Martín Fierro este o epopee scrisă în versuri de poetul, jurnalistul și omul politic argentinian José Hernández. Ea este considerată o capodoperă a literaturii argentiniene, fiind foarte populară în America Latină.

Rezumat

În prima parte ("El Gaucho Martín Fierro"), Martín Fierro, un gaucho muncitor din Pampasul argentinian, unde locuiește împreună cu soția și cu cei doi copii, este înrolat, într-o zi, în mod forțat în armată pentru a lupta împotriva populațiilor băștinașe în cadrul procesului de expansiune spre sud de la începutul perioadei republicane argentiniene, lăsându-și familia neajutorată. Se întoarce după câțiva ani și află că locuința sa este în ruine și că soția și copiii săi au dispărut. Doborât de durere, jură răzbunare. Începe să rătăcească prin Pampas și într-o zi, aflat în stare de ebrietate, ucide pe cineva. Este urmărit de poliție, dar, fiind încolțit, nu se predă. Sergentul Cruz, membru al forțelor polițienești, este uimit de curajul lui Martín și i se alătură, iar cei doi reușesc să respingă atacul și se refugiază pe teritoriul ostil al băștinașilor. Martín Fierro și sergentul Cruz devin prieteni. Aici se sfârșește prima parte a operei literare.

În partea a doua ("La vuelta de Martín Fierro"), gaucho-ul spune despre cum el și Sergentul Cruz au reușit să traverseze deșertul și să ajungă pe teritoriu nativelor, unde au fost luați prizonieri și au dus o viață grea timp de cinci ani. Sergentul Cruz moare ca urmare a unei epidemii de variolă. După aceasta, Martín Fierro a reușit să scape prin uciderea unui indian care se bucura de lovirea unei femei albă pe care o ținea ostatică. Cu ea a ajuns până la pământ creștin. Acolo și-au luat rămas bun și el s-a întors la graniță. Intr-o zi, a mers la o petrecere în care, ca de obicei, a cântat ghinionul său. Cei doi fii ai săi, prezenți la petrecere, la auzul acestui cântec, l-au recunoscut. Apoi cu ajutorul unor versuri palpitante, Își spun totul intre ei de la data la care tatăl a fost înrolat în armată, după care apare Picardía, un nou personaj, fiul Sergentului Cruz, care și el fusese înrolat. în cadrul aceeași întâlnire, un bărbat începe să-l mustre pe Martín. Este fratele omului pe care Martín l-a ucis. bărbatul vrea răzbunarea, dar mulțimile împiedică să lupte și Martín Fierro pleacă cu cei doi copii și cu Picardía. Totuși, sărăcia i-a împiedicat sa fie mai uniți, și trebuie să se separă. Înainte de separare, gaucho-ul Martín sfătuiește tinerilor și i-a vorbit despre prietenie, loialitate, și prudență. Apoi, își iau rămas-bun.

În acest moment autorul intervine reflectând și promițând niște lucrări noi despre gaucho-urile. La acest punct, se sfârșește partea a doua.

Structură
Poemul "Martín Fierro" este alcătuit din două părți: "El Gaucho Martín Fierro" (1872) și "La Vuelta de Martín Fierro" (1879) și evocă istoria Argentinei, descriind viața lui Martín Fierro, personaj fictiv, erou gauchesc al pampei.

"Hei! Purcede-voi să cînt.
Dup-a țiterei măsură!
Trează de o ții o șiră,
ca o pasăre măiastră,
prin cîntarea ei sihastră,
alinare iți murmură." (Primul vers al poemului)

Prima parte a operei este compusă, în limba sa originală (spaniolă), din 13 capitole care cuprind  2316 de versuri. Conflictul dramatic în partea aceasta corespunde dorinței de a semnala abuzurilor regimului reprezentat de comandanții și judecătorii militari. A doua parte are 33 de capitole și 4894 de versuri. Este mai retorică decât precedenta, și există o acceptare clară a legitimității instituțiilor statului de către personajele.

Receptare
Epopeea a fost comentată de mulți intelectuali, inclusiv Leopoldo Lugones, Leopoldo Marechal, Ricardo Rojas și Jorge Luis Borges, care au considerat-o ca fiind "poemul național al argentinienilor". Ea a fost tradusă în mai mult de 70 de limbi. Aurel Covaci a tradus-o în limba română în anul 1972.

Note

Cărți din 1872
Epopei
Soldați fictivi
Artă în Argentina

Martín Fierro


An Gymnadenia orchidis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Gymnadenia orchidis in nahilalakip ha genus nga Gymnadenia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gymnadenia

Gymnadenia orchidis


Arjan Dodaj (Laç, Kurbin, Albânia, 21 de janeiro de 1977) é um clérigo católico romano albanês e nomeado arcebispo de Tirana-Durrës.

Arjan Dodaj emigrou para a Itália em 1993 e se estabeleceu em Cuneo. Em 1997 ingressou na Sociedade Sacerdotal da Santa Cruz e estudou no Pontifício Ateneu Regina Apostolorum em Roma. Em 6 de junho de 2003 recebeu o sacramento da ordenação para a diocese de Roma do Papa João Paulo II na Basílica de São Pedro.

Após sua ordenação, trabalhou na pastoral paroquial em Roma e como pároco da comunidade albanesa em Roma. Em 2017 foi enviado à Albânia como sacerdote Fidei Donum e trabalhou na Arquidiocese de Tirana-Durrës como Vigário Geral e na pastoral paroquial e universitária. Foi também secretário geral do sínodo diocesano e secretário adjunto da conferência episcopal albanesa.

O Papa Francisco o nomeou Bispo Titular de Lestrona e Bispo Auxiliar de Tirana-Durrës em 9 de abril de 2020. O arcebispo de Tirana-Durrës, George Anthony Frendo OP, o consagrou bispo em 15 de setembro do mesmo ano. Os co-consagradores foram o Núncio Apostólico na Albânia, o Arcebispo Charles John Brown, e Gianpiero Palmieri, Bispo Auxiliar em Roma.

Em 30 de novembro de 2021, o Papa Francisco o nomeou Arcebispo de Tirana-Durrës.

Ver também

Arcebispos católicos da Albânia

Arjan Dodaj


A fost odată în Anatolia (în ) este un film bosniaco-turcesc dramatic din 2011. Este regizat, co-scris și co-produs de Nuri Bilge Ceylan, cu actorii Muhammet Uzuner, Yılmaz Erdoğan și Taner Birsel în rolurile principale. Filmul este bazat pe experiența reală a unuia dintre scriitorii filmului, prezentând povestea unui grup de oameni care caută un cadavru în stepa anatoliană.  Filmul, care a fost lansat în Turcia la 23 septembrie 2011, a avut premiera internațională la Festivalul de Film de la Cannes din 2011, unde a fost unul dintre câștigătorii Marelui Premiu (Grand Prix), alături de filmul Băiatul cu bicicleta (în ) regizat de Luc Dardenne şi Jean-Pierre Dardenne.

Un grup de polițiști condus de comisarul Naci caută corpul ascuns al unui anumit Yașar în stepele din Anatolia. Polițiștii sunt însoțiți de procurorul Nusret și de medicul Jemal, care trebuie să înregistreze moartea lui Yașar. Suspectul Kenan, care a mărturisit comiterea crimei, ar trebui să le arate unde se află corpul, dar nu își poate aminti exact locul...

Prezentare

Distribuție
 Muhammet Uzuner - medicul legist Cemal
 Yılmaz Erdoğan - comisarul Naci
 Taner Birsel - procurorul Nusret
 Ahmet Mümtaz Taylan - Chauffeur Arap Ali
 Fırat Tanıș - Suspect Kenan
 Ercan Kesal - Mukhtar
 Cansu Demirci - Mukhtar's Daughter
 Erol Erarslan - Murder Victim Yașar
 Uğur Arslanoğlu - Courthouse Driver Tevfik
 Murat Kılıç - Police Officer İzzet
 Șafak Karali - Courthouse Clerk Abidin
 Emre Șen - Sergeant Önder
 Burhan Yıldız - Suspect Ramazan
 Nihan Okutucu - soția lui Yașar, Gülnaz

Premii și nominalizări
În 2011 a primit Marele Premiu (Grand Prix) al juriului Festivalului de Film de la Cannes. În 2011 a primit Premiul NETPAC (Network for the Promotion of Asian Cinema) la Festivalul Internațional de Film de la Karlovy Vary.

Note

Legături externe

 A fost odată în Anatolia la CineMagia

Filme din 2011
Filme turcești
Filme în limba turcă
Filme bosniace
Filme regizate de Nuri Bilge Ceylan

A fost odată în Anatolia


Hoții de trupuri (titlu original: The Body Snatcher) este un film american thriller de groază din 1945 regizat de Robert Wise bazat pe povestirea "The Body Snatcher" de Robert Louis Stevenson. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Boris Karloff și Bela Lugosi în ultima lor apariție cinematografică împreună.. Este distribuit de RKO Radio Pictures.

Prezentare

Distribuție
 Boris Karloff - Cabman John Gray
 Béla Lugosi - Joseph
 Henry Daniell - Dr. Wolfe "Toddy" MacFarlane
 Edith Atwater - Meg Camden
 Russell Wade - Donald Fettes
 Rita Corday - Mrs. Marsh
 Sharyn Moffett - Georgina Marsh
 Donna Lee – Street singer

Producție
Filmările au avut loc în perioada 25 octombrie - 17 noiembrie 1944.

The Body Snatcher este unul din cele trei filme pe care Boris Karloff le-a făcut pentru RKO Radio Pictures între 1945 - 1946, și care au fost produse de Val Lewton. Celelalte două filme sunt Isle of the Dead și Bedlam.

Primire
 2001: AFI's 100 Years...100 Thrills – Nominalizare

Note

Legături externe

Vezi și
Listă de filme thriller din anii 1940
Listă de povestiri după care s-au făcut filme

Filme din 1945
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Robert Wise
Filme RKO Radio Pictures
Filme de groază înainte de 1950
Filme de groază din anii 1940
Ecranizări de opere literare
Filme thriller din anii 1940

Hoții de trupuri (film)


Türk Eğitim Derneği (TED) Ankara Koleji Ankara'da ilk ve orta öğretim düzeyinde eğitim veren bir vakıf okuludur. 1930-1931 eğitim ve öğretim yılında anaokulu ile eğitim etkinliklerine başlamış, ardından 1931, 1933 ve 1936 yıllarında açılan ilkokul, ortaokul ve lise kısımlarıyla Türkiye'nin en önemli eğitim kurumlarından biri haline gelmiştir.

TED Ankara Koleji, TED Ankara Yenişehir Lisesi olarak kurulmuş cumhuriyetin ilk özel okuludur. Yenişehir Lisesi Türkçe Eğitim-Öğretim uygulamaktaydı. 1953 yılında lisenin bütün eğitimi Türkçe, Edebiyat, Dil ve Anlatım, Tarih ve Coğrafya dersleri hariç İngilizceye çevrilmiştir. 1953 yılında yönetimi TED Ankara Koleji Vakfı'na bırakılan okul bugüne kadar 27,000' i aşkın mezun vermiştir. Ted Ankara Koleji'nin İncek'te bulunan yeni yerleşkesi, dünyanın en büyük ikinci, avrupanın en büyük anaokul ilköğretim ve lise yerleşkesidir. 2013 yılı öğrenci sayısı 5500'dür.

TED Ankara Koleji Özel Lisesi'nde  üç tane eğitim programı seçeneği vardır.
Bunlar:

1. Ulusal Program: Millî eğitim müfredatı uygulanır.

2. BİY(Bilim İnsanı Yetiştirme) Programı: Bu programda okumaya hak kazanmak için, her sene Nisan ayında yapılan sınavda başarılı olmak gerekir.Bu sınav 6, 7 ve 8.sınıf ilk dönem konularını içermektedir.Sınava giren öğrenciler başarılarına göre sıralanır. Yaklaşık olarak her sene okul içinden 65  öğrenci (Toplam 70) alınır. TEOG sınav sonuçları açıklanması ile  YEP (Yerleştirmeye Esas Puan) %0,5 oranında BİY sınav notuna eklenir.

3. IB(Uluslararası Bakalorya) Programı: TED Ankara Koleji Lisesi'nin eğitim dili İngilizce olduğundan dolayı bu üç programda da dersler İngilizcedir. Millî Eğitim Bakanlığı'nın da öngördüğü şartlar nedeniyle TED
Ankara Koleji Lisesi'nde 9. sınıfı okumaya hak kazanmak için Türkçe ve İngilizce
derslerinden yeterlilik (hazırlık) sınavına girilmesi ve en az 4(70) notu alması
gerekmektedir.

Dış bağlantılar
 TED Ankara Koleji
 TED Ankara Koleji Mezunlar Derneği

Çankaya'daki liseler
1930'da Ankara

TED Ankara Koleji


Gunnar Thoroddsen (født 29. december 1910, død 27. september 1983) var en islandsk jurist, diplomat og politiker fra Selvstændighedspartiet, der var Islands statsminister fra 8. februar 1980 til 26. maj 1983.

Gunnar Thoroddsen var borgmester i Reykjavík 1947-59, og Islands ambassadør i Danmark 1965-69.

Kilder
 Althingi.is: Gunnar Thoroddsen (islandsk)

Jurister fra Island
Statsministre fra Island
Diplomater fra Island
Borgmestre fra Island
Islands ambassadør i Danmark

Gunnar Thoroddsen


Weidach ist ein Wohngebiet der großen Kreisstadt Leinfelden-Echterdingen im Landkreis Esslingen.

Der Ort

Der einst selbstständige Weiler bildet durch den baulichen Zusammenschluss mit den beiden Orten Hof und Stetten heute das Dorf Stetten auf den Fildern.

Geschichte
Weidach war bereits zur Zeit der Kelten ein Wohnplatz. 1810 erhielten die drei Weiler Stetten, Hof und Weidach die Eigenständigkeit unter dem Namen "Stetten auf den Fildern".
Im Gegensatz zu Stetten und Hof, die im 19. Jahrhundert zur evangelischen Pfarrei Bernhausen gehörten, war Weidach der evangelischen Pfarrei Echterdingen angehörig.
Die Struktur war bis nach dem Zweiten Weltkrieg bäuerlich geprägt. Erst nach 1945 gerieten die drei Weiler in den Sog der Industriestadt Stuttgart, sodass Weidach ein Pendlerdorf wurde.

Erst seit dieser Zeit hat sich das Ortsbild stark verändert.
Aus den ehemaligen bäuerlichen Weilern ist ein begehrter Wohnort geworden.
1975 verlor die Gemeinde Stetten ihre Eigenständigkeit und wurde nach Leinfelden-Echterdingen eingemeindet.

Besonderheiten
In Weidach befand sich bis 1938 eine Wallfahrtskapelle aus Fachwerk, die einen kleinen Glockenturm besaß.

Literatur
 Stadtarchiv Leinfelden-Echterdingen: Stetten, Hof und Weidach:historische Fotografien. Veröffentlichungen des Stadtarchivs Leinfelden-Echterdingen Band 8, 2001

Einzelnachweise

Geographie (Leinfelden-Echterdingen)

Weidach (Stetten auf den Fildern)


Olaylar

Doğumlar
 İmam-ı Şibli, evliya (ö. 945)

Ölümler
 Aralık - Mütevekkil, Abbasi halifesi (d. 822)

861


Leo Fall () a fost un compozitor austriac de operete, evreu originar din Cehia.

Viața
Născut în Olmütz (Olomouc), Leo (sau Leopold) Fall a fost instruit de tatăl său, Moritz Fall (1848-1922), un compozitor și șef de orchestră care s-a stabilit la Berlin. Tânărul Fall a studiat la Conservatorul din Viena, înainte de a i se alătura tatălui său la Berlin. Profesorii lui din Viena au fost Robert Fuchs și Johann Nepomuk Fuchs. În 1895 el a început o nouă carieră de dirijor de operetă la Hamburg și a început să compună. Începând din 1904 s-a dedicat compoziției. Deși a avut mai puțin succes decât contemporanul său Franz Lehár, el a fost totuși capabil să realizeze compoziții melodioase și bine orchestrate. După ce a lucrat la Berlin, Hamburg și Köln, s-a stabilit la Viena în anul 1906, unde a și murit. A fost înmormântat în Zentralfriedhof din Viena.

Operetele sale cele mai cunoscute sunt Prințesa dolarilor și Madame de Pompadour, care au fost reprezentate cu succes la Londra și New York și au rămas în repertoriu în Germania și Austria pe tot parcursul secolului al XX-lea. Der liebe Augustin (1912; Princess Caprice la Londra) a fost reprezentată într-un număr record de 3.360 de spectacole. Opera Der goldene Vogel, care a fost interpretată la Dresda în anul 1920, cu Richard Tauber și Elisabeth Rethberg, a avut parte de mai puțin succes.
Rudele lui Leo Fall trăiesc în prezent în Suedia și în Statele Unite ale Americii.

Compoziții muzicale
Opere:
 Paroli (1 act; 1902)
 Irrlicht (1905)
 Der goldene Vogel (1920)
Operete:
 Der Rebell (Viena, 1905)
 The Merry Farmer (Mannheim, 1907)
 Prințesa dolarilor (Viena, 1907)
 Die geschiedene Frau (Viena, 1908; adaptată în engleză ca The Girl in the Train 1910)
 Der Schrei nach der Ohrgeige (Viena, 1909)
 Brüderlein fein (Viena, 1909)
 Das Puppenmädel (Viena, 1910)
 Die schöne Risette (Viena, 1910)
 Die Sirene (Viena, 1911; adaptată în engleză ca The Siren 1911)
 The Eternal Waltz (London, 1911)
 Der liebe Augustin (Berlin, 1912) (Princess Caprice) (interpretată de 3.360 de ori)
 Die Studentengräfin (Berlin, 1913)
 Der Nachtschnellzug (Viena, 1913)
 Der Frau Ministerpräsident (Berlin, 1914)
 Der künstliche Mensch (Berlin, 1915)
 Die Kaiserin (Fürstenliebe) (Berlin, 1916)
 Die Rose von Stambul (Viena, 1916)
 Die spanische Nachtigall (Berlin, 1920)
 Der heilige Ambrosius (Berlin, 1921)
 Die Strassensängerin (Viena, 1922)
 Madame Pompadour (Berlin, 1922)
 Der süsse Kavalier (Berlin, 1923)
 Jugend im Mai (Dresda,1926)

Referințe
 Note

 Surse
 Fall, Leo(pold) by Andrew Lamb, in 'The New Grove Dictionary of Opera', ed. Stanley Sadie (London, 1992) ISBN 0-333-73432-7

Legături externe
 Online biography and list of works from Kurt Gänzl's Encyclopedia of Musical Theatre in the archive of the Operetta Research Center Amsterdam
 List of Fall's stage works with information about librettists and theatres
 Profile of Fall
 Marcus Pyka (Franklin College Switzerland), Das Osmanische Reich als Vorbild wider Willen in Leo Fall's Rose von Stambul (1916), in: Archiv des Operetta Research Center Amsterdam 1 2

Nașteri în 1873
Decese în 1925
Compozitori austrieci de muzică cultă
Compozitori de operă austrieci
Compozitori evrei
Evrei cehi
Evrei austrieci

Leo Fall


Ipumirim es un municipio brasileño del estado de Santa Catarina. Tiene una población estimada al 2022 de 7816 habitantes. Pertenece a la Región metropolitana de Contestado.

Toponimia
Ipumirim, de origen tupí-guaraní, significa Valle Pequeño (Ipu: Valle, Mirim: Pequeño).

Historia
Colonizada por italianos en el inicio del , Ipumirim se tornó municipio en 1963, cuando se emancipó de Concórdia. Desde el año 2020 tiene los dialectos Alemán Hunsriqueano-Brasileño y Talian como idiomas cooficiales

 Fecha festiva – 7 de abril (aniversario de la ciudad).
 Principales actividades económicas – Agropecuaria e Industria maderera.
 Colonización – Italiana y alemán.
 Principales etnias – Italiana y alemán.
 Clima – Mesotérmico húmedo, con temperatura media entre 17 °C y 28 °C.

Economía
La ciudad tiene más de 3.000.000 de árboles plantados en áreas de reforestación, con previsión de plantíos de más 400.000 ejemplares por año.

Referencias

Enlaces externos

 Sitio del municipio
 Sitio de la cámara del municipio

Localidades de Santa Catarina
Localidades establecidas en 1963
Brasil en 1963
Toponimia guaraní de Brasil

Ipumirim


Shaparak Shajarizadeh () (nascida em 1975) é uma ativista dos direitos das mulheres iranianas e ex-prisioneira política. Ela também é membro do comitê de mulheres do Conselho de Transição do Irã. Shaparak Shajarizadeh é bem conhecida por seus esforços em fortalecer os direitos das mulheres no Irã e ativismo contra a lei iraniana de uso obrigatório do hijab. Ela possui sentimentos anti-lenço de cabeça e também foi pioneira em campanhas online como o "Girls of Revolution Street" e "Quartas-feiras Brancas" como parte dos protestos contra o hijab obrigatório em um esforço para encorajar homens e mulheres no Irã a postar imagens nas redes sociais de si mesmas sem usar lenços na cabeça. Ela foi detida e encarcerada duas vezes por desafiar as leis do Irã sobre o uso obrigatório do hijab.

Biografia
Shaparak Shajarizadeh nasceu em 1975 e foi criada no Irã até 2018. Em julho de 2018, após enfrentar sanções e pressões, ela fugiu para a Turquia, onde se reuniu com o filho enquanto o marido estava no Irã. Em 2018, ela migrou para o Canadá e se estabeleceu em Toronto com o marido e o filho, onde atualmente está exilada. Em julho de 2018, em sua conta no Instagram, ela revelou que deixou o Irã devido à violência contínua contra ativistas.

Ativismo
Em 21 de fevereiro de 2018, ela foi presa por protestar removendo um lenço de cabeça e acenando com ele em uma rua de Gheytarieh, em Teerã, capital do Irã, e testemunhas oculares disseram que a polícia a atacou brutalmente, espancou, abusou dela por trás e a levou sob custódia. O videoclipe que apresentava Shaparak Shajarizadeh sem o lenço na cabeça se tornou viral nas mídias sociais e desencadeou movimentos de desobediência civil online, como o "Girls of Revolution Street" e o "Quartas-feiras Brancas". Ela incentivou homens e mulheres a "postar imagens nas redes sociais de si mesmos vestindo branco ou sem lenço na cabeça para protestar contra o fato de serem forçados a usar o hijab. Ela foi acusada de encorajar uma possível prostituição, iniciar propaganda nacional contra o governo do Irã e a segurança nacional. Mais tarde, ela foi libertada sob fiança em abril de 2018, depois de enfrentar dois meses de prisão.

Novamente, em 1º de maio de 2018, por remover repetidamente o lenço de cabeça em público, ela foi presa junto com o filho e libertada em poucas horas. Ela então fugiu do Irã.

Em julho de 2018, ela foi condenada à revelia a um total de 20 anos de prisão; 2 anos na prisão de Qarchak, além de 18 anos de prisão suspensa.

Ela deu crédito à advogada internacionalmente aclamada Nasrin Sotoudeh, que também apoiou os sentimentos anti-hijab obrigatórios. Em fevereiro de 2020, ela também convocou o povo iraniano a boicotar as eleições parlamentares e insistiu que os iranianos perderam a fé nos políticos.

Ela vive exilada no Canadá e atua como pesquisadora sênior no Raoul Wallenberg Center for Human Rights junto com o defensor dos direitos das mulheres canadenses Irwin Cotler.

Junto com a jornalista canadense Rima Elkouri, ela escreveu uma autobiografia La Liberté n'est pas un crime (A liberdade não é um crime).

Honras
2018 - Foi incluída na lista da BBC de 100 mulheres inspiradoras e influentes de todo o mundo.

2020 - Prêmio Internacional dos Direitos da Mulher, da Cúpula de Genebra, por uma coalizão internacional de 25 organizações de direitos humanos por seus esforços para manter os direitos das mulheres no Irã.

Veja também

 100 Mulheres (BBC)
 Mulheres na categoria BBC 100 Mulheres

Pessoas vivas
Nascidos em 1975
Ativistas do Irã
Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2018

Shaparak Shajarizadeh


Transculturación narrativa en América Latina es un libro escrito por el crítico literario uruguayo Ángel Rama en 1982. Rama conceptualiza la interacción cultural entre los elementos nativos de América Latina y la cultura europea en el contexto de la modernización económica y los movimientos de vanguardia y regionalismo.

Contenido

Literatura, cultura y regionalismo

La cultura en América Latina se define a sí misma, según Rama, de acuerdo a su afán de separarse de España. América Latina después del periodo de independencia busca diferenciarse de la España virreinal. Rama identifica un "principio de representatividad" para significar la particularidad de la cultura en América Latina: la originalidad y la representatividad. La representatividad está dada por aquellos elementos originales que pueden dar cuenta de una nacionalidad o de una cultura. La originalidad, en tanto, es lo que hace representativa a una cultura, sus características diferenciadoras.

Rama distingue tres periodos en los que el principio de representatividad cambia su foco. Primero, en la época de independencia lo que hace representativo a América Latina es su lucha contra el periodo virreinal, sus gestas heroicas y su belleza natural. En la etapa siguiente, en el periodo posterior a la independencia (1870 a 1910), domina la originalidad con base en la idea de América Latina —que hasta ese momento no existía— y modifica la representatividad en la ampliación de los temas que era posible tratar. En ese periodo existe una concepción nacional romántica en la que se hace presente un imaginario individualista, el imaginario del poeta que adquiere su carácter nacional en virtud de su lugar de nacimiento. La lengua, en tanto, se vuelve el vehículo de la autonomía y la individualidad del poeta.

El último periodo es el que va entre 1910 y 1940 en el que, políticamente, la burguesía se opone a la clase dominante por medio de la apropiación de las demandas de los estratos inferiores, pero animada por su propio interés. A la cultura le corresponderá aquí un rol "patriótico-social": corrientes como el criollismo, el indigenismo, el nativismo y otros movimientos se encargan de afirmar lo nacional en la invariabilidad geográfica.

En los años treinta se desarrolla en las urbes otros dos tipos de narrativa (realista crítica y cosmopolita) que cancela el movimiento narrativo regionalista "que aparecido hacia 1910 como transmutación del costumbrismo-naturalismo (el caso de Mariano Azuela) regía en la mayoría de las áreas del continente". El éxito de las obras regionalistas de Rómulo Gallegos y José Eustaquio Rivera mantuvo viva la tradición regionalista hasta ese momento en que se confronta con otro tipo de narrativa con pretensiones más universales. Otro movimiento antitético al nacionalismo regionalista es el la narrativa social que se inicia con la publicación de la novela Tungsteno de César Vallejo. Aunque, según Rama, "[t]raducía niveles menos evolucionados de la modernidad", de todas formas se considera un género moderno porque (a) urbaniza recursos literarios (b) importa modelos foráneos (el realismo socialista) y (c) traduce la cosmovisión de los cuadros de los partidos.

Esta guerra literaria entre realismo crítico, narrativa social, narrativa fantástica (cosmopolita) y regionalismo tuvo, sin embargo puntos de encuentro como, por ejemplo, en los componentes tradicionales de la vida latinoamericana. El regionalismo rescata la tradición y las particularidades internas que tomaban parte en la construcción de un ideal de nación, pero, con la modernización, debe actualizar sus estructuras literarias. Esto da pie para la universalización del regionalismo y para pensar la resistencia de la Hinterland con respecto a las capitales desde otra posición. La Hinterland debe defenderse de los esquemas impuestos por las capitales sin que esto signifique la pérdida de la unidad nacional. Esta finalidad es la que estará en el proyecto regionalista el que se pondrá como meta "echar mano de las aportaciones de la modernidad, revisar a la luz de ellas los contenidos culturales regionales y con unas y otras fuentes componer un híbrido que sea capaz de seguir trasmitiendo la herencia recibida."

Aquí es donde el concepto de transculturación adquiere su valor explicativo. La transculturación es la manera en que los efectos de la cultura moderna son medidos de acuerdo a la forma de interacción entre la cultura originaria y la cultura moderna, principalmente europea. Rama toma el concepto de Fernando Ortiz, pero lo modifica por considerarlo insuficiente en cuanto olvida la plasticidad cultural que, según Rama, es el índice de la fuerza de un pueblo. Para Ortiz existe un proceso en tres partes: primero, la pérdida de los elementos culturales propios, luego la incorporación de los extranjeros y finalmente la recomposición de acuerdo a ambos factores. Por tanto, según Rama, la fuerza de una cultura se estaría olvidando dado que una cultura fuerte es capaz de seleccionar también los elementos de la cultura que la invade. Por ejemplo, el marxismo fue adoptado en América Latina a pesar de no constituir uno de los elementos hegemónicos de la cultura europea. Con estas revisiones, el proceso transculturador se dividiría en las siguientes etapas

 Pérdida: la desculturación provocada por el choque con la cultura moderna lleva a que algunos elementos de la cultura sean desplazados para hacer lugar a los dominantes.
 Selección: la selección se entiende en dos sentidos: una selección interna que elige los elementos más relevantes de la cultura nativa para ser mantenidos y una externa que selecciona los elementos de la cultura foránea.
 Redescubrimiento: en el proceso de transculturación no sólo se quitan elementos culturales propios y se agregan otros en su reemplazo. Es posible, en el curso de la transculturación, percibir elementos marginales de la propia cultura y llevarlos a un lugar central.
  Incorporación: esta fase describe como se incorporan elementos culturales de la cultura invasora, incluso los que no son hegemónicamente centrales (ejemplo del marxismo).

El proceso transculturador opera en tres estructuras funcionales de la cultura identificadas por Rama: la lengua, las estructuras literarias y la cosmovisión. La primera de estas, la lengua, sufre un cambio de acuerdo a la posición del narrador con respecto a los personajes representados en las obras literarias. En Doña Bárbara, por ejemplo, los principios ilustrados que guían la novela separa la lengua de los personajes populares del registro educado. Con la modernización se reduce la brecha entre narrador y habla popular. Pensemos en el ejemplo de organicidad cortazariano en Rayuela en la que los franceses hablan lunfardo. Otros ejemplos en este ámbito son Doña Santitos de Marta Brunet y "Luvina" de Juan Rulfo. En cuanto a las estructuras literarias, se advierte que el naturalismo literario local resiste que técnicas europeas se conviertan en estrategias literarias tradicionales. Finalmente hay un proceso de adaptación local en el que, por dar un ejemplo, la corriente de la consciencia es rearticulada como un monólogo discursivo.

En este periodo, el cambio de la cosmovisión en la cultura se traslada desde el pensamiento ilustrado y positivista hasta el irracionalismo modernista y vanguardista. La literatura regionalista, por otra parte, que tomaba su estructura cognositiva de la burguesía europea, es víctima de una "imposición distorsionadora" que impide ver la materia interna americana. Las vanguardias artísticas, sin embargo, fueron las primeras en oponerse al proyecto ilustrado que pregonaba la fe ciega en el progreso guiado por la razón. Las vanguardias en conjunto con un nuevo interés por la antropología, proponían una racionalidad alternativa a la occidental: "el mito se transforma en iluminismo y el iluminismo en mito" (61). Esta tendencia vanguardista hacía reflotar los elementos nutricios de los pueblos, los que habían quedado oscurecidos por el positivismo y la ilustración:

Rama afirma finalmente su oposición al "irracionalismo vanguardista" que trabaja a partir de mitos literarios ajenos, greco-latinos. El pensar mítico por el que aboga Rama se basa en la construcción de un nuevo mito a partir de la selección interna propiciada por las vanguardias, pero no a partir del proyecto vanguardista sino de una nueva concepción del regionalismo.

Recepción Crítica
Idelber Avelar critica la anterioridad del proceso transculturador la recuperación de sus elementos constitutivos. Es decir, la simbiósis cultural se efectúa ya en un marco epistemológico que la da por supuesta. No podemos imaginar un tiempo anterior en que estas contradicciones no estuviesen operativas porque la transculturación ya se ha llevado a cabo. La transculturación sólo es posible si percibimos "Latin America as a positive totality endowed with common attributes." Es decir, si tenemos una visión estática de lo que define a América Latina, una versión inmutable cuya percepción misma no se ve afectada por la imposición cultural foránea:

David Sobrevilla, en tanto, encuentra que el concepto de transculturación no alcanza a abarcar los elementos rebeldes de la cultura en América Latina. Propone el concepto de literaturas heterogéneas de Antonio Cornejo Polar como un concepto que puede entender de mejor manera el efecto del choque de dos culturas. La transculturación implica una totalidad estable y, por lo mismo, no puede explicar los elementos internos a la cultura que, bajo la perspectiva de la cultura colonizadora deben quedar excluidos. Los elementos que tienen un lugar en una cosmovisión indígena, por ejemplo, son dejados de lado por la cultura colonizadora, incapaz de situarlo dentro de su propio marco epistemológico.

Referencias

Bibliografía

Crítica literaria
Literatura de América Latina
Libros de 1982
Teoría literaria


John Coprario (c. 1570 – 1626), also known as Giovanni Coprario or Coperario, was an English composer and viol player.

According to later commentators such as John Playford and Roger North, he changed his name from either Cowper or Cooper to Coperario in the early 17th century (at least as early as February 1601), though he himself spelled his name "John Coprario". Anthony Wood said he changed his name after an extended visit to Italy, and though he is documented as having visited the Low Countries in 1603, evidence confirming his presence in Italy has not been found.  From 1622 he served and may have taught the Prince of Wales, for whom he continued to work upon his succession as Charles I. His longtime patron was Edward Seymour, Earl of Hertford, for whom, according to Thomas Fuller's The History of the Worthies of England (1662), he taught William Lawes.

Among Coprario's works are fantasias, suites and other works for viols and violins, and two collections of songs, Funeral Teares (1606) and Songs of Mourning: Bewailing the Untimely Death of Prince Henry (1613). He also penned a treatise on composition, Rules how to Compose.

According to Ernst Meyer, Coprario was a Londoner who Italianized his name as Italian music and musicians became more fashionable, and spent much of his life as a musician in the royal court.

Ninety-six fantasias for three up to six voices, most of them in two Oxford and Royal College of Music collections, were known to exist by Coprario (as of 1946). Meyer also notes that most of Coprario's five- and six-part fantasias are mainly transcriptions, or imitations, of his madrigals, but that his fantasias for three or four instrumental parts are, formally especially, independently interesting.

References

External links

 https://web.archive.org/web/20180106212629/http://www.geocities.jp/lyrischesuite/Coprario.htm

English classical composers
English viol players
English Baroque composers
Renaissance composers
1570s births
1626 deaths
People of the Elizabethan era
English music theorists
16th-century English composers
16th-century English musicians
17th-century English musicians
17th-century English composers
17th-century classical composers
English male classical composers

John Coprario


An Brachiaria reticulata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Otto Stapf. An Brachiaria reticulata in nahilalakip ha genus nga Brachiaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Brachiaria

Brachiaria reticulata


Campolongopasset (1.875 m.o.h.) (italiensk: Passo Campolongo) er et bjergpas i de italienske alper, som forbinder Arabba med Alta Badia.

Landevejen over passet forbinder byerne Corvarra og Arabba. Vejen over passet blev bygget mellem 1889 og 1901.

Vejpasset ligger i den såkaldte Sellagruppe. Passet er en del af Sellaronda, som er en berømt turistvej. Heri indgår også Sellapasset, Gardenapasset og Pordoipasset.

Galleri

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Bjergpas i Alperne
Bjergpas i Italien
Dolomitterne

Campolongopasset


Jennie Spencer-Churchill, (født Jerome; 9. januar 1854, død 29. juni 1921), kendt som Lady Randolph Churchill, var en amerikansk født britisk societet, og Lord Randolph Churchills hustru og mor til den senere britiske premierminister Sir Winston Churchill.

Personer fra Storbritannien
Briter i 1800-tallet
Briter i 1900-tallet
Personer fra New York City

Lady Randolph Churchill


محافظة باك زانغ   هي إحدى محافظات فيتنام. وتقع في شمال شرق البلاد.

المصدر

روابط إضافية
 Bắc Giang Province official website

شمال شرق (فيتنام)
محافظات فيتنام

محافظة باك زانغ


Tung Chung, meaning "eastern stream", is an area on the northwestern coast of Lantau Island, Hong Kong. One of the most recent new towns, it was formerly a rural fishing village beside Tung Chung Bay, and along the delta and lower courses of Tung Chung River and Ma Wan Chung in the north-western coast of Lantau Island. The area was once an important defence stronghold against pirates and foreign military during the Ming and the Qing dynasties.

Developed as part of the Airport Core Programme, the North Lantau New Town is the first new town on an outlying island of Hong Kong, with the first phases built on reclaimed land to the north, east and northeast of the original Tung Chung Town. Administratively, Tung Chung is part of Islands District.

History

Early times
Since the Song Dynasty between 960 and 1279 AD, there have been people living in Tung Chung. At that time, they lived on fishing and agriculture. Crabs, fishes and crops were their main productions.

This place was originally called Tung Sai Chung, when Hong Kong was still a group of fishing villages. Tung means east in Cantonese, while Sai means west. At that time, merchandising ships sailed east to the village and west to Macau.

Tung Sai Chung is one of five villages of Lantau that were resettled when the coastal restriction of the Great Clearance was lifted in 1669. The other villages are Tai O, Lo Pui O, Shek Pik and Mui Wo.

Tung Chung may be a new town, but its heritage can be seen in the form of old fishing villages. They show another façade of Tung Chung, of a village before the development of the airport and the town.

New town development
In the 1990s, Tung Chung was developed as a new town. This was undertaken as part of the Airport Core Programme, a package of development and infrastructure projects surrounding the relocation of Hong Kong's international airport from Kai Tak to Chek Lap Kok, adjacent to Tung Chung. Tung Chung New Town was intended to serve as a supporting community for the new airport.

According to the information from the Hong Kong Territory Development Department, Tung Chung is being developed in four phases into a new town with a target population of 250,000 people. The first phase was completed in 1994; infrastructure works was completed in January 1997 in order to tie with the subsequent completion of the first housing developments. This phase of development provided about 20,000 people in the district to support the airport at Chek Lap Kok.

Phase 2 of Tung Chung development was also completed. About 350,000 square metres of land was reclaimed east of the Phase 1 development area. Roads and drainage works to serve this reclaimed land were completed in May 2000. Land formation of 270,000 m2 for the remaining Phase 2 areas south of Tung Chung Bay together with the associated infrastructure were completed in February 2001. Upon completion, Phase 2 development will accommodate a population of 67,000.

Reclamation works under Phase 3A development commenced in March 1999 and were completed in April 2003. About 260,000 m2 of land was reclaimed north-east of Phase I development area. The reclamation will provide land for housing developments to accommodate a population of about 22,000.

The remaining development in Tung Chung is planned to be implemented as Phases 3 and 4 and to be completed in a foreseeable future.

Currently, Tung Chung is primarily residential, but an office block and hotel have already been completed. It is envisaged that in the future, other commercial projects will be developed in Tung Chung to support the growing population.

Cultural heritage and attractions

Tung Chung Fort

Tung Chung Fort was built in 1817, when the Qing Government was alarmed by the rampant piracy of Cheung Po Tsai (though Cheung himself had been captured seven years earlier) and decided to intervene and thwart the opium trade and defend the coast from pirates. The Fort was declared a monument in 1979. There are 6 old muzzle-loading cannons (still intact), each resting on a cement base and the enclosures are made of granite blocks, measuring 70 by 80 meters. Three arched gateways, each engraved with a Chinese inscription, are spaced along the walls. Tung Chung Fort itself went through several transformations. It was first used as a police station and then as a secondary school. Now, it is the base for the Rural Committee Office and the Tung Chung Public School.

Hau Wong Temple

Hau Wong Temple, a tiered-roof structure built in 1765, is dedicated to Yeung Hau, a loyal court official of the Song Dynasty who died with its last emperor. And this temple was a place for training soldiers in the Qing Dynasty. There is a stele founded in 1777, which is an important product of culture for researches about the Qing Dynasty. Recently renovated, the temple features lavish interior decorations. The temple is over 200 years old. The row of miniature human figures on the eaves looks still very real to life. On the 18th of the eighth month in the lunar calendar every year, there are activities such as Chinese operas and gatherings in the open area of the temple, to celebrate the birthday of Hau Wong.

The temple is twenty minutes walking distance from the train station.

Tin Hau Temple
A Tin Hau Temple is located in Chek Lap Kok New Village, Wong Lung Hang Road, Tung Chung. The temple was initially built in 1823 at the north east of Chek Lap Kok. It was dismantled in 1991 because of the construction of the new airport, and was rebuilt in 1994 at its present location. It is a Grade I historic building.

Tung Chung Battery

Tung Chung Battery was one of the two military forts built in 1817 at the foot of the Rocky Lion Hill at Tung Chung according to the Guangdong Annals. Its remains were discovered on a hill slope facing the sea near Tung Chung pier in 1980. An L-shaped wall with a platform at the corner, probably for gun emplacements, was revealed after clearing the dense undergrowth.

Lo Hon Temple
Lo Hon Monastery, at Shek Mun Kap. Built by lay Buddhists in 1974, it occupies the site of a grotto named Lo Hon Cavern where a hermit from Guangdong practiced Buddhism in 1926.

Ngong Ping: Big Buddha, Po Lin Monastery and Ngong Ping 360
Tung Chung serves as the gateway for those wishing to explore Ngong Ping's Big Buddha, the world's largest seated outdoor bronze Buddha statue; and Po Lin Monastery.

Ngong Ping can be reached by:
 The Ngong Ping 360 cable car
 Buses from Tung Chung Town Centre; plying between Tung Chung and Ngong Ping via Tung Chung Road and South Lantau Highway
 Hiking trail

Nature and ecology

Tung Chung is surrounded by two large country parks, cover an area of Lantau Island as large as Hong Kong Island: The Lantau North and Lantau South Country Parks.

The presence of mangroves and freshwater streams in Tung Chung provides excellent ecologically valuable habitats for freshwater fish species, dragonflies and rare amphibians.

However, the reclamation and other civil engineering works in Tung Chung has heavily damaged these habitats and produced irreversible damage to native wildlife and the surrounding environment.

Tung Chung Valley

Tung Chung Valley is the home of some of the steepest and most primeval mountain streams in Hong Kong. The formation of spectacular waterfalls is facilitated in the presence of the sheer cliffs and deep gorges in the valley.

Almost all the streams in the area have their name related to Lung (the Chinese word for dragon) which is the Chinese mythological creature of the waters and the favorite metaphor for the towering waterfalls.

As the main branch of the Tung Chung Valley, the deep-set Wong Lung Valley is the home of the Wong Lung Stream (The Yellow Dragon). The mainstream has its source on the saddle at the east of Sunset Peak, but the stream collects water through a large network of feeder streams on both sides of the valley, including the famous Tung-Lung, Pak-Lung, Chong-Lung, and Ngo-Lung Streams, which are known collectively as "The Five Dragons of Tung Chung".

Wong Lung Waterfall
Wong Lung Waterfall is located in the Lantau North Country Park. It is named "Wong-Lung" since, during a heavy rainstorm, when we view from the high ground, the stream resembles a yellow dragon ready to take off for heaven when it and its feeders are flooded with torrential muddy water, with Wong-Lung as the trunk and the feeders its limbs.

Tung Lung Stream
The spectacular Tung Lung Stream includes what appear as continuous waterfalls of more than 700 feet (213 m). Tung Lung Stream is rich in varieties of rare local wild plants and animals, especially in the primeval forest at an upper stream, among them the unique Hong Kong newts (Paramesotriton hongkongensis) as well as several species of wild orchids.

Tung Chung Stream
Tung Chung Stream is the only known Hong Kong site for the rare fish, Acrossocheilus (Lissolichthys) wenchowensis beijiangensis (北江光唇魚) and one of only two sites on Lantau where the locally rare crested kingfisher, Megaceryle lugubris, has been recorded.

Upper Tung Chung Valley
The upper Tung Chung Valley is an important habitat for birds, including thrushes and warblers (Hopkin, pers. comm.). Eagle owls, a species highly sensitive to any disturbance around their nesting sites, breed here (Wilson, pers. comm.). The locally rare Hainan blue flycatcher probably breeds here (Chalmers, pers. comm.). The largest population of the reptile tokay gecko, Gekko gecko, occurs in the cliffs and boulder crevices in upper Tung Chung Valley (Lau, pers. comm.).

The woods in the upper Tung Chung Valley are reportedly some of the best on Lantau for rare plant species and for butterflies, including the birdwing butterfly which breeds here (Reels, pers. comm.).

Hiking trails
The Tung O Ancient Trail is a hiking trail that links Tung Chung to the fishing village of Tai O. This trail follows the north-western coast of Lantau Island; providing a view of the runway approach to Chek Lap Kok as well as a number of villages and local scenery. This, however is a strenuous four-hour trek.

An easier and well-wooded walk with picnic and barbecue sites also link Shui Hau to Tung Chung Road. Turning south from Tung Chung Road, visitors can get to the Cheung Sha beaches.

Hong Kong Buddhist Youth Camp
Located on a 4,877 m2 site near Tung Chung, the Buddhist Youth Camp was built in 1979 at a cost of HK$3 million, the camp is run by the Hong Kong Buddhist Association. Facilities available at the camp include table tennis, chess, books and television, playground for basketball, badminton, archery, barbecue and a swimming pool.

Recreation

In a move to encourage green transport, on the model of most of the new towns, cycle tracks run throughout the town, and are widely used. Most of the private estates provides full clubhouse facilities for their residents. In October 2010, a public library opened, behind Citygate Outlets shopping center. In April 2011, a swimming pool opened near the Ngong Ping cable car.

In the future, an indoor games hall and community centre are planned for Tung Chung. Additionally, the Hong Kong Disneyland development at Penny's Bay will provide further recreational opportunities.

Economy

Shopping and dining

Tung Chung Town Centre features a number of shops, restaurants, a cinema and entertainment facilities centered on the Citygate development; as well as transportation to Kowloon or Hong Kong Island. The Tung Chung Citygate Outlets have many factory outlets of high-end brands and other brands as well as offering huge discounts.
Fu Tung Shopping Centre, Yat Tung Shopping Centre, and Citygate are the three shopping centres in Tung Chung thus far. Further shopping malls are expected at the new developments in Caribbean Coast. Tung Chung is 12 minutes from Tsing Yi and Kwai Tsing, where a much wider variety of shopping options are available.

Citygate Outlets is at the heart of this new town, developed in conjunction with the Tung Chung MTR station and bus terminus, thus providing a focal point to the town. Citygate, developed in the glass and steel style of the Hong Kong International Airport, contains 500,000 square feet (46,000 m2) of shopping, entertainment, and food outlets spread across five floors. A square outside the mall contains a special fountain which performs a musical show regularly.

Yat Tung is a newer development; the first and second phase was completed in March 2001 and May 2002 respectively. It provides supermarkets, services, and a number of eating outlets.

Both Asian and Western cuisines are available at the many restaurants in Tung Chung, including Chinese, Vietnamese, Italian, American, Thai, Japanese, and Korean. It is also possible to have a meal at a temple behind the Tung Chung Battery and at a restaurant in Po Lin Monastery which serves vegetarian food.
Near the Ngong Ping cable car terminal, there are restaurants and bars offering Asian and European dishes.

In Tung Chung, the prices of everyday items are generally higher than the urban areas because of the low competition of shops in Tung Chung. Some families need their seniors to use the $2 concessions for transportation to go to more urban areas like Tsing Yi and Tsuen Wan to buy cheaper items.

Corporate
The head offices of Greater Bay Airlines, Hong Kong Airlines, and Metrojet Limited are in One Citygate in Tung Chung. HK Express was formerly at One Citygate.

Hotels
 Novotel Citygate is Tung Chung's first hotel. It opened early 2006.
 Hong Kong Skycity Marriott Hotel, located minutes away from Tung Chung MTR station, opened in late 2008.
 Sheraton Hotel, located next to the Century Link private housing development, opened in late 2020.
 Four Points by Sheraton, attached to the Sheraton Hotel building, opened in late 2020.

Housing

Tung Chung New Town (Phase 1) is the newly developed core living area around Tung Chung. The development is one of the ten parts of the Hong Kong Airport Core Programme. The first phase of public housing development was completed in late 1997 and can accommodate up to 15,000 people. Another 5,000 people are housed in the private housing development completed in 1998.

Private housing estates
Tung Chung Crescent is the MTR Tung Chung Station Development Package One together with Seaview Crescent and Citygate. It is the first private residential estate completed in Tung Chung. It is jointly developed by five local developers including Hang Lung Development Co. Ltd., Henderson Land Development Co. Ltd., New World Development Co. Ltd., Sun Hung Kai Properties Ltd., Swire Properties and with the MTR Corporation.

Seaview Crescent, developed by the same developers as Tung Chung Crescent, consists of four tower blocks in the same style of Tung Chung Crescent, though these face the sea and the airport at Chek Lap Kok.

Coastal Skyline is the MTR Tung Chung Station Development Package Two. It was jointly developed by HKR International Limited, Hong Leong Holdings Limited and Reco Tung Chung Pte Ltd. and MTR Corporation and consisting of seven residential towers of around 50 stories each, and a number of low-rise flats.

Caribbean Coast is the MTR Tung Chung Station Development Package Three. It was jointly developed by Cheung Kong (Holdings) Limited, Hutchison Whampoa Limited and the MTR Corporation. It is about 67,900 m2 with both residential and commercial buildings.

The Visionary was built by Nan Fung Group, consisting of 9 buildings with 34/35 floors each, 3 duplexes, and 6 houses. It is the first estate to be built on the reclamation land of Tung Chung North-east.

Century Link developed by the Sun Hung Kai Group, consisting of 2 phases and 6 towers (27 to 29 storeys) with 3 residential blocks (2 storeys). It is the second estate to be built on the reclamation land of Tung Chung North-east after the Visionary.

Public housing estates

Public (government) housing and Home Ownership Scheme flats also make up a sizeable part of Tung Chung. The first phase of public housing development including five homeownership blocks at Yu Tung Court and three public rental housing blocks at Fu Tung Estate comprising 2,640 homeownership and 1,664 rental units. Yat Tung Estate is a newer integrated development consisting of twenty 40-story tower blocks towards the south of the town center, near the fishing village in Tung Chung Bay, complete with kindergartens, primary and secondary schools, shopping mall, car park, and transport interchange. Ying Tung Estate was built in 2018 near Ying Tung Road, which consists of four blocks: Ying Chui House, Ying Yuet House, Ying Hei House and Ying Fuk House.

Schools

Tung Chung is in Primary One Admission (POA) School Net 98, which contains multiple aided schools on Lantau Island, including two in Tung Chung; no government primary schools are in this net.

Primary
 Ching Chung Hau Po Woon Primary School
 HKFEW Wong Cho Bau School
 Ho Yu Primary School Sponsored by Sik Sik Yuen
 Ling Liang Church Sau Tak Primary School
 Po On Commercial Association Wan Ho Kan Primary School
 Tung Chung Public School
 The Salvation Army Lam Butt Chung Memorial School
 Tung Chung Catholic School

Secondary

 Caritas Charles Vath College
 HKFEW Wong Cho Bau Secondary School
 Ho Yu College Sponsored by Sik Sik Yuen
 Ling Liang Church E Wun Secondary School
 Po Leung Kuk Mrs. Ma Kam Ming-Cheung Fook Sien College
 Tung Chung Catholic School (Yat Tung)
 YMCA of Hong Kong Christian College

Future development
The planned population for Tung Chung New Town is projected at 124,000 residents. The expansion will expand the new town to the west and east of the existing New Town. It will provide 49,400 residential flats as proposed under the P & E study. Land has been reserved at the expansion area for recreational, education and community use like sport grounds and schools, the first population intake is targeted for the early 2020s. The project will include reclaiming 130 hectares (ha) of land.

Transportation

Tung Chung is connected to the rest of Hong Kong via massive infrastructure projects. The main road link, the North Lantau Highway connects Tung Chung to the rest of Hong Kong via the Tsing Ma Bridge. Public transport options include buses, trains, and ferries. The Hong Kong International Airport is about 10 minutes of traveling time from Tung Chung. A gondola lift, called Ngong Ping 360, can take travelers up to the monastery in Ngong Ping.

The Hong Kong–Zhuhai–Macau Bridge begins near Tung Chung and connects to Zhuhai and Macau.

Train
Tung Chung is served by the Tung Chung line of the MTR system. Tung Chung station is situated in the centre of the new town. It is possible to travel to Kowloon and Hong Kong Island conveniently in less than 30 minutes. Passengers may change to the Tsuen Wan line, Tuen Ma Line and Island line at Lai King station, Nam Cheong station and Hong Kong station respectively.

Two new MTR stations are planned for Tung Chung, namely: Tung Chung West station and Tung Chung East station.

Bus
Three bus companies serve the Tung Chung area. Two of them, Citybus Limited and Long Win Holdings Limited, a wholly owned subsidiary of Kowloon Motor Bus, connect the Tung Chung New Town with outside areas. The Hong Kong International Airport is connected to Tung Chung by a frequent bus service "S1" operated by the two companies.

Tung Chung is also a hub for bus routes to the rest of Lantau Island. Bus services operated by the New Lantao Bus company carry residents and holiday travelers to places including Mui Wo, Ngong Ping, Tai O and Cheung Sha.

Roads
The western part of Route 8, consisted of Tsing Ma Bridge, Kap Shui Mun Bridge and North Lantau Highway, connects Tung Chung with the central business districts of Hong Kong.

The new Tuen Mun–Chek Lap Kok Link connects Tung Chung with Northwestern New Territories, while the cross-border Hong Kong–Zhuhai–Macau Bridge (HZMB) connects Tung Chung with Macau and Mainland Zhuhai.

Tung Chung Road, a winding mountain road, connects Lantau South with Tung Chung and the rest of Hong Kong.

Ferry
There is a scheduled ferry service from Tai O and Tuen Mun, via Tung Chung New Development Ferry Pier and Sha Lo Wan, operated by Fortune Ferry. There is also another ferry service from Tung Chung to Tai O four times per day (five on Sundays and Public Holidays). This provides spectacular sea views of the North Lantau coast, home to the Chinese white dolphin.

Ngong Ping Cable Car
The Ngong Ping 360 is a 5.7-km cableway that links Tung Chung and Ngong Ping via angled stations at Airport Island and Nei Lak Shan. Ngong Ping is the home of the Big Buddha and Po Lin Monastery. The Ngong Ping 360 and Ngong Ping Village form the Ngong Ping 360 tourism project. Following an accident involving one of the cable cars falling from the ropeway in June 2007, Ngong Ping Cable Car services were suspended until passenger safety could be guaranteed. Ngong Ping 360 is now fully operational.

See also
 List of buildings, sites, and areas in Hong Kong

References

External links

 Tung Chung New Town
 Hong Kong Sightseeing and Attractions

New towns started in the 1990s

Tung Chung


Volta ao Algarve 2019 var den 45. udgave af det portugisiske landevejscykelløb i Algarve. Løbet foregik i perioden 20. til 24. februar 2019. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2019 og var i kategorien 2.HC. Den samlede vinder af løbet blev slovenske Tadej Pogačar fra , foran danske Søren Kragh Andersen på andenpladsen.

Ryttere og hold

Danske ryttere
 Michael Valgren kørte for
 Lars Bak kørte for
 Mads Würtz Schmidt kørte for
 Søren Kragh Andersen kørte for
 Casper Pedersen kørte for
 Mads Pedersen kørte for

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Eksterne henvisninger

2019
UCI Europe Tour 2019

Volta ao Algarve 2019


Evarts est une ville américaine située dans le comté de Harlan, dans le Kentucky. Selon le recensement de 2020, sa population est de .

Liens externes

Ville au Kentucky
Comté de Harlan (Kentucky)

Evarts (Kentucky)


Špania Dolina este o comună slovacă, aflată în districtul Banská Bystrica din regiunea Banská Bystrica, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 213 locuitori.

Istoric
Localitatea Špania Dolina este atestată documentar din 1254.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Špania Dolina


باطرو قرية تونسية تقع في ولاية نابل.

انظر أيضا
 ولاية نابل.

وهي قرية ذات تاريخ
و فيها قرابة 2500 نسمة
والغريب أنها تابعة لأكثر من معتمدية الأمر الذي جعلها تفتقد إلى كل ضروريات العيش الكريم من تطهير وتنوير
بالرغم اعتبارها من أكبر المناطق الفلاحية في الولاية في إنتاج الكروم (500 هكتار) وإنتاج البرتقال(1500 هكتار) وهي نسب تقريبيا طبعا

قرى ولاية نابل

باترو


El Mamey es una localidad que se encuentra ubicada en el municipio San Juan de los Remedios, Provincia de Villa Clara, (Cuba).

Ubicación
Está ubicada en los 79,41 grados de Longitud Oeste y en los 22,32 grados de Latitud Norte, posición geográfica que la ubica al este de Santa Clara, la cabecera provincial.

Bibliografía utilizada
 Oficina Nacional de Estadísticas

Localidades de la provincia de Villa Clara

El Mamey


Mouvement Réformateur (MR) (Dansk: Reform bevægelsen) er et fransk sproget, vallonsk liberalt centrum-højre parti i Belgien.

Partiet opstod den 21. marts 2002, da fire mindre centrum-højre partier blev slået sammen. Det oprindelige liberale parti havde rødder tilbage til 1846.

Sidens 1999 har MR (og dets forgængere) deltaget i skiftende belgiske regeringet. Belgiens nuværende premierminister Charles Michel kommer fra Mouvement Réformateur. Han var leder af MR i 2011–2014.

Mouvement Réformateur er repræsenteret i de regionale parlamenter i Vallonien og i hovedstaden Bruxelles samt i det fransk-sprogede parlament og i Belgiens føderale parlament. Desuden har MR medlemmer i Europa-Parlamentet.

Mouvement Réformateur har et tæt samarbejde med Partei für Freiheit und Fortschritt (PFF), der er repræsenteret i det tysk talende parlament i det østlige Belgien,

Eksterne links
 Officiel hjemmeside

Politiske partier i Belgien
Liberale partier
Etableret i 2002
Politik i 2002

Mouvement Réformateur


La ligne S7 est une ancienne ligne de train de banlieue de l'agglomération barcelonaise. Elle relie Barcelone à Rubí et dessert au total trois communes sur le tracé de la ligne Barcelone - Vallès.

Elle est exploitée par les Chemins de fer de la généralité de Catalogne (FGC) comme renfort des S1 et S2 entre 2017 et 2022.

Historique
La ligne est créée en , par l'autonomisation du service de la ligne S5 qui desservait les gares entre Sant Cugat et Rubí depuis . Elle puise ses origines dans le chemin de fer de Barcelone à Sarrià, ouvert en , et dans le tronçon du Vallès des Chemins de fer de Catalogne, mis en service à la fin des années 1910 et au début des années 1920.

Entre  et , la ligne S7  désignait la liaison entre les gares de Barcelone-Plaça d'Espanya et d'El Palau, à Sant Andreu de la Barca, sur la ligne Llobregat - Anoia.

À l'occasion de la mise en service d'une quinzaine de nouveaux trains le , la fréquence de passage sur les lignes S1 et S2 augmente à  en heure de pointe aux terminus, soit 2 min 30 s sur le tronçon commun entre Barcelone et Sant Cugat del Vallès, ce qui conduit à la disparition de la ligne S7.

Caractéristiques

Ligne
La ligne parcourt les infrastructures de la ligne Barcelone - Vallès. Elle compte , dont huit souterraines, et parcourt . Les rails sont à écartement normal et la voie est double sur l'intégralité du trajet.

À partir de Plaça de Catalunya, elle dessert trois communes : Barcelone, Sant Cugat del Vallès et Rubí, et partage son tracé avec la ligne L7 jusqu'à Gràcia, la ligne L6 jusqu'à Sarrià, les lignes S2, S5 et S6 jusqu'à Sant Cugat, et S1 jusqu'à son terminus de Rubí.

Stations et correspondances

Exploitation

Matériel roulant
La ligne est servie par les rames de série 112 et 113 des FGC.

Horaires et tarification
La ligne sert à renforcer les services de la ligne S1 aux heures de pointe des jours ouvrés entre Sant Cugat et Rubí, puis des lignes S1 et S2 sur leur tronçon commun entre Plaça de Catalunya et Sant Cugat.

Projets

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Chemins de fer de la généralité de Catalogne
 Métro de Barcelone – Rodalies de Catalogne

Liens externes
 .

S7
Lignes régionales de Catalogne

Ligne S7 des FGC


Meezen Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Rendsburg-Eckernförde iline bağlı bölge. 8,76 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2004 itibarıyla yaklaşık 396 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Gert Reese tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amthohenwestedt-land.de

Rendsburg-Eckernförde iline bağlı yerleşim birimleri

Meezen


La línea Marrón (en inglés: Brown line) del Metro de Chicago comúnmente conocido como Chicago "L", es una línea que abastece al  Área metropolitana de Chicago y consiste en 28 estaciones.  La línea inicia en la estación Kimball en Albany Park, a la estación The Loop en el Centro de Chicago.  La línea fue inaugurada el  18 de mayo de 1907.

Estaciones

En Clark/Lake, trenes de la línea Marrón regresan a Merchandise Mart, después vuelven de regreso a Kimball.

Referencias

Enlaces externos
 About the Brown Line at Countdown to a New Brown -  Sitio oficial
 Brown Line en Chicago-'L'.org
 Train schedules en Sitio oficial del CTA

Metro de Chicago

Línea Marrón (Metro de Chicago)


Asasinarea lui Anwar Sadat a avut loc la 6 octombrie 1981.

Anwar Sadat, președintele Egiptului, a fost asasinat în timpul paradei de victorie anuală organizată la Cairo pentru a sărbători Operațiunii Badr la începutul Războiului de Iom Kipur, operațiune în timpul căreia armata egipteană a traversat Canalul Suez și a ocupat o mică parte din Peninsula Sinai ocupat de Israel.

O fatwa care aproba asasinarea a fost obținută de la Omar Abdel-Rahman, un cleric musulman condamnat mai târziu în SUA pentru rolul său în Atentatul de la World Trade Center din 1993.

Asasinarea a fost efectuată de membrii Jihadului islamic egiptean.

Premise
În urma acordurilor de la Camp David, Sadat și prim-ministrul israelian Menachem Begin au primit Premiul Nobel pentru Pace în 1978. Dar Tratatul de pace israeliano-egiptean din 1979 a fost primit cu controverse de către națiunile arabe, în special de palestinieni. Accesul Egiptului în Liga Arabă a fost suspendat (și nu a fost restabilit până în 1989).

Liderul OEP, Yasser Arafat, a spusː

În Egipt, diferite grupuri jihadiste, cum ar fi Jihadul islamic egiptean și al-Gama'a al-Islamiyya, a folosit Acordul de la Camp David să le aducă susținători cauzei lor.

Anterior, simpatizând cu încercarea lui Sadat de a-i integra în societatea egipteană, islamiștii egipteni s-au simțit trădați și au cerut public răsturnarea președintelui egiptean și înlocuirea sistemului de guvernare al națiunii cu un guvern bazat pe teocrația islamică.

Ultimele luni ale președinției lui Sadat au fost marcate de revoltă internă. Sadat a respins acuzațiile că revoltele au fost provocate de probleme interne, crezând că Uniunea Sovietică își recruta aliați regionali în Libia și Siria pentru a instiga o revoltă care l-ar putea elimina. După o lovitură de stat militară care a eșuat în iunie 1981, Sadat a ordonat o represiune majoră care a dus la arestarea a numeroși reprezentanți ai opoziției. Deși Sadat și-a menținut în continuare un nivel ridicat popularitate sa în Egipt, s-a spus că a fost asasinat "de la vârf" din cauza nepopularității sale.

Jihadul islamic egipteaɲ
Mai devreme, în timpul președinției sale, islamiștii au beneficiat de "revoluția de rectificare" și de eliberarea din închisoare a activiștilor închiși sub președinția Nasser , dar tratatul lui Sadat cu Israelul de retrocedarea Peninsulei Sinai și de recunoaștere a statului Israel a înfuriat islamiștii, în special Jihadul islamic egiptean radical. Conform interviurilor și informațiilor adunate de jurnalistul Lawrence Wright, grupul recruta ofițeri militari și acumula arme, așteptând momentul potrivit pentru a lansa "o răsturnare completă a ordinii existente" în Egipt. Șeful strateg al organizației El-Jihad era Abbud al-Zumar, colonel în serviciul militar al cărui "plan a fost să omoare principalii lideri ai țării, să captureze sediul armatei și securității de stat, clădirea centralei telefonice și bineînțeles postul de radio și televiziune, unde vor fi difuzate știri ale revoluției islamice, dezlănțuite, el contând la o revoltă populară împotriva autorității seculare din toată țara ".

În februarie 1981, autoritățile egiptene au fost avertizate cu privire la planul lui El-Jihad prin arestarea unui agent care transporta informații cruciale. În septembrie, Sadat a ordonat o întâlnire extrem de nepopulară cu mai mult de 1500 de persoane, inclusiv mulți membri Jihad, dar și Papa Copților și alți clerici copți, intelectuali și activiști ai tuturor orientărilor ideologice. S-a interzis de asemenea accesul presei neguvernamentale.  Adunarea a ratat o celulă a Jihadului din armata condusă de locotenentul Khalid Islambouli, care va reuși să îl asasineze pe Anwar Sadat în octombrie.

Asasinareɑ
La 6 octombrie 1981, la Cairo a avut loc o paradă de victorie pentru a comemora cea de-a opta aniversare a trecerii Canalul Suez de către armata egipteană.  Sadat a fost protejat de patru rânduri de personal de securitate și de opt gărzi de corp, iar parada armatei ar fi trebuit să fie sigură datorită regulilor de muniție-confiscare.

Deoarece avioanele Mirage ale Forțelor Aeriene Egiptene zburau deasupra capetelor vizitatorilor, distrăgând atenția mulțimii de la soldații egipteni din armata egipteană și trupele de pe camioane care trăgeau tunurile.

Un camion conținând echipa de asasini, era condusă de locotenentul Khalid Islambouli. În timp ce trecea în fața tribunei, Islambouli a forțat amenințând cu arma șoferul să se oprească. De acolo, asasinii au coborât și Islambouli s-a apropiat de Sadat cu trei grenade de mână ascunse sub coiful lui. Sadat a stat să-și primească salutul (nepotul lui Anwar, Talaat El Sadat, a spus mai târziu: "Președintele a crezut că ucigașii au făcut parte din spectacol atunci când s-au apropiat de tribune și i-a salutat").

Islambouli a aruncat grenadele spre Sadat, dintre care doar unul a explodat (dar a căzut scurt), iar alți asasini s-au ridicat din camion, trăgând fără discriminare cu puștile de asalt AK-47 în tribune până când și-au epuizat muniția și apoi au încercat să fugă. După ce Sadat a fost lovit și a căzut la pământ, oamenii au aruncat scaune în jurul lui pentru a-l proteja de grindina de gloanțe.

Atacul a durat aproximativ două minute. Sadat și alte zece alte persoane au fost ucise sau au suferit răni fatale, inclusiv generalul-maior Hassan Allam, Khalfan Nasser Mohammed (un general de la delegația Omani), ing. Samir Helmy Ibrahim, Sam Anuelo, Mohammed Yousuf Rashwan (fotograful prezidențial), Saeed Abdel Raouf Bakr, Inginerul chinez Cheng Lui, precum și ambasadorul cubanez în Egipt și un episcop ortodox copt.

Douăzeci și opt au fost răniți, inclusiv vicepreședintele Hosni Mubarak, ministrul irlandez al apărării James Tully și patru ofițeri militari de legătură americani. Forțele de securitate au fost surprinse, dar au reacționat în 45 de secunde. Ambasadorul suedez Olov Ternström a reușit să scape de criminali. [ Unul dintre atacatori a fost ucis, iar ceilalți trei răniți și arestați. Sadat a fost transportat într-un spital militar, unde au lucrat unsprezece medici ca să-l salveze.

Sadat a murit la aproape două ore după ce a fost dus la spital. Moartea lui Sadat a fost atribuită "șocului nervos violent și sângerării interne în cavitatea toracică, unde plămânii stângi și vasele de sânge de mai jos au fost rupte".

După atentat
În legătură cu asasinarea, în Asyut, în Egiptul de Sus, a fost organizată o insurecție. Rebelii au preluat controlul asupra orașului pentru câteva zile și 68 de polițiști și soldați au fost uciși în lupte. Controlul guvernamental nu a fost restabilit până când nu au sosit parașutiștii din Cairo. Majoritatea militanților condamnați pentru lupte au primit sentințe ușoare și au fost încarcerați doar trei ani.

Note

Vezi și
 Războiul de Șase Zile din 1967
 Războiul de Uzură din 1970
 Operațiunea Badr (1973)
 Războiul de Iom Kipur din 1973
 Acordurile de la Camp David din 1978
 Tratatul de pace israeliano-egiptean din 1979

Legături externe

 https://www.nytimes.com/learning/general/onthisday/bday/1225.html
 https://www.nytimes.com/2010/09/12/world/middleeast/12egypt.html?pagewanted=all

1981
Asasinate politice
Istoria Egiptului

Asasinarea lui Anwar Sadat


Juan Gabriel con el Mariachi Vargas de Tecalitlán es el cuarto álbum de estudio de Juan Gabriel. Es el primer disco en el que el artista canta música vernácula mexicana, acompañado de la agrupación Mariachi Vargas de Tecalitlán. También es el primero de los álbumes esenciales de Juan Gabriel y un clásico en la música mexicana. Forma parte de la lista de  los 100 discos que debes tener antes del fin del mundo, publicada en 2012 por Sony Music.

Considerado como uno de los pasos más importantes en la carrera discográfica de Juan Gabriel, tras el lanzamiento de El Alma Joven III, el cantautor decidió dejar temporalmente el camino recorrido de las baladas románticas en sus tres trabajos anteriores (en la trilogía debutante) para incursionar en el mariachi y la música ranchera, dando como resultado uno de los discos más emblemáticos en la música mexicana, considerado un clásico dentro de ella y el primero de los álbumes esenciales del artista. Acompañado con el Mariachi Vargas de Tecalitlán, del álbum se publicaron cuatro sencillos, reconocidos como temas clásicos de "El Divo de Juárez"; el trabajo discográfico completo, no obstante, es destacable, ya que todos los temas que lo conforman son emblemáticos e importantes en la carrera musical de Juan Gabriel y tuvieron, al igual que los sencillos, una buena radiodifusión en México, Estados Unidos de América y Centroamérica.
Dentro del disco se encuentran «La Muerte del Palomo», la primera canción que compuso a los 13 años Juan Gabriel y «Lágrimas y Lluvia», el primer tema que escribió en memoria de su madre tras su fallecimiento.

Lista de canciones
Todas las canciones compuestas por Alberto Aguilera Valadez.

Personal
 Alberto Aguilera Valadez - voz y composición.
 Mariachi Vargas de Tecalitlán - grupo/banda de acompañamiento/soporte.
 Fernando Z. Maldonado - arreglos y producción en «Lágrimas y lluvia», «La muerte del palomo», «Estoy enamorado de ti», «Qué chasco me llevé», «Que sea mi condena» y «Mañana te acordarás».
 Jesús Rodríguez de Híjar - arreglos y producción en «Ases y tercia de reyes», «Se me olvidó otra vez», «Esta noche voy a verla», «Si Dios me ayuda» y «¿Dónde andará?».

Premios, charts y certificaciones

Premios
1974:
 Premio El Heraldo al Compositor del Año.

Posicionamiento en listas

Sencillos

Certificaciones

Enlaces externos
 Ficha de Juan Gabriel con el Mariachi Vargas de Tecalitlán en Discogs.

 Juan Gabriel con el Mariachi Vargas de Tecalitlán en Apple Music.

Referencias

Álbumes de 1974
Álbumes de Juan Gabriel


Yerleşim yerleri
 Çatalpınar - Ordu ili ilçesi
 Çatalpınar, Yüreğir - Adana ili Yüreğir ilçesine bağlı mahalle
 Çatalpınar, Eleşkirt - Ağrı ili Eleşkirt ilçesine bağlı köy
 Çatalpınar, Evren - Ankara ili Evren ilçesine bağlı mahalle
 Çatalpınar, Ünye - Ordu ili Ünye ilçesine bağlı mahalle

Çatalpınar (anlam ayrımı)


Locuțiunea latină ne varietur (în română "să nu se schimbe") este folosită în activitatea editorială și în elaborarea bibliografiilor pentru a indica ediția definitivă a unei opere care a fost revizuită și corectată de mai multe ori.

Poate fi vorba atât de o ediție de autor, cât și de o ediție postumă. De exemplu, ediția națională de Opere în 30 de volume (Bologna, N. Zanichelli, 1935-1940) și de Lettere în 22 de volume (Bologna, N. Zanichelli, 1939-1968) a lui Giosuè Carducci poate fi considerată ediția ne varietur. Acest termen nu poate fi atribuit edițiilor clasice grecești și latine, care au fost tipărite timp de mai multe secole și vor fi întotdeauna tipărite fără o eventuală variantă finală.

Termenul are și semnificație juridică, însemnând literalmente că un înscris nu este variat sau schimbat; este uneori scris de notarii publici pe facturi sau note, în scopul de a le identifica.

Uneori termenul ne varietur apare pe coperta unei lucrări tipărite.

Note

Cuvinte și expresii în limba latină
Termeni juridici

Ne varietur


Setea și foamea (franceză: La Soif et la faim) este o piesă de teatru absurd scrisă în limba franceză de Eugen Ionescu.  Piesa a fost compusă în anul 1966.

Prezentare

Personaje

Adaptări

Traduceri în limba română

Vezi și
 Listă de piese de teatru românești
 Listă de piese de teatru franceze

Note

Legături externe

Piese de teatru franceze
Eugen Ionescu
Teatru absurd
Piese de teatru într-un singur act

Setea și foamea


Canister may refer to:
 Any container that is roughly cylindrical in shape
 A container for 35mm movie film or 35mm photo film for use in cameras
 Pods used for parachute supply drops
 Gas containers used for riot control
 A perforated metal box which is part of a gas mask
 The carbon dioxide scrubber of a rebreather
 The filter which absorbs gasoline vapour in a car tank
 A cylindrical bell worn by sheep, that was traditionally used in Sussex, England, especially on the South Downs
 Canister shot, a type of artillery round used in warfare as anti-personnel ammunition

See also
 Tin can (refers more specifically to a metal canister)
 Jerrycan – robust liquid container made from pressed steel.
 Water canister

Canister


Leutenbuch ist ein Gemeindeteil der Stadt Herrieden im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Südlich des Dorfes fließt die Altmühl. 0,25 km westlich mündet der Pointfeldgraben als linker Zufluss in die Altmühl. 0,5 km östlich erhebt sich der Schulberg (), 0,5 km südlich liegen die Buckelwiesen, 1 km nördlich liegt das Tieffeld. Eine Gemeindeverbindungsstraße führt nach Roth (0,9 km nordwestlich) bzw. nach Velden zur Kreisstraße AN 55 (1,5 km östlich).

Geschichte
Der Ort wurde vermutlich im 10. Jahrhundert gegründet.

Im Geographischen statistisch-topographischen Lexikon von Franken (1801) wird der Ort folgendermaßen beschrieben:

Im Rahmen des Gemeindeedikts wurde Leutenbuch dem 1808 gebildeten Steuerdistrikt Rauenzell zugeordnet. Es gehörte auch der wenig später gegründeten Ruralgemeinde Rauenzell an. Mit dem Zweiten Gemeindeedikt (1818) wurde Leutenbuch nach Hohenberg umgemeindet. Spätestens 1840 wurde der Ort in die neu gebildete Ruralgemeinde Roth umgemeindet.

Im Februar 1945 wurde die Leutenbucher Flur, die von den amerikanischen Streitkräften für einen Feldflugplatz gehalten wurde, durch einen Bombenteppich von 117 Abwürfen verwüstet. Dabei starb auch ein Bürger des Ortes.

1950 wurde eine kleine katholische Ortskapelle aus Solnhofener Sandstein errichtet.

Am 1. Juli 1971 wurde Leutenbuch im Zuge der Gebietsreform nach Herrieden eingemeindet.

Baudenkmäler
 Haus Nr. 8: im Ostgiebel herzförmiger Ziegel mit Kreuz und Anker, frühes 19. Jahrhundert
 Haus Nr. 10: in der südlichen Giebelwand und westlichen Langseite Reliefs von der ehemaligen Wallfahrtskirche Rauenzell, zweite Hälfte 16. Jahrhundert

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist römisch-katholisch geprägt und nach St. Vitus und Deocar (Herrieden) gepfarrt. Die Einwohner evangelisch-lutherischer Konfession sind nach Christuskirche (Herrieden) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Herrieden
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf
Ort an der Altmühl

Leutenbuch


Critical path may refer to:
The longest series of sequential operations in a parallel computation; see analysis of parallel algorithms
Critical path method, an algorithm for scheduling a set of project activities
Critical path drag, a project management metric
Critical path network diagram, a network diagram highlighting the critical path
Critical Path (book), by Buckminster Fuller
The Critical Path: An Essay on the Social Context of Literary Criticism, a 1971 book by Northrop Frye
The Critical Path, a podcast by Horace Dediu
Critical Path (video game), an interactive movie computer game
Critical Path, Inc., a provider of messaging services
Critical Path Institute, an organization for improvement of the drug development process
Critical Path Project, a video archive
Critical Path Project, early source of HIV/AIDS information founded by Kiyoshi Kuromiya

See also
Critical graph, a graph where every vertex or edge is a critical element
Critical mass (disambiguation)
Critical point (disambiguation)

Critical path


Cumpătarea este definită ca moderație sau auto-constrângere voluntară.

Cumpătarea este de obicei descrisă în termeni referitori la ce se poate abține cineva a face, incluzând constrângerea de a se răzbuna, dar a acționa sub forma non-violenței și a iertării, abținerea de a arăta aroganță, prin comportament umil și modest, auto-controlul de a nu excesa în nimic prin a fi prudent și constrângerea de a se enerva excesiv prin instaurarea stării de calm și auto-control.

Privire generală
Cumpătarea a fost descrisă de gânditori religioși, filozofi, dar și de psihologi ca fiind o virtute. În iconografia clasică, virtutea cumpătării este adesea descrisă ca o femeie transvazând apă dintr-un vas într-altul. Este considerată, atât în filozofia grecilor antici și creștinism, cât și în budism și hinduism, a fi una din virtuțiile de cea mai mare importanță.

Cumpătarea este una din cele șase virtuți în clasificarea psihologiei pozitive, alături de înțelepciune, curaj, umanism, justiție și transcendență. Este caracterizată ca forma de controlare a excesului, fiind exprimată prin caracteristici așa cum sunt castitatea, modestia, umilința, prudența, autocontrolul, iertare și milă, fiecare din aceste calități implicând auto-abținere de a excesa în a manifesta impulsuri precum vanitate, impuls sexual ori furie.

Note

Legături externe
 Despre cumpătare la Doxologia
 Proverbe despre cumpătare

Etică creștină
Virtute
Virtuți

Cumpătare


George Alfred Caldwell (* 18. Oktober 1814 in Columbia, Kentucky; † 17. September 1866 in Louisville, Kentucky) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1843 und 1851 vertrat er zweimal den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Leben
George Caldwell besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat. Nach einem anschließenden Jurastudium und seiner 1837 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er im Adair County zu praktizieren. Er wurde Mitglied der Demokratischen Partei. Zwischen 1839 und 1840 war er Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Kentucky.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1842 wurde er im vierten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1843 die Nachfolge von Bryan Owsley (Whig Party) antrat. Bis zum 3. März 1845 absolvierte Caldwell zunächst eine Legislaturperiode im Kongress. In dieser Zeit war er Vorsitzender des Ausschusses zur Kontrolle der Ausgaben des Finanzministeriums. Diese Sitzungsperiode war von den Spannungen zwischen Präsident John Tyler und den Whigs geprägt. Außerdem wurde damals über eine Annexion der seit 1836 von Mexiko unabhängigen Republik Texas diskutiert. Diese 1845 vollzogene Annexion führte umgehend zum Mexikanisch-Amerikanischen Krieg.

An diesem Krieg nahm George Caldwell als Oberstleutnant der amerikanischen Streitkräfte teil. Er zeichnete sich unter anderem während der Schlacht von Chapultepec aus. Nach Kriegsende setzte Caldwell seine politische Laufbahn fort. Im Jahr 1848 wurde er erneut im vierten Distrikt von Kentucky in den Kongress gewählt, wo er am 4. März 1849 Aylette Buckner ablöste. In seiner bis zum 3. März 1851 laufenden Legislaturperiode war er erneut Vorsitzender des Ausschusses zur Kontrolle des Finanzministeriums. Damals wurde im Parlament heftig über die Frage der Sklaverei gestritten. Politischer Höhepunkt war der von Henry Clay eingebrachte Kompromiss von 1850.

1850 verzichtete Caldwell auf eine erneute Kandidatur für den Kongress. In den folgenden Jahren praktizierte er wieder als Anwalt in Louisville. Im August 1866 war er Delegierter zur National Union Convention in Philadelphia. George Caldwell starb am 17. September 1866 in Louisville und wurde dort auch beigesetzt. Er war Sklavenhalter.

Einzelnachweise

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
Person im Mexikanisch-Amerikanischen Krieg
Sklavenhalter (Neuzeit)
US-Amerikaner
Geboren 1814
Gestorben 1866
Mann

George Caldwell


Elena Iancova () a fost o interpretă de cântece populare bulgare care a activat în Basarabia.

Familia Elenei s-a mutat în Basarabia în 1828, stabilindu-se la Bolgrad, regiunea Odesa.

Colecția de cântece a Elenei Iancova a fost editată la Plovdiv în 1908 de către fiul ei, Gheorghe. Fiica Kina i-a pus la dispoziție compozitorului bulgar  o culegere de 215 de cântece, inclusiv cântece istorice, epice, lirice și legate de obiceiurile calendaristice și de familie. Unele cântece de haiducie anti-otomane conțin subiecte înrudite cu folclorul românesc din Basarabia. Culegerea, publicată de Hristov în 1913 cu titlul Сборник за народно умотворение (din ) a fost înalt apreciată de scriitori și savanți bulgari notabili, precum Ivan Vazov,  ș.a.

Bibliografie

Cântăreți bulgari
Femei din Republica Moldova
Nașteri în 1825
Decese în 1901

Elena Iancova


Der George B. Dantzig Prize ist ein seit 1982 alle drei Jahre zusammen von der SIAM und der Mathematical Optimization Society (MOS) (der vormaligen Mathematical Programming Society) vergebener Preis in Mathematischer Optimierung. Er ist nach George B. Dantzig benannt.

Preisträger
 1982 Michael J. D. Powell, Ralph Tyrrell Rockafellar
 1985 Ellis L. Johnson, Manfred Padberg
 1988 Michael Jeremy Todd
 1991 Martin Grötschel, Arkadi Nemirovski
 1994 Roger Wets, Claude Lemaréchal
 1997 Roger Fletcher, Stephen M. Robinson
 2000 Yurii Nesterov
 2003 Jong-Shi Pang, Alexander Schrijver
 2006 Éva Tardos
 2009 Gérard Cornuéjols
 2012 Jorge Nocedal, Laurence Wolsey
 2015 Dimitri Bertsekas
 2018 Andrzej Ruszczynski, Alexander Shapiro
 2021 Hedy Attouch, Michel Goemans

Weblinks
 Offizielle Webseite bei der SIAM
 The Dantzig Prize auf mathopt.org

Einzelnachweise

Mathematikpreis
Erstverleihung 1982

George-B.-Dantzig-Preis


Tibet Ağırtan (d. 12 Temmuz 1965, Mersin), Türk rock müzik sanatçısı.

Liseyi Tarsus Amerikan Kolejinde bitirdi. Müzikle tanışması da burada Echo adındaki okulun geleneksel müzik gruplarına girmesiyle oldu. Mavi Sakal, aslında Echo '83 olarak ön kurulumunu Tarsus Amerikan Kolejinde tamamladı.

1979 - 1994 yılları arasında Mavi Sakal adlı rock müzik grubunun vokalistliğini yaptı.

1992'de Avustralya'ya yerleşti. 1995'te gruptan ayrılıp solo çalışmalara yöneldi.

1995 yılında "Yat geliyorum" ve 1997 yılında "Kalk gidiyorum" adlı iki solo albümü çıkmıştır. "Kırık Kalpler" topluluğu ile bir süre bar çalışmaları yapan sanatçı,

2005 yılında Tanju Eren, Korhan Karuşağı, Merih Aydın ve Nedim Tanyolaç ile "Kırık Kalpler" Rock'N'Roll grubunu tekrar canlandırmış ve pek çok festivalde sahne almıştır.

Zardanadam'ın Dibini Gör (2005) albümünde prodüktör olarak yer almıştır.

2006'da yayınlanan Mavi Sakal'ın "Son...ki..beş..on" albümünde Murat Tümer, Tibet Ağırtan, Taylan Dedeoğlu ve Batur Yurtsever kadrosu ile yeniden bir araya gelmiştir.

2007 yılından itibaren Tibet Ağırtan ile Rock'n Roll adıyla festivallerde ve konserlerde yer almaya başlamıştır.

Musicians@Work / iş Güç Rock'N'Roll festivallerini düzenlemştir.

2012 yılında 3üncü albümü "Kıskaç"ı yayınlamıştır.

Şu an Organix grubu ile (Güven İlter, Nedim Tanyolaç) blues ve rock and roll konserlerine devam etmektedir.

Dış bağlantılar
 Mavi Sakal resmi web sitesi

1965 doğumlular
Mersin doğumlular
Türk erkek şarkıcı-şarkı yazarları
Türk rock şarkıcıları
Tarsus Amerikan Kolejinde öğrenim görenler
Mavi Sakal
Yaşayan insanlar

Tibet Ağırtan


An Cyclostachya stolonifera in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Frank Lamson Scribner, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni John Raymond Reeder och Charlotte Goodding Reeder. An Cyclostachya stolonifera in nahilalakip ha genus nga Cyclostachya, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyclostachya

Cyclostachya stolonifera


Navistar 7000 je serija vojnih kamiona teškog transporta američkog proizvođača Navistara. Kamioni su temeljeni na šasiji modela WorkStar te su dostupni s različitim inačicama motora i pogona (4×2, 4×4, 6×4 i 6×6).

Opis
Kamioni iz serije 7000 pokazali su se uspješnima a namijenjeni su transportu teškog tereta na velike udaljenosti. Kabina kamiona može biti standardna ili produžena te ju se jednostavno može opremiti oklopom. Teretna vozila pogone dizelski motori i to: International DT 466 (210 - 300 KS), International DT 570 (310 - 330 KS), Caterpillar C11/C13 (305 - 430 KS) i Cummins ISM (285 - 425 KS).

Postoje različite konfiguracije Navistara 7000 i to kao: kamioni za transport vojnika i opasnih materijala, vodene cisterne, tankeri, dizaličari i sl. Šasija s 4×4 pogonom je korištena i kod MaxxPro vozila.

Korisnici
: 2005. godine američka vojska nagradila je tvrtku Navistar ugovorom koji joj je omogućio izvoz blizu 2.900 kamiona i rezervnih dijelova za potrebe oružanih snaga Afganistana i Iraka.

: zemlja je 2009. godine naručila 1.300 ovih kamiona koji su ondje poznati kao MSVS (Medium Support Vehicle System). Time su zamijenili zastarjele M35 kamione.
: kolumbijska vojska.

Izvori

Vanjske poveznice
 INTERNATIONAL® 7000-MV FAMILY OF TACTICAL TRUCKS

Kamioni
Američka vojna vozila
Američka cestovna vozila

Navistar 7000


Rodolfo Vitela (* 10. März 1949 in Zacapu, Bundesstaat Michoacán, Mexiko) ist ein ehemaliger mexikanischer Radrennfahrer.

1973 gewann Vitela die Vuelta y Ruta de Mexico. 1974 wurde er Sieger der Vuelta a Costa Rica und zweiter der Vuelta a Cuba. 1975 vertrat Rodolfo sein Geburtsland Mexiko bei den Panamerikanischen Spielen und gewann die Goldmedaille im Mannschaftszeitfahren. In jener Saison gewann er den nationalen Titel im Straßenrennen.

1976 startete er ebenfalls für Mexiko bei den Olympischen Spielen. Im olympischen Straßenrennen schied er aus.
1978 wurde er panamerikanischer Straßenmeister.

Weblinks

Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1976
Radsportler (Mexiko)
Olympiateilnehmer (Mexiko)
Panamerikameister (Radsport)
Panamerikaspielesieger (Radsport)
Mexikaner
Geboren 1949
Mann

Rodolfo Vitela


The Matter of France, also known as the Carolingian cycle, is a body of literature and legendary material associated with the history of France, in particular involving Charlemagne and his associates. The cycle springs from the Old French chansons de geste, and was later adapted into a variety of art forms, including Renaissance epics and operas. Together with the Matter of Britain, which concerned King Arthur, and the Matter of Rome, comprising material derived from and inspired by classical mythology, it was one of the great European literary cycles that figured repeatedly in medieval literature.

Three Matters
The Matter of France was one of the "Three Matters" repeatedly recalled in medieval literature. It was contrasted with the Matter of Britain, the legendary history of Great Britain, Brittany and King Arthur; and the Matter of Rome, which represented the medieval poets' interpretations of Ancient Greek and Roman mythology and history. The three names were first used by the twelfth-century French poet Jean Bodel, author of the Chanson de Saisnes, a chanson de geste in which he wrote:

Description
About 1215 Bertrand de Bar-sur-Aube, in the introductory lines to his Girart de Vienne, set out a subdivision of the Matter of France into three cycles, which have been adopted by many modern critics as a useful means of grouping the chansons de geste. These are his words:

The cycles can be outlined as follows:

 The Geste du roi, whose chief character is Charlemagne, seen as champion of Christianity.  This cycle contains the best known of the chansons, the .
 La Geste de Garin de Monglane, whose central character was Guillaume d'Orange, identifiable with William, Count of Toulouse.  These dealt with knights who were typically younger sons, not heirs, and who seek land and glory through combat with the Infidels. The twenty-four poems of this geste belong to the generation after Charlemagne, during the reign of an ineffectual Louis. The Chanson de Guillaume is one of the oldest poems of this geste.
 The Geste de Doon de Mayence, in which the hero, as in the Geste de Guillaume, often suffers from royal injustice, but is goaded into rebellion.

Central figures of the Matter of France include Charlemagne and his paladins, especially Roland, hero of The Song of Roland, and his companion Oliver, who was frequently cast in conflict with the Muslim champion Fierabras. Originally, the Matter of France contained tales of war and martial valour, being focused on the conflict between the Franks and Saracens or Moors during the period of Charles Martel and Charlemagne. The Chanson de Roland, for example, is about the Battle of Roncevaux Pass during the Moorish invasion of southern France.  As the genre matured, elements of fantasy and magic tended to accrue to the tales.  The magic horse Bayard, for example, is a recurring figure in many of the tales.

The fundamental character of the "Matter of France" is feudal and Christian (in a crusading form). Although viewed as idolators, the Saracens were not necessarily depicted as un-chivalrous. The earliest gestes were likely sung by a jongleur, accompanied by a fiddle. It is apparent that the authors were ignorant of the fact that Islam is monotheistic. D. J. A. Ross says that people of the Middle Ages appear to have regarded the gestes as generally historical.

Einhard's Vita Caroli describes the Basque ambush at Roncevaux as driving the Frankish rearguard down the valley. The poet who wrote the Chanson de Roland did not hesitate to update the military tactics to a set-piece cavalry charge on the part of the Saracens, although retaining a landscape unsuitable for couched lances.

List of works

For a list of chansons that can be attached to each of these cycles, see .

In later literature
After the period of the chanson de geste, the Matter of France lived on. Its most well known survival is in the Italian epics by Matteo Maria Boiardo, Ludovico Ariosto, and a number of lesser authors who worked the material; their tales of Orlando innamorato ("Roland in Love") and Orlando furioso ("Roland Gone Mad") were inspired by the chansons de geste. These works, in turn, inspired Torquato Tasso's Gerusalemme liberata and Edmund Spenser's The Faerie Queene, although these latter works have been separated from the Matter of France and put in the respective settings of the First Crusade and an imaginary faerie land.

Tales of the Matter of France were also found in Old Norse, where the Karlamagnus Saga was written in the thirteenth century in Norway; it contains a synopsis of the main stories of the cycle. Indeed, until a major revival in the 19th century breathed new life into the Arthurian cycle, the Matter of France had enjoyed similar renown to the Matter of Britain.

Modern fantasy literature has used the Matter of France far less than the Matter of Britain, although L. Sprague de Camp and Fletcher Pratt set one of their Harold Shea stories (The Castle of Iron) in the world of the Matter of France, and Poul Anderson's Three Hearts and Three Lions references the Matter of France. Through Anderson's book, the Matter of France also had some influence on the popular Dungeons & Dragons game. Italo Calvino's fantasy novel The Nonexistent Knight also takes place in this world.

Notes

External links
 The Matter of France by Alexx Kay
 Legends: Paladins and Princes by Paula Kate Marmor
 How Oliver Fought for France and the Faith by Agnes Grozier Herbertson
 The Keeping of the Passes by Agnes Grozier Herbertson

Medieval literature
Medieval legends
History of literature
Romance (genre)
Metanarratives

Matter of France


El topónimo Southborough puede hacer referencia a:

 Southborough, un pueblo en el estado de Massachusetts (Estados Unidos).
 Southborough, una parroquia civil y una villa en el condado de Kent (Inglaterra).

Southborough


La classe Murasame est une classe de destroyers construits pour la force d'autodéfense maritime japonaise à la fin des années 1950 en tant que successeur de la classe Ayanami. Comme son prédécesseur, sa tâche principale est la lutte anti-sous-marine, mais son armement amélioré lui a également permis de mieux performer dans le rôle anti-aérien, de sorte que cette classe fut classée comme  (destroyer anti-aérien ou destroyer polyvalent) officieusement.

Comme son prédécesseur, la classe Ayanami, cette classe a adopté une conception de  avec pont arrière incliné appelé , du nom de la rue comprenant des groupes de bâtiments traditionnels de la ville de Nagasaki. Le système de propulsion est presque identique que celui de la classe Harukaze.

La suite de capteurs et le système d'arme est quasiment les mêmes que ceux du dernier lot de la classe Ayanami, mais trois canons Mark 16 de 5 pouces/54 calibres (avec des affûts simples Mark 39) ont été ajoutés pour étendre la portée efficace contre les menaces aériennes et de surface en plus de quatre canons Mark 22 de 3 pouces/50 calibres (avec des affûts doubles Mark 33). Les canons de 5 pouces sont contrôlés par un système de conduite de tir des canons de navire Mark 57 et les canons de 3 pouces par un système de conduite de tir Mark 63. Le principal radar de recherche aérienne est un OPS-1, la version japonaise de l'AN/SPS-6 américain.

Navires de la classe

Notes et références

Murasame
Bateau des années 1950
Navire construit au Japon

Classe Murasame (1958)


Yinchuan (kínverska: 银川; rómönskun: Yínchuān) er höfuðborg Ningxia sjálfstjórnarhéraðs í Alþýðulýðveldinu Kína. Borgin er staðsett í norðurhluta Ningxia í suður af Helan-fjöllum sem marka vesturhluta Ordos-hásléttunnar, nálægt vesturenda Kínamúrsins. Yinchuan (þýðir "Silfurá") er fyrrum höfuðborg Vestur-Xiaveldis (1038–1227). Fram að miðri 20. öld var borgin einkum viðskiptastöð fyrir landbúnaðarafurðir en síðan þá hefur iðnaður byggst þar upp. Hún er miðstöð stjórnmála, mennta og menningar héraðsins. Um fjórðungur borgarbúa eru kínverskir múslimar af Hui þjóðarbrotinu. Borgarbúar eru um 2.4 milljónir.

Staðsetning

Yinchuan er staðsett í norðurhluta Ningxia héraðs í suður af Helan-fjöllum sem marka vesturhluta Ordos-hásléttunnar, nálægt vesturenda Kínamúrsins. Yinchuan liggur miðja vegu milli Gulafljóts sem rennur um borgina, og Helan-fjalla sem veita skjól frá eyðimörkum Mongólíu. Hún er í um 1.100 metrum yfir sjávarmáli og nær yfir 8.900 ferkílómetra landsvæði í fallegrar náttúru og hagstæðum skilyrðum fyrir landbúnað.

Saga
Yinchuan var upphaflega sýsla undir nafninu Lian (Fuping) árið 119 f.Kr. en nafni hennar var breytt í Huaiyuan á 6. öld e.Kr. Eftir fall Tangveldisins árið 907 var borgin hernumin af Tangut þjóðinni (ættuð frá Tíbet og Mjanmar) á 10. öld. Þeir stofnuðu síðar Vestur Xiaveldið (1038–1227) og gerðu Xingqing (nú Yinchuan) að höfuðborg þess. Mongólar nefndu borgina Iryai. Þeir rændu borgina og slátruðu íbúum hennar. Sjálfur Djengis Khan lést í orustu við borgina árið 1227.

Eftir að Mongólaveldið lagði undir sig Vestur Xiaveldið árið 1227 fór borgin undir stjórn hisn mongólska Júanveldisins. Á tímum Mingveldisins (1368–1644) og Tjingveldisins (1644–1911) var borgin höfuðstaður Ningxia svæðis.

Árið 1929, þegar héraðið Ningxia var formlega stofnað úr hlutum Gansu og Innri Mongólíu, varð það Yinchuan höfuðborg þess. Þegar Ningxia hérað var lagt niður árið 1954, var borginni komið fyrir í Gansu héraði; en með stofnun sjálfstjórnarhéraðsins Hui þjóðarbrotsins í Ningxia árið 1958, varð Yinchuan aftur höfuðborg.

Efnahagur

Fram að miðri 20. öld var borgin einkum viðskiptastöð fyrir landbúnaðarafurðir en síðan þá hefur iðnaður byggst þar upp.
Á fimmta áratug síðustu aldar voru fyrirtæki sem unnu að handverki en þar var engin nútíma iðnaður. Tekin var ákvörðun um að flytja verksmiðjur frá strandhéruðum í austur Kína til Yinchuan borgar. Það ýtti undi þróun vélsmíðaiðnaðar.

Miklar kolaútfellingar sem fundust í námum nálægt Shizuishan borg, um 100 km norður af höfuðborginni, ýttu mjög undir uppbyggingu efnaiðnaðar og varmaaflsvirkjana í Yinchuan. Framleiðsla byggingarefna varð einnig mikilvæg í borginni.

Sléttusvæðið í kringum Yinchuan borg býr hagstæð skilyrði fyrir landbúnað. Það byggir  ekki síst á afkastamiklum áveitukerfum sem byggð voru fyrst á tímum Hanveldisins (206 f.Kr. - 220 e.Kr.) og Tangveldisins (618–907).

Yinchuan er helsti markaður og dreifingarmiðstöð fyrir landbúnaðarafurðir svæðisins. Þar er markaður fyrir korn, mjölverksmiðjur, hrísgrjónavinnsla og olíupressun úr landbúnaðarafurðum. Ullin sem framleidd á sléttunum skapar textíliðnað. Aðrar búgreinar eru meðal annar sykurhreinsun, hörspun og sútun.

Samgöngur

Í aldir hefur Gulafljót verið ein helsta samgönguæð borgarinnar enda rennur fljótið í gegnum borgina. Siglingar hafa verið mögulegar norðaustur til Innri Mongólíu og til norðurhluta Ningxia héraðs.

Eftir miðja síðustu öld hafa verið lagðir þjóðvegir til Baotou, Lanzhou og Wuwei í Gansu og til Xian í Shaanxi héraði. Þá hafa járnbrautir verið lagðar frá Lanzhou til Baotou og borgin þannig tengd öðrum landshlutum Kína með járnbrautum.

Yinchuan Hedong alþjóðaflugvöllurinn, sem er 25 kílómetra af borginni, býður upp á reglulegt flug til stórborga í Kína. Árið 2019 fóru um flugvöllinn um 10.6 milljón farþegar. Þá er millilandaflug að byggjast upp, meðal annars til Dúbaí og fleiri borga.

Íbúar

Flestir borgarbúar eru Han kínverjar (um 73 prósent árið 2019)  Borgin er talin miðstöð fyrir Hui þjóðarbrotið, kínverskra múslima, sem eru um fjórðungur borgarbúa og hefur þannig mikil menningarleg og efnahagsleg tengsl við íslömsk lönd. Borgin er fastur staður fyrir China-Arab Expo sem er alþjóðlegur vettvangur fyrir menningarleg og efnahagsleg skoðanaskipti milli Kína og Arabalanda.

Ýmsar rannsóknar- og háskólastofnanir eru í borginni. Stærsti háskólinn í Ningxia héraði, Ningxia háskólinn (stofnaður sem háskóli 1962), er í borginni. Hann er talinn til lykilháskóla Kína.

Tenglar

 Kínversk vefsíða borgarstjórnar Yinchuan.
 Ensk vefsíða Encyclopaedia Britannica um Yinchuan borg.

Heimildir

Borgir í Kína

Yinchuan