Alfred Arthur Konstantin von Briesen (né le  à Berlin et mort le  à Włocławek) est un général d'infanterie prussien pendant la Première Guerre mondiale.

Biographie

Origine
Il est issu de la famille noble  et est le fils du lieutenant-général prussien  (1819-1896) et de sa femme Cäcilie Hulda, née  (1823-1863).

Carrière militaire
Après avoir été élevé dans la maison de ses parents et étudié dans le corps de cadets, Briesen s'engage le 13 juin 1866 comme drapeau portepee dans le  d'infanterie de l'armée prussienne. Il est brièvement engagé dans la guerre contre l'Autriche et après le traité de paix le 6 septembre 1866, il est promu au rang de sous-lieutenant. À partir du 1er février 1870, il agit comme adjudant du 1er bataillon et participe à ce poste pendant la guerre contre la France en 1870/71 aux batailles de Gravelotte, ainsi qu'aux sièges de Metz et de Paris. Briesen reçoit la croix de fer de 2e classe pour la bataille de Vaux.

À partir de 1er octobre 1872, Briesen étudie à l'Académie de guerre pendant trois ans et devient entre-temps Premier lieutenant le 12 novembre 1874. Au cours de sa carrière militaire, il accède au grade de colonel et commande le  de fusiliers à Stettin. du 22 mai 1899 au 21 mars 1903. Il est ensuite nommé commandant de la  d'infanterie à Dantzig et peu de temps après promu major général. Le 2. Octobre 1906, Briesen est initialement chargé de diriger le  d'infanterie à Graudenz, puis le 16 octobre 1906, il est nommé commandant de cette grande unité avec promotion au grade de lieutenant-général. En cette qualité, il est décoré de l'étoile de l'ordre de l'Aigle rouge de 2e classe avec feuilles de chêne et grand commandeur de l'ordre de François-Joseph. Le 5 mars 1910, Briesen est mis à disposition avec sa pension légale en approbation de sa demande de départ. Après son départ, il reçoit le 22 mars 1910 l'ordre de la Couronne de 1re classe en reconnaissance de ses longs services, ainsi que le 10 septembre 1910 le caractère de général d'infanterie.

Avec le déclenchement de la Première Guerre mondiale, Briesen est réutilisé et nommé commandant de la  de réserve. Il est mort lors de la bataille de Łódź le 12 novembre 1914 près de Włocławek en Pologne russe.

Famille
Il se marie le 11 avril 1882 avec Olga von Kleist (1847–1938). Elle est la veuve d'Otto Adalbert  (1844-1880). Son fils Kurt (1886-1941) est également général d'infanterie et meurt au combat sur le front de l'Est pendant la Seconde Guerre mondiale.

Publications
 Das Garnison-Kriegsspiel auf kriegsgeschichtlicher Grundlage. Voss Verlag, 1913.

Bibliographie
 Joachim von Goertzke: Offizier-Stammliste des Königlich Preußischen Kaiser Franz Garde-Grenadier-Regiments Nr. 2. 1814–1914. Verlag Paul Parey, Berlin 1914, S. 288.
 Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der Adeligen Häuser. 1905. Sechster Jahrgang, Justus Perhes, Gotha 1904, S. 179.

Références

Général prussien d'infanterie
Personnalité de la guerre austro-prussienne
Militaire allemand de la guerre franco-allemande de 1870-1871
Commandeur avec étoile de l'ordre de François-Joseph
Chevalier de 1re classe de l'ordre de la Couronne (Prusse)
Récipiendaire de l'ordre de l'Aigle rouge de 2e classe
Naissance en juillet 1849
Naissance à Berlin
Décès en novembre 1914
Décès dans la voïvodie de Couïavie-Poméranie
Décès dans le royaume du Congrès
Décès à 65 ans

Alfred von Briesen


Gunnar Mathias "Mich" Michaeli (født 11. november 1962 i Upplands Väsby, Sverige) er keyboardspilleren for det svenske rockband Europe. Ligesom mange af de andre Europe-medlemmer voksede han op i Stockholm. Han har været med i Europe siden 1984, da Europe spillede deres Wings Of Tomorrow-tour. Han overtog sangeren Joey Tempests rolle bag keyboardet.

Eksterne henvisninger

Keyboardspillere fra Sverige
Personer fra Stockholm

Mic Michaeli


Lidya Litvyak (Лидия Владимировна Литвяк / Lidya Vladimirovna Litvyak, 18 Ağustos 1921 – 1 Ağustos 1943), Lily Litvak olarak da bilinen Sovyet, kadın, savaş uçağı pilotu. II. Dünya Savaşı sırasında 12 Alman uçağını düşürdü. Düşman bir uçağı düşürmeyi başaran ilk kadın pilot. As ünvanını kazanan ve bir kadın savaş pilotu tarafından en fazla öldürme rekoruna sahip olan iki kadın savaş pilotundan ilki. Kursk Muharebesi sırasında bir Alman uçağı oluşumuna saldırırken Oryol yakınlarında vurularak öldürüldü.

Biyografisi
Moskova'da Rus bir ailede dünyaya geldi. Annesi Anna Vasilievna Litvyak bir tezgâhtar, babası Vladimir Leontievich Litvyak (1892–1937) demiryolu görevlisi, şoför ve tezgâhtardı. Büyük Temizlik sırasında babası "halk düşmanı" olarak tutuklandı ve ortadan kayboldu. Lydia, küçük yaşlarda havacılığa ilgi duymaya başladı. 14 yaşında bir uçuş kulübüne kaydoldu. İlk solo uçuşunu 15 yaşında gerçekleştirdi ve daha sonra Herson askeri uçuş okulundan mezun oldu. Kalinin Airclub'da uçuş öğretmeni oldu ve Alman-Sovyet savaşı patlak verdiğinde çoktan 45 pilot yetiştirmişti.

Alman saldırısının ardından Haziran 1941'de gönüllü olarak orduya katılmak ister ancak gerekli uçuş tecrübesi olmadığı için kabul edilmedi. Uçuş saatini 100'e çıkararak Marina Raskova'nın kurduğu 586. Alay'a katıldı. Burada Yakovlev Yak-1 uçakları ile kendini geliştirdi.

1942 yılında Saratov'da ilk kez bir savaş uçağı ile Saratov semalarında uçtu. Eylül'de Katya Budanova'nın da içinde olduğu diğer pilot kadınlarla Stalingrad'daki savaşa dahil oldu. Lovoçkin La-5 uçağı kullandı. 13 Eylül 1942'de ilk Alman uçağını, bir Ju 88 bombardıman uçağını ve avcı uçağını düşürdü. İleriki aylarda başarılarını devam ettirdi.

23 Şubat 1943'te Kızıl Yıldız Nişanı ile ödüllendirildi. 2 kere çatışma sırasında yere inmek zorunda kaldı. 22 Mart ve 16 Temmuz 1943'te olmak üzere iki kere yaralanır. 1943'ün başlarında teğmen olur. 21 Mayıs 1943 tarihinde 23 yaşındaki sevgilisi Aleksey Solomatin eğitim uçuşunda keskin dönüş yaparken irtifa kaybederek yere çarpıştı ve hayatını kaybetti.

1 Ağustos 1943'te girdiği bir çatışmadan yenik ayrıldı. Öldüğünde henüz 21 yaşındaydı. Önce tutsak düştüğünden şüphelenildi. 1979'da uçağının Dmitriyevka yakınlarında düştüğü ve burada öldüğü anlaşıldı.

1990 yılında Mihail Gorbaçov tarafından devlet cenaze töreni düzenlendi ve Sovyetler Birliği Kahramanı unvanı verildi.

Düşürdüğü uçakların sayısı hakkında değişik iddialar bulunmaktadır. Tek 11, Takım olarak 3 bazı kaynaklar ise Tek 8, takım olarak 3 uçak düşürdüğünü söyler. Ayrıca 31 Mayıs 1943 yılında bir de gözcü balonu düşürmüştür. Bir kere Kızıl Bayrak Nişanı, bir kere Kızıl Yıldız Nişanı ve 2 kere Vatanseverlik Savaşı Nişanı ile ödüllendirilmiştir.

Ayrıca Stalingrad'ın beyaz gülü olarak da bilinir. Kendisi ile ilgili bir tiyatro oyunu Belgrad Studyo Tiyatrosunda gösterilmiştir.

Kariyer listesi

 Toplam uçuş: 168
 Toplam zafer: 11 (takım olarak + 3)

Çatışmalara göre zaferler

Dış bağlantılar
 Fotoğraflar
 Kazimiera J. (Jean) tarafından yazılan yazı
 Hakkında
 Hakkında
 The Guardian da hakkında

Kaynakça

1921 doğumlular
Moskova doğumlular
1943 yılında ölenler
Sovyet kadın askerler
Sovyet kadın pilotlar
Sovyet Hava Kuvvetleri personeli
Sovyetler Birliği kahramanları
Lenin Nişanı sahipleri
Kızıl Bayrak Nişanı sahipleri
Kızıl Yıldız Nişanı sahipleri
As pilotlar
II. Dünya Savaşı'nda Sovyet kadınlar
II. Dünya Savaşı'nda çatışmada ölenler

Lidiya Litvyak


Batak may refer to:

Ethnic groups
It is a collective term used to identify a number of ethnic groups predominantly found in North Sumatra, Indonesia.
 Associated with the Indonesian Batak people:
 Batak languages
 Batak script
 Batak (Unicode block)
 Marga (Batak), Batak's family name
 Batak (Philippines), indigenous group of the Philippines
 Batek people, indigenous group of peninsular Malaysia

Locations
 Batak, Bulgaria, a city in Pazardzhik Province, Bulgaria
 Batak massacre (1876) in the city
 Batak Reservoir, near the city, in the Rhodope Mountains
 Batak, a village in Pavlikeni Municipality, Veliko Tarnovo Province, Bulgaria
 Batak Rabit, a small town in Hilir Perak district, Perak, Malaysia

Other
 Batak Pony
 Huria Kristen Batak Protestant
 Radoslav Batak (born 1977), Montenegrin football defender
 Batik (disambiguation), a technique of dyeing cloth, or cloth made using this technique, originating from Indonesia
 Batak, Philippine tattoos of the Igorot people

Batak (disambiguation)


Jørnfjorden er en fjordarm af Eidsfjorden på Langøya i Bø i Vesterålen kommune i Vesterålen i Nordland  fylke  i Norge. Fjorden har indløb mellem Trettholmen i vest og Mikkelsøya i øst og går syv kilometer mod nord til Nedre Verhalsen.

Bebyggelsen Auvåg ligger på vestsiden lige ved indløbet, mens Røsnes ligger på østsiden. Ret nord for Auvåg ligger de to bugter Nordvågen og Langfjorden. En lille fjordarm længere inde i fjorden hedder Kvernfjorden. Den går omkring 800 meter ind til bebyggelsen med samme navn på østsiden. På den vestlige side af fjorden ligger bebyggelsen Klaksjord.

Fylkesvej 913 (Nordland) går langs hele østsiden af fjorden.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Nordland

Bø (Nordland)
Langøya (Vesterålen)

Jørnfjorden


උපත Birth මරණය Death හා ආත්මය Soul
උපත ගැන විවිධ මත පවතී. ආත්මය පිලිගත් අය විශ්වාස කරන පරිදි උපතේදී ආත්මය නම් දෙයක් ශරීර ගතවන අතර මරණයේදී සිරැරෙන් ඉවත්ව යයි. එය එයින් විනාශ නොවන අතර තවත් ජීවියකුගේ උපතේදී ශරීරගතවේ. එසේත් නැත්නම් නොදන්නා ලෝකයක ඉපිදේ, නැත්නම් ආත්මය ලෝකය තුල සැරිසරයි.  බුදු දහම 'ආත්ම' යන සංකල්පය බැහැර කරයි. රැස්කරගත් පින් අනුව ආත්මයේ ආයුකාලය හා සමාප්තිය සිදුවේ. නමුත් මෙයද සාධක සහිතව පිලිගතහැකි අයුරින් ඹප්පු කළ නොහැකි බැවින් එයද ප්‍රවාද ගණයෙහි ලා සැලකීමට පුලුවන. නමුත් ජන මතය, භක්තිය මගින් එය ඹප්පු කිරීම මුලාවකි. විද්‍යාව අනුව උපතනම් ඩිම්බ සංසේචනයෙන් කලලයක් සැදී එය වර්දනය වීමේන් සැදුනු ජනිතයා මව් ජනකයාගේ සිරැරෙන් එලියටපැමිණීමයි. මෙසේ පැමිණි ජනිතයාට භාහිර ලෝකය ගැන දැනුම ඉතා අල්පය. නමුත් මේ ජනිතයා පරිණත ආත්මයකින් ක්‍රියාත්මක වන්නේ නම් ඹහුට බාහිර ලෝකය ගැන අවබෝදයක් තිබිය යුතුය. එහෙත් ඹහුට ඇත්තේ සෑම ළදරැවකුටම පොදු ස්වල්ප දැනුමක් පමණි. මෙය දැනුමක් කියනවාට වඩා හැගීමක් කියනවානම් වඩා නිවරදිය.
මරණය යනු මොලයේ සෛල මිය යාමයි. මොළයේ සෛල මියයාම තුලින් තමා ද අවසන් වන බව තේරැම් ගැනීමට අපොහොසත්වන පිරිස් මිය යාමෙන් පසු හා ඉපදීමට පෙර ලෝකය ගැන ප්‍රභන්ද ගොඩනගයි. මොළයේ සෛල මිය යාමෙන් පසු තමා මේ සිරැරෙන් ඉවත්ව දව්‍යලෝකයට, අපායට, තවත් ප්‍රාණියෙකුට, අවකාශයේ සැරිසැරීමට..... සිදුවනබව ලාංකීය සමාජයේ මුල් බැසගත් බහුතර මතයයි. නමුත් එයද උපතේ සිට පුරැදු කිරීම නිසා සිතේ මවාගත් කල්පිතයක් පමණි. ප්‍රභන්දයකි. එයට හේතුව එම කල්පිත පිලිගැනීමට නොහැකි තරම් විඥානික වීමයි. එම නිසා කුමන මතයක් දැරැවද මරණය අපගේ අවසානය බව අකමැත්තෙන් උවද පිලිගැනීමට සිදුවේ.

උපත මරණය හා ආත්මය


215868 Rohrer este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
215868 Rohrer este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Gnosca de Stefano Sposetti. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,34 ua, o excentricitate de 0,04 și o înclinație de 0,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 215001-216000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2005
Centura de asteroizi

215868 Rohrer


Nicolas Hald Willumsen (født 1. januar 2001 i Gilleleje) er en dansk professionel fodboldspiller. Nicolas Willumsen spiller i FC Helsingør og har nummer 29.

Han har spillet for Lyngby Boldklubs ungdomshold 2015-2017, hvorpå han skiftede til FC Helsingør. Han fik i efteråret 2017 som blot 16-årig en professionel kontrakt med klubben og blev snart efter for første gang udtaget til Helsingørs førstehold. Han fik superligadebut i en kamp mod Hobro 30. april 2018.

Karriere
Spillerkarriere

Han startede sin karriere i Gilleleje BK, hvor han spillede ungdomsfodbold.

I 2015 blev han scoutet af Lyngby BK, og der spillede han rigtig godt, og Lyngby BK udviklede Nicolas rigtig meget. Men i 2017 viste FC Helsingør interesse for Nicolas, og han skiftede på et fri transfer. I slutningen af 2017 fik Nicolas en kontrakt i klubben og blev en del af Superliga-truppen. Den 30. april 2018 fik han den første debut i superligaen, og det var mod Hobro.

Titler

 2010: Årets spiller Gilleleje BK
 2011: Årets Angriber Gilleleje BK
 2012: Årets spiller Gilleleje BK
 2014: Årets spiller Gilleleje BK
2017/18: Topscorer U17 Divisionen (33 mål)

Referencer

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra FC Helsingør
Personer fra Gilleleje

Nicolas Hald Willumsen


مستشفى بنغازي للأطفال من المستشفيات الرئيسة في مدينة بنغازي بليبيا. أسس بعد الحرب العالمية الثانية في ليبيا ليكون مستشفى أمريكي بمنطقة الفويهات. شهد هذا المستشفى عام 1996 حقن العديد من الأطفال بحقن تحمل فيروس فقدان المناعة المكتسبة الإيدز، عرفت لاحقا «بقضية أطفال الإيدز».

انظر أيضًا
 الصحة في ليبيا
 مركز بنغازي الطبي

مراجع

بنغازي
تأسيسات عقد 1940 في ليبيا
مستشفيات أسست في عقد 1940
بنغازي

مستشفى بنغازي للأطفال


A380 may refer to:

 Airbus A380 the world's largest passenger airliner.
 A380 road, a main road in South West England
 Arc A380, a graphics card from Intel
 RFA Cedardale (A380), a British fleet auxiliary vessel

A380 (disambiguation)


O tufão de Hong Kong de 1906 foi um ciclone tropical que atingiu Hong Kong em 18 de setembro de 1906. O desastre natural causou danos materiais superiores a um milhão de libras esterlinas, afetou o comércio internacional e tirou a vida de cerca de 15 000 pessoas: cerca de 5% da a então população de Hong Kong (um total de 320 000 pessoas).

Ligações externas

 Photo album from the British Army's Royal Army Medical Corps
 Gwulo: Old Hong Kong
 Images from the State Library of Victoria

História de Hong Kong
Tufões em Hong Kong
Tufões na China
Tufões
Desastres naturais em 1906

Tufão de Hong Kong de 1906


Anuppur (en hindi; अनूपपुर जिला ) es un distrito de la India en el estado de Madhya Pradesh. Código ISO: IN.MP.AN.

Comprende una superficie de 3 701 km².

El centro administrativo es la ciudad de Anuppur.

Demografía
Según censo 2011 contaba con una población total de 749 521 habitantes, de los cuales 370 025 eran mujeres y 379 496 varones.

Referencias

Enlaces externos

Anuppur

Distrito de Anuppur


Düzköy, Eskişehir ilinin Sarıcakaya ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin ilk yerleşim yeri Bolu-Göynük'e ulaşım olarak kesişen bir noktada iken o tarihlerde mahallede baş gösteren salgın bir hastalık nedeniyle bugünkü yerine yerleşilmiştir.İlk yerleşilen yerin adının Çaldı olduğu ve bu yerleşim yerinin Bolu-Göynük'e bağlı bir çiftlik olduğu bilinmektedir.Daha öncesi incelendiğinde Frigler'in ve Bizans'ın da bu topraklarda hüküm sürdüğüne dair bazı kalıntılara rastlanmaktadır.Anadolu göçleri ile buranın Türkleşmeye başladığı bilinmektedir.

Coğrafya
Eskişehir iline 70 km, Sarıcakaya ilçesine 23 km uzaklıktadır.

Nüfus

2018 yılında : 366

2017 yılında : 424

2015 yılında : 508

2000 yılında : 467

1997 yılında : 540

Dış bağlantılar

Sarıcakaya'nın mahalleleri

Düzköy, Sarıcakaya


Damnation and a Day (subtitled From Genesis to Nemesis...) is the fifth studio album by English extreme metal band Cradle of Filth. It was released on 10 March 2003 and is Cradle of Filth's only album on a major label, Sony Records, after which they transferred to Roadrunner. It features the one hundred and one-piece Budapest Film Orchestra including the forty-piece Budapest Film Choir. The album is partly based on John Milton's epic poem Paradise Lost.

Background
In addition to the Miltonic arc, the album also features stand-alone tracks such as the Nile tribute "Doberman Pharaoh" and the Aleister Crowley-influenced "Babalon A.D. (So Glad for the Madness)".

Recording
This is the first Cradle of Filth release since V Empire to feature only one full-time guitar player (Paul Allender), as former guitarist Gian Pyres quit the band shortly before the writing and recording process. Keyboardist Martin Powell played session guitars for the album as well as keyboards. This is also the first album to feature Dave Pybus on bass. He would go on to play on all of Cradle's subsequent releases until 2012. Narration on the first track of each section is by David McEwen, who played Kemper in the 2001 horror film Cradle of Fear (also starring Cradle frontman Dani Filth) and appeared in the video for "Her Ghost in the Fog", miming Doug Bradley's vocals.

A cover of Cliff Richard's "Devil Woman" was originally recorded during the Damnation and a Day sessions, but only surfaced on the special edition of Nymphetamine in 2005, re-recorded, with some of the lyrics altered ("feminine ways" became "nymphetamine ways").

The album's recording process was documented on Cradle's 2005 video release Peace Through Superior Firepower.

Videos
The album spawned two DVD singles for the songs "Babalon A.D. (So Glad for the Madness)" and "Mannequin". The former was directed by Wiz (who had previously worked with Marilyn Manson), and was modelled on Pier Paolo Pasolini's film Salò; an adaptation of the Marquis de Sade's The 120 Days of Sodom. The latter, reminiscent of the films of Jan Švankmajer, was directed by Thomas Mignone, and featured stop motion animation by George Higham.

Critical reception

Damnation and a Day received a mixed response from critics. AllMusic wrote, "[Damnation and a Day] has some grand-sounding moments, and is recorded cleanly, with the symphonic and operatic elements being perhaps its best. But it is endless, and only a true Filth fan could tell one song from another", ultimately calling it a "taxing, less-than-monumental work that won't win them many new mainstream fans, if that's at all what they had in mind." Influential extreme metal website Chronicles of Chaos wrote, "The songs are lengthy without exception, exploring multiple motifs, but the quality has been stretched out to breaking point. Whereas Midian offered us glossy slabs of great atmospheric metal, Damnation serves up overblown constructions that only capture your interest in sporadic bursts", before finishing with, "It is a real shame that Cradle's mainstream label debut should sound this misguided; one can painfully hear the effort that has been put into making Damnation and a Day a reality. What will sadden most CoF devotees is the reality that the insidious atmosphere that suffused The Principle of Evil Made Flesh through to Dusk... and Her Embrace has all but disappeared".

Track listing

Personnel

Cradle of Filth
 Dani Filth – vocals
 Paul Allender – guitars
 Martin Powell – keyboards, violin, guitars
 Dave Pybus – bass
 Adrian Erlandsson – drums
 Sarah Jezebel Deva – backing vocals

Additional personnel
 The Budapest Film Orchestra and Choir conducted by László Zádori
 David McEwen – narration on all "Intro" tracks except "The Mordant Liquor of Tears" and "A Scarlet Witch Lit the Season"
 Madame Slam – additional vocals

Production
 Doug Cook – producer, engineer, mixing engineer
 Dan Turner – assistant engineer
 Rob Caggiano – mixing with Cradle of Filth
 Steve Regina – mixing engineer
 Daniel Presley – orchestral arrangement
 John Coulthart – album sleeve illustration and design
 Stu Williamson – sleeve photography
 Sugar Babes – models
 Samantha Bond – model

Charts

Album

Singles

References

External links

Cradle of Filth albums
2003 albums
Concept albums
Sony Music albums
Epic Records albums

Damnation and a Day


Sigar fue un caudillo vikingo, monarca de Götaland (Gothland), según la saga Völsunga, reinó hacia el , periodo que corresponde a la era de Vendel. En Skáldskaparmál se le identifica como caudillo del clan de los Siklings, hijo de Halfdan el Viejo y vinculado familiarmente con Siggeir, otro rey gauta. Hversu Noregr byggðist especifica que Sigar era sobrino del Siggeir.

Sagas y leyendas
En las fuentes de la mitología nórdica, aparecen tres personajes con el nombre de Sigar, relacionados con la leyenda de Sigurd, el matador de dragones. Uno de ellos aparece como amigo de Helgi Hjörvarðsson y los otros dos aparecen como protagonistas de otras fuentes.

Snorri Sturluson menciona en su Skáldskaparmál que los dos Sigar pertenecen al clan de los Sikling, y ambos estaban familiarmente vinculados a Siggeir, el infame rey de los gautas en la  saga Völsunga:

<…>el noveno, Sigarr, de ahí vienen los Sikling: esto es la casa de Siggeirr, quien era yerno de Völsungr, y de la casa de Sigarr, quien ahorcó a Hagbardr.

Aparece también un Sigar como hijo de Odín, padre de Rer Sigarsson (n. 655) y por lo tanto abuelo de Volsung Rersson (n. 680).

Hversu Noregr byggðist
Hversu Noregr byggðist menciona que Sigar tuvo dos hijos, Siggeir y Sigmund, quien tuvo a su vez a Sigar (el verdugo de Hagbard). Siggeir es el rey de los gautas que mató a Völsung y a nueve de sus hijos. El joven Sigar es quien secuestró a una de las hijas de Haki y mató a una segunda hija según la saga Völsunga y ahorcó a Hagbard, datos que coinciden en Skáldskaparmál y Gesta Danorum (Libro 7) de Saxo Grammaticus. Este hecho también aparece en Háleygjatal y en Ynglingatal.

Gesta Danorum
Gesta Danorum (Libro 7), cita a Sigar y una hija llamada Signý. Sigar tiene una deuda de sangre con el hermano de Haki, Hagbard, y descubre por una sirvienta que Hagbard tiene una aventura con Signý por lo que decide ejecutar a Hagbard en la horca. Signý prende fuego a su casa y sucumbe entre las llamas mientras Hagbard muere ahorcado. Sigar intenta en vano salvar a ambos pero no lo logra a tiempo, su único consuelo es enterrar viva a la traicionera sirvienta.

Gesta Danorum no coincide con otras fuentes que presentan a Sigar como hijo de Sywaldus, quien era hijo de Yngwin, un rey de los gautas que llegó a ser rey de Dinamarca.

Referencias

Reyes vikingos de Götaland

Sigar


Opatija Clairvaux (francuski: Abbaye de Clairvaux) je bivši cistercitski samostan smješten u današnjoj općini Ville-sous-la-Ferté, oko 15 km zapadno od grada Bar-sur-Aube u današnjem departmanu Aube na sjeveru Francuske. Osnovao ga je Bernard od Clairvauxa 1115. godine nakon što je napustio svoju opatiju Molesme želeći živjeti što vjernije prema pravilima sv. Benedikta.
Nakon teškog i mukotrpnog početka, Clairvaux se pod vodstvom opata Benarda snažno, ubrzano razvija. S vremenom je postao jedan od najpoznatijih i najuglednijih samostana u Francuskoj.

Snažan zid s kulama okruživao je opatiju, a iza zida nalazio se jarak s pritokama umjetno preusmjerenim da teku kroz područje opatije i tako opskrbljuju samostan vodom za navodnjavanje, kanalizaciju i piće. Dodatni zid koji ide od sjevera prema jugu dijeli samostan na unutarnji i vanjski dio. Unutarnji dio bio je mjesto monaške zgrade, dok je vanjski dio služio za poljoprivredne poslove. Između vanjskog i unutarnjeg dijela nalazi se portal. S desne strane unutarnjeg dijela nalazi se rezidencija opata, a s lijeve strane staje za smještaj konja. Crkva s velikim klaustrom na jugu zauzima središnji položaj i okružena je redovničkim rezidencijama. Iza manjih samostana, zidom odvojeni od rezidencija, bili su smješteni povrtnjaci, voćnjaci, ribnjaci i bare. Crkva se sastoji od ogromnog broda s transeptom u koji se ulazi kroz narteks, odnosno usko pravokutno predvorje uz pročelje. Na istoku svakog kraka transepta su dvije kvadratne kapele, a apsidu okružuje devet kapela. Klaustar se nalazi na jugu crkve kako bi redovnici imali što veću korist od sunčeve svjetlosti.

Današnje građevine uglavnom datiraju iz 1708. godine, a napušten je za vrijeme francuske revolucije. God. 1804. na njegovom mjestu je podignut zatvor Clairvaux koji se smatra jednom od najstrožih i najzloglasnijih kaznionica u današnjoj Francuskoj.

Vanjske poveznice

 Službene stranice opatije Clairvaux à Bar-sur-Aube

Cistercitski samostani
Romanički samostani u Francuskoj
Katolički samostani u Francuskoj
Cisterciti u Francuskoj

Opatija Clairvaux


Yeşilyurt, Tokat ilinin merkez ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 1928 kayıtlarında Çiprek olarak geçmektedir. Daha önceleri Turhal ilçesine bağlıyken, 29 Nisan 1955'te Tokat merkez ilçeye bağlandı.

Coğrafya
Köy, Tokat il merkezine 22 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Tokat merkez belde ve köyleri

Yeşilyurt köyü, Tokat


كالو أوتشي ( في أبا)  لاعب كرة قدم نيجيري يلعب في مركز المهاجم .

لعب أوتشي في أندية أنيمبا (1998) إوانيانوو ناشيونال (1999-2000) إسبانيول (2000-2001) فيسلا كراكوف (2001-2005) بوردو بالإعارة (2004-2005) .

ساهم أوتشي في تتويج نادي فسلا كراكوف ببطولة دوري الدرجة الأولى 3 مرات في 2001 ، 2003 ، و2004 وببطولة كأس بولندا مرتين 2002 و2003 وببطولة كأس الدوري البولندي وكأس السوبر البولندي 2001 .

شارك أوتشي مع منتخب نيجيريا في 15 مباراة دولية مسجلا هدفين منذ 2003 .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية نيجيريون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بولندا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في تركيا
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من آبا (نيجيريا)
رياضيون نيجيريون مغتربون في الهند
رياضيون نيجيريون مغتربون في إسبانيا
رياضيون نيجيريون مغتربون في بولندا
رياضيون نيجيريون مغتربون في تركيا
رياضيون نيجيريون مغتربون في فرنسا
رياضيون نيجيريون مغتربون في قطر
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية ب
لاعبو الدوري البولندي الممتاز
لاعبو الدوري التركي الممتاز
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو أتلتيكو كلكتا
لاعبو إسبانيول
لاعبو إسبانيول بي
لاعبو إنييمبا إنترناشونال
لاعبو بوردو
لاعبو دوري الدرجة الثانية القطري
لاعبو دوري السوبر السويسري
لاعبو دوري السوبر الهندي
لاعبو دوري كرة القدم النيجيري للمحترفين
لاعبو دوري نجوم قطر
لاعبو فيسوا كراكوف
لاعبو قاسم باشا
لاعبو كأس الأمم الإفريقية 2010
لاعبو كأس العالم 2010
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الهند
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في سويسرا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قطر
لاعبو كرة قدم مغتربون في الهند
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في بولندا
لاعبو كرة قدم مغتربون في تركيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في سويسرا
لاعبو كرة قدم مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم مغتربون في قطر
لاعبو كرة قدم نيجيريون
لاعبو كرة قدم نيجيريون مغتربون
لاعبو كرة قدم نيجيريون مغتربون في الهند
لاعبو منتخب نيجيريا لكرة القدم
لاعبو نادي الجيش (قطر)
لاعبو نادي الريان
لاعبو نادي المرخية
لاعبو نادي ألميريا
لاعبو نادي دلهي ديناموس
لاعبو نادي ليفانتي
لاعبو نادي مدينة بونه لكرة القدم
لاعبو نادي نيوشاتل خاماخ
لاعبو نادي هارتلاند
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1403 هـ
مواليد 1982
مواليد في آبا (نيجيريا)

كالو أوتشي


Langelandsgade er en gade i Aarhus, Danmark. Den løber fra syd i krydset ved Vesterbro Torv i Aarhus C mod nord til Stjernepladsen i Aarhus N. Mere end 2/3 af gaden forløber i bydelen Vesterbro. Den er knap 2 km lang og halvdelen af gaden er blandt de stejleste gader i Aarhus.

Blandt de bygninger og anlæg, der ligger langs gaden, er Sankt Markus Kirke, Botanisk Have og Aarhus Universitet

Eksterne henvisninger

Gader i Aarhus

Langelandsgade


Olaylar
 1521 - Türk ordusu Böğürdelen'e girdi (Böğürdelen Kuşatması).
 1543 - Fransız birlikleri, Lüksemburg'u işgal etti.
 1668 - Isaac Newton, Cambridge'deki Trinity Koleji'nden master derecesi aldı.
 1828 - Kars, Emin Paşa'nın teslim kararı alması üzerine, Rus işgaline uğradı.
 1929 - İlk havayolları hostesi Amerika Birleşik Devletleri'nde göreve başladı.
 1930 - Sanayici Henry J. Kaiser, bugün bilinen adıyla Hoover Barajı'nın inşasını başlattı.
 1937 - Pasifik Cephesi: İkinci Çin-Japon Savaşı başladı.
 1939 - Hatay'da bir il kurulması kararlaştırıldı.
 1939 - Tunceli'deki olağanüstü hâl 31 Aralık 1942*ye kadar uzatıldı.
 1939 - İskenderun Limanı Devlet Demiryolları İdaresi'ne, Payas-İskenderun demiryolu Devlet Limanlan İdaresi'ne devredildi.
 1939 - Tapu ve Kadastro İdaresi Adalet Bakanlığı'na devredildi
 1941 - II. Dünya Savaşı: Fransız ve İngiliz askerleri Beyrut'u işgal etti.
 1943 - İstanbul-Londra uçak seferleri başladı.
 1948 - İdil Biret ve Suna Kan'ın yurt dışında eğitim görmelerini sağlayan ve kamuoyunda Harika Çocuklar Yasası olarak bilinen 5245 sayılı özel yasa çıktı.
 1964 - Metin Erksan'ın yönettiği Susuz Yaz filmi, 14. Uluslararası Berlin Film Festivali'nde Altın Ayı Ödülü'nü kazandı.
 1974 - FIFA Dünya Kupası'nı Almanya kazandı.
 1978 - Büyük Okyanus'taki Solomon Adaları, Birleşik Krallık'tan bağımsızlığını ilan etti.
 1980 - İran'da şeriat esaslarına göre devlet yönetiminin başlangıcı.
 1980 - Led Zeppelin, Berlin'de son konserini verdi.
 1985 - Wimbledon Tenis Turnuvası'nı Boris Becker kazandı. (turnuvayı kazanan ilk Alman ve henüz 17 yaşında).
 1994 - Kuzey ve Güney Yemen arasında savaş, Kuzeylilerin galibiyetiyle sonuçlandı.
 1996 - Wimbledon Tenis Turnuvası'nı Richard Krajicek kazandı. (turnuvayı kazanan ilk Hollandalı).
 1998 - Başbakan Mesut Yılmaz'ın gezisi sırasında Makedonya'da Üsküp yakınlarında meydana gelen kazada, Devlet Bakanı Rüştü Kazım Yücelen, Milletvekili Şinasi Altıner, gazeteci Fikret Bila, koruma polisi ve şoför yaralandı. Türk Heyeti'nin otomobiline çarpan otomobildeki Makedon karı koca öldü.
 2000 - Yargıtay, eski Milletvekili Şevki Yılmaz'a verilen 25 ay hapis cezasını onadı.
 2005 - Londra'da metro istasyonlarına yapılan terör saldırılarında 56 kişi hayatını kaybetti.
 2007 - Dünyanın pek çok şehrinde Live Earth konserleri düzenlendi.
 2007 - Dünyanın yeni 7 Harikası belirlendi.
 2020 - Mustafa Şentop yeniden TBMM başkanı seçildi.

Doğumlar
 611 - Eudokia Epifaneia, Bizans İmparatoru Herakleios'un ilk eşi Fabia Eudokia ile birlikteliğinden olan tek kızı
 1053 - Shirakawa, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 72. imparatoru (ö. 1129)
 1119 - Sutoku, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 75. imparatoru (ö. 1164)
 1540 - II. János, 1540-1571 arası Transilvanya ve Macaristan Kralı (ö. 1571)
 1616 - John Leverett, İngiliz hakim, tüccar ve askerdi (ö. 1678)
 1746 - Giuseppe Piazzi, İtalyan rahip, matematikçi ve astronom (ö. 1826)
 1752 - Joseph Marie Jacquard, Fransız mucit (ö. 1834)
 1833 - Félicien Rops, Belçikalı bir sanatçıydı (ö. 1898)
 1843 - Camillo Golgi, İtalyan doktor, patolog, bilim insanı ve Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (ö. 1926)
 1848 - Rodrigues Alves, Brezilya'nın ilk Hazine Bakanı ve beşinci devlet başkanı (ö. 1919)
 1854 - Nikolay Morozov, Rus bilim insanı ve Yeni Kronoloji'nin kurucusu (ö. 1946)
 1860 - Gustav Mahler, Avusturyalı besteci (ö. 1911)
 1861 - Nettie Maria Stevens, Amerikalı genetikçi (ö. 1912)
 1882 - Yanka Kupala, Beyaz Rus şair ve yazar (ö. 1942)
 1887 - Marc Chagall, Rus asıllı Fransız ressam (ö. 1985)
 1891 - Tadamichi Kuribayashi, II. Dünya Savaşı'nda Japon İmparatorluğu generali (ö. 1945)
 1899 - George Cukor, Amerikalı sinema yönetmeni (ö. 1983)
 1901 - Vittorio De Sica, İtalyan yeni gerçekçi yönetmen ve oyuncu (ö. 1974)
 1902 - Vittorio de Sica, İtalyan yönetmen (ö. 1974)
 1907 - Robert A. Heinlein, Amerikalı roman ve bilimkurgu yazarı (ö. 1988)
 1911 - Gian Carlo Menotti, İtalyan asıllı Amerikalı besteci (ö. 2007)
 1917 - Guri Richter, Danimarkalı oyuncu (ö. 1995)
 1919 - Jon Pertwee, İngiliz oyuncu (ö. 1997)
 1921 - Adolf von Thadden, aşırı sağcı Alman politikacı (ö. 1996)
 1924 - Kerim Olowu, Nijerya'lı sporcu (ö. 2019)
 1927 - Doc Severinsen, Amerikalı caz trompetçisi
 1928 - Pat Hitchcock, İngiliz aktris ve film yapımcısı (ö. 2021)
 1930 - Bilyana Plavsiç, Bosna Hersekli politikacı
 1930 - Hank Mobley, Amerikalı hard bop ve soul jazz saksofoncusu (ö. 1986)
 1931 - David Eddings, Amerikalı yazar (ö. 2009)
 1931 - Talât Sait Halman, Türk şair, yazar, çevirmen, akademisyen, diplomat ve siyasetçi (ö. 2014)
 1933 - David McCullough, Amerikalı yazar, anlatıcı, tarihçi ve öğretim üyesi (ö. 2022)
 1936 - Lisa Seagram, Amerikalı oyuncu (ö. 2019)
 1936 - Jo Siffert, İsviçreli otomobil yarışı pilotu (ö. 1971)
 1936 - Nikos Xylouris, Yunan besteci ve şarkıcı (ö. 1980)
 1938 - Jan Assmann, Alman Mısırbilimci ve dinbilimci
 1939 - Robert Nixon, İngiliz çizer (ö. 2002)
 1939 - Yelena Obraztsova, Rus mezzo-soprano (ö. 2015)
 1940 - Ringo Starr, İngiliz müzisyen ve The Beatles müzik grubu üyesi
 1941 - Michael Howard, Britanyalı muhafazakâr siyasetçi
 1941 - Jim Rodford, İngiliz müzisyen ve şarkıcı (ö. 2018)
 1942 - Carmen Duncan, Avustralyalı oyuncu, eğitimci ve aktivist (ö. 2019)
 1944 - Feri Cansel, Türk sinema oyuncusu (ö. 1983)
 1944 - Jürgen Grabowski, Alman eski futbolcu
 1944 - Tony Jacklin, İngiliz golfçü
 1944 - Ian Wilmut, İngiliz embriyolog
 1945 - Adele Goldberg, Amerikalı bilgisayar bilimcisi
 1947 - Gyanendra Bir Bikram Şah Dev, Nepal eski Kralı
 1949 - Shelley Duvall, Amerikalı oyuncu, komedyen ve seslendirme sanatçısı
 1952 - Nevzat Tarhan, Türk hekim ve psikiyatrist
 1960 - Ralph Sampson, Amerikalı eski profesyonel basketbol oyuncusu
 1962 - Akiva Goldsman, Amerikalı film senaristi ve yapımcısı
 1962 - Sırrı Süreyya Önder, Türk sinemacı, yazar ve siyasetçi
 1962 - Ali Teoman, Türk yazar (ö. 2011)
 1968 - Jorja Fox, Amerikalı oyuncu
 1969 - Ali İhsan Yavuz, Türk siyasetçi
 1969 - Metin Feyzioğlu, Türk hukukçu ve Türkiye Barolar Birliği Başkanı
 1970 - Erik Zabel, emekli Alman yol bisikleti yarışçısı
 1972 - Kirsten Vangsness, Amerikalı oyuncu
 1975 - Nina Hoss, Alman tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu
 1976 - Bérénice Bejo, Arjantin asıllı Fransız oyuncu
 1976 - Ercüment Olgundeniz, Türk disk ve gülle atıcısı
 1978 - Chris Andersen, Amerikalı basketbolcu
 1978 - Yasemin Kozanoğlu, Türk manken ve oyuncu
 1979 - Patricia Aulitzky, Avusturyalı aktris ve şarkıcı
 1979 - Zahide Yetiş, Türk sunucu
 1980 - Serdar Kulbilge, Türk sporcu
 1980 - Michelle Kwan, Amerikalı buz patenci
 1981 - Mahendra Singh Dhoni, Hint bir Kriket oyuncusu
 1981 - Synyster Gates, Amerikalı müzisyen, söz yazarı ve Avenged Sevenfold müzik grubunun gitaristi
 1981 - Michael Silberbauer, Danimarkalı millî futbolcu
 1982 - Cassidy, Amerikalı müzisyen
 1982 - Jan Laštůvka, Çek millî kaleci
 1982 - George Owu, Ganalı futbolcu
 1983 - Jakub Wawrzyniak, Polonyalı millî futbolcu
 1984 - Alberto Aquilani, İtalyan futbolcu
 1984 - Stephanie Stumph, Alman aktris
 1986 - Ana Kasparian, Amerikalı ilerici bir siyaset yorumcu, medya sunucusu, üniversite öğretim üyesi ve gazeteci
 1986 - Sevyn Streeter, Amerikalı şarkıcı ve söz yazarı
 1987 - Volkan Şen, Türk futbolcu
 1990 - Lee Addy, Ganalı millî futbolcu
 1991 - Alesso, İsveçli DJ ve prodüktör
 1991 - James Forrest, İskoç millî futbolcu
 1992 - Dominik Furman, Polonyalı futbolcu
 1992 - Nathalia Ramos, İspanyol oyuncu
 1993 - Capital Steez, Amerikalı hip hop sanatçısı (ö. 2012)
 1994 - Mattheus Oliveira, Brezilyalı futbolcu
 1999 - Moussa Diaby, Fransız futbolcu
 2000 - Eren Elmalı, Türk millî futbolcu
 2008 - Sky Brown, Britanyalı-Japon kaykaycı
2015- Yusuf Pamir Özer, Vanlı Kırgız Türkü

Ölümler
 1162 - II. Haakon, Norveç Kralı (1157-1162) (d. 1147)
 1304 - XI. Benedictus, 22 Ekim 1303'ten ölümüne kadar, yani bir yıla yakın Papalık yapmıştır (d. 1240)
 1307 - I. Edward, İngiltere Kralı (d. 1239)
 1572 - II. Zygmunt August, Lehistan (Polonya) Kralı (d. 1520)
 1573 - Giacomo Barozzi da Vignola, İtalyan mimar (d. 1507)
 1718 - Aleksey Petroviç, Rus çareviç (d. 1690)
 1865 - George Atzerodt, John Wilkes Booth ile birlikte Abraham Lincoln suikastının komplocusu (d. 1835)
 1865 - Lewis Powell, Amerika Konfedere Devleti askeri (d. 1844)
 1879 - Béla Wenckheim, Macar siyasetçi (d. 1811)
 1890 - Henri Nestlé, Alman şekerlemeci ve Nestlé fabrikalarının kurucusu (d. 1814)
 1901 - Johanna Spyri, İsviçreli yazar (d. 1827)
 1927 - Gösta Mittag-Leffler, İsveçli matematikçi (d. 1846)
 1930 - Arthur Conan Doyle, İskoç yazar ve tıp doktoru (d. 1859)
 1933 - Mikola Skripnik, Ukraynalı Bolşevik devrimci ve Ukrayna Halk Komiserleri Konseyi Başkanı (d. 1872)
 1936 - Georgiy Vasilyeviç Çiçerin, Sovyet diplomat (d. 1872)
 1939 - Axel Hägerström, İsveçli filozof (d. 1868)
 1955 - Ali Naci Karacan, Türk gazeteci ve yazar (d. 1896)
 1956 - Gottfried Benn, Alman dışavurumcu şair ve doktor (d. 1886)
 1962 - Neveser Kökdeş, Türk besteci, güfteci ve tamburi (d. 1904)
 1965 - Moşe Şaret, İsrail'in ikinci başbakanı (1954-1955) (d. 1894)
 1972 - I. Athenagoras, İstanbul Rum Ortodoks Patrikhanesi'nin 268. Patriği (d. 1886)
 1972 - Kral Talal, Ürdün Kralı (d. 1909)
 1973 - Max Horkheimer, Alman düşünür ve toplum bilimci (d. 1895)
 1973 - Veronica Lake, Amerikalı aktris (d. 1922)
 1976 - Gustav Heinemann, Almanya'nın 3. Devlet Başkanı (d. 1899)
 1989 - George Voorhis, Amerikalı oyuncu (d. 1923)
 1993 - Rıfat Ilgaz, Türk şair ve yazar (d. 1911)
 2006 - Syd Barrett, İngiliz müzisyen (d. 1946)
 2006 - Rudi Carrell, Hollandalı şarkıcı (d. 1934)
 2010 - Mahmut Erdal, Türk şair, yazar ve halk ozanı (d. 1938)
 2013 - MC Daleste, Brezilyalı rapçi (d. 1992)
 2014 - Dick Jones, Amerikalı seslendirme sanatçısı ve oyuncu (d. 1927)
 2014 - Alfredo Di Stéfano, Arjantinli futbolcu (d. 1926)
 2014 - Eduard Şevardnadze, Gürcü devlet adamı (d. 1928)
 2015 - Jaime Morey, İspanyol şarkıcı (d. 1942)
 2016 - Turgay Şeren, Türk futbolcu ve teknik direktör (d. 1932)
 2017 - Pierrette Bloch, Fransa doğumlu İsviçreli ressam ve tekstil sanatçısı (d. 1928)
 2017 - Pam McConnell, Kanadalı kadın siyasetçi (d. 1946)
 2017 - Kenneth Silverman, Pulitzer Ödüllü biyografi yazarı (d. 1936)
 2018 - Hacène Lalmas, Cezayirli eski futbolcu (d. 1943)
 2018 - Bourbon-Parma Prensi Michel, Fransız soylu, iş insanı, asker ve otomobil yarışçısı (d. 1926)
 2018 - Feyruz Mustafayev, Eski Azerbaycan başbakanı ve siyasetçi (d. 1933)
 2019 - Ora Namir, İsrailli siyasetçi ve diplomat (d. 1930)
 2020 - Hernán Alemán, Venezuelalı politikacı (d. 1955)
 2020 - Jale Aylanç, Tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu, seslendirme sanatçısı (d. 1948)
 2020 - Çınıbay Tursunbekov, siyasetçi, şair ve aktivist (d. 1960)
 2021 - Ahmed Cibril, Filistin Halk Kurtuluş Cephesi-Genel Komutanlık örgütünün kurucusu ve lideri (d. 1938)
 2021 - Robert Downey Sr., Amerikalı oyuncu, yazar ve film yönetmeni (d. 1936)
 2021 - Erin Gilmer, Amerikalı engelli hakları aktivisti ve avukattı (d. 1982)
 2021 - Abdurrahman Kılıç,  Türk akademisyen, bürokrat ve bilim insanı (d. 1951)
 2021 - Dilip Kumar, Hint aktör ve film yapımcısıydı (d. 1922)
 2021 - Jovenel Moïse, Haitili iş insanı ve siyasetçi (d. 1968)
 2021 - Carlos Reutemann, Arjantinli eski Formula 1 pilotu (d. 1942)
 2021 - Chick Vennera, Amerikalı aktör (d. 1947)

Tatiller ve özel günler

0707
07

7 Temmuz


Akif Selçuk Yöntem (13 Temmuz 1953, İstanbul), Türk oyuncu ve sunucudur.

Hayatı
13 Temmuz 1953'te Erzurum'lu bir anne ve Sakarya'lı bir babanın çocuğu olarak Eyüpsultan, İstanbul'da doğdu. Şişli Terakki Lisesinde öğrenim gördü. 1975 ve 1976 yılları arasında Ankara Devlet Konservatuvarı Tiyatro Yüksek Bölümünden mezun oldu. 1977'de Ankara Devlet Tiyatrosu'nda çalışmaya başlayan Yöntem, 1994'te İrfan Yalçın'ın Aşağıdakiler adlı oyununu, 1995'te Savaş Dinçel'in Gürültülü Patırtılı Bir Hikâye adlı oyununu yönetti. Bu oyunla "Övgüye Değer Yönetmen" ödülünü aldı. 1997-1998 tiyatro sezonunda Haldun Taner'in Ay Işığında Şamata adlı oyununu yönetti. 1986-1987 tiyatro sezonunda Dört Mevsim adlı oyunla "Övgüye Değer Erkek Oyuncu" ödülünü, 1988-1989 tiyatro sezonunda Peynirli Yumurta adlı oyunla "En İyi Erkek Oyuncu" ödülünü, 1990 -1991 tiyatro sezonunda ise Deli Dumruldaki rolü ile "Ulvi Uraz En İyi Erkek Oyuncu" ödülünü aldı. Sahne oyunlarının yanı sıra TRT İstanbul Radyosu'nun hazırladığı radyo oyunlarında da rol aldı.

Televizyon ve sinema için film çalışmaları yaptı, C Blok adlı filmle "En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu" ödülünü alan Yöntem, Deli Yürek adlı dizi ve sinema filmindeki Bozo tiplemesinden sonra, 2003-2004 yılları arasında Kurtlar Vadisi adlı dizide Aslan Akbey karakterini canlandırdı.

2008 yılında Kanal D'de yayınlanmaya başlayan ve 2010 yılında sona eren Aşk-ı Memnu dizisinde başrollerdeki karakterlerden biri olan Adnan Ziyagil'i canlandırdı. 400'ü aşkın bölüm sunduğu Büyük Risk adlı bilgi yarışması Star TV'de başlamış ve Show TV'de devam etmiştir. 2013-2014 yılları arasında atv'de yayınlanan Bugünün Saraylısı adlı dizide Ata Katipoğlu'nu oynadı.

Kim Milyoner Olmak İster? yarışma programının sunucusu Kenan Işık'ın 2014 yılında beyin kanaması geçirmiş olması ve programı sunamayacak olması sebebiyle Kim Milyoner Olmak İster?in 4. sezonunun sunucusu olarak kararlaştırıldı ve Şubat 2017'ye kadar bu yarışmayı sundu. Daha sonra, 2017-2018 yılları arasında FOX'ta yayımlanan Milyonluk Resim adlı yarışmayı sundu.

Ödülleri

 1987: "Dört Mevsim" Ankara Sanat Kurumu, Övgüye Değer Erkek Oyuncu Ödülü
 1989: "Peynirli Yumurta" Ankara Sanat Kurumu, En İyi Erkek Oyuncu Ödülü
 1991: "Deli Dumrul" Ulvi Uraz, En İyi Erkek Oyuncu Ödülü
 1994: "Yaz Yağmuru" Sinema Yazarları Derneği, En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu
 1995: "Gürültülü Patırtılı Bir Hikâye", Ankara Sanat Kurumu, Övgüye Değer Yönetmen Ödülü
 1997: "Ben Feuerbach", Uluslararası Lions Birliği Ödülü
 1997: "C Blok" SİYAD, En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu Ödülü
 2004: "Fernando Krapp Bana Mektup Yazmış", Yılın En İyi Erkek Oyuncusu
 2006: "Gece Mevsimi", 10. Afife Tiyatro Ödülleri, En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu Ödülü
 2006: "Gece Mevsimi", Yılın En İyi Erkek Oyuncusu Ödülü
 2009: "Devrim Arabaları" 14. Sadri Alışık Tiyatro ve Sinema Oyuncu Ödülleri, En İyi Erkek Oyuncu
 2010: "Aşk-ı Memnu" 1. İsmail Cem Televizyon Ödülleri, En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu
 2011: Cüneyt Gökçer, Yılın En iyi Erkek Oyuncusu Ödülü
 2014: "Büyük Risk" Magazin Gazeteciler Derneği, En İyi Erkek Sunucu Ödülü
 2014: "Büyük Risk" Altın Kelebek, En İyi Yarışma Programı Sunucusu
 2020: 20. Uluslararası Frankfurt Türk Film Festivali, Onur Ödülü

Tiyatro oyunları

Rol aldığı tiyatro oyunları
 1972: Yanlışlıklar Komedyası : William Shakespeare - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1973: İstanbul Efendisi : Musahipzade Celal - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1977: Topuz (oyun) : Hidayet Sayın - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1978: Othello : William Shakespeare - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1979: Bir Umut İçin (Montserrat) : Emmanuel Robles - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1979: Çavuş Musgrave'ın Davası : John Arden - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1980: Kurban (oyun) : Güngör Dilmen - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1981: Yaban Ördeği : Henrik İbsen - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1982: Üç Kız Kardeş : Anton Çehov - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1982: Yine Başladılar Şarkılarına : Max Firsch - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1983: Ak Tanrılar : Güngör Dilmen - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1985: Hırçın Kız : William Shakespeare - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1986: Dört Mevsim : Arnold Wesker - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1986: Keşanlı Ali Destanı : Haldun Taner - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1987: Ay Işığında Şamata : Haldun Taner - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1988: Peynirli Yumurta : Ferenc Karinthy - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1989: Sevgili Palyaço : George Bernard Shav\Patric Compell - Jerome Kilty  - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1990: Beğendiğiniz Gibi : William Shakespeare - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1990: Deli Dumrul : Güngör Dilmen - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1995: Ben Feuerbach : Tankred Dorst - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1999: Karşı Penceredeki Kadın : Yavuz Özkan - Sadri Alışık Tiyatrosu
 2000: Bir Kış Öyküsü (Buzlar Çözülmeden) : Cevat Fehmi Başkut
 2001: Dolunay Katili : Sadri Alışık Tiyatrosu
 2003: Fernando Krapp Bana Mektup Yazmış : Tankred Dorst - Aksanat Prodüksion Tiyatrosu
 2006: Gece Mevsimi : Rebecca Linkievicz - Kent Oyuncuları
 2007: Koca Bir Aşk Çığlığı : Josane Balasko - Aysa Prodüksiyon Tiyatrosu
 2010: Vanya Dayı : Anton Çehov - Tiyatro Pera
 2020: Amadeus : Antonio Salieri - Çolpan İlhan & Sadri Alışık Tiyatrosu ve Piu Entertainment

Yönettiği bazı oyunlar
 1993: Aşağıdakiler : İrfan Yalçın - İstanbul Devlet Tiyatrosu
 1995: Gürültülü Patırtılı Bir Hikâye : Savaş Dinçel - Ankara Devlet Tiyatrosu
 1997: Ay Işığında Şamata : Haldun Taner - İstanbul Devlet Tiyatrosu
 1999: Keşanlı Ali Destanı : Haldun Taner - Konya Devlet Tiyatrosu

Filmografisi

Kaynakça

Dış bağlantılar

 TSA´de Selçuk Yöntem

Kim Milyoner Olmak İster?
1953 doğumlular
Eyüpsultan doğumlular
Türk erkek sinema oyuncuları
Türk erkek dizi oyuncuları
Türk erkek tiyatro oyuncuları
Yaşayan insanlar
Türk televizyon sunucuları

Selçuk Yöntem


São Julião Portekiz'de Valença belediyesine bağlı olan, 5,49 km² yüzölçümüne sahip, 410 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Valença

São Julião (Valença)


Trikloreddikesyre (TCA, TCAA; tillige kendt som triklorethansyre) er et derivat af eddikesyre, i hvilket de tre brintatomer på methylgruppen alle er blevet substitueret med kloratomer. Under standardbetingelser fremtræder trikloreddikesyre som en farveløs, flygtig væske med en skarp, stikkende lugt. På grund af kloratomernes elektrontiltrækkende virkning er trikloreddikesyre en væsentligt stærkere syre end eddikesyre, og da det tillige let trænger ind i huden ved kontakt, bør det håndteres meget forsigtigt.

Salte af trikloreddikesyre kaldes trikloracetater.

Referencer

Carboxylsyrer
Organiske klorforbindelser

Trikloreddikesyre


John Bufton (* 31. August 1962 in Llanidloes, Wales) ist ein ehemaliger britischer Politiker der UK Independence Party (UKIP).

Leben
Bufton besuchte die Elan Village Primary School und die Llandrindod Wells High School. Anschließend war er zunächst im Transportgeschäft seiner Familie tätig, später orientierte er sich beruflich in Richtung des Sozial- und Gesundheitssektors um und arbeitete sich so bis zum Leiter eines Altersheimes empor.

Politik
1987 wurde Bufton in den Gemeinderat von Rhayader, 1996 in den Bezirksrat von Powys gewählt. Bei der EU-Wahl 2009 gelang Bufton für Wales der Einzug ins Europäische Parlament. Hier war Mitglied im Ausschuss für regionale Entwicklung und Stellvertreter im Ausschuss für Landwirtschaft und ländliche Entwicklung. Zur EU-Wahl 2014 verzichtete Bufton aus gesundheitlichen Gründen auf eine erneute Kandidatur. Zum neuen Spitzenkandidaten bestimmte die Partei Buftons Assistenten Nathan Gill.

Weblinks

  (englisch)
  (englisch)

Einzelnachweise

Mitglied des Europäischen Parlaments für das Vereinigte Königreich
UKIP-Mitglied
Politiker (Wales)
Politiker (21. Jahrhundert)
Waliser
Brite
Geboren 1962
Mann

John Bufton


تحت الرماد هي لعبة فيديو سورية، وهي لعبة عربية سورية ثلاثية الأبعاد استخدم في انجازها أحدث التقنيات، صمم اللعبة مجموعة من الشباب السوريين ودار الفكر في دمشق.

بدايات
بدأ العمل في إنجاز هذه اللعبة عام 2000 م في دمشق ووضعت في محركات التشغيل عام 2001 م وتم تخديمها بشكل جيد ولها موقع خاص على الشبكة العالمية، وتتحدث اللعبة عن الصراع العربي الإسرائيلي وهناك معسكرات للمهاجمين ومستوطنات وقرى ومراحل مختلفة في فلسطين وجنوب لبنان وتبين اللعبة مراحل مختلفة وتتحدث عن انتفاضة الحجارة وتوضح الفرق بين العنف والدفاع عن النفس.

استخدم في تصميم وإنجاز لعبة تحت الرماد تقنيات عالية وثلاثية ألأبعاد في كافة أجزاء ومراحل اللعبة مؤثرات وأصوات والأمكنة والأبعاد والتضاريس والشخصيات المختلفة ويتضح في اللعبة التقنية في تجسيد الحركات والتعبير كأفضل مايكون، وقد تعرض الموقع المحرك للعبة للتخريب أكثر من مرة من جهات يرجح أن تكون إسرائيلية وحددت الجهة الرابطة والمخدمة للمخربين وأعيدت للعمل والتحميل خلال ساعات بعد إضافة تعديلات وحماية اللعبة بتقنيات أكبر، وشاركت اللعبة في عدة معارض في سوريا وفي عدد من الدول، نشرت اللعبة وحملت عبر آلاف المستخدمين في الدول العربية والعالم.
اللعبة من تصميم وإخراج رضوان قاسمية.

مراحل تطور العمل في لعبة تحت الرماد

 12 / 7 / 2000 دمشق، سوريا - بداية العمل في مشروع اللعبة الإلكترونية.
 23 / 4 / 2001 عرض فكرة لعبة تحت الرماد للجمهور في يوم الكتاب العالمي.
 24 / 4 / 2001 عرضت بشكل كامل في معرض الشام 2001 - دمشق.
 08 / 5 / 2001 إضافة مرحلة جديدة للعبة (مرحلة الحرم القدسي)
 16 / 5 / 2001 تقنيات جديدة في السيناريو النهائي للعبة
 22 / 6 / 2001 عملية التشفير وحل مشاكل التشفير وفك التشفير للمراحل
 01 / 7 / 2001 إصدار أول نسخة ديمو - المرحلة الرابعة من اللعبة.
 15 / 7 / 2001 إنزال مرحلة جديدة للعبة (السجن)
 19 / 7 / 2001 تصميم شخصيات جديدة
 28 / 7 / 2001 تحميل مرحلة جديدة (مرحلة جنوب لبنان من اللعبة)
 29 / 7 / 2001 ربط أول فيلم ثلاثي الأبعاد وربط المراحل بتقنية عالية جدا.
 04 / 8 / 2001 تعرض الموقع لهجوم وتوقف لمدة 25 ساعة وأعيد كما كان
 17 / 8 / 2001 تعرض موقع اللعبة لعملية اختراق.
 19 / 8 / 2001 إعادة العمل وانطلاق الموقع
 23 / 8 / 2001 إضافة تعديلات للموقع وتحميل تقنيات عالية.
 29 / 8 / 2001 رسائل كثيرة للموقع إشادة وإعجاب باللعبة وانتشار بشكل كبير.

انظر أيضًا
 تحت الحصار
 قريش (لعبة فيديو)
 قائمة أسماء ألعاب الفيديو العربية

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للعبة تحت الرماد

ألعاب إعلانية
ألعاب تصويب منظور الشخص الأول
ألعاب فيديو 2001
ألعاب فيديو تقع أحداثها في فلسطين
ألعاب فيديو دعائية
ألعاب فيديو عربية
ألعاب فيديو مطورة في سوريا
ألعاب ويندوز
ألعاب ويندوز الحصرية
صناعات سوريا
وسائل إعلام عن الصراع العربي الإسرائيلي

تحت الرماد


Hrvatsko društvo pisaca (HDP) je strukovna organizacija pisaca utemeljena 2002. Promiče književnost, književno stvaralaštvo, položaj pisaca u društvu i hrvatsku književnost u svijetu. Organizacija je nevladina i nepolitička. U 2017. je imala 301 člana.

Organizacija
Hrvatsko društvo pisaca ima središnjicu u Zagrebu i ogranke u Istri, Rijeci, Slavoniji i Dalmaciji. Članstvo čini tristo domaćih prozaika, pjesnika, dramatičara, kritičara, teoretičara književnosti i esejista. Mnogi su nagrađivani u zemlji i svijetu i prevedeni na mnoge strane jezike. HDP zastupaju predsjednik i glavna tajnica. Tijela upravljanja su Skupština, Upravni odbor i Predsjedništvo. Predsjedništvo čine predsjednik, potpredsjednici i glavni tajnik/tajnica Društva. Organizacija je nevladina i nepolitičkog karaktera, a godišnje joj pristupi oko 15 novih članova. Od 2011. do kraja siječnja 2018. predsjednik je Nikola Petković. Od ožujka 2018. predsjednik HDP-a je Zoran Ferić.

Djelatnost
Priređuje više književnih festivala međunarodnog karaktera, i vodi međunarodne razmjene pisaca. Organizira tribine, simpozije, okrugle stolove, radionice prevođenja poezije i dr. U 2011. uspostavlja suradnju s rezidencijalnom kućom za pisce Kamov u Rijeci, na programu razmjene pisaca. Razvilo je nakladničku djelatnost. Izdaje više književnih časopisa. Utemeljilo je Biblioteku Poezija te izdalo niz proznih i esejističkih knjiga. Svake godine u okviru međunarodnih razmjena objavljuje male dvojezične knjige (chapbooks) kojima se strani pisci predstavljaju hrvatskim čitateljima. Surađuje s časopisom Sarajevske sveske.

Radi na poboljšanju profesionalnog i materijalnog položaja pisaca, i njihovog ugleda u društvu. Sudjeluje u izradi zakona i propisa koji se tiču statusa pisaca te produkcije književnih i inih tekstova. Društvo se 2012. izborilo za uvrštenje zvanja spisatelja među akademska zvanja. Od 2013. s Ministarstvom kulture organizira predstavljanje hrvatskih pisaca i književnosti na Londonskom sajmu knjiga. Od 2016. skrbi o autorskim pravima na djela pisca Jože Horvata (s izuzetkom autorskih prava na djela "Besa" i "Svjedok prolaznosti").

Festivali
Književna karika (Literature Link) – međunarodni književni festival s naglaskom na uspostavljanje veza između domaćih pisaca i stranih izdavača
Festival europske kratke priče – promovira formu kratke priče i ugošćuje ugledne europske pisce koji ih pišu
Stih u regiji – pjesnički festival koji okuplja pjesnike iz Hrvatske, Slovenije, Bosne i Hercegovine, Srbije, Crne Gore, Makedonije i s Kosova.

Časopisi
Europski glasnik – jedan od najopsežnijih časopisa za književnost u Hrvatskoj
Tvrđa (časopis) – objavljuje esejistiku te književno-znanstvene i filozofske tekstove hrvatskih i stranih autora
Književna republika (HDP)
Poezija (časopis) – jedini hrvatski časopis koji se bavi isključivo poezijom, cijenjen i izvan Hrvatske
Relations (časopis) – objavljuje prijevode hrvatskih pisaca na engleski, njemački, francuski i druge jezike

Književne nagrade
Nagrada Janko Polić Kamov, godišnja nagrada za najbolje književno djelo napisano na hrvatskom jeziku. Glavni kriterij je književna izvrnost, a žiri vrednuje i inovativnost u pogledu teme, stila i jezika.

Izvori

 Hrvatske udruge
Hrvatska književnost

Hrvatsko društvo pisaca


A Marinha dos Estados Unidos teve três navios chamados USS Illinois:

 : um couraçado pré-dreadnought da Classe Illinois que serviu de 1901 a 1920; depois renomeado para Prairie State.
 : um couraçado da Classe Iowa cancelado incompleto em 1945.
 : um submarino de ataque da Classe Virginia em serviço desde 2016.

USS Illinois


Die Liste der Deutschordenskomture auf Schloss Horneck führt die bekannten Hauskomture des Deutschen Ordens auf Schloss Horneck in Gundelsheim auf. Die alte Burg Horneck war von 1438 bis zur Zerstörung im Bauernkrieg 1525 Residenz der Deutschmeister. Nach 1525 wurde die Deutschmeister-Residenz zwar nach Mergentheim verlegt, der Sitz in Gundelsheim wurde dennoch in seiner heutigen Form wiederaufgebaut und als Kommende weitergeführt.

Beginnend mit Philipp Benedikt Forstmeister zu Gelnhausen 1682 waren die Hauskomture auf Hornberg auch gleichzeitig Oberamtmänner der Herrschaft Scheuerberg.

Liste der Komture auf Horneck

Literatur
 Beschreibung des Oberamts Neckarsulm, Stuttgart 1881, S. 392/393 (Digitalisat bei https://digi.ub.uni-heidelberg.de)
 Quellen und Studien zur Geschichte des Deutschen Ordens. Band 23, 1985, S. 472–473.

Deutschordenskomture Auf Schloss Horneck
!Komture Auf Schloss Horneck
Gundelsheim (Württemberg)


Saint Kitts og Nevis deltog ved Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro som blev arrangeret i perioden 5. august til 21. august 2016.

Medaljer

Referencer

Lande ved sommer-OL 2016
2016

Saint Kitts og Nevis ved sommer-OL 2016


L'église de Cour de Tous-les-Saints () est une ancienne église catholique située dans la Résidence royale de Munich, sur sa bordure orientale ; au nord se trouve le Kabinettsgarten. Après de graves dommages pendant la Seconde Guerre mondiale et une restauration qui a duré des décennies, elle est maintenant utilisée comme salle de concert et de conférences. Elle a été construite dans le style néo-roman voûté, ce qui en fait la première église néo-byzantine construite en Europe.

Histoire

L'Allerheiligen-Hofkirche, construite de 1826 à 1837, a été la première église à être construite en Bavière depuis la sécularisation en 1803. Lors de sa visite à la chapelle palatine de Palerme en 1823, le prince héritier  fut tellement impressionné par la décoration de l'intérieur qu'il souhaita une église similaire pour la Résidence de Munich. Sur la base de cette exigence, Klenze s'est inspiré de la basilique Saint-Marc de Venise pour son dessin.

L'église était accessible directement depuis la résidence du roi et de sa famille. Cependant, elle était également ouverte à la population munichoise qui utilisait l'entrée est.

L'église a été gravement endommagée pendant la Seconde Guerre mondiale. Cependant, contrairement à la Résidence détruite de la même manière, elle n'a pas été restaurée, de sorte que son état s'est finalement détérioré à un point tel que le ministère bavarois des Finances a ordonné sa démolition en 1964 malgré les protestations. Le bas-côté sud de la basilique a en fait été supprimé au profit d'une dépendance du théâtre Residenz attenant, qui à ce jour a sérieusement affecté la symétrie du bâtiment. À l'intérieur de l'église, cependant, cette perte n'est pas perceptible, car les ailes de l'église ne contenaient que des pièces latérales à la nef.

D'autres protestations ont finalement empêché la démolition de toute l'église, de sorte qu'en 1972, Hans Döllgast a été chargé de préserver le bâtiment. Il a équipé la ruine d'un toit en bois afin de la préserver en tant que mémorial de la destruction de la guerre - conformément à ses autres plans de reconstruction à Munich. Après la mort de Döllgast, cependant, les dômes ont été restaurés à la fin des années 1980 et la rénovation de la façade a commencé. En 2000, les architectes Guggenbichler et Netzer ont été chargés de convertir l'intérieur à sa forme actuelle, et cela a duré jusqu'en 2003. La préoccupation centrale des architectes était d'entreprendre les aménagements nécessaires - sanitaires, vestiaires, chauffage, systèmes de protection contre l'incendie - avec beaucoup de réticence et de marquer comme neuves les modifications apportées à la structure d'origine - par le choix des matériaux ou la nature des surfaces. Le résultat, qui montre clairement l'état des ruines de guerre, a reçu le prix de la ville de Munich pour l'entretien du paysage urbain en 2006.

Architecture
Le bâtiment de l'église aux formes néo-romanes est l'œuvre de Leo von Klenze. Elle a un plan basilical à trois nefs et un toit à deux versants. La façade d'entrée est ornée d'une rosace, le pignon possède des ornements en feuilles d'acanthe. Les corniches de la nef centrale et les bas-côtés comportent chacun deux tourelles à l'avant et à l'arrière.

Contrairement à ce que suggère la vue extérieure, l'intérieur du bâtiment est voûté de dômes - basé sur l'architecture byzantine. Les colonnes sur les côtés portent des galeries. En renonçant aux mesures de conservation après la destruction de la Seconde Guerre mondiale, la peinture colorée originale des voûtes de style nazaréen, ainsi que le revêtement en marbre des murs et du sol en marbre, ont été perdus, à l'exception de petits vestiges. Les peintures provenaient de Heinrich Maria von Hess et de son élève Joseph Schwarzmann, qui, en tant qu'ornementateur, créa le premier de ses célèbres décors ultérieurs. Aujourd'hui les murs et les voûtes ne sont pas enduits, les surfaces en briques ne sont pas traitées. Pour des raisons de solidité, les piliers ont été construits avec des couches de tuf, qui est maintenant visible sous la forme d'un motif rayé. Les endroits où les dommages causés par les briques insérées ont dû être compensés sont clairement reconnaissables comme nouveaux par les surfaces plus lisses. Cela s'applique également aux autres nouveaux luminaires en acier, en verre et en béton.

Usages
L'Allerheiligen-Hofkirche est principalement conçu comme un lieu d'événement pour des concerts classiques, des cérémonies de remise de prix, des conférences et célébrations. Elle peut accueillir 399 personnes. Occasionnellement, des cérémonies funéraires ont également lieu dans l'ancienne église de la cour des rois de Bavière. L'Administration des palais bavarois souligne expressément qu'il faut tenir compte de son utilisation antérieure en tant qu'église.

Littérature
 Gottlieb Heinrich von Schröter : Les fresques de la chapelle de Tous-les-Saints à Munich, établissement littéraire-artistique, 1836 (version numérisée).
 Nicolette Baumeister : Architecture du nouveau Munich. Culture du bâtiment à Munich 1994–2004. Verlagshaus Braun, Munich 2004 , .
 Gavriel D. Rosenfeld : Architecture et mémoire. Munich et le national-socialisme - Stratégies pour l'oubli. Dölling et Gallitz, Munich 2004 .

Liens web

 L'église Allerheiligen-Hofkirche. Administration des palais bavarois
 Lieu de l'événement Allerheiligen-Hofkirche : informations, réservations. Administration des palais bavarois
 Reconstruction de l'église de Cour de Tous-les-Saints. Guggenbichler + Netzer Architectes

Références

Église à Munich
Munich
Église fondée au XIXe siècle
Maison de Wittelsbach
Munich
Salle de concert en Allemagne
Église néo-byzantine

Église de Cour de Tous-les-Saints (Munich)


Dopuštenja datotečnog sustava određuju prava pristupa datotekama na datotečnom sustavu. Primjeri prava pristupa složenijih operacijskih sustava (poput Unixa) su:

 pravo vidjeti da datoteka postoji (onaj tko smije vidjeti sadržaj direktorija)
 pravo pokretanja datoteke (ako je datoteka izvršna)
 pravo gledanja sadržaja datoteke
 pravo mijenjanja odnosno uređivanja datoteke

Ova prava su izvedena na razini operacijskog sustava pomoću sustava od 3 bita za pojedinu razinu korisnika, tako što su definirana tri prava:
 pravo čitanja datoteke - najviši bit od tri
 pravo mijenjanja datoteke - srednji bit od tri
 pravo izvođenja datoteke - najniži bit od tri

Sve kombinacije ova tri prava mogu se predstaviti oktalnim brojevima, jer se s tri bita mogu predstaviti sve brojevi od 0 do 7. Kad bi na sustavu postojali samo vlasnici datoteka i svi ostali, ako bi se htjelo da dva korisnika imaju pristup istoj datoteci morala bi se datoteka kopirati ili bi se sustav moralo složiti tako da je moguće dodavati proizvoljne vlasnike datoteka, što nije predviđeno prvim operacijskim sustavima odnosno prvim datotečnim sustavima, nego je osmišljen puno jednostavniji mehanizam: iako se za korisnike po kreiranju računa na Unix sustavima stvaraju istoimene grupe (pa je npr. korisnik speedy odmah dodijeljen grupi speedy), moguće je stvarati i nove grupe, te je moguće da je jedan korisnik član više grupa. To se npr. rabi u tvrtkama gdje su korisnici u grupama tipa: računovodstvo, razvoj, održavanje, upravni odbor.

Tako dolazimo do tablice prava pristupa u obliku tri oktalne brojke kojima prethodi znamenka 0 kojom se u većini programskih jezika definira oktalna konstanta:

Datotečni sustavi
Unix

Dopuštenja datotečnog sustava


ජෛව ස්කන්ධ යනු නූතනයේ ජීවත් වු ජීවින්ගෙන් ව්‍යුත්පන්න වු ද්‍රව්‍යයකි. මෙයට ශාක, සතුන් හා ඔවුන්ගේ අතුරුඵල ඇතුළත් වෙයි. උදාහරණ ලෙස පොහොර, ගෙවතු අපද්‍රව්‍ය හා බෝග අවශේෂ යන සියල්ල ජෛව ස්කන්ධ ප්‍රභව වෙයි. එය පෙට්‍රෝලියම්, ගල් අඟුරු හා න්‍යෂ්ටික ඉන්ධන වැනි අනෙකුත් ස්වාභාවික සම්පත් මෙන් නොව පුනර්ජනනය කළ හැකි ශක්ති ප්‍රභවයක් වන අතර කාබන් චක්‍රය මත පදනම් වෙයි.

සත්ත්ව අපද්‍රව්‍ය විනාශ කළ නොහැකි හා වැළැක්විය නොහැකි දූෂකයක් වන අතර එය කර්මාන්ත ප්‍රමාණයේ ගොවිතැන් වල සිටිනා සතුන් මගින් මූලිකව නිෂ්පාදනය වෙයි. වොෂින්ටන් විශ්ව විද්‍යාලයේ පර්යේෂකයන් විසින් පොහොර ජෛව ස්කන්ධ බවට හැරවීමට ක්‍රමයක් සොයා ගෙන ඇත. 2008 අප්‍රේල් මාසයේ දී රූපණ තාක්ෂණයේ සහය ද සමග අතිශය දරුණු ලෙස මිශ්‍ර කිරීම තුළින් ක්ෂුද්‍ර ජීවින්ට අතිරේක ශක්තිය බවට හැරවීමට සහය දිය හැකි බව නිරීක්ෂණය විය. එමගින් ගොවීන්ට ඔවුන්ගේ අපද්‍රව්‍ය ලෙහෙසියෙන්ම කළමණාකරණයට හා ඒවා ශක්තිය බවට හැරවීමට ක්‍රමයක් ඇති විය. විශේෂයෙන්ම ජෛව ඉන්ධන නිෂ්පාදන සදහා වැවුණු කෘෂිකාර්මික නිෂ්පාදන ද ඇත. ඒවාට මූලිකවම එක්සත් ජනපදයේ ඉරිඟු, ස්විච්ග්‍රාස් හා සෝයා බෝංචි ; යුරෝපයේ රේප්සීඩ්, තිරිඟු හා බීට් ; බ්‍රසීලයේ ; ගිනිකොණ දිග ආසියාවේ පාම් තෙල් හා මිස්කැන්තස් ; චීනයේ බඩ ඉරිඟු හා මඤ්ඤෝක්කා හා ඉන්දියාවේ ජැත්‍රෝපා ඇතුළත් වෙයි. කංසා ද ජෛව ඉන්ධනයක් ලෙස කටයුතු කරන බවට තහවුරු වී ඇත. කර්මාන්ත, කෘෂිකර්මය, වනාන්තර හා ගෘහස්ථ කටයුතු වල ජෛව ජීර්ණය විය හැකි අපද්‍රව්‍ය ජෛව ඉන්ධන නිෂ්පාදනය සදහා යොදා ගත හැකිවෙයි. එය ජීව වායු නිපදවීම සදහා නිර්වායු ජීර්ණය භාවිතයෙන් හෝ දියුණු පරම්පරාවේ ජෛව ඉන්ධන භාවිතයෙන් සිදු කළ හැක. උදාහරණ වලට පිදුරු, ලී, පොහොර, සහල් පොතු, මළ ද්‍රව්‍ය හා ආහාර අපද්‍රව්‍ය ඇතුළත් වෙයි. එමනිසා ජෛව ස්කන්ධ ඉන්ධන භාවිතය අපද්‍රව්‍ය කළමනාකරණ භාවිතයට මෙන්ම ඉන්ධන සුරක්ෂිත බවට හා දේශ ගුණික වෙනස්වීම් වැළැක්වීමට සහය ලබාදෙයි. එනමුත් වෙන්වෙන් ගත් කළ‍මෙම ප්‍රශ්න සදහා ඒවා විස්තර සහිත විසදුමක් නොවේ.

ජෛව ස්කන්ධ


Henric Trenk (de asemenea cunoscut sub numele de Henri sau Heinrich Trenk; ) a fost un pictor și fotograf român născut în Elveția, cunoscut pentru peisajele sale romantice și asocierea lui cu scriitorul și arheologul Alexandru Odobescu.

A fost remarcat de Alexandru Odobescu pentru precizia topografică a schițelor sale. Odobescu căuta un însoțitor pe timpul călătoriilor sale de studiu, care să-i realizeze aspectul vestigiilor istorice și a monumentelor întâlnite. Astfel, Alexandru Odobescu l-a ales colaborator pe Henric Trenk în momentul în care Consiliul de Miniștri al Principatelor Unite a hotărât în data de 29 ianuarie 1860 măsurile pentru conservarea monumentelor. Lui Odobescu i-a revenit sarcina de a le identifica pe întinsul județelor Mehedinți, Vâlcea, Gorj, Dolj și Argeș. Ca urmare, în perioada anilor 1860 - 1861, l-a luat pe Trenk cu penița de tuș, creionul, acuarelele, guașele și mai ales laviul său și a pornit la drum. Trenk a realizat pe hârtie cu o siguranță demnă de un aparat fotografic, aspectul edificiilor vizitate împreună cu toate detaliile pe care Odobescu le dorea imortalizate. Trenk a înțeles rostul unei munci științifice. Așa cum a spus Ion Frunzetti, desenul său s-a transfigurat într-un document autentic. Ruinele cetăților istorice, odăjdiile vechi, mănăstirile, mormintele și pietrele funerare, icoanele, pridvoarele, fântânile, legăturile de evanghelii sau chiar facsimilul unei pagini, au fost consemnate de mâna impersonală a desenatorului. În opinia lui Frunzetti, pare că Trenk era absorbit cu totul în munca de imagist-arhivar și că a uitat cu desăvârșire că există ca persoană. El a simțit și a văzut absolut tot ceea ce nu făcea de fapt obiectul studiilor arheologice ale lui Odobescu.

Henric Trenk a fost un pictor care a contribuit prin opera sa la mișcarea împotriva academismului din România în perioada anilor 1864 - 1873.  Tablourile lui Trenk păstrează și în tehnica de execuție felul de a picta al peisagiștilor germani, elvețieni și tirolezi în special. Căutând să creeze o compoziție de factură clasicistă, artistul a căutat măreția covârșitoare a naturii, sublimul și mirificul ei. Pictorul elvețian a fost unul dintre artiștii care au contribuit la introducerea peisajului ca tematică autonomă în pictura românească. Trenk a fost un precursor al transformării pe care o va realiza geniul lui Nicolae Grigorescu. Prin modul de a imagina reprezentarea naturii, Trenk a rămas pentru o lungă perioadă de timp, un clasic ce a căutat o viziune maiestuoasă supraordonată față de om și în același timp independentă față de acesta. Din comentariile lui Ion Frunzetti reiese că artistul a alunecat uneori și spre o concepție romantică a peisajului.

A participat la mai multe Expoziții ale artiștilor în viață și ale Societății Amicilor Bellelor Arte din 1874. Critica de artă a considerat că data la care s-a stins moda și interesul pentru opera lui Henric Trenk a fost matematic fixată - momentul 1873 al ascensiunii lui Nicolae Grigorescu.

Biografie
Henric Trenk a fost un pictor de origine elvețiană, el fiind născut la Zug în anul 1820. A studiat la Academia de Arte Frumoase din Düsseldorf, în Regatul Prusiei, provincia Rin. După terminarea studiilor de la academie, și-a petrecut o parte din tinerețe în Austro-Ungaria. El a ajuns pentru prima dată în Transilvania în jurul anului 1846 după Vasile Drăguț, iar după Ion Frunzetti acesta a ajuns în preajma revoluției din anul 1848. Ultima opinie a fost susținută cu existența unui portret semnat și datat de Trenk la Sibiu cu anul 1847.

S-a mutat la Țara Românească în anul 1851, unde a rămas până la moartea sa Mai târziu în viață, Trenk a primit cetățenia română.

El a venit pentru ca să se asocieze cu Alexandru Odobescu, și a fost numit de către acesta din urmă ilustrator oficial al revistei tipărite de Comisia de Monumente Istorice. Trenk a călătorit de-a lungul timpului prin Muntenia și Oltenia, creând un număr mare de picturi în ulei cu scene rurale, relicve istorice, și scene naturale—inclusiv mai multe reprezentări ale Oltului, în apropiere de Mănăstirea Cozia. Pentru un timp, a predat desenul la București, și i-a avut printre elevii săi pe pictorul român Ion Andreescu.

După afirmațiile lui Emil Sigerus, Henric Trenk a fost profesor de desen la o Școală de fete din Sibiu. Veniturile și le rotunjea cum putea, deoarece nici pictura nu avea o piață prea rentabilă în Ardeal. Ca și în Principatele Române, genul cel mai căutat era portretul de familie. Așa a ajuns el să picteze pe membrii familiei Sigerus, pe viitorii senatori sibieni "Magistrats Obernotär" - Karl Sigerus (1812-1868), sau pe Iulius Sigerus. În portretul celui din urmă apare un adolescent în pantaloni galbeni cu dungi galbene, într-o haină albastru închis, totul fiind compus cu aerul vienez al epocii. Acest stil s-ar explica în cazul în care artistul a trecut prin Viena înainte de stabilirea sa la Sibiu și chiar dacă s-ar face abstracție de o astfel de ipoteză, o influență a portretului ce caracterizează stilul Biedermeier poate fi explicată și prin faptul că orașele ardelenești erau de fapt niște sucursale ale Imperiului Austro-Ungar.

Pe lângă cele două portrete amintite, mai există la Sibiu încă unul de mici dimensiuni care-l are ca protagonist pe Karl Schelker figurat cu o haină brună cenușie și o vestă cenușie datată în anul 1856.  După părere proprietarului lucrării - d-rul J. Bieltz, acest lucru arată că Trenk s-ar mai fi întors la Sibiu după stabilirea sa definitivă la București.  Ion Frunzetti a emis o teorie prin care a concluzionat că Henric Trenk nu-și recruta clientela din rândul funcționarilor de rang înalt așa cum era familia Sigerius.  Astfel, artistul a executat lucrări la comandă, probabil ieftine în opinia lui Frunzetti, folosind materiale la un preț scăzut, așa cum era cartonul pe care l-a pictat pe Schelker, cu dimensiuni reduse.  Concluzia, ținând cont de faptul că fotografia nu pătrunsese încă în Ardeal, a fost că Trenk a îndeplinit funcția fotografilor.  Desigur că făcea în special și peisaje pentru plăcerea lui, așa cum este Peisajul stâncos din colecția d-rului Bielz. În acest peisaj ținut în tonuri de galben se pot vedea calitățile cele mai relevante ale lui Trenk.

La Muzeul Brukenthal din Sibiu în Secția de Arheologie, se păstrează un document în care se poate vedea cum arăta orașul la mijlocul secolului al XIX-lea. Acesta este o pictură nesemnată sau datată, dar certificată în anul 1885 ca fiind executată în 1846. Lucrarea este atribuită lui Henric Trenk și ilustrează o imagine din Oberstadt. Ea nu este lipsită de anume calități, însă fiind foarte rece, cu tonuri locale neanalizate optic, ea pare mai degrabă opera unui arhitect decât a unui pictor. Argumentele se identifică vizual prin desenul de tip liniar dus până la geometrie. Se vede cu plenitudine absența artistului din lucrare, ea putând fi cu ușurință catalogată ca un rezultat al unui meșteșugar corect. Unul din motivele pentru care i s-a atribuit lucrarea este că, în anul 1851, având venituri insuficiente, pictorul a acceptat să facă pentru un negustor sibian o firmă în care a înfățișat un țăran de la munte. Dacă Trenk a fost nevoit să accepte o asemenea comandă, este simplu de înțeles că i-a fost ușor să părăsească Sibiul pentru București.

Ajuns la București, este probabil ca acesta să fi făcut și portrete, dar nu au rămas contemporaneității nici unul. Cu siguranță se știe, a spus Ion Frunzetti, că artistul s-a impus mai mult ca desenator decât ca pictor. A fost remarcat de Alexandru Odobescu pentru precizia topografică a schițelor sale. Odobescu căuta un însoțitor pe timpul călătoriilor sale de studiu, care să-i realizeze aspectul vestigiilor istorice și a monumentelor întâlnite. Astfel, Alexandru Odobescu l-a ales colaborator pe Henric Trenk în momentul în care Consiliul de Miniștri al Principatelor Unite a hotărât în data de 29 ianuarie 1860 măsurile pentru conservarea monumentelor. Lui Odobescu i-a revenit sarcina de a le identifica pe întinsul județelor Mehedinți, Vâlcea, Gorj, Dolj și Argeș. Ca urmare, în perioada anilor 1860 - 1861, l-a luat pe Trenk cu penița de tuș, creionul, acuarelele, guașele și mai ales laviul său și a pornit la drum. Trenk a realizat pe hârtie cu o siguranță demnă de un aparat fotografic, aspectul edificiilor vizitate împreună cu toate detaliile pe care Odobescu le dorea imortalizate.

Colaborarea dintre Alexandru Odobescu și Henric Trenk a apărut în presa acelor timpuri în mai multe periodice. Era pentru prima oară când se întâmpla o asemena acțiune în România. Gheorghe Tattarescu s-a oferit voluntar simultan cu Trenk pentru o asemenea misiune, dar nu a însoțit de fapt pe niciunul dintre cei patru oameni de cultură desemnați de către minister. Tattarescu a pornit singur în urma lui Alexandru Pelimon, dar cel mai adesea acolo unde căuta comenzi pentru zugrăvirea bisericilor.

Prin diferență cu Tattarescu, Trenk a înțeles rostul unei munci științifice. Așa cum a spus Ion Frunzetti, desenul său s-a transfigurat într-un document autentic. Ruinele cetăților istorice, odăjdiile vechi, mănăstirile, mormintele și pietrele funerare, icoanele, pridvoarele, fântânile, legăturile de evanghelii sau chiar facsimilul unei pagini, au fost consemnate de mâna impersonală a desenatorului. În opinia lui Frunzetti, pare că Trenk era absorbit cu totul în munca de imagist-arhivar și că a uitat cu desăvârșire că există ca persoană. El a simțit și a văzut absolut tot ceea ce nu făcea de fapt obiectul studiilor arheologice ale lui Odobescu.

Sporadic, artistul în lucrările sale îi mai scapă câte-o observație cu privire la priveliștea profană a locurilor vizitate. Edificator în acest sens, dintr-o mulțime de desene apare la numărul 67 mențiunea - "Ocnă sistematică din districtul Vâlcea", ceea ce se traduce într-o viziune a muncii subterane de tip dantesc în clarobscur. Despre peisajul nr. 56, mențiunea - "Pod și cascadă pe apa Bistriței, în dosul Mănăstirii", se poate spune că l-a atras. Majoritatea desenelor lui Trenk au fost expuse la Expoziția artiștilor în viață din anul 1865 și la Expoziția Societății Amicilor Bellelor Arte din anul 1873 din sala Herdan. Încă din acei ani unele dintre ele au fost reproduse.

La expoziția din anul 1873 vedetele erau picturile lui Nicolae Grigorescu printre care se numărau peisajele lui atât de trecute prin filtrul său personal, fiind atât de grăitoare și de calde. Natura relevată prin artă, a inundat pur și simplu simezele expoziției din acel an. Cum gustul publicului s-a mai educat pe parcursul a trei ani de când Grigorescu s-a anunțat a fi un nume în pictura românească, prin participarea sa la Expoziția artiștilor în viață din anul 1870, pictorii care au continuat să-și exercite vechile tematici și stiluri în anul 1873, nu au mai avut succes. Henric Trenk a trebuit să asiste la momentul capital din istoria picturii din România. Și el a fost unul dintre artiștii care au pregătit acest moment de erupție a peisajului însă, cu toate acestea fenomenul în sine nu i se clarificase în propria conștiință.

La Expoziția din anul 1865, Henric a participat cu două peisaje, așa cum apare de altfel în Catalogul manifestării, intitulate "Muntele Negoiu din Carpați" și "Malurile lacului Căldărușani". Pictura acestuia nu a trecut neobservată, în timp ce presa a lăudat fidelitatea desenelor pe care le-a făcut însoțindu-l pe Alexandru Odobescu, fără să treacă cu vederea neajunsurile cu privire la tehnica de execuție. Cronicarii au remarcat că:
"... Dr. Trenk, peisagist a figurat o vedută din România... Stilul e frumos, efectele atmosferice ar fi pline de dulceață și poezie; Dl. Trenk are însă coloritul greu; tabelele sale fac efectul d-a te doborî la pămînt. E păcat că atîta gust, imaginație, că atîtea calități de perspectivă ajung prin defectul s-a empâter (sic I) a nu dobîndi succesul ce merită".
În periodicul "La Voix de la Roumanie" i s-au adus critici similare. Făcând referire la cele două peisaje, Ange Pechméja redactor la rubrica de artă plastică a spus că "...Dl. Trenk excelează în a trata stîncile, terenul. Frunzișul arborilor săi este mult mai puțin satisfăcător. Cît despre figuri, din fericire destul de rare, avem regretul dar și franchețea de a adăuga că ele sînt sub orice critică, peisajul neputînd decît să cîștige dacă devine complet solidar, noi îl sfătuim foarte merios pe artist să-și depopuleze priveliștile".

În analiza sa, Ion Frunzetti a socotit că spusele lui Ange Pechméja au totuși un sâmbure de adevăr care se traduce și printr-o ironie. Figurile înfățișate de acest peisagist sunt adeseori greoaie și toți criticii din acele timpuri i-au imputat o "oarecare greutate și lipsă absolută a transparenței". În mențiunile istoricului de artă, Trenk a fost un pictor care avea fără îndoială un spirit necontestat al observării unei priveliști din natură. Chiar nașterea lui în Elveția, cea cu peisaje naturale peste măsură de frumoase, a lăsat în amintirea sa impresii încă din copilărie. De aceea, Frunzetti a opinat că artistul nu a făcut întâmplător peisaje din Munții Carpați în care a regăsit ecourile măreției Alpilor natali. De asemenea criticul a considerat că tablourile lui Trenk păstrează și în tehnica de execuție felul de a picta al peisagiștilor germani, elvețieni și tirolezi în special. Căutând să creeze o compoziție de factură clasicistă, artistul a căutat măreția covârșitoare a naturii, sublimul și mirificul ei.

Peisajul de tip clasicist, deși este supraordonat omului, nu este un decor cotidian al acțiunii umane, ci este un spațiu sacru în care se desfășoară ceremonia unei contemplații estetice. Viziunea clasicilor este una în care subordonarea omului față de peisaj este o trăsătură tipică. O dată cu apariția romantismului, peisajul a devenit o stare de suflet. Romantismul a avut rolul de a umaniza peisajul prin proiectarea de sentimente umane peste natural și atribuirea cadrelor naturii de simțire și voință. Ulterior, viziunea realistă a venit cu un nou concept al peisajului prin influența pe care peisagiștii olandezi au adus-o. Realismul s-a constituit ca o expresie a claselor sănătoase, în ascensiune, care a conceput reprezentarea peisajului ca pe un decor obișnuit al muncii și vieții omului. El era de fapt un cadru simplu și firesc al existenței cotidiene.

Punerea în același plan a peisajului cu omul, la același nivel, a fost de fapt progresul pe care realismul l-a adus în pictura secolului al XIX-lea. Henric Trenk a fost unul dintre artiștii care au contribuit la introducerea peisajului ca tematică autonomă în pictura românească. El s-a poziționat pe o atitudine de frondă împotriva academismului pe care l-au instaurat în artele plastice din România - Emanoil Panaiteanu-Bardasare și Gheorghe Tattarescu. Trenk a fost un precursor al transformării pe care o va realiza geniul lui Nicolae Grigorescu. Prin modul de a imagina reprezentarea naturii, Trenk a rămas pentru o lungă perioadă de timp, un clasic ce a căutat o viziune maiestuoasă supraordonată față de om și în același timp independentă față de acesta. Din comentariile lui Ion Frunzetti reiese că artistul a alunecat uneori și spre o concepție romantică a peisajului. Această opinie a fost argumentată cu comentariile critice ale lui Ange Pechméja exprimate cu ocazia Expoziției artiștilor în viață din anul 1865: "Ceea ce ne place mai mult, este un clar de lună pe țărmurile unei insule împădurite unde cîteva căsuțe își pâlpâie luminile: efect foarte larg, foarte just, plăcut din toate punctele de vedere". Comentariile lui Pechméja ar fi fost făcute față de miniaturile în ulei care se află astăzi la Muzeul Național de Artă al României.

La Expoziția artiștilor în viață din anul 1868, Henric Trenk a expus o lucrare asemănătoare cu Muntele Negoiu din Carpați intitulată Oltul al Cârlige, datată tot în anul 1868. Pictura înfățișează un peisaj de factură clasică ca și cel în care apare Mănăstirea Cozia. Peisajul este luminat de un soare aflat la asfințit ce aruncă pe malul din fund al Oltului reflexe roșiatice. Perspectiva aeriană este destul de reușită, ecourile alpine apar în splendoarea lor, totul fiind îmbinat de precizia arheologică a călătorului ce l-a însoțit pe Obedeanu cu nostalgia elvețianului expatriat. Părerile criticii din acele timpuri au fost negative în ce privește figurile mărunte executate aproape miniatural - un om cu un cal pe care-l ține de căpăstru, un călugăr și câteva personaje într-o barcă. Frunzetti a fost de o părere contrară, considerând figurile reprezentate ca fiind destul de reușite.

În anul 1859, Trenk a pictat tabloul intitulat Casa de Baltă. Acest peisaj nu are nimic înălțător, este mai realist, neidelizat. Totul pare a fi creat într-un cadru al acțiunilor de zi cu zi ale țăranului de la Dunăre. Asta se vede în multe din elementele constitutive ale peisajului: porcii fugăriți de câini, personaje care dorm cu capul pe o traistă, care beau la o masă sub o streașină. Animalele de prin curte - boii, porcii și găinile dau un instantaneu deosebit de reușit. Pe de altă parte, Henric Trenk dă dovadă de o minuțiozitate remarcabilă în reprezentarea costumelor și în tratarea cu o tehnică de miniaturist a figurilor. Din spusele lui Ion Frunzetti, această pictură este primul peisaj mai realist pe care l-a făcut Trenk.

Ajuns la București, pictorul s-a desprins în lucrările sale de reprezentarea pitorească a orașului oriental, care are vizibile reminiscențe ale satului tradițional. Similar lui Carol Popp de Szathmári, Henric Trenk a fost atras de marile aglomerări urbane. Astfel, el a expus în anul 1868 o acuarelă care a fost considerată de către presă "din cele mai originale". Acuarela se numea Târgul de iarnă și a fost achiziționată pentru colecția regală în acel an. Tabloul realizat în anul 1867, înfățișează un bâlci la București. Pe pânza de mari dimensiuni, peisajul este redus la minim și personajele ocupă centrele de interes până la refuz. Mulțimea pestriță de oameni îmbrăcată în parte în costumele pitorești de o factură orientală, așa cum erau îmbrăcați pe vremuri precupeții, sunt grupate după interese lor. Fondul este ocupat de case acoperite cu zăpadă care se profilează pe cerul cenușiu. Pe ici, pe colo, se vede câte un negustor cu cizme ce poartă în brațe marfa. Mai încolo, apare un covrigar sau un alvițar arnăut. Centrul compoziției este ocupat de o umbrelă roșie, ninsă, specifică comercianților. În partea dreaptă, lângă o streașină înghețată cu țurțuri, se află un car cu fân. Cu toate că lungimea pânzei este disproporționată în raport cu lățimea ei (99,5x45 cm), compoziția apare unitară și fiecare figură a fost bine individualizată.

Ca și Târgul de iarnă, este și lucrarea Sacagiul, amândouă reprezentând o marcă a interesului social pe care l-a manifestat Henric Trenk. Fiind pictat pe lemn, de dimensiuni reduse, Sacagiul înfățișează un personaj îmbrăcat într-o bluză albastră, desculț, cu o căciulă pe cap, cu ițarii suflecați, în miezul unei zile de vară călduroase. Sacagiul mână un cal alb, costeliv, ce trage o saca cu două roți, cu o cofă spânzurată de un butoi. Acesta, plimbă marfa pe o uliță din București pe sub ziduri de case și biserici, trecând pe lângă coviltirele negustoresei de pepeni aflată într-un colț al străzii. Această lucrare este o dovadă a interesului lui Trenk pentru imortalizarea unor scene pitorești, deoarece era cunoscut faptul că astfel de teme atrăgeau atenția amatorilor de tablouri. Prin aceste realizări plastice, Trenk a lăsat urmașilor adevărate documente ale vieții sociale ale acelei epoci, majoritatea picturilor sale încadrându-se într-un vizibil caracter de reportaj. Astfel, prin înfățișarea străzilor bucureștene din acele vremuri și a oamenilor cu costumația lor tradițională de atunci, temele picturii românești s-au îmbogățit prin operele realiste care au o factură de reportaj - ale lui Carol Popp de Szathmári și Henric Trenk.

La Ministerul Artelor s-a prezentat, în iunie 1950, spre achiziționare, un mic tablou reprezentând precupeți pe o stradă din București: un găzar, un zarzavagiu, în plină stradă, în care mai apar și alte personaje. El este un fals atribuit lui Theodor Aman. Acest mic tablou este probabil a lui Henric Trenk din ultima fază de creație.

Analizându-i opera din ultimii ani de viață, Ion Frunzetti a găsit influențe din partea lui Nicolae Grigorescu. Criticul de artă a socotit că gloria lui Grigorescu l-ar fi intrigat pe Trenk, fapt pentru care a încercat sa-l imite pe maestrul de la Câmpina. Așa a realizat idila țărănească numită Pârleazul, aflată astăzi la Muzeul Național de Artă al României. Țăranul reprezentat în această lucrare, nu mai certifică un interes etnografic ca în desenele lui Szathmári, ci este înfățișat doar pentru a-l face centrul atenției. Acest rezultat, face ca tabloul să nu se explice în opera lui Trenk fără a lua în considerare influența lui Grigorescu. Lucrarea în sine nu relevă o atitudine a artistului care să fie rece, a unui reporter care noteaza ceea ce observă, ci una care suferă de coparticipare afectivă cu modelul. Pictura aceasta a fost datată în anul 1873, exact în momentul de maximă receptare a pieței locale a operei lui Nicolae Grigorescu. Ca urmare, Trenk nu mai putea să continue cu vechile sale formule. Deși el era un precursor al acelorași tendințe, Trenk a rămas până la sfârșitul vieții doar un meșteșugar corect, puțin arhaic și fără substanță proprie.

Ion Frunzetti a considerat că data la care s-a stins moda și interesul pentru opera acestui palid precursor a fost matematic fixată - momentul 1873 al ascensiunii lui Nicolae Grigorescu.

La capitolul realizări este notabil faptul că artistul a fost folosit ca specialist în fixarea imaginii documentare de monumente, pietre funerare și epigrafe. El a ilustrat studiul lui Alexandru Odobescu despre Tezaurul de la Pietroasa. Confundându-și meseria de documentarist cu arta, Henric Trenk a expus la Expoziția Societății Amicilor Bellelor Arte din anul 1873 toate desenele sale seci ca pe niște opere valabile. Ca urmare a reputației pe care a obținut-o prin activitatea sa împreună cu Odobescu, Trenk a obținut și o comanda pentru a zugrăvi o biserică. Frunzetti a opinat că această comandă ar fi fost obținută printr-o eroare. Astfel, în anul 1862, Henric Trenk a început să zugrăvească cele două coloane , colorate într-un galben antic cu ulei, aflate în pridvorul Mănăstării Antim din București.

Henric Trenk a pictat scene din Câmpia Română—târguri, hanuri, pensiuni, precum și  portrete ale unor persoane de etnie romă. Deși erau apreciate pentru realism (fără precedent în arta românească), aceste lucrări au atras critici pentru impersonalitatea lor.

Din activitatea lui Trenk, se mai știe că s-ar fi ocupat și cu fotografia, similar lui Szathmári. Au rămas în această direcție, două litografii mediocre reproduse în Buletinul Ministerului Instrucției Publice (martie - aprilie 1868). După anul 1873, artistul continuă să lucreze reluându-și temele care au fost doar schițate cu ani în urmă. Așa sunt două tablouri mari datate în anul 1876 și 1877, care sunt reluări ale unor peisaje făcute cu prilejul redactării albumului lui Odobescu. Astfel, apar în peisaje mănăstirile și se simte în reprezentarea lor o oboseală și o lipsă a unei observații directe luate din natură. Toate aceste reluări sunt inferioare schițelor făcute cu ani în urmă. A murit în 5/17 iulie 1892 la vârsta de 74 de ani.

Desenele lui Trenk

Alexandru Tzigara-Samurcaș a publicat în anul 1907, patru din cele 75 de planșe după desenele lui Henric Trenk și în 1910 încă șase planșe. Cu ocazia expoziției organizată de Societatea Amicilor Bellelor-Arte la Sala Herdan din București din anul 1873, au fost expuse șaizeci și două din cele șaptezeci și cinci de planșe (vezi catalogul expoziției). În revista Convorbiri literare din mai 1907 au fost publicate patru planșe. Există mențiuni documentare care precizează că se vindeau la comandă copii după planșe amintindu-se că "... se pot face cu ulei pe hîrtie ceruită, altele cu aquarelă, altele cu sepia și altele cu tuș". Prețul unei copii era de cinci galbeni.

Lista monumentelor reproduse de artist sunt:

La Muzeul de artă națională :
 Mănăstirea Robaia, schit din Jud. Argeș;
 Brădetul, schit pe apa Vîlsanului;
 Ruinele cetățuii lui Vlad Țepeș, la Căpățineni, pe Argeș;
 Ruina cetățuii lui Țepeș, văzută de aproape;
 Mănăstirea Cotmeana, jud. Argeș;
 Ostrovul, schit în apa Oltului;
 Berislăvești, mănăstire în districtul Argeș (?), pe apa Coziei;
 Mormântul lui Neagoe Basarab;
 Brătășeștii, metoh al Episcopiei de Argeș;
 Ruinele Sânnicoarei, la Curtea de Argeș;
 Mănăstirea Tutana, în districtul Argeș;
 Mormânt și basorelief presupuse ale lui Radu Negru, în Biserica Domnească de la Curtea de Argeș;
 Cruce de lemn sculptat, Mănăstirea Curtea de Argeș;
 Brădiceni, Vălenii, Costeștii, Bascovul, patru schituri de călugărițe în districtul Argeș;
 Mănăstirea Cozia, pe apa Oltului;
 Turnul, schitului de călugări, lângă Cozia;
 Pridvor și fântână, în curte, la Cozia;
 Stânișoara, chinovie de călugări, pe muntele Cozia;
 Inotești, metoh al Coziei, lângă Râmnicul Vâlcei;
 Două metohuri ale Coziei: Scăueni;
 Trivale, lângă Pitești;
 Mormântul călugăriței Teofana, mama lui Mihai Viteazul, în Biserica de la Cozia;
 Schituleț de pustnici în munții Bărbătești, la obârșia Otăsăului;
 Peștera Cuviosului Antonie, la Ezer;
 Episcopia de la Râmnicul Vâlcei;
 Ruinele Schitului Sfântul Ioan, lângă Hurezi;
 Mănăstirea Cornetu, pe Olt;
 Mănăstirea Hurezi;
 din nou Ruinele schitului Sfântul Ioan, lângă Hurezi;
 Mănăstirea Cornetul, pe Olt, văzută dinspre Nord;
 Ezerul, schit pe apa Cheiei;
 Matca apei Bistrița, din dosul mănăstirei;
 Capelă. în peștera de la Bistrița;
 Schitul de Subt piatră, la Costești, lîngă Bistrița;
 Păpușa, schituleț lângă Bistrița;
 Mănăstirea Bistrița, sub muntele Arnotei;

 Meșterii care au zidit mănăstirea Hurezi;
 Jupânița Culea;
 Jupân Datko;
 Jupân Danciu. (rude ale lui Matei Vodă, în biserica de la Arnota);
 Epitraful de la Bistrița;
 Postelnicul Cantacuzino cu soția și șase fii ai săi, de la Hurezi;
 Epitaf de la Hurezi;
 Matei Vodă Basarab și Doamna sa Elena, de la Arnota;
 Fragment din coroana Maicii Domnului, de la Mănăstirea Dintr-un lemn;
 Icoana Maicii Domnului, Mănăstirea Dintr-un lemn;
 Icoana Sfântului Procopie, Bistrița;
 Comana Bujoreanului, schituleț pe apa Olănești;
 Bolnița de la Mănăstirea Hurezi;
 Odoare dăruite de Matei Basarab Arnotei și Ostrovului;
 Surpatele și Manu, două schituri de călugărițe în județul Vâlcea;
 Sărăcinești, schit pe apa Râmnicului;
 Dobrușa, schit în ruine, aproape de Drăgășani;
 Schitul Titireciul, pe muntele Ocnei Mari, din Vâlcea;
 Schitul Șerbănești, lângă Drăgășani;
 Flămânda, metoh al Episcopiei de Râmnic, în lunca Topologului;
 Bolnița sau capela de lemn, la mănăstirea Dintr-un lemn;
 Portret al lui Constantin Brâncoveanu, după o gravură din 1712;
 Ruinele mănăstirei Stănești, de lângă Drăgășani;
 Mormântul lui Stroe Buzescul Stolnicul, la Stănești;
 Fedeleșorul, schit pe apa Oltului;
 Mormântul lui Matei Basarab, la Arnota;
 Mănăstirea Govora, în districtul Vâlcea;
 Gravură pe lemn dintr-o carte tipărită de Matei Basarab, de la Hurezi;
 Masa lui Traian, în apa Oltului;
 Pod și cascadă pe apa Bistriței, în dosul mănăstirii;
 Ocna sistematică din districtul Vâlcea;
 Crucea lui Leon Vodă, din București;
 Peisaj de iarnă (București ?);
 Peisaj;
 O biserică pe malul unei ape (București ?);
 Ruinele de la Herăstrău, București;
 Reproducerea unei gravuri din cartea lui Dimitrie Cantemir Divanul lumei;
 Armele Principatelor Române.

Schițele pentru tablouri care se aflau la Alexandru Odobescu, sunt:

 Biserica S-tul Elefterie, din București;
 Biserica Colței, din București;
 Sculpturi de la biserica Colței;
 Fațada bisericii Cornetul;
 Ușa de intrare a mănăstirii Bistrița;
 Biserica Fântânei;
 Biserica lui Bucur, din București;
 Biserica Stavropoleos, din București;
 Biserica episcopală din Argeș;
 Schitul Sghiab, Vâlcea;

 Schitul Scăueni, Argeș;
 Mănăstirea Dintr-un lemn;
 Mănăstirea Cozia;
 Paraclisul Mitropoliei, din București;
 Biserica Tuturor Sfinților;
 Legătură de Evanghelie, Bistrița;
 Fântâna din câmpul București;
 Pagină dintr-un Evanghelier;
 Portretele Domnițelor Ruxandra și Milița, episcopia de la Argeș;
 Miniaturi din sec. al XV-lea, Bistrița;
 Portretele lui Mircea și al fiului său, Cozia.

Activitatea expozițională la manifestările oficiale
 Expoziția artiștilor în viață din anul 1865
 Expoziția artiștilor în viață din anul 1868
 Expoziția artiștilor în viață din anul 1870
 Expoziția Societății Amicilor Bellelor Arte din anul 1873
 Expoziția artiștilor în viață din anul 1874

Note
  Este vorba de Portretul lui Karl Sigerus (1812 — 1868), Magistrats-Obernotär din Sibiu, ulei pe pânză, 0,530 x 0,430 m, semnat dreapta jos. H. Trenk, 1847 care se află la Muzeul Brukenthal de la Sibiu.
  Lucrarea Oltul al Cârlige cu care a participat Trenk la Expoziția artiștilor în viață din anul 1868 a fost în trecut în proprietatea Muzeului Toma Stelian (vezi Catalogul nr.436). Pictura a fost semnată și datată de Henric Trenk în anul 1868. Ea se află astăzi la Muzeul Național de Artă al României.
  Tabloul Mănăstirea Cozia  este datat în anul 1866 și astăzi este expus la Galeria Națională a Muzeului Național de Artă al României. Inventar nou 289, ulei pe carton, 0,338 x 0,477 m.
  Tabloul Casa de Baltă se află astăzi la Galeria Națională a Muzeului de Artă al României, provenind din colecția regală. Inventar nou 1563, ulei pe pânză, 0,235 x 0,450 m. Semnat stânga jos; Trenk, 1859.
  Acuarela Târgul de iarnă "... A fost și acesta cumpărat de un august amator", (pe lingă acuarelele lui Szathmari. I.F.). Astăzi, lucrarea se află la Muzeul Național de Artă al României.
  Ambele picturi sunt provenite din colecția Dr. Angelescu. Ele se găsesc astăzi la Muzeul de Artă al Romăniei, Galeria Națională.
  Data decesului lui Henric Trenk nu s-a cunoscut o lungă perioadă de timp și a fost procurată din registrele Bisericii Evanghelice din București. Ca urmare a studiilor și cercetărilor făcute de Ion Frunzetti, acesta a vorbit în anul 1955 cu d-rul Julius Bielz, colaborator al Institutului de istoria artei al  Academiei Române, funcționar la Muzeului Brukenthal. Bielz a confirmat data decesului.

Referințe

Bibliografie
Ion Frunzetti: Arta românească în secolul XIX, Editura Meridiane, București, 1991, pag. 276-287, ISBN 973-33-00-77-2
Vasile Drăguț, Vasile Florea, Dan Grigorescu, Marin Mihalache, Pictura românească în imagini, Editura Meridiane, Bucharest, 1970.
 George Oprescu: Pictura românească în secolul al XIX-lea, Editura Meridiane, București, 1984
Lectură suplimentară"
  Cezar Buterez: Following a gentleman's expedition: Odobescu and the crypts from northern Buzău, Journal of Maps, 2012;8(1):125-7

Legături externe

Nașteri în 1818
Decese în 1892
Pictori din secolul al XIX-lea
Cetățeni naturalizați în România
Ilustratori români
Inventatori români
Germani din România
Învățători și profesori români
Elvețieni expatriați în România
Inventatori elvețieni
Societatea Amicilor Bellelor-Arte
Decese pe 5 iulie

Henric Trenk


Das Yoga-Vasishtha (Sanskrit: योगवासिष्ठ yogavasiṣṭha) ist ein philosophisches Werk, das den Advaita Vedanta behandelt. Es ist ein poetischer Text in Sanskrit, das dem legendären Valmiki, dem Verfasser des Ramayana, zugeschrieben wird.

Versionen des Werkes
Das ursprüngliche Werk, das den Namen Yogavasishta Ramayana trägt, wurde wahrscheinlich im 8. Jahrhundert n. Chr. verfasst. Der Originaltext ist verloren gegangen. Es soll laut Überlieferung 32000 Verse lang gewesen sein. In Form eines imaginären Dialoges zwischen dem Helden Rama und seinem Lehrer Vasishtha, präsentiert der Verfasser eine Fülle von Ideen, die eine ungewöhnliche Tiefe und universelle Perspektive zeigen. Der Weise Vasishta wurde bereits im Rigveda erwähnt und gilt als einer der großen Rishis der Vergangenheit.

Im 9. Jahrhundert wurde der Text durch Gauda Abhinanda zum Laghu-Yoga-Vasishtha mit 4829 Versen – laut Überlieferung sollen es 6000 Verse gewesen sein – gestrafft. Das Werk hat den Yoga und den Vedanta erheblich beeinflusst.

Es existiert auch eine dritte, stark gekürzte Version eines unbekannten Verfassers mit 225–230 Versen, die als Yoga-Vasishtha-Sara bezeichnet wird.

Rama Tirtha, ein Heiliger aus dem 19. Jahrhundert nannte das Yoga-Vashishtha "eins der größten Bücher und, aus meiner Sicht, das wunderbarste, das je unter der Sonne geschrieben wurde,.... und das niemand auf Erden lesen kann, ohne Gott-Bewusstsein zu erfahren."

Einzelnachweise

Literatur
 Georg Feuerstein: Die Yoga Tradition – Geschichte, Literatur, Philosophie und Praxis; Yoga Verlags GmbH, Wiggensbach (3. Aufl.) 2009. ISBN 978-3-935001-06-9
 Rama Tirtha Pratisthan: In Woods of Good-Realisation: The Complete Works of Swami Rama Tirtha; Lucknov (9. Aufl.) 1979.

Werk (Hinduismus)
Indische Philosophie
Yoga
Literatur (Sanskrit)
Hinduistische Literatur

Yoga-Vasishtha


බින්නායග බෞද්ධ ලෙන් හෙවත් විනායක ලෙන් නැතහොත් විනායග ලෙන් යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ඉන්දියාවේ රාජස්ථාන් ප්‍රාන්තයේ බින්නායග ගම්මානයේ පිහිටි ලෙන් සමූහයකි. මෙහි දකුණට මුහුණලා පිහිටි ලැටරයිට් ලෙන් 20ක් පමණ දක්නට ලැබේ. ආරාම සංකීර්ණයක් වන මෙහි කුටීර කෝල්වි ලෙන් කුටිවලට වඩා කුඩා ය. මෙම ලෙන්වල ස්තූප ආකාර ව්‍යූහයන් දක්නට ලැබේ. මෙහි කවුළු සහිත චෛත්‍ය දක්නට ලැබේ. මෙහි වූ තවත් ලෙනක විවෘත අංගණයක් සහිත පර්යන්ත දෙකක් පිහිටා ඇත.

මෙම ලෙන් කෝල්වි සිට සැතපුම් 8ක් දිරින් පිහිටා ඇත.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි
 PROTECTED MONUMENTS BY ARCHAEOLOGICAL SURVEY OF INDIA IN RAJASTHAN
 Caves of Niranjani

ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ආරාම
දැවැන්ත බුද්ධ ප්‍රතිමා
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ ලෙන්
ඉන්දියාවේ බෞද්ධ වන්දනා ස්ථාන
ඉන්දියාවේ ගෘහනිර්මාණ ශිල්පය
රාජ්ස්ථානයේ ලෙන්
රාජස්ථානයේ බුද්ධාගම

බින්නායග බෞද්ධ ලෙන්