Mentenanța reprezintă un ansamblu de activități tehnico-organizatorice care au ca scop menținerea sau restabilirea unui echipament/sistem (engl. item) într-o stare specifică pentru ca acesta să fie în măsura de a asigura un serviciu determinat. Conform normei europene EN 13306:2001, mentenanța este ansamblul tuturor acțiunilor tehnice, administrative și de management, în timpul ciclului de viață al unui echipament/sistem, destinate pentru menținerea sau restabilirea acestuia într-o stare în care să-și poată îndeplini funcția impusă (necesară).Altă definiție este formulată de DOD Dictionary of Military and Associated Terms: Prin mentenanță  se înțeleg orice activități cum sunt inspecții, teste, măsurători, înlocuiri, ajustări și reparații care sunt destinate pentru a menține și restabili o unitate funcțională într-o stare specificată în care unitatea să-și poată efectua funcțiunile necesare sau să-și restabilească aptitudinea de efectuare a serviciului (l. engl. serviceability). Un serviciu de mentenanță al unei întreprinderi poate fi determinat, de asemenea,  să participe la studii de ameliorare a procesului industrial și trebuie să ia în considerare numeroase restricții cum sunt calitatea, securitatea, mediul, costurile etc. În domeniul informaticii, mentenanța se definește ca fiind procesul prin care se iau măsurile corespunzătoare pentru ca un echipament, un program sau un sistem de baze de date să funcționeze corect și să fie actualizat.

În domeniul tehnicii militare, mentenanța este definită ca fiind activitatea care are ca obiect menținerea în stare operațională a unei flote, a unei armate.

Agenția AAP-6 de Standardizare a NATO, într-un Glosar de termeni și definiții oferă o amplă definiție: "Mentenanța este ansamblul măsurilor luate pentru a pune sau repune materialul [sistemul/echipamentul] într-o stare specificată, până la sfârșitul folosirii sale, incluzând controlul, încercările, întreținerea, modificările, reparația, restaurarea, recondiționarea, reutilizarea, recuperarea și prelevarea unor piese din produse pentru a repara alte echipamente și vehicule deteriorate."

Noțiunea formalizată de "mentenanță" a apărut în industria  producției de bunuri către sfârșitul anilor 1970. În literatura de specialitate din România, termenul mentenanță a fost utilizat cu precădere după anul 1989, până la acea dată fiind substituit cu "întreținere și reparații".

Tipuri de mentenanță
Se deosebesc mai multe tipuri posibile de mentenanță:
 Mentenanța corectivă  urmărește repunerea în funcțiune a sistemelor defecte, după ce acestea au suferit o defectare parțială sau o pană, prin activități de localizarea defectelor, diagnoză și de eliminare a defecțiunilor apărute, urmate  de controlul bunei funcționări. Activitățile de mentenanță corectivă impun existența unei strategii de gestiune a magaziilor de piese de schimb. În cadrul depozitelor de piese de schimb, gestiunea se bazează pe un calcul de estimare a numărului pieselor de schimb, pe baza frecvenței defectărilor. Parametrii care permit abordarea mentenanței corective sunt furnizați de analiza de fiabilitate, de FMEA (FMEA = Failure mode and effects analysis, în trad. Analiza modurilor de defectare și a efectelor lor- AMDE ). Procedura de analiză AMDE (FMEA) este reglementată  de standardul SR EN 60812 CEI 60812: 2006. Activitățile de mentenanță corectivă se efectuează în ordinea următoare: 1) testare, prin compararea datelor achiziționate cu niveluri de referință; 2) detectare, deci descoperirea apariției unei defectări; 3) localizarea elementelor prin care se manifestă defecțiunea; 4) diagnostic constând în analiza cauzelor defectării; 5) reparare pentru repunerea în stare de bună funcționare; 6) controlul bunei funcționări; 7) înregistrările rezultatelor intervenției, pentru exploatarea lor ulterioară.
 Mentenanța paliativă presupune activități de mentenanță corectivă, destinate a permite unui mijloc de producție, în mod provizoriu, îndeplinirea integrală sau parțială a funcțiilor sale.În mod curent implică acțiuni de depanare, cu caracter provizoriu, care trebuie urmate în cel mai scurt timp de acțiuni corective, ce trebuie să suprime definitiv cauzele generatoare de defecte.
 Mentenanța preventivă reprezintă un sistem de întreținere planificată, ce are ca scop menținerea sistemelor tehnice, în condiții normale de funcționare, prin inspecție sistematică, detecție, lubrificare, curățire și înlocuirea sistematică a elementelor cu anumite grade de defectare, împreună cu executarea unor operațiuni de revizie periodică și de reglare. Mentenanța preventivă se abordează plecând de la planul de mentenanță, care identifică sarcinile de mentenanță  și intervalele corespunzătoare , în funcție de timpii de funcționare sau de cicluri de funcționare. Mentenanța preventivă include mentenanță programată.
 Mentenanța preventivă sistematică constă în efectuarea la intervale de timp prestabilite sau după un număr definit de unități de utilizare, a uneia sau a mai multor operații specificate într-un plan tehnic normat de intervenții,  însă fără controlul prealabil al stării sistemului/echipamentului. De exemplu, schimbarea bujiilor unui autovehicul la fiecare 25000 km parcurși este o operație tipică de mentenanță preventivă sistematică.Prin mentenanța preventivă sistematică, componente sau părți dintr-un echipament/sistem sunt înlocuite la date prestabilite, indiferent de vârsta componentei/părții care va fi înlocuită.
 Mentenanța condițională este o mentenanță preventivă bazată pe monitorizarea performanțelor și/sau a parametrilor semnificativi, integrând acțiunile care decurg. Mentenanța condițională este efectuată după ce unul sau mai mulți indicatori care indică valoarea unei mărimi arată că echipamentul este pe punctul de a se defecta sau că performanțele echipamentului se înrăutățesc. Mentenanța condițională se bazează pe folosirea datelor în timp real pentru a prioritiza și optimiza resursele de mentenanță.

 Mentenanța programată este o mentenanță preventivă executată după un calendar prestabilit sau după un număr definit de unități de utilizare. În l. engl. este denumită uneori mentenanță planificată.
 Mentenanța predictivă este o mentenanță condițională executată urmărind previziunile extrapolate ale analizei și evaluării parametrilor semnificativi ai degradării echipamentului/sistemului și permite întârzierea și planificarea intervențiilor.

 Mentenanța productivă totală  (TPM) , în industrie, este un sistem de menținere și îmbunătățire a integrității sistemelor de producție și a sistemelor calității, prin mașini, echipamente și angajați care adaugă valoare pentru o organizație. TPM se concentrează pe menținerea tuturor echipamentelor în stare de funcționare, pentru a evita defecțiunile și întârzierile în procesele de fabricație. Seiichi Nakajima (1919--2015) este considerat părintele TPM. Conceptul TPM este similar cu "Managementul calității totale (TQM)"  și are ca obiectiv principal mărirea eficienței generale a echipamentelor unei uzine. Obiectivele directe ale TPM  sunt :
--zero opriri accidentale ale utilajelor și instalațiilor;

--zero accidente de muncă.

Mentenanța condițională
Mentenanța condițională este o mentenanță preventivă aplicată în funcție de starea/condiția echipamentului, fiind subordonată unor informații necesare diagnosticării condiției acestuia (autodiagnostic, informația transmisă de un senzor, măsurarea unui grad de uzură etc.) Astfel de informații pot include nivelul de zgomot, de viteză, de debit, de temperatură, de vibrații, de poziție, de repetabilitate etc. Majoritatea senzorilor și echipamentelor de monitorizare se bazează pe modele vibratorii, electrice, hidraulice, pneumatice, corosive, de uzare, de mișcare etc.

Aplicațiile principale actuale ale mentenanței condiționale există în domeniul industriilor de proces. Monitorizarea echipamentelor/sistemelor se poate face, de exemplu:
 prin urmărirea vibrațiilor echipamentului; astfel pot fi sesizate până la 80% din defecțiunile survenite la echipamente rotative simple: electromotoare, ventilatoare, pompe centrifuge;
 prin analiza lubrifianților, pentru a se constata gradul de degradare/contaminare a acestora;
 prin măsurări termografice în infraroșu, pentru a se detecta: încălziri anormale, apariția efectului Joule (de exemplu, la linii electrice de înaltă tensiune, la contacte electrice fără presiune adecvată, la dezechilibrarea fazelor etc.), evaporarea (de exemplu, în domeniul industriei hârtiei), frecările (de exemplu, la rulmenți uzați sau blocați). Tehnica în infraroșu permite efectuarea de măsurări în locuri dificile și impracticabile pentru a introduce instrumente de măsură de contact. Intensitatea emisiei infraroșu depinde de temperatura suprafeței.
Perfecționarea senzorilor pentru monitorizarea funcționării sistemelor a avut ca rezultat utilizarea lor în foarte multe domenii. De exemplu, multe dintre mărcile moderne de automobile sunt echipate cu sisteme electronice de diagnosticare care indică momentele în care automobilul trebuie dus la service, necesitatea schimbării uleiului, a filtrului etc.

Parametri cantitativi de mentenanță/mentenabilitate
În standarde sunt exemplificați diferiți timpi de mentenanță și costuri aferente, care depind de capacitatea sistemului/echipamentului de a fi menținut sau repus în funcțiune, precum și de mijloacele logistice de mentenanță, după cum urmează:
 timp mediu de reparare activ (MART --Mean  Active Repair Time) este timpul de mentenanță corectivă pentru asigurarea fiabilității echipamentului;
 timpi medii de mentenanță preventivă activă;
 numărul mediu de ore-om de mentenanță pe oră de funcționare (MMH/OH = Mean Maintenance Hours/Operating Hour);
 durata medie de indisponibilitate datorită reparării pe oră de funcționare;
 durata medie de indisponibilitate pe oră de funcționare datorată mentenanței preventive;
 interval între controale de rutină;
 costul mentenanței pe ora de funcționare;
 numărul de personal pentru acțiunea de mentenanță;

 costul logisticii de mentenanță pentru ciclul de viață.
Timpul mediu de reparare este unul dintre indicatorii cei mai utilizați ai mentenanței și mentenabilității și include următoarele elemente:

-- timp pentru diagnostic (detectarea defectului, localizarea cauzei defectului etc);

-- timpi de întârzieri tehnice (întârzieri curente: timp de montare, răcire, interpretarea și utilizarea informațiilor etc.);

-- timpi pentru repunerea în funcțiune (dezasamblare, interschimbare, reasamblare, reglare etc.);

-- timpi pentru verificarea finală (proceduri de încercare, dacă sunt necesare).

Mai sunt utilizați ca indicatori: MTBF (mean time between failures), durata medie între defecțiuni reprezintă intervalul mediu de timp, care se scurge până când o piesă sau un sistem se defectează sau necesită întreținere; MTBO (mean time between overhauls) =timpul mediu între revizii.

Mijloacele logistice de mentenanță, care influențează timpii de mentenanță se referă la personalul din compartimentul de Mentenanță (în România acest compartiment este denumit și "Mecanic-șef"), instruire, stocuri de piese de schimb, utilități curente etc.

Sisteme de organizare a reparării utilajelor
Au fost elaborate două sisteme de întreținere și reparare a utilajelor: 1) sisteme de reparare pe baza constatărilor; 2) sistem de reparare preventiv-planificat.

Sistemul de reparare pe baza constatărilor presupune stabilirea datelor de oprire a utilajelor pentru intrarea lor în reparații, în urma monitorizării modurilor de defectare a utilajelor de către personal specializat. Sistemul de reparare preventiv-planificat asigură două caracteristici pentru ansamblul măsurilor de întreținere și reparare: a) caracteristica profilactică; b) caracterul planificat. Caracteristica profilactică rezultă din adoptarea de măsuri de întreținere și control care urmăresc să prevină posibilitatea apariției unei uzuri premature. Caracterul planificat este datorat faptului că lucrările de întreținere și reparații se efectuează la date calendaristice stabilite anterior.

Sistemul de  reparare preventiv- planificat include următoarele categorii de intervenții tehnice:
 întreținerea și supravegherea zilnică a utilajului;
 revizia tehnică Rt;
 reparații curente de grad I și II, Rc1 și Rc2;
 reparația capitală RK cuprinde activități complexe de mentenanță a produselor , precum revizuirea completă a produselor, demontarea tuturor părților componente, verificarea completă a componentelor care se pot defecta și înlocuirea componentelor uzate.

Costurile mentenanței
Costurile mentenanței includ cheltuielile implicate de funcționarea compartimentului Mentenanță, care se referă la costurile manoperei, ale diferitelor subcontractări ale mentenanței către alte organizații, costurile pieselor de schimb și ale materialelor consumabile: lubrifianți, vaseline etc., costurile transportului pieselor de schimb.

Costurile ineficacității mentenanței includ:
 vătămările corporale grave ale personalului, datorate insecurității;

 indisponibilizarea echipamentelor, precum și costul măsurilor de înlocuire adoptate;
 penalizări contractuale;
 stocuri intermediare (de exemplu, stocuri de producție neterminată, datorate defectării utilajelor);
 echipamente excedentare;
 non--calitatea imputabilă mentenanței deficitare (produse neconforme, reprelucrări, rebuturi, reclasări ale produselor neconforme, retururi etc.);
Cel mai frecvent, costurile ineficacității mentenanței cuprind doar costurile indisponibilizăriii echipamentelor. Evaluarea tuturor costurilor ineficacității mentenanței se face prin cuantificarea tuturor elementelor de cost mai sus menționate.

Costurile activității de mentenanță pot fi clasificate după mai multe criterii:
 după natura lor:
 pentru salarizarea personalului;
 costul echipamentelor și utilajelor de mentenanță;
 costurile pentru produse și materiale consumabile pentru mentenanță (piese de schimb, lubrifianți etc.);
 după destinație:
 pentru pregătirea  activităților de mentenanță (studii, metode, ordonanțare...)
 pentru intervenții de mentenanță;
 pentru stocarea articolelor ce aparțin nomenclaturii entităților supuse mentenanței;
 pentru formarea personalului de mentenanță;
 după tipul sistemului de mentenanță:
 costuri pentru mentenanță preventivă sistematică/condițională;
 costuri pentru mentenanță corectivă;
 costuri pentru revizii, modernizări sau reconstruiri;

Analiza modurilor de defectare și a efectelor --FMEA
Analiza modurilor de defectare și a efectelor  lor--FMEA (acronimul pentru denumirea în l.engleză: Failure mode and effects analysis) este o metodă sistematică, structurată de analiză a defectărilor, folosită deseori în studiile de analiză a fiabilității sistemelor. Această metodă permite analizarea critică a fiecărui subansamblu, element sau componentă a unui produs (utilaj, instalație etc.) pentru a constata modurile reale sau potențiale de defectare, cauzele posibile ale defectărilor, consecințele defectărilor asupra funcțiilor produsului, modurile și mijloacele necesare pentru a se evita sau a limita aceste consecințe. Această metodă este utilizată în special în faza de proiectare a unui produs, pentru a identifica defectele potențiale ale produsului, însă poate fi utilă și în faza de mentenanță, în scopul definirii acțiunilor ulterioare de întreținere preventivă, pentru evaluarea mărimii necesare a stocului de piese de schimb etc. Principalele etape de bază în realizarea metodei FMEA sunt următoarele:
 definirea condițiilor de performanță ale produsului/sistemului;
 descompunerea/divizarea produsului la nivel funcțional (în diferite funcții care vor trebui să fie îndeplinite de diferitele blocuri funcționale);
 identificarea posibilităților de apariție a defectelor, a frecvenței de apariție și a efectelor acestor defecte asupra funcționării produsului;
 identificarea cauzelor de defectare  care vor apărea în timpul exploatării viitoare;
 stabilirea probabilității de detectare a defectelor, pentru fiecare defect potențial;
 se stabilesc acțiunile preventive și acțiunile corective de mentenanță pentru repunerea în funcțiune a produsului.
O variantă a acestei tehnici este FMECA (Failure mode, effects and criticality analysis) adică analiza modurilor de defectare, a efectelor și a criticității lor, la care suplimentar se evaluează gravitatea (criticitatea) defectării. În l. franceză această tehnică are sigla AMDEC. FMECA ,respectiv AMDEC este o metodă de analiză  previzională a fiabilității, mentenabilității și securității sistemelor (produse, echipamente, procese etc.). Metoda FMECA tinde să fie preferată în dezvoltarea programelor spațiale și în aplicații militare ale NATO, în timp ce diferitele forme ale FMEA predomină în alte industrii.

Mentenanța centrată pe fiabilitate
Mentenanța centrată pe fiabilitate (Reliability Centered Maintenance --RCM) este un proces aplicat pentru stabilirea nivelurilor minime de mentenanță, pentru obținerea siguranței produsului. RCM poate fi utilizat pentru a elabora o strategie de mentenanță eficientă ca și costuri, pentru a adresa cauzele predominante ale defectării sistemelor/echipamentelor.

Este o abordare sistematică pentru definirea unui program de mentenanță de rutină, compus din activități cu costuri eficiente, care ar trebui să păstreze funcțiunile importante.

Analiza RCM permite identificarea activităților de mentenanță preventivă necesare unui echipament/sistem și stabilirea intervalelor de timp între efectuarea activităților de mentenanță preventivă (sau programată). Unul dintre obiectivele fundamentale ale analizei RCM este de a dezvolta un program de mentenanță care va asigura mărirea fiabilității sistemului. În esență, o activitate de mentenanță ar trebui să fie implementată înainte de apariția defectării componentei respective. O analiză RCM este condusă pentru a determina ce activități de mentenanță preventivă ar trebui efectuate pe parcursul ciclului de viață.

Standardul MIL--STD--2173oferă un ghid pentru analiza RCM. În prezent, RCM este definit în standardul SAE JA1011, Evaluation Criteria for RCM Processes. Acest standard stabilește criteriile minime pe care orice proces de mentenanță ar trebui să le satisfacă pentru a fi considerat RCM. Elaborarea procesului de mentenanță RCM trebuie să înceapă cu rezolvarea următoarelor probleme, în ordinea următoare.
 Care este obiectul (itemul) previzionat a se realiza și standardele sale de performanță ?
 În ce moduri se poate defecta în raport cu funcțiunile necesare ?
 Care sunt evenimentele care pot cauza fiecare defecțiune ? În acest context, orice eveniment este o afirmație despre cauza defectării unei componente.
 Ce se întâmplă când apare fiecare defecțiune ?

 Ce importanță are fiecare defectare ?

 Ce activități sistematice pot fi efectuate proactiv pentru a preveni sau diminua într-un grad satisfăcător consecințele (efectele) unei defectări ?
 Ce trebuie să se facă dacă o activitate preventivă potrivită nu s-a putut identifica ?
Analiza RCM va utiliza informațiile generate de FMEA (vezi Secțiunea : Analiza modurilor de defectare și a efectelor--FMEA), pentru a identifica ce componente hardware au cel mai mare efect asupra fiabilității și disponibilității echipamentului/sistemului, prin identificarea modurilor probabile de defectare. Deoarece modelele de defectare a echipamentelor electronice prezintă în general o rată a defectărilor constantă, analiza RCM are cel mai mare impact asupra activităților de mentenanță ale  produselor electromecanice și mecanice.

Procesul logic al RCM ia în considerare sarcinile de mentenanță referitoare la trei domenii :
 Înlocuirea programată, acolo unde există degradare din cauza vechimii sau uzării, înainte ca o defecțiune funcțională să poată fi prevenită printr-o sarcină de înlocuire/revizie generală la un interval predeterminat, fixat (în general în funcție de timpul operațional sau pentru sisteme aviatice în ore de zbor)
 Mentenanța în starea satisfăcătoare (en:on-condition maintenance) acolo unde există degradare, înainte ca o defecțiune funcțională să poată fi detectată prin inspecții și evaluări periodice
 Monitorizarea stării subsistemelor unde există degradare, înainte ca o defecțiune funcțională să poată fi detectată în timp suficient, de către  instrumentație (de exemplu, indicatoare de temperatură, presiune, vibrații).
În cazul sistemelor aviatice, monitorizarea stării subsistemelor prezintă următoarele avantaje:
 Indicarea imediată a defecțiunii
 Securitate de zbor sporită
 Eficacitate mărită a misiunii
 Disponibilitate mărită
 Timpi de testare reduși
 Mentenanță redusă, în ore-om/ore de zbor
 Diagnoză redusă a defectelor incorecte
 Cerințe mai reduse a nivelului de competențe.
Procesul de analiză logică completă a RCM implică patru faze majore:

Faza 1: Efectuarea analizei modurilor de defectare pentru a identifica obiectele (itemurile) critice, în particular itemul final, de exemplu, motor, transmisie, sistemul de rotori etc.;

Faza 2: aplicarea logicii de decizie RCM la fiecare item critic, cu scopul de a selecta combinația optimă a sarcinilor înlocuirii programate, mentenanței în stare satrisfăcătoare și a monitorizării stării sau cu scopul de a determina dacă este necesară o reproiectare;

Faza 3: implementarea deciziilor RCM prin definirea sarcinilor și cerințelor specifice, precum și a intervalelor adecvate pentru implementarea lor și prin dezvoltarea datelor necesare pentru analiza logisticii;

Faza 4: aplicarea eforturilor susținute de inginerie, utilizând datele actuale experimentale fiabilitate hardware- îmbătrânire pentru a optimiza procesul.

Procesul logic al RCM se aplică la fiecare item critic și sunt efectuate aprecieri asupra necesității diferitelor sarcini de mentenanță. Sarcinile considerate a fi necesare, împreună cu intervalele determinate a fi adecvate, formează programul de mentenanță programat.

Logica RCM este aplicată inițial în timpul procesului de dezvoltare la piesele critice și modurile de defectare a acestora sunt identificate prin tehnica analizei modurilor de defectare și a efectelor (FMEA). Datele experimentale actuale/reale sunt utilizate ulterior, după dezvoltare, ca parte a unui efort inigineresc susținut pentru a elimina decizii de opțiune prestabilită (en: default) și a optimiza programul.

Deciziile RCM sunt implementate prin definirea cerințelor specifice pentru fiecare sarcină selectată și determinarea intervalelor corespunzătoare pentru implementarea lor. Sarcinile cuprind lubrificarea și întreținerea, verificări operaționale, inspecții, reprelucrări și înlocuiri, după cum este necesar, pentru a reflecta deciziile și acțiunile care rezultă din procesul de analiză logică.

 Analiza defectelor
Pentru a putea identifica rapid un defect și, apoi, pentru a efectua reparația unui echipament sunt necesare o comunicație susținută între  compartimentele "producție" și "mentenanță" (sau "întreținere și reparații") , o bună cunoaștere a echipamentelor de producție , precum și aplicarea metodei "Analiza defectelor". Principalele etape ale acestei metode sunt următoarele:
 analizarea situației existente - prin colectarea de informații de la operatorii echipamentului;
 stabilirea unui diagnostic și identificarea cauzelor posibile prin aplicarea metodei "Analiza arborelui de defecte" (vezi  standardul SR EN 61025: 2007);
 verificarea cauzelor posibile pentru a stabili cauza probabilă --prin intermediul testelor, măsurărilor și al comparațiilor;
 repararea echipamentului în scopul eliminării acestei cauze;
 identificarea cauzei inițiale (a cauzei probabile verificate), verificarea și eliminarea acesteia;
 stabilirea consecințelor secundare și eliminarea lor (această etapă se parcurge, de obicei, simultan cu utilizarea metodei FMEA, pentru a se stabili dacă această cauză inițială nu a generat și alte defecte);
 verificarea tuturor echipamentelor similare existente, pentru a efectua modificările necesare;
 înregistrarea în fișa mijlocului fix a caracteristicilor defectului constatat și a modificărilor efectuate.

Manual de mentenanță
Manualul de mentenanță este un document care conține instrucțiuni tehnice destinate să mențină un item sau să-l restaureze în starea în care să-și poată îndeplini funcțiunile cerute. Conform standardului britanic BS EN 13460: 2002manualul de mentenanță ar trebui să includă următoarele informații:
 data editării manualului
 acțiuni de mentenanță preventivă
--inspecții

--calibrare/ajustare

--înlocuiri de piese defecte

--ungere
 proceduri pentru:
--detectarea defecțiunilor

--demontare/montare

--reparare

--ajustare
 diagrama cauză--efect (diagrama lui Ishikawa)
 unelte speciale necesare
 recomandări pentru piese de schimb
 cerințe pentru siguranță (engl. safety), de exemplu: semnale, readucere în stare de funcționare, controlul sursei de energie...

Metode de evaluare a timpilor de reparare
Duratele lucrărilor de reparații trebuie estimate pentru fiecare fază a reparației, ca de exemplu: pregătirea, localizarea defectelor, reînlocuiri, ajustări/calibrări, control, verificarea și pregătirea utilajului/echipamentului pentru utilizare operațională.

Există mai multe metode de evaluare a timpilor de reparare: prin experimentare, prin examinarea documentelor tehnice și prin diagrama de mentenanță tip arbore.

Metoda experimentală prevede culegerea de informații în timpul funcționării utilajului privind momentele apariției defectărilor, identificarea elementelor înlocuite sa u repuse în funcțiune și timpii consumați în aceste scopuri, detalii asupra condițiilor de solicitare și de mediu.

Metoda diagramei de mentenanță tip arbore constă din analiza unei operații de mentenanță, analiză care se referă la trei faze principale:

--faza localizării defectului, printr-o succesiune de măsurători,  făcute într-o ordine logică și eficace, prin localizarea cât mai rapidă a defectului, ca loc și natură a acestuia;

--faza de reparare care este reprezentată de înlocuirea efectivă a elementului defect;

--faza de etalonare  și control, constând în verificarea sistemului și stabilirea conformității cu caracteristicile inițiale, după remedierea defecțiunii.

Așadar, diagrama de mentenanță tip arbore (denumită și arborescentă) este o reprezentare grafică a unei operații logice de mentenanță corectivă sau preventivă, furnizând procedurile calitative și cantitative necesare acestei operații de mentenanță. Eficacitatea unei diagrame de mentenanță tip arbore va fi cu atât mai mare cu cât ordinea diferitelor măsurători va fi aleasă astfel încât să ofere un maxim  de informații, în vederea diagnosticării finale, cu un număr minim de măsurători. Deci, trebuie determinată măsurătoarea cea mai reprezentativă care să fie efectuată cea dintâi, astfel ca din aproape în aproape, ținându-se seama de informația măsurării precedente, să se ajungă la defect.

Analiza Markov
Analiza Markov este o metodă de analiză adaptată pentru evaluarea structurilor complexe ale sistemelor și strategiilor complexe de mentenanță și reparații. Sistemele abordabile prin teoria proceselor Markov sunt cele supuse activităților de mentenanță, la care este posibilă menținerea în timp a parametrilor și  care au capacitatea de restabilire/restaurare a acestora. Un asemenea concept presupune ca sistemul să fie astfel conceput încât să permită diagnosticarea, repararea și întreținerea eficientă, cu intervenții din afara lui.

Metoda se bazează pe teoria lanțurilor Markov. În principiu, probabilitățile elementelor sistemului (componente, subsisteme) cu mai multe stări, de a se găsi într-o stare (funcțională) dată sau de a se produce evenimente (defectare, restabilire) la anumite momente sau intervale de timp se evaluează cu ajutorul unor modele matematice. Inițial, toate stările  care prezintă interes trebuie definite împreună cu probabilitățile de tranziție de la o stare la alta a procesului ( rate de defectare, sau de reparare a componentelor, cicluri de evenimente etc.). În cazul sistemelor supuse mentenanței, stările demne de atenție sunt stări de funcționare, respectiv stări de defectare. Este necesar să se accepte ipoteza că nivelurile de tranziție (rate de defectare, cicluri de evenimente) sunt constante, adică sunt independente de timp sau de evenimente anterioare. Așadar,  starea de defectare a unei componente a sistemului este independentă de starea celorlalte componente. Restaurarea unui element al sistemului este independentă de starea celorlalte elemente.

Analiza calitativă implică determinarea tuturor stărilor posibile ale sistemului, reprezentate de preferință printr-o diagramă de tranziție. În acest scop se poate recurge la tehnica tabelelor de adevăr. Probabilitățile de tranziție de la o stare la alta și conexiunile dintre stările sistemului, reprezentate în diagrama de tranziție, permit constituirea diagramei de tranziție dorite (modelul matematic), în scopul calculului fiabilității sistemului. Analiza Markov este utilă și pentru calculul mărimilor de disponibilitate ale sistemului.

Note

Vezi și
Mentenabilitate

Fiabilitate

Managementul ciclului de viață al produsului

Bibliografie
1.Grigoraș,Ștefan Ingineria fiabilității, Vol. I și Vol.II, Editura Junimea, Iași, 2003 ISBN 973-37-0836-4

2. Nakajima, S. TPM Development Program : Implementing Total Productive Maintenance., Cambridge, Productived Press, 1989

Legături externe
Verzea, I. Contribution à l'optimisation des méthodes de management de la maintenance, Thèse de l'Université "Henri Poincaré", France, Nancy I, mars, 1999

Mentenanță


Álvaro Pires (futebolista)
 Álvaro Pires (nadador)
 Álvaro Pires Cabelos
 Álvaro Pires de Castro

Desambiguação

Álvaro Pires


Ágnes Heller (født 12. maj 1929 i Budapest, død 19. juli 2019) var en ungarsk filosof og forfatter.

Historie
I 1947 begyndte hun at studere fysik og kemi på Universitetet i Budapest, men skiftede til filosofi. Her studerede hun under György Lukács, som hun blev kraftigt påvirket af. Hun begyndte som  marxistisk filosof, men skiftede til en mere liberal og socialdemokratisk retning.

Hun var en af de vigtigste personer i Budapestskolen. Hun arbejdede meget med historisk filosofi, moralfilosofi og teorier om modernitet.
Hun modtog flere priser, blandt andet var hun æresdoktor ved universiteterne i Melbourne og Buenos Aires. Hun modtog også Sonningprisen i 2006, og i 2014 blev Heller tildelt Wallenberg Medal fra University of Michigan.

Referencer

Personer fra Budapest
Filosoffer fra Ungarn
Forfattere fra Ungarn
Jøder fra Ungarn
Modtagere af Sonningprisen

Ágnes Heller


තුර්ක්මෙන් ආභරණ යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ බටහිර සහ මධ්‍යම ආසියාවේ තුර්ක‍්මෙන්වරුන්ට අයත් විවිධ සංස්කෘතීන්හි සම්භවය වූ ආභරණ ප්‍රභේදයකි. මෙම ආභරණ බාහිර අලංකාරය සඳහාම පමණක් නොව අධ්‍යාත්මික හේතූන් මත ද පළඳින ලදී. පුද්ගලයකු පැළඳි ආභරණ ප්‍රමාණය මත ඔහුට සමාජයේ හිමි තත්ත්වය නිරූපණය විය.

ඉතිහාසය
අර්ධ-සංචාරක ජනතාවක් වූ විවිධ තුර්ක්මෙන් ගෝත්‍ර නිරන්තරයෙන් මැද පෙරදිග ජනාවාස මධ්‍යස්ථානවල වූ ජනයා සමග සම්බන්ධතා ඇති කරගන්නා ලදී. මෙම සම්බන්ධතාවන් තුර්ක්මෙන් ආභරණ නිර්මාණකරුවන් සඳහා බෙහෙවින් වාසිදායක විය. මෙමගින් ආභරණ නිර්මාණකරණය පිළිබඳ නවීන දැනුම තුර්ක්මෙන්වරුන් කරා සංක්‍රමණය විය. තුර්ක්මෙන් ආභරණ එකම ප්‍රභේදයට අයත් ඒවා නොවේ. වෙනස් තුර්ක්මෙන් ගෝත්‍රවල වූ කලා ශිල්පීන්ගේ ආභරණ අතර විවිධ වෙනස්කම් දක්නට ලැබිණි. වටිනා පාෂාණ එබ්බවූ රිදී ආභරණ තුර්ක්මෙන් ආභරණ අතර වඩාත්ම පුළුල් ලෙස නිර්මාණය වූ ආභරණ ප්‍රභේදය ලෙස සැලකේ. තුර්ක්මෙන් සම්ප්‍රදායයන් තුළ විශ්වාස කෙරෙන්නේ වටිනා පාෂාණ මානව සෞඛ්‍යය කෙරෙහි වාසිදායක වන බවයි. එසේම බොහෝ තුර්ක්මෙන් ගෝත්‍රික ජනයා මෙම ආභරණ සතුව මායාමය බලයක් පවතින්නේ යැයි විශ්වාස කරන්නට වූහ. ආභරණවල නිරූපණය කළ දර්ශන ද විවිධත්වයක් පෙන්නුම් කරයි; ඇතැම් ආභරණවල සත්ත්ව රූ සහ මල් මෝස්තර නිරූපණය වූ අතර, ඇතැම් ආභරණවල තුර්ක්මෙන් ජනයාට පූජනීය වූ කඳුවැටිවල දර්ශන හෝ ජ්‍යාමිතික මෝස්තර ඇතුළත් විය. වෙනස් වර්ගවල මැණික් වර්ග භාවිතයෙන් එය පළඳින්නාට විවිධ වූ බලපෑම් එල්ල වන්නට ඇත. කාර්නේලියන් පාෂාණ සහ රිදී බාවිතය මගින් මරණය සහ රෝග වැළැක්වෙන්නේ යැයි විශ්වාස කෙරිණි. නිල් මැණික් පාරිශුද්ධත්වයේ සංකේතයක් ලෙස පැළඳීම සිදු විය.

තුර්ක්මෙන් සමාජයේ එක් එක් පුද්ගලයාට හිමිව තිබූ තත්ත්වය එම පුද්ගලයා පළඳින ආභරණ ප්‍රමාණය අනුව වටහා ගත හැකි විය. කලා ඉතිහාසඥ ලයිලා ඩිබා අනුව, තුර්ක්මෙන් ආභරණ නිර්මාණය කොට පැළඳීම තුර්ක්මෙන් සමාජයේ සෑම තරාතිරමකම පුද්ගලයන් විසින් සිදු කළ බවයි. ඛාන්වරුන්ගේ සිට "යැපුම් මට්ටමේ" සැමදෙනාම පැළඳි බව ඇය පවසයි. එසේම සිය දිවියේ මුල්කාලයේ වටිනා පාෂාණවලින් යුත් ආභරණ පැළඳීම තුළින් සිය සරුභාවය ඉහළ නැංවෙන බවට තරුණ කාන්තාවන් අතර විශ්වාසයක් ද විය. දරු උපතකින් පසුව, වයස්ගත වීමත් සමග කාන්තාවන් පළඳින ආභරණ ප්‍රමාණය ක්‍රමයෙන් අඩු වන්නට විය. පළඳින්නාගේ ආභරණයේ ඇති විලාසිතාව අනුව වස්ත්‍ර ද එයට උචිත මෝස්තරවලින් යුක්තව නිර්මාණය කරන ලදී.

තුර්ක්මෙන් ආභරණ කර්මාන්තය වර්තමානයේ පවා දක්නට ලැබේ. වටිනා ලෝහ සහ මැණික් වර්ග සඳහා වියදම අධික නිසා ඇතැම් තුර්ක්මෙන් ආභරණ නිර්මාණකරුවෝ මැණික් වෙනුවට වීදුරු පබළු ආදේශයක් ලෙස යොදාගනිති.

ගැලරිය

ආශ්‍රේයයන්

ආභරණ
ජනවාර්ගික තුර්ක්මෙන් සංස්කෘතිය
තුර්ක්මෙනිස්තාන සංස්කෘතිය

තුර්ක්මෙන් ආභරණ


Hasan Hüsnü ef. Erdem (Antalya, 8. srpnja 1889. – Antalya, 20. kolovoza 1974.), turski teolog, šesti po redu predsjednik Uprave za vjerske poslove Turske.

Djela
 Ebedî Risâlet (Ankara, 1948)
 Riyâzü's-sâlihîn ve Tercemesi I-III (Ankara, 1949)
 İlâhî Hadisler (Ankara, 1952)
 Kırk Kudsi Hadis (Ankara, 1952)
 Berat Gecesi Hakkında Bir Tetkik (Ankara, 1953)
 Oruç ve Ramazan İbadetlerine Dair Yüzbir Hadis (Ankara, 1954)
 Abdest Almanın Diş ve Göz Sağlığı Bakımından Önemi (Ankara, 1963)
 Riyâzü's-sâlihîn Hadislerinin Ravileri Olan Ashâb-ı Kirâm'ın, Hadis İmamlarının Hal Tercümeleri (Ankara, 1964)

Izvori

Vanjske poveznice
 Hasan Hüsnü Erdem

Predsjednici Uprave za vjerske poslove Turske

Hasan Hüsnü Erdem


Ratková este o comună slovacă, aflată în districtul Revúca din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 613 locuitori. Se învecinează cu comuna Ploské.

Istoric
Localitatea Ratková este atestată documentar din 1413.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Ratková


Ralf Hütter (Krefeld, Njemačka, 20. kolovoza 1946.) glavni je pjevač, klavijaturist, osnivač i vođa njemačkog elektroničko glazbenog sastava Kraftwerk. Otkako je Florian Schneider napustio sastav 2008. godine, jedini je prvobitni član sastava.

Životopis
Hütter je rođen u Krefeldu, Njemačka. Trenutno živi blizu Düsseldorfa, no o njegovom osobnom životu ne zna se mnogo. Upoznao je Floriana Schneidera dok je studirao u Düsseldorfu. Hütter je također bio aktivni biciklist.

Izvori

Njemački glazbenici

Ralf Hütter


În chimie, un sistem conjugat este un sistem de orbitali-p interconectați cu electronii delocalizați în cadrul moleculelor care conțin legături duble alternative, între atomi de carbon sau alți atomi învecinați. Radicalii, perechile de electroni neparticipanți sau ionii carbeniu pot face parte dintr-un sistem. Compusul poate fi ciclic, aciclic, linear sau mixt.

Mecanism

Conjugarea este posibilă prin intermediul legăturilor simple și duble alternative. Atâta timp cât fiecare atom învecinat dintr-un lanț are un orbital-p disponibil, sistemul poate fi considerat conjugat. De exemplu, furanul (vezi fotografia) este un ciclu penta-atomic cu două legături duble alternative și un oxigen în poziția 1. Oxigenul are două perechi neparticipante de electroni, dintre care una ocupă un orbital-p din această poziție, menținând astfel conjugarea inelului cu cinci membri. De asemenea, prezența azotului în inel sau a unor grupe α-legate de inel, precum o grupă carbonil (C=O), o grupă imina (C=N), o grupă vinil (C=C), sau un anion, va fi suficientă ca sursă de orbitali pi care pot să mențină conjugarea.

În pigmenți

Ftalocianine

Porfirine și compuși similari

Vezi și
 Rezonanță
 Hiperconjugare
 Polienă
 Polimeri

Referințe

Chimie organică

Sistem conjugat


Núria Llimona i Raymat, née à Barcelone le  et morte le  dans cette même ville, est une peintre catalane.

Elle fait partie de la famille d'artistes des Llimona.

Biographie
Fille du peintre Joan Llimona i Bruguera et de Maria Raymat i Barcino, elle vient d'une grande famille d'artistes catalans. Elle est la sœur de la peintre Mercè Llimona i Raymat et la nièce de l'artiste Josep Llimona.

Très jeune, elle suit les pas de son père et se dirige vers la peinture, contre le souhait de sa mère qui souhaite un avenir plus approprié pour une fille de la haute bourgeoisie catalane. Elle entre aux Beaux-Arts de Barcelone, à l'école de la Llotja, jusqu'à la fermeture de l'établissement durant la guerre d'Espagne à la suite des bombardements fascistes sur le port de Barcelone tout proche.

Elle reprend ses études après la guerre, et revient dans cette école, située alors à la fin de la Voie Laietana, en tant qu'enseignante.

En 1943, elle expose à l'Académie des Beaux-Arts de Sabadell.

Elle est célèbre pour ses toiles représentant Barcelone, notamment celles du quartier de l'Eixample.

Elle est également reconnue pour ses paysages, ses natures mortes et ses portraits au style naïf et postimpressionniste.

Après la dictature, elle expose dans les musées d'art moderne de Barcelone et Madrid, et publie les ouvrages Las brujas (1995) et El crit del silenci (1996), recueil de dessins en noir accompagnés de textes d'écrivains comme Josep Maria Ainaud de Lasarte, Carme Alcalde, Federico García Lorca ou du président de la République en exil Manuel Azaña.

Décédée à Barcelone au début de l'année 2011, elle repose au célèbre cimetière monumental du Poblenou auprès de son illustre famille.

Distinctions

 2000 : Creu de Sant Jordi

 2006 :  Médaille d'Honneur de la Ville de Barcelone

Références

Liens externes

Artiste féministe
Peintre espagnol du XXIe siècle
Féministe espagnole
Peintre catalan
Élève de l'école de la Llotja
Pédagogue espagnol
Décès à Barcelone
Lauréat de la Creu de Sant Jordi 2000
Naissance en mars 1917
Décès en janvier 2011
Peintre muraliste
Peintre fresquiste
Personnalité inhumée au cimetière du Poblenou
Famille Llimona
Décès à 93 ans

Núria Llimona


Lindley Garrison Beckworth Sr. (* 30. Juni 1913 bei Mabank, Kaufman County, Texas; † 9. März 1984 in Tyler, Texas) war ein US-amerikanischer Jurist und Politiker. Zwischen 1939 und 1953 sowie nochmals von 1957 bis 1967 vertrat er den Bundesstaat Texas im US-Repräsentantenhaus; später wurde er Bundesrichter.

Werdegang
Lindley Beckworth besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und im Anschluss verschiedene Colleges sowie die Southern Methodist University in Dallas. Danach arbeitete er drei Jahre lang als Lehrer im Upshur County. Nach einem anschließenden Jurastudium an der Baylor University und der University of Texas at Austin sowie seiner 1937 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Gilmer in diesem Beruf zu arbeiten. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Demokratischen Partei eine politische Laufbahn ein. In den Jahren 1936 bis 1938 saß er als Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Texas.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1938 wurde Beckworth im dritten Wahlbezirk von Texas in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 3. Januar 1939 die Nachfolge von Morgan G. Sanders antrat. Nach sechs Wiederwahlen konnte er bis zum 3. Januar 1953 sieben Legislaturperioden im Kongress absolvieren. Bis 1941 wurden dort weitere New-Deal-Gesetze der Bundesregierung unter Präsident Franklin D. Roosevelt verabschiedet. Seit 1941 war auch die Arbeit des Kongresses von den Ereignissen des Zweiten Weltkrieges und dessen Folgen geprägt.

Im Jahr 1952 verzichtete Beckworth auf eine erneute Kandidatur. Stattdessen strebte er erfolglos die Nominierung seiner Partei für die Wahlen zum US-Senat an. Danach arbeitete er als Anwalt in Longview. Bei den Wahlen des Jahres 1956 wurde er erneut im dritten Distrikt seines Staates in den Kongress gewählt. Nach vier Wiederwahlen konnte er zwischen dem 3. Januar 1957 und dem 3. Januar 1967 als Nachfolger von Brady P. Gentry fünf weitere Amtszeiten im US-Repräsentantenhaus verbringen. In diese Zeit fielen der Höhepunkt der Bürgerrechtsbewegung, der Kalte Krieg und der Beginn des Vietnamkrieges. 1966 wurde Beckworth von seiner Partei nicht mehr zur Wiederwahl nominiert.

In den Jahren 1967 bis 1968 war Lindley Beckworth Bundesrichter am Zollgericht (United States Customs Court) in New York City. Danach praktizierte er wieder als Rechtsanwalt. Er starb am 9. März 1984 in Tyler, wo er auch beigesetzt wurde.

Weblinks

 Lindley Beckworth im Biographical Directory of Federal Judges
 Biografie im Handbook of Texas

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Texas
Mitglied des Repräsentantenhauses von Texas
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Bundesrichter (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1913
Gestorben 1984
Mann

Lindley Beckworth


An Pleurostachys bradei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Gross. An Pleurostachys bradei in nahilalakip ha genus nga Pleurostachys, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pleurostachys

Pleurostachys bradei


Just as I Am may refer to:

Literature
 Just as I Am: The Autobiography of Billy Graham, a 1997 book by Billy Graham
 Just as I Am, a 2021 book by Cicely Tyson

Music
 Just as I Am (Bill Withers album), 1971
 Just as I Am (Brantley Gilbert album), 2014
 Just as I Am (Guy Sebastian album), 2003
 Just as I Am (Paul Brandt album), 2012
 Just as I Am (Yolanda Adams album), 1987
 Just as I Am, an album by Andy Griffith, 1999
 Just as I Am, an album by Dee Harvey, 1991
 "Just as I Am" (hymn), an 1835 hymn by Charlotte Elliott
 "Just as I Am" (Ricky Van Shelton song), 1993
 "Just as I Am" (Rob Hegel song), 1982, covered by Air Supply
 "Just as I Am", a song by Debelah Morgan from the album Light at the End of the Tunnel, 2005
 "Just as I Am", a song by Dee Harvey, 1992

Just as I Am


A shoulder, hard shoulder (British) or breakdown lane is an emergency stopping lane by the verge of a road or motorway, on the right side in countries which drive on the right, and on the left side in countries which drive on the left. Many wider (U.S.) freeways, or expressways elsewhere have shoulders on both sides of each directional carriageway — in the median, as well as at the outer edges of the road, for additional safety. Shoulders are not intended for use by through traffic, although there are exceptions.

Purpose
Shoulders have multiple uses, including:
 Emergency vehicles such as ambulances, fire trucks and police cars may use the shoulder to bypass traffic congestion in some countries.
 In the event of an emergency or breakdown, a motorist can pull into the shoulder to get out of the flow of traffic and obtain a greater degree of safety.
 Active traffic management, used on busy multi-lane roads, may allow 'hard shoulder running' by general traffic at reduced speeds during periods of high traffic volumes.
 In some places a "bus bypass shoulder" may be provided which allows bus services to pass stationary traffic.
 Paved shoulders provide additional space should a motorist need to take evasive action (such as avoiding a wrong-way driver) or need to recover control of their vehicle before a run-off-road collision occurs.
 In some rural areas without sidewalks, pedestrians and cyclists may be allowed to walk or ride on the shoulders.
 On curbed roadways, shoulders move the gutter away from the travel lanes which reduces the risk of hydroplaning, and reduces splash and spray of stormwater onto pedestrians using any adjacent sidewalk.
 Paved shoulders move water away from the roadway before it can infiltrate into the road's subbase, increasing the life expectancy of the road surface.
 Shoulders help provide extra structural support of the roadway.
 When semi-truck drivers need sleep and there are no available parking spaces at truck stops and rest areas, either because there are no such facilities nearby or because all semi-truck parking spaces are filled to capacity, drivers may pull over to the highway shoulder and sleep in their truck cabin.
 In some countries, parking in the shoulder is not prohibited by the law, and mushroom and berry pickers commonly use them on roads going through a forest.

General characteristics

The shoulder is usually slightly narrower than a full traffic lane. In some cases, particularly on older rural roadways, shoulders that initially existed were hardened with gravel rather than being paved with asphalt or concrete. In Britain, motorway shoulders are now paved, but are still known as "hard shoulders". Older, gravel shoulders have sometimes been termed soft shoulders by comparison. Because the paved surface ends at that point, they are less safe if they need to be used for emergency maneuvers. Notably, the section of Ontario Highway 401 between Windsor and London had soft shoulders with a sharp slope which was blamed for facilitating vehicle rollovers, if drivers accidentally drifted off the paved section of the road and then overreacted after hitting the gravel. Modern practice is to build a continuous paved shoulder whenever possible.

The US Federal Highway Administration encourages the placement of a Safety Edge—a 30° compacted taper on the end of the pavement dropoff—to ensure that any driver running off the edge of the roadway is better able to maintain control while trying to steer back onto the roadway. The Safety Edge is effective on roads where the shoulder is narrow or nonexistent.

To save money, the shoulder was often not paved to the same thickness as the through lanes, so if vehicles were to attempt to use it as a through lane regularly, it would rapidly deteriorate. In Britain, shoulder running can occur during roadworks, and full depth construction is now standard. In some metro areas, road authorities also allow shoulders to be used as lanes at peak periods. However, rural shoulders often collect various bits of road debris that can make driving there less safe.

Drivers will sometimes drift into the shoulder when being overtaken by passing vehicles, particularly on two-lane roads. However, it is extremely unsafe, and in most jurisdictions illegal, to abuse the shoulder by 'undertaking' passing vehicles that are nearer the center of the road.

On older roads, the shoulder may disappear for short periods, near exits or when going across or under bridges or tunnels where the cost savings were thought to outweigh the safety benefits of the shoulder. Some roads have a narrow shoulder for significant distances. This makes it difficult for large vehicles to pull into the hard shoulder altogether.

The Jingjintang Expressway in northeastern China is an example of this phenomenon. Its shoulder is only  wide, which is not wide enough for some automobiles—a standard lane in the U.S. and UK is . As a result, some motorists are unable to fully exit the mainline when they need to pull over, so they end up in a position that is halfway in the rightmost lane and only partly on the shoulder. The end result is often a traffic jam and occasionally a collision.

Bus bypass shoulder

In some jurisdictions in the United States and Canada, buses are allowed to drive on the shoulder to pass traffic jams, which is called a bus-only shoulder or bus-bypass shoulder (BBS); the term "bus-only shoulder lane" is incorrect from a technical and legal standpoint.
In Ontario, Highway 403 had its shoulders between Hurontario Street and Erin Mills Parkway widened in 2003 so they serve a dual purpose as bus lanes and accident lanes. In the Minneapolis–Saint Paul region of Minnesota, over 270 miles of shoulder have been designated for use by buses. The Route 9 BBS in Central New Jersey which runs along two stretches of shoulders are dedicated for exclusive bus use during peak hours.  The bus lanes, which run for approximately 3 miles (4.83 km) are the first component of a planned  BBS corridor. In the Chicago area, Pace buses are authorized to use the shoulder of the Jane Addams Memorial Tollway, Edens Expressway, and Stevenson Expressway to avoid traffic congestion.

In the Seattle area, Community Transit and Sound Transit Express commuter buses are authorized to use the shoulders of Interstate 5 and Interstate 405 on small segments in Snohomish County as part of a pilot project that aims to reduce delayed bus trips.

There are also some bus-bypass shoulders in the United Kingdom, on the motorways of Northern Ireland heading towards Belfast and the M90 motorway in Scotland towards Edinburgh.

Peak period use by all traffic

In the United Kingdom, usage of the hard shoulder is known as "hard shoulder running". A pilot project on an 11-mile stretch of the M42 motorway, near Birmingham, began in September 2006. Active traffic management with special signage, new turnouts (laybys) and a variable speed limit have been put in place to improve safety. This has proved very successful, with journey times decreasing by 26% northbound and 9% southbound. Drivers can also better predict their journey times as the variability decreased by 27%. The average accident rate dropped from 5.2 to 1.5 per month. It has also proved popular with motorists, 60% of whom want to see it expanded to other English motorways. This 'smart motorway' system has been expanded to the M6, M1 and M25, as well as parts of the M60 and M62.

In the United States, on Interstate 93 between Exit 35 (formerly 41) and Exit 43 (formerly 46) and SR 3 between Exit 27 (formerly 12) and Exit 38 (formerly 16) in the Boston metro area, cars are allowed to use the shoulder as they would a normal lane during morning and evening rush hours. The same scheme is employed elsewhere, such as on Interstate 580 in California on the Richmond-San Rafael Bridge, on Interstate 66 in Virginia between the Capital Beltway and US-50, and on Interstate 405 between SR 527 and I-5 in Bothell.

Emergency use by all traffic

Florida has developed a plan for the use of shoulders by moving traffic during hurricane evacuations on select portions of Interstate 4, Interstate 10, Interstate 75, and Interstate 95. The shoulder-use plan was implemented in place of labor- and resource-intensive contraflow lane reversal, in which both sides of an interstate highway are used for one direction of traffic. The first implementation of the plan occurred on 8–9 September 2017 before the arrival of Hurricane Irma. Texas has also considered emergency shoulder use for hurricane evacuations.

Increased cyclist safety
Although direct rear impacts only make up 3% of motorist-on-cyclist collisions, they are a more prominent collision type in arterial road type situations. When they occur in such circumstances, they are also associated with significantly increased risk of fatality. Data collated by the OECD indicates that rural locations account for 35% or more of cycling fatalities in Denmark, Finland, France, Great Britain, Japan, the Netherlands, and Spain.

The use of appropriately designed segregated space on arterial or interurban routes appears to be associated with reductions in overall risk. In Ireland, the provision of hard shoulders on interurban routes in the 1970s reportedly resulted in a 50% decrease in accidents. It is reported that the Danes have also found that separate cycle tracks lead to a reduction in rural collisions.

In some countries, the use of shoulders is optional for cyclists, who may choose not to use it for reasons such as: it being too narrow, inviting dangerously close passes at high speed by motorists; it having a road surface unsuitable for cycling or putting the path of the cyclist in direct conflict with the paths of other road users, such as those turning across the shoulder. Generally, the usable width of the road begins where one can ride without increased danger of falls, jolts or blowouts. A road may have a gravel shoulder, its edge may be covered with sand or trash and the pavement may be broken.

Characteristics in various countries

Republic of Ireland

Full-width hard shoulders are provided on most new, upgraded (from the 1980s onwards), and major national roads in the Republic of Ireland, especially on wide two-lane and dual-carriageway roads (the shoulders on most 2+1 roads are narrow however). They are defined within the official document the Rules of the Road as a part of the road that should normally only be used by cyclists and pedestrians.  Their provision of on interurban routes in the 1970s reportedly resulted in a 50% decrease in accidents involving pedal cyclists.

The hard shoulder is usually demarcated by road markings in the form of a single dashed yellow line with the addition of yellow cat's eyes. On motorways, and at critical points on other routes (e.g. between junctions or interchanges, or beneath overpasses) a solid yellow line is used, denoting additional restrictions on usage of the hard shoulder. At junctions and on-ramps and off-ramps, the yellow line peels away into the turn, with a dashed white line (with green cats' eyes) denoting a lane division following the main route (i.e. in most cases the road remains the same width, and a turn lane takes the place of the hard shoulder).

In the 2000s, Bus Éireann coaches were allowed to use the hard shoulders on national roads into Dublin. However, dedicated bus lanes are now present on sections of some routes, such as the N7 Naas Road, and such use of actual hard shoulder is not universal.

Canada and United States

The right-hand shoulder is separated by a solid white line, and the left-hand shoulder (if the road is one-way, such as part of a divided highway) is separated from the leftmost through lane by a solid yellow line. On many roads, the lines are supplemented by reflective raised pavement markers or rumble strips to provide additional visual and tactile feedback to drivers crossing the lines.

On freeways in foggy areas of California, there is an obvious break in the line of the shoulder before every exit. This is to help drivers find their exits in heavy fog (especially the dangerous tule fog).

United Kingdom

Full width hard shoulders are usually provided only on motorways and are usually  wide, but there are exceptions. Some motorways do not have hard shoulders at all (for example the A57(M) and many smart motorways where the hard shoulder has been converted into a running lane) and there are a small number of dual carriageway A-roads which do possess hard shoulders (for example, parts of the A1, A2 and A27). Hard shoulders are always marked with a reflectorized solid white line which is  wide and is provided with a rumble strip. A line of red cats' eyes is also used, and is placed to the side of the line.

On many modern non-motorway roads, a hard strip is provided. These are usually  wide, and are bounded by thinner solid white lines, and often without a rumble strip.

Italy
The shoulders located on the sides of Italy's highways are normally used as emergency lanes in case of breakdown or by emergency vehicles in case of queues. According to the regulation in force, it is mandatory to wear a high visibility jacket when dismounting from a vehicle stopped in an emergency lane.

Normally one is not allowed to drive on the shoulder, but in case of traffic blockage, use of the shoulder is allowed to reach an exit if it is within 500 meters.

France

In France, roadway shoulders are usually  wide, or  wide when the roadway carries more than 2,000 vehicles per day. The main difference from other European countries is that the white line is dashed, typically  long with gaps  long. The design is intended to provide a guide for drivers to maintain a safe distance between vehicles. Road signs can be found along motorways, to indicate the safe distance (1 line = too close, 2 lines = safe distance). At some points (tunnel, bridge, narrow road with no shoulder, tight curve) the edge line becomes solid.

Australia
In a similar manner to Canada, Italy and the United States, the shoulders located on the side of Australia's highways are normally used as an emergency lane in the case of a breakdown or by emergency vehicles in the case of road congestion. However, no mandatory regulations exist to wear a high visibility jacket when dismounting from the vehicle stopped in an emergency lane.

A recent study conducted by the National Coroners Information System (NCIS) in Australia has revealed 29 closed case fatalities (and at least a dozen case fatalities still under coronial investigation) that had been reported to Australian coroners where a person was "struck in an emergency lane after their vehicle had stopped" between July 2000 and November 2010.

See also
 Bus lane
 Road verge
 Rumble strip
 Wide outside lane

References

External links
Traffic Signs about Shoulders
Deaths in Emergency Lanes - National Coroners Information System (NCIS) Fact-Sheet, January 2011

Road transport
Road infrastructure

de:Straßenquerschnitt#Seitenstreifen

Shoulder (road)


Florin Ștefan ()

Palmares
CFR Cluj
 Liga I (1): 2021–22

Note

Legături externe

Nașteri în 1996
Fundași
Oameni în viață
Fotbaliști români
Fotbaliști la Jocurile Olimpice de vară din 2020

Florin Ștefan


Raymond Gibert-Seigneureau, né le  à Tours et mort pour la France le  à Hamars, est un militaire français, Compagnon de la Libération. Jeune mécanicien de l'armée de l'air, il décide de se rallier à la France libre au début de la seconde guerre mondiale et participe à des missions de bombardement en Afrique du Nord et en Europe avant d'être abattu par la défense anti-aérienne allemande lors d'une mission au-dessus de la France.

Biographie

Jeunesse et engagement

Raymond Gibert-Seigneureau naît le 21 janvier 1919 à Tours. En février 1938, il s'engage dans l'Armée de l'air en tant que mécanicien non navigant et est affecté au Levant au sein du groupe aérien d'observation  (GAO 583).

Seconde Guerre mondiale

Toujours en poste au GAO 583 au début de la seconde guerre mondiale, il fuit le régime de Vichy en mai 1941 et se rallie à la france libre peu de temps avant la campagne de Syrie. Formé comme radio-mitrailleur à Damas, il rejoint ensuite les rangs du groupe de bombardement Lorraine avec lequel il prend part à la guerre du désert au-dessus de la Libye. À la fin de l'année 1942, envoyé en Angleterre avec le groupe Lorraine, le paquebot qui le transporte est torpillé et les survivants passent deux jours dans des canots de sauvetage avant d'être secourus. Promu sergent-chef en janvier 1943, il effectue un grand nombre de missions de bombardement sur le front de l'Ouest, et notamment dans le ciel français. Il est promu adjudant en juin 1944.

Le 30 juillet 1944, au cours d'une mission de nuit au-dessus de la Normandie, son appareil est touché par la Flak et s'écrase près du village de Hamars, ne laissant aucun survivant. Retrouvé en mai 1945, le corps de Raymond Gibert-Seigneureau est d'abord enterré à Hamars avant d'être réinhumé à Joué-lès-Tours. Il est promu sous-lieutenant et fait compagnon de la Libération à titre posthume.

Décorations

Hommages

 À Hamars, une stèle a été érigée sur les lieux du crash.
 À Thury-Harcourt-le-Hom, commune nouvelle à laquelle a été intégrée Hamars, son nom est inscrit sur le monument aux Morts.
 Son nom figure sur le monument aux Morts de Joué-lès-Tours.

Références

Voir aussi

Bibliographie

 .
 .
 .
 .
 .
 .
 .

Articles connexes

 Ordre de la Libération
 Libération de la France

Liens externes

Résistant français
Militaire des Forces aériennes françaises libres
Compagnon de la Libération
Titulaire de la médaille militaire
Titulaire de la croix de guerre 1939-1945
Naissance en janvier 1919
Naissance à Tours
Décès en juillet 1944
Décès dans le Calvados
Décès à 25 ans
Mort pour la France
Mort dans un accident aérien

Raymond Gibert-Seigneureau


La mesorregión del Oeste Catarinense era una de las seis mesorregiones del estado brasileño de Santa Catarina. Estaba formada por la unión de 117 municipios agrupados en cinco microrregiones y era, como el nombre indica, la más occidental de las mesorregiones catarinenses.

En 2017, el IBGE disolvió las mesorregiones y microrregiones, creando un nuevo marco regional brasileño con nuevas divisiones geográficas denominadas, respectivamente, regiones geográficas intermedias e inmediatas.

Antiguas microrregiones
 Chapecó (Oeste)
 Concórdia (Oeste)
 Joaçaba (Medio-Oeste)
 São Miguel do Oeste (Extremo-Oeste)
 Xanxerê (Oeste)

Mesorregión del Oeste Catarinense


Cabo Codera es el nombre que recibe un accidente geográfico tipo cabo en la costa del Municipio Brión del estado de Miranda, específicamente en el extremo noroeste de la referida entidad federal, al centro norte del país suramericano de Venezuela frente al Mar Caribe. Sirve como una barrera gigante que previene que las aguas marrones que desembocan de los ríos se difundan hacia el oeste, explicando así el color azul brillante que tiene el mar en la zona de El Banquito. En sus cercanías se encuentra un popular balneario turístico denominado Puerto Francés y hacia el norte un islote rocoso llamado Farallón Centinela. El nombre Codera fue dado al lugar por los colonizadores españoles a quienes se les asemejó a la forma de un Codo. En sus aguas se realizan actividades como la pesca, y el submarinismo.

Véase también
Geografía de Venezuela
Cabo San Román

Referencias

Enlaces externos
Galería de fotos de Cabo Codera en Flickr
Video que muestra el cabo en Youtube
Mapa de localización en Wikimapia

Codera

Cabo Codera


Uwe Timm (Hamburgo,  30 de marzo de 1940) es un afamado escritor alemán.

Biografía
Era el benjamín de la familia y su hermano mayor, soldado de la SS, falleció en Ucrania en 1943. Más tarde plasmó su relación con su hermano y su padre en su obra Am Beispiels meines Bruders / Tras la sombra de mi hermano. Tras trabajar como peletero en el negocio familiar, Timm estudió filosofía y filología germánica en Múnich y París y se doctoró en literatura alemana (1971) con la tesis El problema del absurdo en las obras de Albert Camus. Ya en los sesenta se había involucrado en actividades políticas de izquierda y se convirtió en miembro de la Unión de Estudiantes Alemanes Socialistas, al lado del asesinado Benno Ohnesorg. De 1973 a 1981 fue miembro del Partido Comunista Alemán. Fue tres veces escritor residente en universidades de habla inglesa. También ha sido profesor en las universidades de Paderborn, Darmstadt, Lüneburg y Frankfurt. Es miembro de la Academia Alemana de Lengua y Literatura de Darmstatd, del PEN club alemán y de la Academie der Künste.

Como narrador se especializó en literatura infantil y juvenil, pero también escribió novelas históricas como Icaria (2017), en que analiza el idealismo utópico y su conversión en el proyecto eugenésico alemán en torno a la figura real del médico Alfred Ploetz (1860-1940). De hecho, está casado con su nieta, la traductora argentina Dagmar Ploetz, quien, en el ámbito hispánico, tradujo al alemán obras de los españoles Rafael Chirbes y Juan Marsé y de autores latinoamericanos, en especial Gabriel García Márquez, de quien además tradujo dos biografías.

Premios
 1979 Literaturpreis der Stadt Bremen
 1989 Literaturpreis der Stadt München
 1990 Deutscher Jugendliteraturpreis
 1996 Bayerischer Filmpreis
 2001 Tukan-Preis
 2001 Großer Literaturpreis der Bayerischen Akademie der Schönen Künste
 2002 Literaturpreis der Stadt München
 2002/03 Stadtschreiber von Bergen-Enkheim
 2003 Schubart-Literaturpreis
 2003 Erik-Reger-Preis
 2006 Jakob-Wassermann-Literaturpreis
 2006 Premio Napoli
 2006 Premio Palermo
 2009 Heinrich-Böll-Preis

Obra
Widersprüche, (1971)
Heißer Sommer, (1974)
Wolfenbütteler Straße 53,(1977)
Morenga,(1978)
Kerbels Flucht, (1980)
Die Zugmaus, (1981)
Die Piratenamsel, (1983)
Der Mann auf dem Hochrad, (1984)
Der Schlangenbaum, (1986)
Kopfjäger,(1991)
Erzählen und kein Ende, (1993)
Die Entdeckung der Currywurst, (1993)
Der Schatz auf Pagensand (1995)
Johannisnacht, (1996)
Nicht morgen, nicht gestern,(1999)
Rot, Roman (2001)
Halbschatten, Roman über Marga von Etzdorf (2008)
Freitisch (2011)
Vogelweide (2013)
Ikarien (2017).

Referencias

Enlaces externos
 Literaturportal.de sobre Uwe Timm (en alemán)

Escritores de Alemania del siglo XX
Escritores de Alemania del siglo XXI
Escritores de literatura infantil y juvenil
Miembros de la Academia Alemana de Lengua y Literatura
Miembros de la Academia de las Artes de Berlín
Nacidos en Hamburgo

Uwe Timm


Fraxinus dimorpha er tegund af eskitré sem vex í NV-Afríku (Alsír og Marokkó).

Tilvísanir

Smjörviðarætt

Fraxinus dimorpha


Silvija Talaja (Imotski, Yugoslavia, 14 de enero de 1978), es una extenista croata.

En toda su carrera, ganó dos títulos de la WTA en individuales, venciendo a la española Conchita Martínez y a la húngara Rita Kuti-Kis. En dobles ganó un título haciendo pareja con la ucraniana Tatiana Perebiynis.

Enlaces externos

Tenistas femeninas de Croacia
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000

Silvija Talaja


Folosită în lexicologie, noțiunea de lexem nu are o definiție general acceptată. De cele mai multe ori se afirmă că este unitatea de bază a lexicului și că nu coincide cu noțiunea de cuvânt, dar definițiile diferă în a stabili ce este această unitate.

Lexemul ca cuvânt-titlu de dicționar

Pentru unii lingviști, lexemul ca unitate de bază a lexicului este cuvântul așa cum apare în dicționare în calitate de cuvânt-titlu. În acest sens este un element abstract ce aparține limbii, cuvântul fiind un element concret ce ține de vorbire, în conformitate cu concepția lingvistului Ferdinand de Saussure despre limbă ca sistem abstract care se realizează concret în vorbire. Lexemul ca element abstract este un semn lipsit de mijloace gramaticale, de rol sintactic. În afara vorbirii există doar ca posibilitate, pe când în vorbire există realmente. Sensul lexemului considerat în sine se poate schimba deseori sub influența celeorlalte elemente ale vorbirii, dar sensurile din vorbire rămân legate de sensul permanent al lexemului.

Astfel, cuvântul-titlul din dicționar este un lexem, iar formele sale gramaticale sunt cuvinte. De exemplu, complexul sonor  write "scrie" este în același timp lexem și cuvânt, una din realizările lexemului, iar formele sale gramaticale writes "(el/ea) scrie", wrote "(el/ea) a scris", written "scris, -ă" sunt numai cuvinte, alte realizări ale lexemului. De asemenea,  big "mare" este un lexem, iar bigger "mai mare" și biggest "cel/cea mai mare" – cuvinte.

Lexemul poate fi un cuvânt rădăcină, care este un singur element lexical, un morfem lexical, bunăoară  él "trăiește", tavasz "primăvară", hat "șase", sau poate fi compus din mai multe elemente, fiind un derivat (ex. legelész "paște alene", elnémul "amuțește") sau un cuvânt compus: pásztorlegény "păstor tânăr". Unii autori consideră că în acest caz este vorba de lexeme care sunt părți ale altui lexem, de exemplu, lexemul  writer "scriitor" – al lexemului ghostwriter "scriitor fantomă" (care scrie pentru altcineva, sub semnătura acestuia). Lexeme cu comportament aparte sunt siglele și acronimele, de exemplu  MÁV "Căile Ferate Ungare de Stat", respectiv Malév "Întreprinderea Ungară de Trafic Aerian".

Un caz deosebit este cel al lexemului cu forme gramaticale printre care sunt și forme supletive. Astfel, lexemul  sok "mult" are și o formă gramaticală dată de alt cuvânt, több "mai mult". Corespondentele acestui lexem se comportă la fel și în alte limbi:  beaucoup "mult" – plus "mai mult",  mnogo "mult" – više "mai mult".

Unii autori opun noțiunea de lexem celei de gramem ( grammème), termen format de la "gramatică". Acesta poate fi un afix sau un cuvânt autonom și, ca atare, cuvânt-titlu de dicționar, fiind vorba de un cuvânt gramatical: le "-ul" (articol), pour "pentru" (prepoziție), et "și" (conjuncție) etc.

Noțiunea de lexem extinsă la rădăcină

Unii lingviști consideră că lexemul poate fi cuvânt autonom, dar poate fi lexem și o rădăcină. Astfel, de exemplu, cuvântul  chantant "cântând" nu este o formă a lui chanter "a cânta", care este cuvânt-titlu în dicționare, dar nu este lexem, ci altă formă gramaticală a lexemului chant-, care este în același timp rădăcină. Alte cuvinte-titlu reprezintă mai multe forme gramaticale, de pildă marche, care înseamnă (eu) merg, (el/ea) merge, mergi!, (eu) să merg, (el/ea) să meargă și mers (substantiv), iar lexemul corespunzător este rădăcina march-.

Noțiunea de lexem extinsă la expresia idiomatică

Unii lingviști sunt de părere că noțiunea de lexem nu poate fi limitată la cel reprezentat de un singur complex sonor corespunzător unui cuvânt scris, deoarece există grupuri de cuvinte în care acestea nu au sensul pe care îl au când sunt autonome, ci au împreună un sens nou, adică sunt expresii idiomatice, care ar trebui considerate lexeme. Astfel ar fi  kick the bucket "a da ortul popii" (literal "a da cu piciorul în găleată") sau  egy gyékényen árulnak "gândesc/se comportă la fel" (literal "(ei/ele) vând pe aceeași rogojină"). Alți autori nu sunt de acord cu această viziune, considerând astfel de expresii nu lexeme, ci frazeme.

Referințe

Surse bibliografice

  Bokor, József. Szókészlettan (Lexicologie), A. Jászó, Anna (coord.) A magyar nyelv könyve (Cartea limbii maghiare), ediția a VIII-a, Budapesta, Trezor, 2007, ISBN 978-963-8144-19-5, pp. 164–196 (accesat la 17 august 2018)
  Bussmann, Hadumod (coord.), Dictionary of Language and Linguistics (Dicționarul limbii și lingvisticii), Londra – New York, Routledge, 1998, ISBN 0-203-98005-0 (accesat la 17 august 2018)
  Crystal, David, A Dictionary of Linguistics and Phonetics  (Dicționar de lingvistică și fonetică), ediția a VI-a, Blackwell Publishing, 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 (accesat la 10 noiembrie 2018)
  Dubois, Jean et al., Dictionnaire de linguistique (Dicționar de lingvistică), Paris, Larousse-Bordas/VUEF, 2002
  Hrvatski jezični portal (HJP) (Portal lingvistic croat) (accesat la 17 august 2018)
  Kálmán, László și Trón, Viktor, Bevezetés a nyelvtudományba  (Introducere în lingvistică), ediția a II-a, adăugită, Budapesta, Tinta, 2007, ISBN 978-963-7094-65-1 (accesat la 17 august 2018)
  Trésor de la langue française informatisé (TLFi) (Tezaurul limbii franceze informatizat) (TLFi) (accesat la 17 august 2018)

Vezi și

 Lexic

Lexicologie

Lexem


استيقظو أيها الصوماليون أو صوماليي توسوي هو النشيد الوطني لدولة الصومال، من 2000 حتى أغسطس 2012. تبنت الحكومة الانتقالية الصومالية النشيد ليحل محل النشيد القديم الذي لم تكن لة كلمات، والذي لحنه جويساب بلانك، وكان يستخدم حتى عام 1960.

كلمات النشيد الوطني الصومالي من تحلين يوسف حاجي آدم وكلمات علي مير عاوالي.

الكلمات

مراجع

مواقع خارجية
 Aftahan.org Somali Literature

الصومال في 2000
أناشيد وطنية
أناشيد وطنية تاريخية
رموز الصومال الوطنية
موسيقى صومالية

يا صومال استيقظي


Le khâqân est l'autorité suprême de l'Empire khazar. Khâqân ou khagan viendrait du mot tatare « khan » qui signifie prince ou encore de l'hébreu « cohen » qui signifie « prêtre ».

Rôle
Le khâqân en Khazarie ne doit pas être confondu avec le roi khazar qui est son co-souverain.

Selon Masʿûdî son rôle officiel est de rester cloitré dans son palais duquel il ne sort que très rarement, une fois tous les quatre mois d'après Ibn Fadlân. Chez les Khazars, cette autorité suprême ne gouverne pas et ne prend pas part aux affaires de l'Etat. Mais cette puissance bridée est nécessaire car sans elle l'autorité du co-souverain, celui qui gouverne et gère les affaires de l'empire, serait nulle. Masʿûdî rajoute que si la fortune se retourne contre le pays, comme la famine ou encore la perte d'une guerre, le peuple se tourne vers le co-souverain pour lui exprimer ses doutes concernant le khâqân. Ces revendications contre l'autorité suprême peuvent mener à son assassinat par la population ou le co-souverain, qui autorise ou non de mettre à mort le khâqân.

Le khâqân ne possède donc pas un rôle politique mais plutôt un rôle sacré « en rapport avec la bonne fortune de son peuple ».

Religion
La conversion au judaïsme serait, selon les sources hébraïques, le fait d'un rêve et des visitations du roi Bulan (aux environs des années 122/740). Le premier khâqân à la tête de l'empire judaïsé aurait donc été Savirel. Les sources islamiques placent la conversion au cours du règne du calife Hâroun ar-Rachîd (r.786-809). Cet écart de plus de quarante ans fait de la datation de la conversion un sujet encore controversé. On sait néanmoins que la conversion est bien une décision du khâqân et que l'adoption du judaïsme par la population ne se fait que progressivement et partiellement.

Concernant l'intention du khâqân d'opter pour un monothéisme, on la considère communément comme une habile stratégie politique. Le choix du judaïsme permet de se démarquer de Byzance et de l'Empire islamique, avec la crédibilité que le monothéisme apporte, tout en illustrant l'indépendance de l'Empire et son influence dans la région. Le khâqân devient donc juif, son co-souverain doit faire de même et les commandants militaires et les nobles le suivent rapidement dans cette décision, selon le récit d'Ibn Rustah. Masʿûdî ajoute que c'est « toute sa cour et tous ceux de la race Khazar » qui pratiquent le judaïsme. On sait cependant que l'Empire khazar est constitué de Juifs mais aussi de Musulmans, de Chrétiens ou encore de païens. Ces derniers étaient-ils appelés aussi Khazars ? Les sources ne précisent pas ce point, mais une ambiguïté existe car le système juridique khazar est composé de sept juges qui sont au nombre de deux pour les Juifs, deux pour les Musulmans, deux pour les Chrétiens et un pour les païens. Cette composition détonne pour l'époque mais permet de s'accorder à la diversité des croyances dans l'Empire. Cela illustre une forme de tolérance religieuse qui était peut-être nécessaire pour préserver la paix intérieure comme extérieure. Les Khazars avaient en effet besoin de s'entendre tant avec le califat qu'avec Byzance, les deux empires les plus puissants de l'époque.

Choix du khâqân
L'Empire khazar constituait une sorte diarchie. Ibn Hawqal, dont l'ouvrage vient compléter et rectifier celui d'al-Istakhrî, décrit la prise du titre de khâqân par « des personnes d'une maison célèbre » que l'on peut présupposer être la "vielle famille régnante" mentionnée dans le dictionnaire khazar (on note qu'Ibn Hawqal emploie le mot "prince" pour dire "Khâqân" et "Khâqân" pour évoquer le co-souverain, contrairement à al-Istarkhrî pour qui le Kaghan est bien l'autorité suprême et le co-souverain le Khâqân Bey, le prince ou le roi. On préféra l'appellation de ce dernier qui est semblable à celle de Masʿûdî, d'Ibn Rusta et d'Ibn Faldân). Le khâqân est désigné par le co-souverain sans prêter attention à sa richesse ; seule sa famille et sa religion, en l'occurrence le judaïsme, importent. Une fois choisi, le co-souverain lui rappelle les devoirs et les droits que lui confère son titre, les charges qui lui incombent ou encore les pêchés dont il ne doit pas se rendre coupable. Cette profession de foi peut faire reculer l'élu et le faire renoncer au titre, même si on lui rappelle que Dieu tiendra compte de son incapacité à diriger l'Etat lors du Jugement dernier. Après cette étape, le co-souverain et/ou d'autres personnes dont on ne sait rien lui passent une corde autour du cou, jusqu'à qu'il éprouve du mal à respirer, pour enfin lui poser la question suivante :  "Combien d'années désires-tu régner ?" Le Khâqân régnera la durée qu'il a estimée. D'autres sources mentionnent que cette durée serait de quarante ans et disent pas que le khâqân choisirait lui-même la durée de son règne. Dans un cas comme dans l'autre, si le khâqân dépasse la durée préalablement établie, il est tué.

Vie maritale
Ibn Fadlân rapporte que le khâqân possède un harem de vingt-cinq épouses, prises de gré ou de force à des rois de pays voisins. L'exemple le plus récurrent de cette pratique est le mariage du khâqân avec une des filles du roi bulgare musulman, Almush, qui misait sur l'empire islamique pour se protéger des Khazars. Ce harem serait aussi peuplé de concubines, esclaves ou non, au nombre de soixante. Toutes ces femmes sont isolées dans un palais et disposeraient chacune de son pavillon. Elles ne vivent donc pas au même endroit que le khâqân. Pour pouvoir les voir, le khâqân envoie un eunuque chercher l'épouse demandée et celui-ci la raccompagne également car elles n'ont pas le droit de se déplacer seules.

Mort
Ibn Faldân propose un récit de la mort du khâqân et du rituel précis qui l'accompagne. Lors de la mort du khâqân, on lui construit une maison de vingt chambres, tapissées de brocart et entretissées d'or, comportant chacune une tombe en son sein dont une qui accueille le corps et qui porte ainsi le nom de "paradis". Une poudre d'antimoine, obtenue en brisant des pierres, est répandue tout autour du corps et par dessus la tombe, mêlée à de la chaux vive. Si l'usage et la signification de ce procédé ne sont pas précisés, il faut imaginer une raison pratique servant à éviter la prolifération de bactéries et d'insectes. La maison est érigée au-dessus d'un fleuve, de sorte que l'eau puisse recouvrir les tombes pour éviter les dégradations apportées par les insectes ou les hommes. S'il est difficile d'imaginer l'eau submergée les tombes alors que la maison est placée au-dessus du fleuve Ibn Fadlân et les auteurs après lui ne donne pas de précisions et restent approximatifs sur ce détail. En somme, tout est fait pour que personne n'accède au corps du khâqân et que sa dernière demeure demeure secrète. Les Khazars vont pour cela jusqu'à exécuter les ouvriers chargés des préparatifs que l'on vient d'énumérer.

Articles connexes
 Khazars
 Correspondance khazare
 Guerres arabo-khazares

Références

Khazars

Khâqân khazar


كارليس «تشوك» بلومبو  (ولد في 15 يونيو 1971) هو مصارع أمريكي محترف، يعمل حالياً في اتحاد (تطور المصارعة الجديدة) ().
حصل على شهرته في اتحادي (بطولة العالم للمصارعة) و WWE/F.
خلال مسيرتة المهنية فاز 6 مرات بحزام بطل للعلام للفرق الزوجية (4 مرات في WCW و مرتين في WWE).

روابط خارجية

مراجع

أعلام إل جي بي تي أمريكية في القرن 21
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من ويست وارويك (رود آيلاند)
رياضيون من بروفيدنس (رود آيلاند)
شخصيات مثليون في مصارعة المحترفين
شخصيات مثلية القرن 21
مصارعون محترفون أمريكيون
مصارعون محترفون أمريكيون من أصل إيطالي
مصارعون محترفون في القرن 20
مصارعون محترفون في القرن 21
مصارعون محترفون من رود آيلاند
مواليد 1971
مواليد في ويست وارويك (رود آيلاند)

تشوك بلومبو


Olaylar

Doğumlar
 Köprülü Fazıl Mustafa Paşa
 Eremya Çelebi Kömürcüyan, Osmanlı şair, seyyah, diplomat ve tarihçisi

Ölümler

1637


تاهات آتاكور هو جبل ذو أصول بركانية، يقع في منطقة الصحراء الوسطى جنوب الجزائر وتحديدا جنوب شرق الهقار، يمثل أعلى قمة في الجزائر بارتفاع يصل إلى 2918 متر فوق سطح البحر الابيض المتوسط.

تاريخ
سكن هذه المنطقة شعب الطوارق بالقرب من ولاية تمنراست (تمنغاست)، حيث عُثر على رسومات ونقوش ملونة وأخرى محفورة في صخور الجبال يرجع تاريخها إلى ما بين 8000 و 2000 ق م، والتي تبين مشاهد لتربيتهم المواشي وصيدهم للحيوانات والتي تعيش حاليا في جنوب الصحراء الكبرى وهو ما يشير إلى التغيّر المناخي الذي طرأ منذ تلك الفترة.

جبل تاهات يُعدّ جبل تاهات أعلى قمة في الجزائر، حيث يبلغ ارتفاعه 2908 متر، ويقع في الجهة الشماليّة على بعد خمسة وثلاثين ميلاً لمدينة تمنراست الصحراويّة الواقعة في وسط الصحراء ذات الأصول البركانية، وتمّ تسجيل أوّل تسلّق للجبال في عام 1930م، كما يعتبر الجبل واحداً من عجائب الجزائر السبع الطبيعيّة، ما جعله موقعاً مميّزاً لجذب السيّاح، والقيام برحلات التنزّه، والتزلّج على الجبل خاصة ما بين شهريّ كانون الأول وشهر آذار، كما يمكن للسيّاح المقيمين في مدن قريبة من الجبل الاستمتاع بإطلالة رائعة للجبل من غرفهم الفندقيّة.

المناخ
مناخ جبل تاهات تتميّز منطقة الجبال الشماليّة بمناخ البحر الأبيض المتوسط، حيث يكون فصل الصيف دافئاً وجافاً، وفصل الشتاء معتدلاً ماطراً، وتهطل أغلبيّة الأمطار سنوياً على طول الساحل من الغرب إلى الشرق، بينما تقلّ من الساحل جنوباً إلى الداخل، وتُسجّل أكبر كمية من الأمطار في المناطق الجبليّة من الساحل الشرقيّ، لتعرّضها للرياح الرطبة القادمة من البحر الأبيض المتوسط.

الحياة النباتية والحيوانية
تعتمد الحياة النباتيّة على مناخ المنطقة، وينتشر في الجبال الشماليّة شجر البلوط والصنوبريات مثل العرعر، أمّا الحياة الحيوانية في الجبال الشمالية فتشمل كلاً من: الضأن البريّ، والأيل البربريّ، والخنزير البريّ، ومكاك بربري.

السياحة
السياحة في جبل تاهات يستطيع السيّاح بتسلّق جبل تاهات، والتمتّع بالمناظر الطبيعيّة المختلفة، والمشي لمسافات طويلة، وعادةً ما يسلك السياح إحدى الطريقين للوصول إلى الجبل، وهما الأطلس التلي، وجبال الأطلس، لكن يشار إلى أنّ تل الأطلس يعدّ أكثر رطوبة من الطريق الآخر، وذلك بسبب رطوبة البحر، وخلال فصل الشتاء تتساقط الثلوج، ممّا يجعل الجبل مناسباً للتزلج، كما يمكن للسياح رؤية جبل تاهات من هضاب مختلفة بين السلاسل الجبلية، ورؤية باقي الجبال مجتمعة لتشكّل منظراً رائعاً.

انظر أيضاً
 قائمة جبال الجزائر

المراجع

أعلى القمم حسب البلد
الصحراء الكبرى
براكين الجزائر
جبال الجزائر
طوارق

تاهات


Oumou Coulibaly, née le 4 février 1958 à Siguiné (cercle de Niono), est une femme politique malienne.

Paysanne analphabète, elle mène un mouvement de contestation avec 150 paysannes en raison d'un conflit sur l'eau entre agriculteurs, autorités publiques et investisseurs privés et étrangers. Arrêtée lors de sa visite à la préfecture, elle est soutenue par la radio libre Kayira ainsi que par le parti politique Solidarité africaine pour la démocratie et l'indépendance (Sadi).
Populaire chez les paysans, elle est élue députée à l'Assemblée nationale en 2007.

Références

Député malien
Femme politique malienne
Personnalité de solidarité africaine pour la démocratie et l'indépendance
Naissance au Soudan français
Naissance en février 1958

Oumou Coulibaly (1958)


An Chaetopoa taylorii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Edward Hubbard. An Chaetopoa taylorii in nahilalakip ha genus nga Chaetopoa, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Tanzania. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Chaetopoa

Chaetopoa taylorii


Danyal Topatan, asıl adıyla Ahmet Danyal Bayrı, (1 Ocak 1916, Mersin - 26 Eylül 1975, İstanbul), Türk sinema, tiyatro ve dizi oyuncusudur.

Hayatı
Gerçek ismi Danyel olan aktör ortaokul 1. sınıfta eğitimini yarım bırakarak seçimini Yeşilçam'dan yana yaptı. Arkadaşı Sohban Koloğlu ile dekor asistanlığından girdiği sinemaya 1953 yılında çekilen Drakula İstanbul'da filmiyle oyunculuğa giriş yaptı. Yüzlerce filmde karakter oyuncusu olarak rol aldı. Karaoğlan filmlerinde canlandırdığı Camoka karakteri ile kitleler tarafından tanındı. Topatan, 26 Eylül 1975 tarihinde akciğer kanserinden öldü. Mezarı Zincirlikuyu Mezarlığı'ndadır. Hüseyin Baradan'ın anılarını topladığı Bu Gözler Neler Gördü kitabında Topatan'dan şöyle bahseder: ''Ciddi bir kumar sorunu vardı. Filmlerden kazandığı paralarla yeni kıyafetler alıp onları da kumarda kaybederdi. Kumarda takma dişleri de kaybetti. Ona teyzemin kullandığı dişleri verdim.''

Filmografisi

 1950: Çete
 1953: Drakula İstanbul'da
 1955: Beyaz Mendil
 1956: Yangın
 1957: Lejyon Dönüşü
 1958: Alageyik
 1958: Funda
 1958: Meçhul Kahramanlar
 1959: Karacaoğlan'ın Kara Sevdası
 1959: Tütün Zamanı
 1960: Üsküdar İskelesi
 1960: Divane
 1961: Acı Zeytin
 1961: Can Mustafa (Yaralı Kuş)
 1961: İki Yetime
 1961: Kadın Asla Unutmaz
 1961: Mor Sevda
 1961: Oğlum
 1961: Sevimli Haydut
 1962: Beş Kardeştiler
 1962: Bir Haydutu Sevdim
 1962: Cehenneme Çevrilen Cennet
 1962: Harmandalı Efem Geliyor
 1962: Ölüme Yalnız Gidilir
 1962: Seni Bekleyeceğim
 1962: Vahşi Kedi
 1963: Çapkın Kız
 1963: İki Gemi Yan Yana
 1963: Sabah Olmasın
 1964: Abidik Gubidik
 1964: Ağaçlar Ayakta Ölür
 1964: Duvarlarin Ötesi
 1964: Günah Kadınları
 1964: Gurbet Kuşları
 1964: Keşanli Ali Destanı
 1964: Topkapi
 1964: Erkek Ali
 1964: Koçero
 1964: Sahildeki Ceset
 1965: Dağların Oğlu
 1965: Karaoğlan-Altay'dan Gelen Yiğit
 1965: Kasımpaşalı Recep
 1965: Korkusuzlar
 1965: Krallar Kralı
 1965: Sayılı Kabadayılar
 1965: Akrep Kuyruğu
 1965: Artık Düşman Değiliz
 1965: Aşkım Silahımdır
 1965: Haracıma Dokunma
 1965: İçimizdeki Boşluk
 1965: Muradın Türküsü
 1965: Sayılı Dakikalar
 1965: Şeytanın Kurbanları
 1965: Son Darbe
 1965: Yahya Peygamber
 1965: Yalancı
 1965: Yaralı Kartal
 1966: Ah Güzel İstanbul
 1966: At Avrat Silah
 1966: Hudutların Kanunu
 1966: Kibar Haydut (Yalnız Adam)
 1966: Silahların Kanunu
 1966: Yedi Dağın Aslanı
 1966: Arslanların Dönüşü
 1966: Bir Millet Uyanıyor
 1966: Hazreti Süleyman ve Saba Melikesi
 1966: Kanun Benim
 1966: Karaoğlan - Camoka'nın İntikamı
 1966: Namusum İçin
 1966: Ölmeyen Aşk
 1966: Senede Bir Gün
 1966: Seni Seviyorum
 1967: Balatlı Arif
 1967: Benim Adım Kerim
 1967: Eşkiya Celladı
 1967: Killing Caniler Kralı
 1967: Kuduz Recep
 1967: At Hırsızı Banus
 1967: Bizansı Titreten Yiğit
 1967: Düşman Aşıklar
 1967: Gecelerin Kralı
 1967: Harun Reşid'in Gözdesi
 1967: Kozanoğlu
 1967: Krallar Ölmez
 1967: Şark Yıldızı
 1967: Silahları Ellerinde Öldüler
 1967: Sürtüğün Kızı
 1968: Abbase Sultan
 1968: Camoka'nın Dönüsü
 1968: İngiliz Kemal
 1968: Kaçak
 1968: Kızıl Maske
 1968: Maskeli Beşler
 1968: Maskeli Beşlerin Dönüşü
 1968: Pire Nuri
 1968: Şeyh Ahmet
 1968: Seyyit Han
 1969: Fato - Ya İstiklal Ya Ölüm
 1969: Fosforlu Cevriye
 1969: Tarkan
 1969: Tarkan Camoka'ya Karşı
 1969: Beyaz Mendilim
 1969: Çakırcalı Mehmet Efe
 1969: Çifte Tabancalı Kabadayı
 1969: Çile
 1969: Daga Çıkan Kız
 1969: Demir Pençe (Korsan Adam)
 1969: Demir Pençe Casuslar Savaşı
 1969: Dişi Eşkıya
 1969: Ebu Müslim Horasanı
 1969: Günahını Ödeyen Kadın
 1969: Köprüden Geçti Gelin
 1969: Ringo Vadiler Aslanı
 1969: Serseri Kabadayı
 1969: Vatansızlar
 1969: Yayla Kızı Gül Ayşe
 1969: Zorro Kamçılı Süvari
 1969: Zorro'nun İntikamı
 1970: Casus Kıran - Yedi Canlı Adam
 1970: Çeko
 1970: İki Cesur Adam
 1970: Piyade Osman
 1970: Tarkan: Gümüş Eyer
 1970: Yedi Belalılar
 1970: Altın Tabancalı Adam
 1970: Canlı Hedef (Kızım İçin)
 1970: Ceylan Emine
 1970: Erkek Gibi Ölenler
 1970: Erkeklik Öldü mü Abiler
 1970: Kiralık Katiller
 1970: Kralların Öfkesi
 1970: Linç
 1970: Öksüz Gülnaz
 1970: On Kadına Bir Erkek
 1970: Yanık Kezban
 1970: Yaşamak İçin Öldüreceksin
 1970: Yemen'de Bir Avuç Türk
 1971: Melek mi, Şeytan mı?
 1971: Belanın Kralı
 1971: Bir Teselli Ver
 1971: Cehenneme Bir Yolcu
 1971: Çirkin ve Cesur
 1971: Gelin Kız
 1971: İpini Boynunda Bil
 1971: Kara Cellat
 1971: Keloğlan ve Yedi Cüceler
 1971: Malkoçoğlu Ölüm Fedaileri
 1971: Önce Sev Sonra Öldür
 1971: Üç Kızgın Cengaver
 1971: Vurguncular
 1971: Baybars, Asyanin Tek Atlısı
 1971: Hayat Cehennemi - Hiç
 1971: İntikam Kartalları
 1971: İşte Deve İşte Hendek
 1971: Ölmeyen Adam
 1971: Şeytana Uyduk Bir Kere
 1972: Adanalı Kardeşler
 1972: Cemo
 1972: Süper Adam İstanbul'da
 1972: Allahaısmarladık Katil
 1972: Benimle Sevişir Misin?
 1972: Bitirim
 1972: Irmak
 1972: Kan ve Kin
 1972: Öldüren Örümcek
 1972: Sabu Hırsızlar Prensi
 1973: Kambur
 1973: Soğukkanlılar
 1973: Büyük Bela
 1973: Dağ Kurdu
 1973: Destan
 1973: Kara Şeytan
 1973: Mevlana
 1974: Çirkin Dünya
 1974: Yaşar Ne Yaşar Ne Yaşamaz
 1975: Delisin
 1975: Tokmak Nuri
 1975: Vur Mehmet Vur
 1975: La cloche tibétaine

Ayrıca bakınız
 Türk oyuncu film listeleri
 Yeşilçam oyuncuları

Kaynakça

Dış bağlantılar

 TSA´de Danyal Topatan

Zincirlikuyu Mezarlığı'na defnedilenler
1916 doğumlular
1975 yılında ölenler
Tarsus doğumlular
İstanbul'da kanserden ölenler
Türk erkek sinema oyuncuları
Akciğer kanserinden ölenler
Türkiye Ermenileri
Ermeni asıllı Türk sinema oyuncuları
Mersin doğumlu oyuncular

Danyal Topatan


Gut loading is the process by which an animal's prey is raised and fed nutritious foods with the intention of passing those nutrients to the animal for which the prey is intended.  This term is used most often in reference to the preparation of insects, such as crickets and mealworms, or mice which are used as food for reptile pets.    Insects that are raised commercially for the pet trade are themselves of little nutritional value.  By providing the prey animals with a high quality diet prior to feeding, they become a more nutritious meal for the predator.

Gut loading can be accomplished by providing fruits, vegetables, and cereals or a nutritionally complete manufactured diet.  Several commercial products are available and are fortified specifically for gut loading. These products often include varying combinations of carbohydrates, fats, proteins, vitamins, minerals, and dietary fiber.

References

Pet foods
Animal husbandry

Gut loading


تَبَدِيت قرية تتبع معتمدية الرديف إداريا تقع غرب ولاية قفصة من الجنوب الغربي التونسي، جنوب غرب مدينة أم العرائس وشمال شرق مدينة الرديف وشمال غرب مدينة المتلوي.

قرى ولاية قفصة

تابديت


ESSEC Business School este o Școală Europeană de Business cu multiple campusuri în locații precum: Cergy, La Défense, Singapore, Rabat și Mauritius. Înființată în 1907.

ESSEC a fost plasată pe locul 16 în rândul Școlilor europene de business, în 2015, potrivit clasamentului realizat de Financial Times. În 2016, programul său de Master în Management s-a plasat pe treilea loc în clasamentul Financial Times. De asemenea, programul său Executive MBA ocupă  locul 45 în lume.

Programele sale sunt triplu acreditate internațional prin AMBA, EQUIS și AACSB. Scoala de business se remarca prin absolvenți de renume în afaceri și politică precum: Tony Estanguet (Campion olimpic), Fleur Pellerin (Ministru).

Note

Legături externe
 Website oficial

Universități din Franța

ESSEC Business School


Aussonderung ist ein Begriff
 aus dem Insolvenzrecht, siehe Aussonderungsrecht
 aus dem Archivwesen, siehe Aussonderung (Archivwesen)
Siehe auch:
 Separation

Aussonderung


AWA est une écurie de sport automobile canadienne fondée par Andrew Wojteczko. Elle a engagé des voitures de Grand tourisme telles des McLaren 570S GT4, des Porsche 718 Cayman GT4 Clubsport dans le championnat Michelin Pilot Challenge. Elle fait actuellement participer une Duqueine M30 - D08 dans la catégorie LMP3 dans les championnats WeatherTech SportsCar Championship et IMSA Prototype Challenge.

Histoire

En 2021, après une année 2020 bouleversée par la Pandémie de Covid-19 qui a affecté fortement les capacités de déplacement de l'écurie AWA aux États-Unis et ainsi sa participation aux manches du championnat Michelin Pilot Challenge, elle annonce son retour dans ce même championnat afin de le disputer dans son intégralité. La McLaren 570S GT4 est confiée aux pilotes canadiens Orey Fidani et . Chris Green remplace Orey Fidani lors de la  manche du championnat.

En 2022, après plusieurs saisons en Michelin Pilot Challenge où AWA a fait participer des McLaren 570S GT4, des Porsche 718 Cayman GT4 Clubsport, AWA prend la décision de se lancer dans les Sport-prototypes en faisant participer des Duqueine M30 - D08 dans les championnats WeatherTech SportsCar Championship et IMSA Prototype Challenge. La voiture concourant en WeatherTech SportsCar Championship est confiée aux pilotes canadien Orey Fidani et  pour l'ensemble de la saison. Pour les quatre courses longues, le pilote allemand Lars Kern renforce l'équipage. Pour les 24 Heures de Daytona, le pilote britannique Matthew Bell rejoint également l'équipe.

Résultats

Résultats en WeatherTech SportsCar Championship

Résultats en IMSA Prototype Challenge

Résultats en Michelin Pilot Challenge

Pilotes

Notes et références

Lien externe

 ;

Écurie de sport automobile au Canada
Écurie d'endurance

AWA (écurie de sport automobile)


Andrew Murray "Andy" Burnham (født 7. januar 1970 i Aintree, Sefton nær Liverpool i Merseyside) er en britisk politiker, der to gange har stillet op som kandidat til posten som leder af Labour.

Andy Burnham var kandidat til posten som Labours leder i 2010, men han tabte til Ed Miliband. Efter Ed Milibands afgang i maj 2015 stillede Burnham op igen.

Valget af  Ed Milibands efterfølger
Posten som Labours leder blev ledig, da Ed Miliband gik af i maj 2015.

Urafstemningen om posten startede den 14. august.  Den 12. september 2015 blev der offentliggjort, at Jeremy Corbyn havde fået 59,5 procent af stemmerne, og at han dermed var valgt som Labours leder.

De resterende stemmer fordelte sig med 19,0 procent til Andy Burnham, 17,0 procent til Yvette Cooper og 4,5 procent til Liz Kendall.

Medlem af Underhuset
Siden 2001 har Andy Burnham været medlem af Underhuset for Leigh ved Wigan.

Medlem af regeringen
Andy Burnham var viceminister i finansministeriet i 2007 – 2008. Han var Minister for Kultur, Medier og Sport  i 2008 – 2009. Derefter var han sundhedsminister indtil 2010.

Skyggeminister
Andy Burnham var skyggeminister for uddannelse i 2010 – 2011. Derefter blev han skyggeminister for sundhed.

Referencer

Eksterne henvisninger

Britiske politikere fra Labour
Vicefinansministre fra Storbritannien
Sundhedsministre fra Storbritannien
Kulturministre fra Storbritannien

Andy Burnham


Carnage je bio švedski death metal sastav. Osnivali su Michael Amott i Johan Liva.

Povijest

Carnage su osnivali krajemn 1988. Michael Amott i Johan Liva u Växjöu, Švedska. Godine 1090. objavili su dva demoalbuma: The Day Man Lost... i Infestation of Evil. Godine 1990. sastav je objavio svoj jedini studijski album, Dark Recollections. Album je ponovno objavljen kao split s albumom Hallucinating Anxiety sastava Cadaver. Ponovno je objavljen 2000. godine. Amott se pridružio sastavu Carcass te je osnovao Arch Enemy s Johanom Livom. Matti Kärki, David Blomqvist i Fred Estby osnovali su sastav Dismember.

Članovi sastava

 Posljednja postava

 Fred Estby – bubnjevi (1988. – 1990.)
 Michael Amott – gitara (1988. – 1990.)
 Johnny Đorđević – gitara (1988. – 1989.), bas-gitara (1989. – 1990.)
 David Blomqvist – gitara (1990.)
 Matti Kärki – vokal (1990.)

 Bivši članovi

 Ramon – bas-gitara (1988. – 1990.)
 Michael Nicklasson – bas-gitara (1988.)
 Jeppe Larsson – bubnjevi (1988. – 1989.)
 Johan Liva – vokal, bas-gitara (1988. – 1990.)

Diskografija

 Studijski albumi

 Dark Recollections (1990.)

 Koncertni albumi

 Live Stockholm Sweden 4.11.89. (1991.)

 Demoalbumi

 The Day Man Lost... (1989.)
 Infestation of Evil (1989.)

 Split albumi

 Dark Recollections / Hallucinating Anxiety (1990.)

Izvori

Švedski sastavi heavy metala
Sastavi death metala

Carnage


Restaurationen er en dansk restaurant, beliggende på hjørnet af Møntergade og Vognmagergade i Indre By i København. Den blev etableret i 1991 af ægteparret Lisbeth og Bo Jacobsen. Fra 1995 til 2004 var restauranten over to perioder tildelt én stjerne i Michelinguiden.

Historie
Da ægteparret Jacobsen i oktober 1991 åbnede restauranten var det kun med én fast menu med syv retter. Derudover introducerede de landets første vinmenu.

I foråret 1995 blev Restaurationen tildelt én stjerne i Michelinguiden, som de året efter fik fornyet. Derefter mente inspektørerne fra den berømte guide, at restauranten i to år ikke kunne gøre sig fortjent til en stjerne, inden de igen i 1999 tildelte den én. Derefter var Restaurationen i guiden til og med 2004.

Restaurationen blev i 2011 ombygget til et brasserie med mad fra det danske køkken, og plads til cirka 50 spisende gæster. Andreas Rank, der siden 2007 havde været ansat som køkkenchef, blev i 2013 partner og medejer i restauranten. I efteråret 2014 blev der tilføjet et selskabslokale.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Restaurationens officielle websted

Værtshuse og spisesteder i København
Tidligere danske restauranter med Michelin-stjerne
Danske virksomheder etableret i 1991
Indre By (København)

Restaurationen (København)