencia de modelaje oficial hasta el presente y de representar a Panamá en el concurso de modelos de Ford Supermodel of the World 2008.

En el mismo año, Keity representó a Panamá en el Miss Teen Latina y el Caribe, por lo que ganó tres premios: Miss Teen Fotogénica, Miss Teen Modelo y lograr ser la Tercera Princesa.

Concursos de belleza
En el Miss Panamá 2011, Drennan mide 5 pies 9 pulgadas (1,77 m) de altura, y compitió en el concurso nacional de belleza Miss Panamá 2011, obtuvo el título de Virreina de Panamá. Ella representó la Región de Panamá Centro. Representó a Panamá en el concurso Miss Internacional 2011, que se celebró en China el 6 de noviembre de 2011. Logrando posicionarse como 4.ª finalista del certamen.

Años más tarde, el martes 26 de abril de 2016, Drennan fue coronada como la Señorita Panamá 2016, bajo la nueva organización del Señorita Panamá, a cargo del empresario panameño César Anel Rodríguez y la Miss Universo 2002, Justine Pasek. Representó a Panamá en el concurso Miss Universo 2016, que se celebró el 30 de enero, en Manila, Filipinas. Logrando posicionarse en el Top 13 del certamen en dónde la francesa, Iris Mittenaere fue la ganadora del título universal. Está sería la novena ocasión en que Panamá logra colarse en el cuadro de semifinalistas del certamen Miss Universo, luego que la última ocasión lo lograra la herrerana Sheldry Saez en el 2011 en Brasil.

Véase también
 Miss Panamá 2011

Referencias

Enlaces externos
 Panamá 2011 official website

Modelos femeninas de Panamá
Reinas de belleza
Delegadas de Miss Universo 2016
Nacidos en Ciudad de Panamá

Keity Drennan


Fangelejren ved Hald er en stumfilm fra 1917 af ukendt instruktør.

Handling
Første verdenskrig: Vue over krigsfangelejren ved Hald i Jylland om vinteren. Det er tilsyneladende mest østrigske soldater, der er krigsfanger her. Sygeplejerske passer sårede sengeliggende soldater. Sneboldkamp mellem krigsfangerne. Opholdsstue for officerer. Billeder af kejser Wilhelm og kejser Franz Joseph på væggen. Billard og avislæsning. I køkkenet. De meniges spisesal. Sygeafdelingen, stuegang med læge. Sygepleje. Fysioterapi for sårede soldater. Skomagerværksted. Ben lægges i gips. Værksteder. Teaterforestilling for soldaterne. Skovtur for tyske og østrigske soldater.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1917
Dokumentariske optagelser
Stumfilm fra Danmark
Danmark under 1. verdenskrig
Hald Ege

Fangelejren ved Hald


La Batalla de Maciejowice (en polaco, Bitwa pod Maciejowicami) se libró el 10 de octubre de 1794 en Maciejowice, entre Polonia y el Imperio ruso.

Los polacos fueron conducidos por Tadeusz Kościuszko. Kościuszko, con 6.200 hombres, planeaba prevenir la vinculación de los dos grandes ejércitos rusos, 12.000 de Iwan Fersen y 12.500 de Aleksandr Suvórov. Como Poniński pidió el apoyo de Adán Poniński (que tenía 4.000 soldados) demasiado tarde, este no pudo llegar al campo de batalla a tiempo. Los rusos salieron victoriosos, y Kościuszko fue herido y luego capturado.

Galería

Enlaces externos
 10.10.1794. Battle of Maciejowice, Fersen's Corps OOB

Maciejowice
Maciejowice
Maciejowice
Maciejowice
Aleksandr Suvórov

Batalla de Maciejowice


Lorain kan henvise til:

Steder
 Lorain, Ohio
 Lorain, Pennsylvania
 Lorain, Wisconsin
 Lorain County, Ohio
 Lorain County Community College
 Lorain Township, Minnesota

Personer
 René Lorain (født 1900), fransk atlet
 Sophie Lorain, canadansk skuespillere

Organisationer
 Lorain City School District
 Lorain Correctional Institution
 Lorain County Transit
 Lorain, Ashland & Southern Railroad

Anden brug
 Milkovich v. Lorain Journal Co.
 USS Lorain (PF-93)

Se også
 Loraine (flertydig)
 Lorrain (flertydig)
 Lorraine (flertydig)

Lorain


El campeonato de la Primera División B 2011 del fútbol paraguayo, fue el torneo metropolitano de la Tercera División de Paraguay en su 70° edición. Se denominó oficialmente "Bicentenario de la Independencia Nacional". En esta temporada se amplió la cantidad de equipos a doce, dos más que el torneo anterior.

Sistema de competición
El modo de disputa implementado fue, al igual que en las temporadas precedentes, el de todos contra todos a partidos de ida y vuelta, es decir a dos rondas compuestas por once jornadas cada una con localía recíproca. Se convirtió en campeón el equipo que acumuló la mayor cantidad de puntos al término de las 22 fechas.

En caso de paridad de puntos entre dos contendientes, se define el título en un partido extra. De existir más de dos en disputa, se resuelve según los siguientes parámetros:

1) saldo de goles;
2) mayor cantidad de goles marcados;
3) mayor cantidad de goles marcados en condición de visitante;
4) sorteo.

Producto de la clasificación

 El torneo coronó al 69° campeón en la historia de la Primera División B.

 El campeón y el subcampeón del torneo, obtuvieron directamente su ascenso a la División Intermedia.

 El equipo que obtuvo el menor puntaje en el torneo, descendió a la Primera División C.

Ascensos y descensos
{|
|- style="vertical-align: top;"
|

Abandonan la Primera División B

</td>

Nuevos equipos en la categoría

|}

Equipos participantes

Distribución geográfica de los equipos

Resultados finales
Se consagró campeón el Club 29 de Setiembre y fue subcampeón el club Resistencia. El goleador del equipo campeón fue Cristhian Maciel, quien completó 19 tantos en total.

El Silvio Pettirossi quedó en última posición y descendió a la Primera C.

Clasificación

<small> Pos=Posición; PJ=Partidos jugados; Pts=Puntos.

Campeón

Referencias

Véase también
 Tercera División de Paraguay
 Asociación Paraguaya de Fútbol
 Torneo de la División Intermedia de Paraguay 2011
 Temporada 2011 del fútbol paraguayo
 Primera División B (Paraguay)
 Primera B Nacional

Fútbol en 2011
Deporte en Paraguay en 2011
Primera División B 2011

Primera División B 2011


Le nom de Thérèse de Saxe-Altenbourg fut porté par deux princesses européennes :
 Thérèse de Saxe-Altenbourg (1823-1915), fille de Joseph de Saxe-Altenbourg, célibataire.
 Thérèse de Saxe-Altenbourg (1836-1914), fille d'Édouard de Saxe-Altenbourg, devenue princesse de Suède par mariage.

Thérèse de Saxe-Altenbourg (homonymie)


Rosengården er en gågade i Indre By i København, der går fra Kultorvet i øst til Fiolstræde i vest. Navnet kendes fra 1496, hvor det bruges om et ubebygget område mellem Krystalgade og Nørrevold. En mulig forklaring på navnet kan være, at der har vokset roser her. En anden mulighed er, at adelsmanden Jens Rosengaard havde sin gård her.

Bygninger og beboere
Nr. 5, 6, 7 og 13 er fredede. Nr. 5 og 7 blev opført i 1844-1845 for sadelmagermester J.C. Culmsee. Nr. 6 blev opført i 1810-1811 for tømrermester Henrik Thyberg. Nr. 13 blev opført i 1850 for brændevinsbrænder N.P. Cadovius. Han havde i forvejen fået opført nabohuset i nr. 11 i 1840-1841.

Nr. 3 er lidt speciel. Den femetages bolig- og erhvervsejendom blev opført i 2004 efter tegninger af Cubus Arkitektfirma I/S, men den er udført med en muret gulfiltset facade, der stort set svarer til de 150-200 år ældre nabobygninger.

Nr. 12-14 er den fireetages ejendom Tvermosegård, der blev opført i 1905 efter tegninger af Ole Boye og Thorvald Jørgensen i 1905. Den erstattede en ældre ejendom af samme navn, hvor der havde været gæstgivergård. Desuden holdt en fragtmand Frølund til her, hvilket forfatteren Arthur Abrahams har beskrevet i sine barndomserindringer. Den nye bygning kom til gengæld til at huse Københavns Tjenestepigeskole, som Marie Christensen oprettede her i 1906. Skolen blev omdannet til en selvejende institution og flyttet til Fensmarkgade 65-67 i 1926.

Illustratoren og bladtegneren P.C. Klæstrup boede i nr. 9 i 1866 og fra 1878 til 1882. I 1958 blev der opsat en mindeplade på bygningen med et portrætrelief af ham og et relief med hans karikaturtegning af Søren Kierkegaard.

Noter

Eksterne henvisninger

 Rosengården på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)

Rosengården


São Roque de Minas es un municipio brasileño del estado de Minas Gerais. Su población en 2010 era de 6.686 habitantes.

Turismo
Una de las entradas del Parque Nacional de la Sierra de la Canastra, y posee varias atracciones naturales, como la Cascada Casca D'anta, con más de 110 metros de caída.

Otro lugar solicitado es el Valle del Río de la Lavra, cristalino afluente del río São Francisco, con las cascadas de la Lavra y Lavrinha.

Referencias

Localidades de Minas Gerais

São Roque de Minas


Georg Krämer (* 22. Februar 1906 in Hanau; † 2. Januar 1969 in Frankfurt am Main) war ein deutscher Bildhauer und Medailleur.

Leben und Werk
Georg Krämer wurde als Sohn eines Kunstschmiedes geboren. Er studierte in Hanau, in Offenbach am Main und in Frankfurt und bezog 1934 sein erstes Atelier an der Städelschule. Eine Vielzahl von Brunnen und Kunstwerken in Frankfurt und im ganzen Bundesgebiet wurde von ihm geschaffen.

Seine Porträttafeln von Kennedy, Beckmann, Hindemith, Stürmer und Graf in Frankfurt machten ihn bekannt. Die von der Stadt Frankfurt für ehrenamtliches Engagement verliehene "Römerplakette" und das Grabmal von Oberbürgermeister Walter Kolb sind sein Werk.

10 Jahre lang war er Vorsitzender der Frankfurter Kunstgesellschaft. Er ist auf dem Frankfurter Südfriedhof beerdigt.

Werke
 Römerplakette der Stadt Frankfurt am Main.
 Bronzebüste Bircher-Benners in Bad Homburg.
 Skulptur des Ehrenmales für die Opfer des Ersten und Zweiten Weltkriegs, Frankfurt am Main-Schwanheim, Martin Henrich-Anlage.
 1946  Bronzegußmedaille,  einseitig, 119 mm. Goethe. Literatur: Förschner 224.
 1946  Bronzegußmedaille,  einseitig,  96 mm. Wilfried, Kinderbüste nach links.

(für die Brunnen, siehe Liste von Brunnen in Frankfurt am Main)
 Frau-Rauscher-Brunnen
 Affen-Brunnen
 Bäckerbrunnen
 Schwarze-Ritter-Brunnen

Literatur
 Hans Lohne: Mit offenen Augen durch Frankfurt; Handbuch der Frankfurter Brunnen, Denkmäler und der Kunst am Bau. 2. Auflage 1982, ISBN 3-7829-0014-6, Seite 10–11.

Weblinks
 Grab von Georg Krämer
 BUNDESARCHIV - Zentrale Datenbank Nachlässe In: nachlassdatenbank.de. Abgerufen am 30. August 2016 (Informationen über den Nachlass Georg Krämers im Institut für Stadtgeschichte Frankfurt).

Einzelnachweise

Bildhauer (Frankfurt am Main)
Medailleur
Deutscher
Geboren 1906
Gestorben 1969
Mann

Georg Krämer (Bildhauer)


Geoffrey Holmes (né le  à Toronto, mort le  à Woking) est un joueur britannique de hockey sur glace.

Biographie
Fils d'un avocat de l'Ontario, sa mère est née à Détroit. Il grandit à Truro en Nouvelle-Écosse.

Il est éduqué dans une école privée de garçons à Brockville puis passe un an au Cheltenham College.

Carrière

Militaire
Geoffrey Holmes est élève du Collège militaire royal du Canada. Au début de la Première Guerre mondiale, il rejoint l'armée anglaise dans la Royal Field Artillery. Blessé lors de la bataille d'Arras en 1917, il est décoré de la médaille militaire. Après la fin de la guerre, il revient au Canada et termine ses études au Collège militaire royal avant de traverser à nouveau l'Atlantique pour se rendre en Angleterre.

Il sert dans le nord de la Russie, le sud de l'Irlande du sud et est attaché au Gold Coast Regiment en Afrique en 1921. En 1922, de retour en Angleterre, il devient capitaine de l'équipe de hockey sur glace de l'armée. Peu après les Jeux olympiques de 1924, il quitte l'armée.

Sportive
Il intègre l'équipe de hockey sur glace du Collège militaire royal du Canada. En 1922, de retour en Angleterre après des missions à l'étranger, il fait partie d'une équipe de soldats canadiens expatriés et en est le capitaine.

Geoffrey Holmes fait partie de l'équipe nationale de Grande-Bretagne qui remporte la médaille de bronze aux Jeux olympiques de 1924 à Chamonix. Il joue un rôle dans quatre des cinq matchs disputés par l'équipe britannique et marque son seul but olympique lors de la défaite 19-3 de la Belgique.

Ecclésiastique
Après l'armée, il devient pasteur dans l'Église d'Angleterre. Il est missionnaire en Afrique de l'Est. En 1925 il fonde l'Église anglicane du Rwanda, avec une mission à Gahini au Rwanda et une à Kigeme en 1931. Pendant de nombreuses années, il dirige une mission près de Kabale en Ouganda, près de la frontière rwandaise, et est ordonné vicaire.

Il retourne dans le Surrey, en Angleterre, à la fin des années 1940.

Notes et références

Liens externes

Naissance en février 1894
Naissance à Toronto
Décès en mai 1964
Décès à 70 ans
Décès à Woking
Joueur canadien de hockey sur glace
Joueur anglais de hockey sur glace
Joueur de hockey sur glace aux Jeux olympiques d'hiver de 1924
Médaillé de bronze olympique britannique
Défenseur de hockey sur glace
Militaire britannique de la Première Guerre mondiale
Prêtre anglican du XXe siècle

Geoffrey Holmes


Gočaltovo este o comună slovacă, aflată în districtul Rožňava din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 235 de locuitori.

Istoric
Localitatea Gočaltovo este atestată documentar din 1318.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Gočaltovo


Strasburgs Preußenfisch (Dascyllus strasburgi) ist eine Art aus der Familie der Riffbarsche (Pomacentridae). Die Fische leben endemisch bei den südpazifischen Marquesas, einer 1.600 Kilometer nordöstlich von Tahiti gelegenen und politisch zu Französisch-Polynesien gehörenden Inselgruppe. Strasburgs Preußenfisch ersetzt dort den weitverbreiteten, aber bei den Marquesas nicht vorkommenden, nah verwandten Dreipunkt-Preußenfisch (Dascyllus trimaculatus).

Merkmale
Strasburgs Preußenfische werden neun Zentimeter lang. Ihre Körperhöhe ist mit einem Verhältnis von 1/1,6 (Körperhöhe / Körperlänge) sehr hoch. In der Färbung ähneln sie weitgehend dem Dreipunkt-Preußenfisch und unterscheiden sich von dieser Art vor allem durch metrische Werte. Entlang des Seitenlinienorgans haben Strasburgs Preußenfische 18 bis 19 Schuppen. Die Anzahl der Kiemenreusenfortsätze beträgt 22 bis 25.

 Flossenformel: Dorsale XII/15–16, Anale II/14–15, Pectorale 19–21.

Lebensweise
Die Fische leben in Korallen und Felsriffen in Tiefen von 5 bis 15 Metern.
Strasburgs Preußenfische ernähren sich von Ruderfußkrebsen, anderen kleinen planktonischen Krebstieren und Algen. Die Fische sind wie alle Riffbarsche Substratlaicher und kleben ihren Laich in einer Höhle oder versteckten Nische an die Wand. Das Männchen bewacht den Laich.

Literatur
 Gerald R. Allen: Riffbarsche der Welt. Mergus Verlag, Melle 1991, ISBN 3-88244-007-4

Weblinks

Riffbarsche

Strasburgs Preußenfisch


Lélection présidentielle autrichienne de 2022 () a lieu le  afin d'élire le président fédéral de la République d'Autriche pour un mandat de six ans.

Le président sortant écologiste Alexander Van der Bellen, en fonction depuis 2017, part grand favori de cette élection considérée comme sans beaucoup d'enjeu. Van der Bellen est en effet soutenu par les partis traditionnels tandis que l'extrême droite du FPÖ d'où était issu son principal concurrent en 2017 connait depuis plusieurs années un important recul dans les sondages à la suite d'affaires de corruption.

Sans surprise, Van der Bellen remporte un second sextennat en réunissant plus de 56 % des voix dès le premier tour.

Contexte

Élection présidentielle de 2016
L'élection présidentielle précédente en 2016 est marquée par la répétition de son second tour à la suite d'irrégularités dans le dépouillement des bulletins de vote, provoquant une forte polémique dans le pays. Le scrutin, organisé dans le contexte du départ du président social-démocrate sortant Heinz Fischer , voit s'opposer un total de six candidats. Parmi ces derniers figurent Norbert Hofer, soutenu par le Parti de la liberté d'Autriche (FPÖ), et Alexander Van der Bellen, soutenu par Les Verts, qui arrivent en tête du premier tour. C'est alors la première fois depuis 1951 qu'un tel nombre de candidats se présentent, et la première fois depuis la fin de la Seconde Guerre mondiale que le second tour n'oppose pas un des candidats soutenus par les deux principaux partis autrichiens : le Parti social-démocrate (SPÖ) et le Parti populaire (ÖVP).

L'écart de voix au second tour organisé le 22 mai 2016 est très faible, au point que le gagnant de l'élection ne peut être connu que le lendemain, après décompte des bulletins de vote par correspondance. Norbert Hofer reconnait finalement sa défaite face à Alexander Van der Bellen, qui l'emporte avec 50,35 % des voix. Plusieurs irrégularités dans le dépouillement des votes par correspondance, dont un nombre supérieur à l'écart séparant les deux candidats ont été sortis des urnes en l'absence des fonctionnaires chargés du dépouillement, entraînent cependant l'ouverture d'une enquête auprès de la Cour constitutionnelle autrichienne, qui invalide le second tour de scrutin le . Un nouveau second tour est alors prévu pour le  puis est reporté au  à la suite de la distribution de bulletins de vote défectueux fournis par le ministère de l'Intérieur. Lors du second tour, le , Alexander Van der Bellen l'emporte avec une avance plus importante, et Norbert Hofer reconnaît à nouveau sa défaite.

Présidence de Van der Bellen
Le premier mandat de Van der Bellen connaît une instabilité gouvernementale inhabituelle pour l'Autriche. Les élections législatives de 2017 sont remporté par le Parti populaire autrichien (ÖVP) de Sebastian Kurz, qui relègue dans l'opposition le Parti social-démocrate (SPÖ) tandis que le Parti de la liberté (FPÖ) d'Heinz-Christian Strache se maintient. Kurz forme un gouvernement de coalition avec le FPÖ, nommant notamment Heinz-Christian Strache vice-chancelier. A la suite d'une affaire de corruption incriminant ce dernier, Sebastian Kurz met fin à la coalition et convoque des élections anticipées qui ont lieu en septembre 2019. L'ÖVP connait des résultats à nouveau en hausse tandis que le FPÖ, désormais dirigé par l'ancien candidat à la présidence, Norbert Hofer, perd dix points par rapport au scrutin précédent. Kurz reprend la tête d'un gouvernement formé cette fois-ci avec Les Verts eux aussi grand gagnants des élections. Accusé à son tour de détournement de fonds publics, Kurz démissionne cependant en 2021 et se retire peu après de la vie politique. Lui succèdent à la chancellerie Alexander Schallenberg, fidèle de Kurz qui ne reste en fonction qu'un mois, avant l'élection de Karl Nehammer, à la tête de l'ÖVP en décembre 2021, ce dernier lui succédant à la chancellerie.

Face à cette actualité gouvernementale agitée, le président Van der Bellen est perçu comme rassembleur et rassurant, et voit sa popularité monter. Il se présente par conséquent en grand favori pour un second mandat en mai 2022, les sondages lui promettant une réélection dès le premier tour avec le soutien des partis traditionnels (ÖVP et SPÖ), tandis que le FPÖ reste très affaibli.

Mode de scrutin

Le président fédéral de la République d'Autriche () est élu au scrutin uninominal majoritaire à deux tours pour un mandat de six ans, renouvelable une seule fois de manière consécutive. Est élu le candidat qui remporte la majorité absolue des suffrages exprimés au premier tour. À défaut, un second tour est convoqué quatre semaines plus tard entre les deux candidats arrivés en tête du premier tour, et celui ayant recueilli le plus grand nombre de suffrages est déclaré élu.

Tout citoyen âgé d'au moins 35 ans révolus au  de l'année électorale peut présenter sa candidature à la présidence de la République à condition qu'il ait recueilli au moins  de citoyens autrichiens.

Résultats

Nationaux

Par Land

Analyse

Comme attendu, l'élection voit la victoire d'Alexander Van der Bellen. Auréolé d'une image de stabilité dans un contexte d'inflation et de crise énergétique dû à l'invasion de l'Ukraine par la Russie, le président sortant est réélu dès le premier tour pour un nouveau mandat de six ans.

Le Parti de la liberté d'Autriche, qui avait manqué de peu de l'emporter au second tour en 2017 avec la candidature de Norbert Hofer, s'effondre. Peu connu, son candidat Walter Rosenkranz fait ainsi les frais des affaires de corruption ayant touchées le parti au cours des années précédentes.

Notes et références

2022
Autriche
Autriche
Autriche

Élection présidentielle autrichienne de 2022


Die Freiherren von Freystedt sind ein evangelisches Adelsgeschlecht, das aus einer unehelichen Beziehung zwischen Markgraf Karl Friedrich von Baden-Durlach – dem späteren Großherzog von Baden – und der Elise Barbara Schlutter hervorging. Das Geschlecht existierte von 1777 bis 1917.

Geschichte
Stammvater des Geschlechts ist Carl Friedrich Hermann von Freystedt, den Karl Friedrich 1777 offiziell als seinen Sohn anerkannte. Auf Betreiben des Markgrafen erhob Kaiser Joseph II. Freystedt am 30. Dezember 1777 in den Reichsadelsstand, der sich damit Freiherr nennen durfte. Das Geschlecht starb in der männlichen Linie 1917 mit dem großherzoglich badischen Hofmarschall Leopold von Freystedt aus.

Der Name wird in der Geschichtsliteratur teilweise auch in anderer Schreibweise wiedergegeben: Freistedt, Freistädt.

Wappen
Unter einem goldenen Brückenbalken mit drei Pfeilern eine silberne Rose mit blauem Kern und grünen Kelchblättern.

Namensträger
 Carl Friedrich Hermann von Freystedt (1749–1795), Neuorganisator des badischen Militärs
 Karl von Freystedt (1776–1851), großherzoglich badischer Generalleutnant
 Karoline von Freystedt (1775–1862), Hofdame der Markgräfin Amalie von Baden
 Heinrich Gustav Ludwig von Freystedt (1809–1885), preußischer Generalleutnant
 Leopold von Freystedt (1840–1917), großherzoglich badischer Hofmarschall

Nachkommenliste (unvollständig)
 Carl Friedrich Hermann von Freystedt (1749–1795), ⚭ 27. April 1775 Sophia Sabine Barbara Götz
 Karoline (1775–1862), Hofdame der Markgräfin Amalie von Baden
 Karl Friedrich Hermann (1776–1851) ⚭ 1807 Luise Julie Hauchecorne (1772–1858)
 Hermine Caroline Luise (1808–1892) ⚭ Karl Theodor Graf von Kageneck (1803–1859)
 Heinrich Julius (1835–1887)
 Alfred (1837–1855)
 Richard Friedrich Carl Maximilian (1845–1877)
 Heinrich Gustav Ludwig Karl von Freystedt (* 1809; † 1885) 1. ⚭ 1833 Aloyse von Blonay (1813–1837); 2. ⚭ 1839 die Freiin Mathilde von Mentzingen:
 Louise Caroline Juliette Bertha (1834–1898) ⚭ Graf Olympe-Clemente-Alexandre-Auguste Aguado de las Marismas (1827–1894)
 Louis (1862–1913)
 Aloyse Berthe Maria del Carmen (1870–1911)
 Emma Frédérique Yelva Aloyse (1837–1915) ⚭ 1866 Amedée Eugène Louis Roux (1836–1876), Uhrenfabrikant
 Albert (1867–1940)
 Roger (1869–1936)
 Leopold von Freystedt (* 1840; † 1917) ⚭ 1877 Olga Gräfin Zeppelin (1846–1920) => mit ihm stirbt das Geschlecht in männlicher Linie aus
 Auguste (* 12. August 1780; † 27. Januar 1861) ⚭ Christoph Ferdinand IV. Philipp von Degenfeld
 Ferdinand Christoph Eberhard Friedrich von Degenfeld (1811–1844) ⚭ Bianca von Kniestedt
 Alfred von Degenfeld (1816–1888) ⚭ 1844 Augusta Gräfin von Sponeck (1823–1890)
 Ferdinand Edmund Karl Alfred (1850–1870)
 Hedwig Eberhardine Eleonora Auguste Gabriele Caroline (1845–1903) ⚭ Alexander Franz Dietrich von Gemmingen-Fürfeld (1838–1913)
 Auguste Caroline Maria (1847–1921) ⚭ Leopold Theodor von Adelsheim (1838–1897)
 Wilhelmine (1860–1887)
 Friederike (1782–1855) ⚭ 1807 Friedrich Christoph Freiherr von Bühler (1761–1833)
 Wilhelmine (* 10. Juni 1783;  † 18. Januar 1881) ⚭ 1806 Karl Heinrich von Fahnenberg (1779–1840); Hofdame der Großherzogin Stephanie
 Marie von Fahnenberg (1818–1872) ⚭ Ernst Rudolph August von Hügel (* 1794)
 Luise (* 2. August 1783; † 20. September 1833) ⚭ Friedrich Philipp von Baumbach (1778–1828)
 Friedrich Theodor (* 1787; † 1789)
 August (* 1791; † 1792)

Literatur
 Edmund von der Becke-Klüchtzner, Stamm-Tafeln des Adels des Großherzogthums Baden: ein neu bearbeitetes Adelsbuch, Baden-Baden, 1886  online
 Gerald Maria Landgraf: "Moderate et prudenter" – Studien zur aufgeklärten Reformpolitik Karl Friedrichs von Baden (1728-1811),  Inaugural-Dissertation der Universität Regensburg, Landsberg a.L. 2008 online (PDF; 7,1 MB)
 Karl Stiefel, Baden – 1648-1952, 2 Bände, Karlsruhe 1978
 L. Löhlein: Karl Freiherr von Freystedt, in: Friedrich von Weech (Herausgeber): Badische Biographien, Erster Theil, Heidelberg 1875, S. 261–262
 Fritz Hirsch: 100 Jahre Bauen und Schauen. Ein Buch für Jeden, der sich mit Architektur aus Liebe beschäftigt, oder weil sein Beruf es so will. Zugleich ein Beitrag zur Kunsttopographie des Grossherzogtums Baden unter besonderer Berücksichtigung der Residenzstadt Karlsruhe. Badenia, Karlsruhe 1932, S. 185 ff. Digitalisat bei der Badischen Landesbibliothek
 Friedrich Cast: Historisches und genealogisches Adelsbuch des Grossherzogthums Baden; nach officiellen, von den Behörden erhaltenen, und andern authentischen Quellen bearbeitet. Stuttgart 1845, S. 251–252 im Internet Archive

Einzelnachweise

Weblinks

 Generallandesarchiv Karlsruhe
 Archiv Freystedt im Karlsruher Stadtarchiv
 Foto im Landesarchiv Baden-Württemberg

Haus Baden (unebenbürtige Linien)
Unebenbürtige Linie eines Adelsgeschlechts

Freystedt (Adelsgeschlecht)


Østre Ringvej  er en to sporet ringvej der går øst om Assens, Vejen er en del af sekundærrute 313 der går fra Assens til frakørsel 57 Nørre Aaby (Fynske Motorvej) E20. Den er med til at lede trafikken øst om Assens Centrum, så byen ikke bliver belastet af så meget gennemkørende trafik.

Vejen forbinder Fåborgvej i syd med Middelfartvej i nord, og har forbindelse til Odensevej.

Kilder

Assens
Ringveje i Danmark

Østre Ringvej (Assens)


Fljótið (latína: Eridanus) er stjörnumerki á suðurhimni. Það er sjötta stærsta stjörnumerkið og það sem nær lengst frá norðri til suðurs. Því var lýst af Kládíusi Ptólmæosi á 2. öld og nefnt eftir ánni Pó (sem nefnist Eridanus á latínu).

Bjartasta stjarna merkisins er Achernar við suðurenda þess.

Tenglar
 Fljótið á Stjörnufræðivefnum.

Stjörnumerki

Fljótið


The Grammy Award for Best Native American Music Album was an award presented at the Grammy Awards, a ceremony that was established in 1958 and originally called the Gramophone Awards, to recording artists for quality albums in the Native American music genre. Honors in several categories are presented at the ceremony annually by the National Academy of Recording Arts and Sciences of the United States to "honor artistic achievement, technical proficiency and overall excellence in the recording industry, without regard to album sales or chart position".

Following a three-year lobbying effort by Ellen Bello, founder of the Native American Music Awards and the Native American Music Association, the Grammy award was first presented to Tom Bee and Douglas Spotted Eagle in 2001 as the producers of the compilation album Gathering of Nations Pow Wow. Previously, Native American recordings had been placed in the folk, world or new-age music categories. While some Native American artists criticized the award category for being "too narrowly defined to accommodate the breadth of today's Indian music", others took pride in its inclusion. The name of the award remained unchanged between 2001 and 2011. According to the category description guide for the 52nd Grammy Awards, the award was presented to "vocal or instrumental Native American music albums containing at least 51% playing time of newly recorded music", with the intent to honor recordings of a more "traditional nature".

As performing artists, Bill Miller and Mary Youngblood share the record for the most wins in this category, with two each. Thomas Wasinger holds the record for the most wins as a producer, with three. The group Black Lodge Singers holds the record for the most nominations without a win, with seven. In 2011, the category Best Native American Music Album was eliminated along with thirty others due to a major overhaul by the Recording Academy. Four additional categories in the American Roots Music field were eliminated (Best Contemporary Folk Album, Best Hawaiian Music Album, Best Traditional Folk Album, Best Zydeco or Cajun Music Album). Native American works will now be eligible for the Best Regional Roots Music Album category.

Recipients

 Each year is linked to the article about the Grammy Awards held that year.

See also
 List of Grammy Award categories
 List of Native American musicians

References

General

Specific

2001 establishments in the United States
2011 disestablishments in the United States
Album awards
Awards disestablished in 2011
Awards established in 2001
Native American Music Album


Brigada 12 Infanterie a fost o mare unitate de nivel tactic, care s-a constituit la 14/27 august 1916, prin mobilizarea unităților și subunităților existente la pace aparținând de Brigada 12 Infanterie din armata permanentă. Din compunerea brigăzii făceau parte Regimentul 11 Infanterie și Regimentul 12 Infanterie. Brigada a făcut parte din organica Divizia 6 Infanterie, fiind dislocată la pace în garnizoana Galați.
La intrarea în război, Brigada 12 Infanterie a fost comandată de generalul de brigadă Gheorghe Sănătescu. Brigada 12 Infanterie a participat la acțiunile militare pe frontul românesc, pe toată perioada războiului, între 14/27 august 1916 - 28 octombrie/11 noiembrie 1918.

Participarea la operații

Campania anului 1916
Brigada 12 Infanterie a fost dislocată încă din anul 1915 pentru acoperirea frontierei cu Austro-Ungaria în zona Văii Buzăului. Brigada forma împreună cu alte unități - Grupul Buzău - în subordinea Diviziei 6 Infanterie. În vara și toamna anului 1915 Brigada a efectuat lucrări defensive de "organizare a terenului":

 o poziție principală pe Dealul Plopilor, Muntele Gârboiu și Lunca Priporului;
 o poziție înaintată la Broasca, pe dealurile Piatra Rusului și Bontul Mic;
 o poziție înaintată la Vama Cheia;
 o poziție de oprire la Gura Techiei, cu poziții înaintate la pichetele Coceanul și Băltița

La 14 august 1916 Grupul Buzău avea în compunere:

comanda asigurată de Brigada 12 Infanterie (comandant General Gheorghe Sănătescu);

 batalioanele 1-3 / Regimentul Siret nr. 11 - Colonel Marin Anghelescu;
 batalioanele 1-3 / Regimentul Cantemir nr. 12 - Locotenent - Colonel Dumitru Harhas;
 Batalionul 2 / Regimentul VI Tecuci nr. 24 - Colonel Leonida Foișoreanu;
 Divizionul 1 / Regimentul 11 Artilerie (3 baterii);
 o baterie / Regimentul 16 Artilerie;
 o baterie / Regimentul 3 Obuziere;
 o baterie cu 6 turele de 53 mm.

În total, grupul a avut în compunere un număr de 7 batalioane de infanterie, 6 baterii de artilerie și 14 mitraliere, însumând un efectiv de 8.000 de oameni. Grupul avea alocat un număr de 20 de motociclete, 70 biciclete, 273 de diverse trăsuri și 1298 de cai.

Campania anului 1917

Comandanți

Note

Bibliografie

 Falkenhayn, Erich von, Campania Armatei a 9-a împotriva românilor și a rușilor, Atelierele Grafice Socec & Co S.A., București, 1937
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1941
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial'', Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1917)

Unități militare române din Primul Război Mondial

Brigada 12 Infanterie (1916-1918)


, Kagoshima (Amami Adaları dahil), Kumamoto (Amakusa Adası dahil) ve Miyazaki eyaletlerindeki 13 adet sahil muhafaza istasyonu, bölgedeki deniz fenerleri ve bir sahil muhafaza hava istasyonundan sorumludur. Ayrıca karargaha doğrudan bağlı bir hidrografi bürosu ihtiva eder. Bölgede değişik maksatlar için kullanılan 33 adet tekne ve altı adet hava aracı mevcuttur.

10ncu Sahil Muhafaza Bölge Hidrografi Bürosu:
Kagoshima Sahil Muhafaza İstasyonu'nda yerleşik büro; hidrografi, oşinografi, jeodezi, jeofizik, meteoroloji ölçümleri ve deniz kirliliği kontrol görevlerini yerine getirir. İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 HS-22 JCG Isoshio hidrografik araştırma gemisi

Hososhima Sahil Muhafaza İstasyonu, Miyazaki:
İstasyonda iki adet tekne görev yapmaktadır.
 PS-107 JCG Takachiho devriye gemisi
 CL-238 JCG Hamayuri devriye aracı

Aburatsu Sahil Muhafaza İstasyonu, Miyazaki:
İstasyonda üç adet tekne görev yapmaktadır.
 PM-93 JCG Ooyodo devriye gemisi
 CL-119 JCG Satsuki devriye aracı
 LS-167 JCG Daigozuikou teknesi

Shibushi Sahil Muhafaza İstasyonu, Kagoshima:
İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 CL-237 JCG Hatsugiku devriye aracı

Kagoshima Sahil Muhafaza İstasyonu, Kagoshima:
İstasyonda 9 adet tekne görev yapmaktadır.
 PLH-03 JCG Oosumi devriye gemisi (Bell Model 212 (JCG) helikopteri taşır)
 PLH-04 JCG Hayato devriye gemisi (Bell Model 212 (JCG) helikopteri taşır)
 PL-07 JCG Satsuma devriye gemisi
 PL-123 JCG Koshiki devriye gemisi
 PM-74 JCG Kuma devriye gemisi
 CL-47 JCG Satsukaze devriye aracı
 CL-244 JCG Hamayu devriye aracı
 LM-101 JCG Zuiun teknesi
 OX-14 M-114 mavnası

Kiire Sahil Muhafaza İstasyonu, Kagoshima:
İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 CL-17 JCG Satakaze devriye aracı

Makurazaki-Yamakawa Sahil Muhafaza İstasyonu, Kagoshima:
İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 PM-14 JCG Sendai devriye gemisi

Kushikino Sahil Muhafaza İstasyonu, Kagoshima:
İstasyonda iki adet tekne görev yapmaktadır.
 PM-21 JCG Tokara devriye gemisi
 PS-04 JCG Kirishima devriye gemisi

Misumi Sahil Muhafaza İstasyonu, Kumamoto:
İstasyonda dört adet tekne görev yapmaktadır.
 CL-91 JCG Kumakaze devriye aracı
 CL-124 JCG Higokaze devriye aracı
 SS-27 JCG Herakuresu sürat teknesi
 LM-201 JCG Shoun teknesi

Ushibuka Sahil Muhafaza İstasyonu, Kumamoto:
İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 PC-101 JCG Asogiri devriye aracı

Misumi-Yatsushiro Sahil Muhafaza Birimi, Kumamoto:
İstasyonda iki adet tekne görev yapmaktadır.
 CL-102 JCG Natukaze devriye aracı
 LS-187 JCG Getukou teknesi

Amakusa Sahil Muhafaza Birimi, Kumamoto:
İstasyonda bir adet tekne görev yapmaktadır.
 LS-160 JCG Daitokaikora teknesi

Naze Sahil Muhafaza İstasyonu, Amami Adaları, Kagoshima:
İstasyonda üç adet tekne görev yapmaktadır.
 PS-204 JCG Kaimon devriye gemisi
 PC-217 JCG Isonami devriye aracı
 CL-92 JCG Harukaze devriye aracı

Koniya Sahil Muhafaza İstasyonu, Amami Adaları, Kagoshima:
İstasyonda iki adet tekne görev yapmaktadır.
 CL-93 JCG Hoshikaze devriye aracı
 SS-45 JCG Barusaa sürat teknesi

Kagoshima Sahil Muhafaza Hava İstasyonu, Kagoshima:
Hava istasyonunda toplam altı adet helikopter ve uçak görev yapmaktadır. İki helikopter Kagoshima Sahil Muhafaza İstasyonu'na bağlı devriye gemileri (PLH) üzerindeki platformlarda kullanılmaktadır.
 2 adet Bell Model 212 (JCG) helikopteri (MH-540 ve MH-550 seri nolu)
 2 adet Bell Model 412EP (JCG) helikopteri (MH-796 ve MH-907 seri nolu)
 1 adet Beech B200T (JCG) uçağı (MA-833 seri nolu)
 1 adet Beech B350 (JCG) uçağı (MA-861 seri nolu)

Ayrıca bakınız
 Japon Sahil Güvenlik Teşkilatı

Japon Sahil Güvenlik Teşkilatı

10ncu Sahil Muhafaza Bölge Karargâhı


El Cerro La Virgen (Concepción), es un cerro ubicado en el sector norte de la comuna de Concepción (Chile), entre la Universidad de Concepción y la Universidad del Bío-Bío. Es un lugar muy concurrido por ser una extensa área verde inmediatamente al lado de la ciudad, teniendo una vista privilegiada de la ciudad y de las universidades que lo rodean, además en este lugar se encuentra un santuario dedicado a la Virgen María (madre de Jesús), donde cada año cientos de fieles se reúnen para pagar sus mandas, el santuario propiamente tal es de factura moderna.

Referencias

La Virgen

Cerro La Virgen (Concepción)