Abelmošus (bamija; lat. Abelmoschus), biljni rod jednogodišnjeg i dvogodišnjeg raslinja ili trajnica iz porodice Malvaceae ili sljezovki. Od deset poznatih vrsta u Hrvatskoj je prisutna samo bamija, Abelmoschus esculentus, koja je nekada bila pripisivana rodu Hibiscus.

Rod je raširen po tropskim krajevima Afrike, Azije i sjeverne Australije. Ove biljke narastu do dva metra visine, a lišće je dugo 10 – 40 centimetara i larve nekih leptira koriste ga kao hranu. Plod je kapsula duga 5 – 20 cm, ispunjena sjemenkama.

Vrste
 Abelmoschus angulosus Wall. ex Wight & Arn.
 Abelmoschus × caillei (A.Chev.) Stevels
 Abelmoschus crinitus Wall.
 Abelmoschus enbeepeegearensis K.J.John, Scariah, Nissar, K.V.Bhat & S.R.Yadav
 Abelmoschus esculentus (L.) Moench
 Abelmoschus ficulneus (L.) Wight & Arn.
 Abelmoschus hostilis (Wall. ex Mast.) M.S.Khan & M.S.Hussain
 Abelmoschus magnificus Wall.
 Abelmoschus manihot (L.) Medik.
 Abelmoschus moschatus Medik.
 Abelmoschus muliensis K.M.Feng
 Abelmoschus palianus Sutar, K.V.Bhat & S.R.Yadav
 Abelmoschus sagittifolius (Kurz) Merr.

Vanjske poveznice

Izvori

Hibisceae

Abelmošus


NuttX est un système temps réel Libre à destination de l'embarqué, compatible POSIX, développé par la fondation Apache.

Il comporte un système de fichier de type POSIX, et shell nommé Nush, permettant d'accéder au différents périphériques par /dev ou à /proc pour certaines options systèmes, de la même façon que sur tout système POSIX.

Les outils de développement, propose une interface en C par défaut. Il peut tourner sous Qemu et différentes architectures sont supportées, telles qu'ARM ou RISC-V, ou encore Zilog Z80.

Annexes

Notes et références

Liens externes

Système d'exploitation temps réel libre

NuttX


Stokely Standiford Churchill Carmichael (29. júní 1941 - 15. nóvember 1998), einnig þekktur sem Kwame Ture, var einn af leiðtogum réttindabaráttu blökkumanna í Bandaríkjunum á sjötta og sjöunda áratug tuttugustu aldar, og síðar innan alþjóðlegu Pan-African hreyfingarinnar. Hann var einn af stofnendum Svörtu hlébarðanna, samhliða því að leiða Student Nonviolent Coordinating Committee (SNCC). Stokeley Charmichael var einn mikilvægustu leiðtoga hins Nýja vinstris í Bandaríkjunum á sjöunda og áttunda áratugnum.

Seinna meir varð hann heiðursmaður innan Svörtu hlébarðanna (e: Black Panther Party, BPP) og að lokum leiðtogi All-African People's Revolutionary Party (A-APRP).

Ævi
Charmichael var fæddur í Port of Spain, höfuðborgar Trinidad og Tobago þar sem hann ólst upp til 11 ára aldurs. Foreldrar hans fluttust til Bandaríkjanna þegar hann var tveggja gamall og skildu hann og þrjár systur hans eftir í umsjón ömmu þeirra þar til þau sendu eftir honum. Fjölskyldan bjó fyrstu árin í Harlem-hverfi í New York en fluttu síðan í innflytjendahverfi í Bronx.

Charmichael hóf þátttöku í mannréttindabaráttu blökkumanna meðan hann var nemandi við Bronx High School of Science, þá nítján ára gamall. Sama ár, 1960, hóf Charmichael hóf nám í heimspeki við Howard University í Washington D.C. og gekk í kjölfarið í samtökin SNCC, stærstu grasrótarsamtök ungs baráttufólks fyrir borgaralegum réttindum blökkumanna. Auk þess að taka virkan þátt í mótmælum og ýmsum aðgerðum hópa sem börðust fyrir réttindum blökkumanna var Charmichael afburða námsmaður og var boðin skólavist við Harvard háskóla þegar hann útskrifaðist árið 1964. Charmichael afþakkaði boðið og helgaði mannréttindabaráttunni alla starfskrafta sína.

Mannréttindabarátta bandarískra blökkumanna 1961-1969

Freedom Riders og Freedom Summer, 1961-1964
Árið 1961 tók Carmichael þátt í aðgerðum svokallaðra Freedom Riders, sem skipulögðu mótmælaaðgerðir gegn aðskilnaði hvítra og svartra í langferðabílum sem ferðuðust milli fylkja í norður- og suðurhluta Bandaríkjanna. Þó Hæstiréttur Bandaríkjanna hefði árið 1946 og aftur 1960 dæmt kynþáttaaðskilnað í almenningssamgöngum milli fylkja brot á stjórnarskrárvörðum réttindum borgaranna var aðskilnaðarstefnu áfram framfylgt í flestum Suðurríkja Bandaríkjanna. Freedom Riders hópferðir svartra og hvítra aðgerðarsinna sem ferðuðust með langferðabílum til Suðurríkjanna og ögruðu þannig rasískum hefðum og reglum sem enn voru við lýði. Þátttakendur í Freedom Riders aðgerðunum urðu fyrir árásum bæði almennra borgara og lögreglu.

Charmichael var margsinnis handtekinn ásamt öðrum þátttakendum í Freedom Riders aðgerðunum fyrir brot á Jim-Crow löggjöf í ýmsum Suðurríkjanna. Þann 4 júní 1961 var hann handtekinn ásamt átta öðrum fyrir að fara inn á kaffistofu í Jackson, Mississippi, sem var aðeins ætluð hvítum og sat í fangelsi í nærri tvo mánuði.

Carmichael stóð í fremstu víglínu í ýmsum mótmælum og aðgerðum í baráttu fyrir kosningarétti blökkumanna í Mississippi og Alabama. Hann naut leiðsagnar Ellu Baker og Bob Moses sem voru meðal fremstu skipuleggjenda mannréttindabaráttuhreyfingar blökkumanna á sjötta og sjöunda áratugnum. Sumarið 1964 tók Charmichael þátt í herferð til að fá blökkumenn í Mississippi til að skrá sig sem kjósendur. SNCC lék forystuhlutverk í skipulagningu herferðarinnar sem var kölluð Frelsissumarið (e. Freedom Summer). Hann tók meðal annars þátt í því að skipulegga Mississippi Freedom Democratic Party sem mótvægi við Demókrataflokk Mississippi sem hélt fast í arfleið aðskilnaðarstefnunnar.

Eftir að landsfundur Demókrataflokksins haustið 1964 neitaði að viðurkenna fulltrúa Mississippi Freedom Democratic Party missti Charmichael trú á flokkinn og hið hefðbundna flokkakerfi Bandaríkjanna.

SNCC og Svörtu hlébarðarnir
Á næstu árum hélt Carmichael áfram að skrá svarta kjósendur og tók þátt í myndun nokkurra pólitískra hópa og hreyfinga sem börðust fyrir réttindum blökkumanna, eins og Lowndes County Freedom Organization. Meðlimir hreyfingarinnar gengu um vopnaðir til að verjast árásum, meðal annars frá liðsmönnum Ku Klux Klan. Merki Lowndes County samtakanna var svartur hlébarði, og samtökin urðu innblástur Svörtu hlébarðanna (e: Black Panthers) sem Huey P. Newton og Bobby Seale stofnuðu í október 1966.

Árið 1966 var Charmichael kjörinn formaður SNCC eftir að formaður samtakanna, John Lewis, var kjörinn á Bandaríkjaþing. Lewis sat á þingi fyrir Demókrataflokkinn til 2019.

Sem formaður SNCC varð Charmichael einn af fremstu talsmönnum Black Power, hugmynda sem Malcolm X er einna þekktastur fyrir. Undir forystu Charmichael urðu samtökin róttækari í málflutningi sínum og kröfum og léku lykilhlutverk í mótmælum gegn þátttöku Bandaríkjanna í Vietnamstríðinu á árunum 1966 og 1967. Ögrandi málflutningur og mælska Charmichael varð til þess að hann var einn af dáðustu leiðtogum hins nýja vinstris (e: The New Left) og gagnmennningar (e: counter culture) sem reis upp á þessum árum. Deilur um hversu langt skyldi ganga í mótmælum og hvort mótmæli þyrftu að vera friðsöm til að eiga rétt á sér urðu til þess að Charmichael lét af embætti sem formaður SNCC í maí 1967 og gekk til liðs við Svörtu hlébarðana.

Bandaríska alríkislögreglan gegn Carmichael
Carmichael varð að einu helsta skotmarki bandarísku alríkislögreglunnar sem taldi hann arftaka Malcolm X. Charmichael var einn fórnarlamba COUNTELPRO aðgerða FBI á árunum 1956-71 sem beindust gegn samtökum og einstaklingum sem FBI taldi ógna innra öryggi Bandaríkjanna. Aðgerðirnar miðuðu meðal annars að því að grafa undan tiltrú og trúverðugleika baráttufólks fyrir mannréttindum minnihlutahópa, femínistum, friðarsinnum og öðrum róttæklingum, og sá misklíð í röðum þeirra.

Pan-Africanismi 1969-1998
Afleiðingar ofsókna bandarísku alríkislögreglunar leiddu til þess að Carmichael flúði land árið 1969 og settist að í Afríku, fyrst í Ghana en síðar í Gíneu. Charmichael, sem breytti nafni sínu í Kwame Ture árið 1978 hélt áfram að berjast fyrir réttindum blökkumanna, nú undir fána Pan-Africanisma og sósíalisma. Síðustu 30 ár ævi sinnar helgaði Charmichael All-African People's Revolutionary Party (A-APRP) sem hafði á stefnuskrá sinni að sameina alla Afríkubúa og afkomendur þeirra í sósíalískri fjöldahreyfingu og byltingu gegn kapítalískri heimsvaldastefnu.

Heimildir

Bandarískir aðgerðasinnar

Stokely Carmichael


La microrregión de Irati es una de las microrregiones del estado brasileño del Paraná perteneciente a la mesorregión Sudeste Paranaense. Su población fue estimada en 2006 por el IBGE en 95.714 habitantes y está dividida en cuatro municipios. Posee un área total de 2.834,182 km².

Municipios
 Irati
 Mallet
 Rebouças
 Rio Azul

Irati

Microrregión de Irati


Jorge Enrique Galán (Pellegrini, Buenos Aires; 19 de octubre de 1956) es un científico especializado en el campo de la forma de influencia patogénica, especialmente de la Salmonella.

Biografía
Obtuvo el título de médico veterinario en la Universidad Nacional de La Plata con medalla de oro, doctorándose en la misma en 1980.

Se estableció en Estados Unidos en 1981, donde obtuvo el doctorado en investigación científica en 1986 en la Universidad Cornell (Studies on the immune response of the horse to the M protein of Streptococcus equi). Fue profesor en la Universidad Washington en San Luis y en la Universidad de Stony Brook en Long Island.

Es profesor de biología celular y patogénesis microbiológica en el Boyer Center for Molecular Medicine de la Escuela Médica de la Universidad de Yale (Lucille P. Markey Professor of Microbial Pathogenesis).

En 2011 obtuvo el Premio Robert Koch por su investigación de los mecanismos moleculares de la patogenidad de diversas bacterias, especialmente de la Salmonella y la Campylobacter, el intercambio bioquímico de células y agentes biológicos patógenos de enfermedades y los cambios que provocan las bacterias en las células (en el caso de la Salmonella por ejemplo la disolución del esqueleto actino de las Microvilli). En el caso de la salmonella mostró como la bacteria utiliza una especia de inyección molecular (tipo III aparato secretor), con la que inyecta una fina sucesión de proteínas en las células del epitelio del intestino. El sistema de secreción de tipo III se origina del sistema del flagelo y existe también en otras bacterias. Galan trabajó desde comienzo de los años 1990 con la salmonella. En 1992 descubrió en la Universidad de Stony Brook, que para penetrar en la célula se acoplan a los receptores EGF.

Referencias

Enlaces externos

 Yale University zum Erhalt des Koch Preises
 Forschungsprofil in Yale

Alumnado de la Universidad Cornell
Alumnado de la Universidad Nacional de La Plata
Pellegrinenses
Microbiólogos de Estados Unidos
Microbiólogos de Argentina
Profesores de la Universidad Yale
Profesores de la Universidad Washington en San Luis
Veterinarios de Argentina
Miembros de la Leopoldina

Jorge Enrique Galán


Kírovski  es un posiólok del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado en la orilla derecha del río Málaya Labá, constituyente del río Labá, de la cuenca del río Kubán, 52 km al suroeste de Mostovskói y 181 al sureste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 3 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Psebaiskoye.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Кировский (Мостовский район Краснодарского края).
 Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net
 El Málaya Labá en Panoramio
 Vista de la localidad en Panoramio

Kirovski

Kírovski (Krasnodar)


Louis-Jean Thibault, né en , est un écrivain, poète et professeur québécois.

Biographie
Né en 1970, Louis-Jean Thibault étudie à l'Université de Montréal, où il obtient un doctorat en études françaises.

L'œuvre du poète s'inscrit dans la lignée de Gaston Miron, Gatien Lapointe, Yves Préfontaine et d'autres qui prêtent leur « voix au pays à venir ». En effet, ses recueils de poésie La nuit sans contour, Géographie des lointains et Reculez falaise témoignent tous d'une volonté d'explorer la spatialité et d'en faire l'expérience. Ces lieux mystérieux explorent, dans Reculez falaise, les rues, quartiers et principaux attraits de la ville de Québec qui portent « une certaine mémoire du passé ».

En 2003, il est finaliste pour le Prix du Gouverneur général : poésie de langue française pour son recueil Géographie des lointains, publié aux Éditions du Noroît.

Il est professeur de littérature au Cégep de Sainte-Foy, à Québec.

Œuvres

Poésie

 Mémoire d'hiver, illustrations par Carl Pelletier, Québec, Le Loup de gouttière, 1997, 85 p. .
 La nuit sans contours, Montréal, Éditions du Noroît, 2000, 74 p. .
 Géographie des lointains, Montréal, Éditions du Noroît, 2003, 80 p. .
 Reculez falaise, illustrations de Yves Laroche, Montréal, Éditions du Noroît, 2007, 100 p. .
 Le cœur prend lentement mesure du soleil, Montréal, Éditions du Noroît, 2017, 77 p. .

Prix et honneurs

 2003 : finaliste pour le Prix du Gouverneur général pour Géographie des lointains

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Éditions du Noroît
 Cégep de Sainte-Foy
 Université de Montréal

Liens externes

 Entrevue et vidéos avec Louis-Jean Thibault

Écrivain québécois
Poète québécois
Étudiant de l'Université de Montréal
Naissance en 1970
Professeur de cégep
Écrivain suivi par le projet Arts littéraires québécois

Louis-Jean Thibault


Abelardo Aguilar foi um microbiologista filipino que é conhecido por sua descoberta da eritromicina, um antibiótico amplamente utilizado no tratamento de infecções bacterianas. Ele nasceu em 12 de fevereiro de 1911, na cidade de Laoag, nas Filipinas, e faleceu em 8 de novembro de 1993.

Aguilar estudou medicina na Universidade das Filipinas e depois completou sua residência em dermatologia e urologia. Em 1948, ele começou a trabalhar como pesquisador no laboratório da farmacêutica americana Eli Lilly and Company, em Indianápolis. Foi lá que ele começou a trabalhar na descoberta de novos antibióticos.

Em 1949, Aguilar isolou uma cepa de Streptomyces erythreus a partir de amostras de solo coletadas nas Filipinas. Ele notou que essa cepa produzia uma substância vermelha, que acabou sendo identificada como eritromicina. A descoberta de Aguilar levou à produção em massa do antibiótico e ajudou a salvar inúmeras vidas ao longo das décadas seguintes.

Aguilar continuou a trabalhar na Eli Lilly até 1976, quando se aposentou. Ele recebeu vários prêmios e honrarias por suas contribuições à medicina, incluindo a Medalha de Honra Nacional das Filipinas e a Medalha de Honra Eli Lilly.

Em resumo, Abelardo Aguilar foi um microbiologista filipino que descobriu a eritromicina, um antibiótico importante usado no tratamento de infecções bacterianas. Sua descoberta ajudou a salvar inúmeras vidas e ele é reconhecido como um herói nacional nas Filipinas.

Bibliografia

Martinez, L. (2013). Abelardo Aguilar, Filipinio physician and microbiologist. Philippine Daily Inquirer. Recuperado em 21 de fevereiro de 2023, de https://lifestyle.inquirer.net/118829/abelardo-aguilar-filipino-physician-and-microbiologist/

National Academy of Science and Technology (2018). Abelardo Aguilar (1911-1993). Recuperado em 21 de fevereiro de 2023, de https://www.nast.ph/index.php/8-news/253-abelardo-aguilar-1911-1993

Raña, F. (2011). Abelardo Aguilar: Filipino Medical Innovator. The Filipino Scribe. Recuperado em 21 de fevereiro de 2023, de https://www.filipinoscribe.com/2011/02/12/abelardo-aguilar-filipino-medical-innovator/

Shepherd, A. (2011). Philippine Hero of Science: Abelardo Aguilar. GMA News Online. Recuperado em 21 de fevereiro de 2023, de https://www.gmanetwork.com/news/scitech/science/216837/philippine-hero-of-science-abelardo-aguilar/story/

University of the Philippines Manila (2018). Abelardo Aguilar, M.D. Recuperado em 21 de fevereiro de 2023, de https://www.upm.edu.ph/node/231

Microbiologistas

Abelardo Aguilar


Shota Kawanishi (født 28. oktober 1988) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub FC Gifu.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shota Kawanishi


El arboreto y viveros Adeline (en francés: Pépinières Arboretum Adeline) es un vivero comercial, arboreto y jardín botánico de 18 hectáreas de extensión, de administración privada, en La Chapelle-Montlinard, Francia.

Se encuentra abierto todos los días y la entrada es gratuita.

Historia
Un apasionado por el mundo de las plantas desde la edad de 7 años Gerard Adeline pasaba gran parte de su tiempo en un vivero de Normandía de donde era nativo. Perfeccionó sus conocimientos en Boskoop en Holanda, pasó 3 años en Canadá alcanzando la graduación en arboricultura decorativa. Su mujer Claudie arquitecto de interiores profesaba su misma pasión por la Horticultura, ambos se trasladan al valle del Loira y empiezan a formar sus colecciones vegetales de árboles frutales y ornamentales así como de arbustos raros que son la base del "Pépinières Adeline".

A partir del 1 de septiembre de 2008, se hizo cargo de los "Pépinières Adeline" la pareja formada por el Sr. Murari y la Sra. di Sarno, reanudaron los Viveros Adeline bajo el nombre de "Earl Ambrosia" con el fin de persistir en su acción en favor de las plantas de los anteriores propietarios. "Pépinières Adeline" siguen siendo el nombre de la marca y las colecciones persisten y contribuyen a la conservación del patrimonio vegetal, a la defensa de la biodiversidad biológica y el medio ambiente.

Estos viveros hortícolas están reconocidos como "Collection National" por el Conservatorio de colecciones vegetales especializadas (CCVS) por sus colecciones de Ginkgo biloba y Liquidambar.

Colecciones
Entre las especies dignas de mención:
 Colección de Ginkgo biloba con 28 variedades.
 Liquidambar con 26 variedades.
 Robles 144 variedades.
 Acer 110 variedades.
 Aceres de Japón 50 variedades.
 Viburnum 50 variedades.
 Magnolia 35 variedades.
 Espino albar 30 variedades.
 Lilas 30 variedades.

Además tiene especímenes de Metasequoia, Picea, Sequoia, y Taxodium.

Referencias

Enlaces externos
 Pépinières Arboretum Adeline
 Descripción en Parcs et Jardins (Francés)
 Entrada en Gralon.net (Francés)

Adeline
Adeline
Adeline
Adeline
Cher (departamento)

Arboreto y viveros Adeline


Seven vessels of the British Royal Navy have borne the name HMS Amphion, after the Greek hero Amphion.

 , launched in 1780, was a 32-gun fifth-rate.
 , launched in 1798, was a 32-gun fifth-rate.
 , launched in 1846, was a wooden-hulled screw frigate.
 , launched in 1883, was a  protected cruiser.
 , launched in 1911, was an  scout cruiser, she was sunk on the 6 August 1914 becoming the first Royal Navy ship to be sunk in World War I.
 HMS Amphion, launched in 1934, was a  light cruiser transferred to the Royal Australian Navy and renamed .
 , launched in 1944, was the name ship of her class of submarines. (Before launch she swapped names with .)

Citations

References

Royal Navy ship names

HMS Amphion


Daichi Matsuoka (født 23. januar 1999) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Cerezo Osaka.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Daichi Matsuoka


Adriatica Ionica Race 2018 var den 1. udgave af det italienske landevejscykelløb. Løbet foregik i perioden 20. til 24. juni 2018. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2018 og var i kategorien 2.1. Den samlede vinder af løbet blev colombianske Iván Sosa fra .

Ryttere og hold

Danske ryttere
Kasper Asgreen kørte for

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018

Adriatica Ionica Race 2018


Pácoro I (; ; ) foi xá de Pérsis na primeira metade do . É conhecido por ter adotado em suas moedas o mesmo penteado usado nas moedas do xainxá  .

Bibliografia

Persas do século I
Xás de Pérsis

Pácoro I de Pérsis


مدينة تاتشيكاوا (باليابانية 立川市 تاتشيكاوا-شي) هي مدينة تقع في غرب محافظة طوكيو، اليابان.

في عام 2004، وصل التعداد السكاني للمدينة إلى 174,605 نسمة، والكثافة السكانية 7,976 نسمة في الكيلومتر مربع، والمساحة الإجمالية 24.38 كم مربع. تم تأسيس المدينة في الأول من ديسمبر 1940.

توأمة
لتاتشيكاوا (طوكيو) اتفاقيات توأمة مع:
 سان بيرناردينو

أعلام

 يوتا كوبو
 ميهو شينودا
 كينتو كورو
 ماكي أراي
 ألان هيل
 يوشيفومي كوندو

مراجع

وصلات خارجية
 موقع مدينة تاتشيكاوا باللغة اليابانية

تاتشيكاوا (طوكيو)
أحياء طوكيو
مدن طوكيو

تاتشيكاوا (طوكيو)


Petre Lupu (n. 2 noiembrie 1946, Mogoșești, județul Iași), cunoscut și după autonimul franțuzesc Pierre Lupu, este un actor român de film, radio, teatru, televiziune și de dublaj. Este unul dintre fondatorii Sindicatului Artiștilor și Tehnicienilor din Teatrul Bulandra, precum și membru al UNITER din 1990.

Studii
Încă din perioada liceului, Petre Lupu a cochetat cu arta. În paralel cu liceul a urmat și cursurile Școlii Populare de Arte din Iași la secțiile Pictură și Regie de teatru. În anii 1964 și 1965 a urmat cursurile Facultății de Arte Plastice din Iași. În toamna anului 1965 ajunge în București, la Institutul de Artă Teatrală și Cinematografică. Este admis la examen și după patru ani de studii absolvă secția Actorie, promoția 1969. A fost student la clasa profesorului universitar Ion Finteșteanu, asistent universitar fiind Eva Pătrășcanu.

Carieră
Între anii 1969 și 1972 a fost angajat ca actor la Teatrul Dramatic din Constanța. Următoarea etapă ca actor l-a dus pe Petre Lupu între anii 1972 și 1975 la Sibiu, în cadrul Teatrului de Stat. Din 1975 și până în prezent este actor la Teatrul Bulandra din București. A mai avut colaborări cu Teatrul Țăndărică (teatru pentru copii) și cu Teatrul de Televiziune la TVR.

A îmbinat aparițiile pe scenă cu roluri în filme cum ar fi: Nea Mărin miliardar, A doua cădere a Constantinopolului, Trenul vieții, Divorț... din dragoste și altele. În ultimii ani, Petre Lupu a dublat în română producții americane și străine de animație și nu numai, notabile fiind serialele Phineas și Ferb, Spongebob Pantaloni Pătrați ,Să-nceapă aventura și Violetta, precum și filmele Ratatouille, Madagascar 3: Fugăriți prin Europa și Paddington.

Filmografie

Film

Teatru

 "Puricele în ureche" de Georges Feydeau, regia Emil Mandric (1969)
 "Leonce și Lena" de Georg Büchner, regia Liviu Ciulei (1970)
 "Titanic vals" de Tudor Mușatescu, regia Toma Caragiu (1975)
 "Ferma" de David Storey, regia Sanda Manu (1975)
 "Pelicanul" de August Strindberg, regia Ioan Taub (1976)
 "Casa cea nouă", regia Valeriu Moisescu (1976)
 "Răceala" de Marin Sorescu, regia Dan Micu (1976)
 "Pescărușul" de Anton Cehov, regia Liviu Ciulei (1977)
 "Tineri căsătoriți caută cameră" de Mihail Roscin, regia Petre Popescu (1977)
 "Anecdote provinciale" de Alexandr Vampilov, regia Valeriu Moisescu (1977)
 "Articolul 214" de Ion Luca Caragiale, regia Dan Micu (1979)
 "Porunca a șaptea" de Dario Fo, regia Gelu Colceag (1993)
 "Victor sau copiii la putere" de Roger Vitrac, regia Gelu Colceag (1994)
 "Vizita bătrânei doamne" de Friedrich Dürrenmatt, regia Felix Alexa (1994)
 "Casa evantai" de Marin Sorescu, regia Theodor-Cristian Popescu (1995)
 "Șase personaje în căutarea unui autor" de Luigi Pirandello, regia Cătălina Buzoianu (1996)
 "Vânzătorii gloriei" de Marcel Pagnol, regia Eli Malka (1996)
 "Totul în grădină" de Edward Albee, regia Tudor Mărăscu (1997)
 "Trandafirii roșii" de Zaharia Bârsan, regia Vlad Massaci (1998)
 "Tacâmuri de pui" de György Spiró, regia Gelu Colceag (1998)
 "Mutter Courage și copiii ei" de Bertolt Brecht, regia Cătălina Buzoianu (1999)
 "Fantomele din Canterville" de Oscar Wilde, regia Ilinca Stihi (2014)

Dublaj

 Phineas și Ferb (2007–2015) - Heinz Doofenshmirtz
 SpongeBob Pantaloni Pătrați (1999-prezent) - Calamar Tentacule
 Ciudățeni (2012-2016) - Unchiul Stan
 Prințesa și Broscoiul (2009) – Reggie
 Să-nceapă aventura (2010–2015) - Împăratul gheții
 Lego Ninjago: Maeștrii Spinjitzu (2011–prezent)
 Winnie de pluș (2011) – bufniță
 Violetta (2012–prezent)
 Ralph Strică-Tot (2012) – Regele Bomboană
 Aventurile lui Sammy 2 (2012) – Bog Boss/Costello
 Madagascar 3: Fugăriți prin Europa (2012) – soldat
 Khumba (2013) – Phango
 Cum să evadezi de pe Pământ (2013) – Doc
 Sunt un mic ticălos 2 (2013) – Eduardo/El Macho
 Clopoțica și Zâna Pirat (2014) – Oppenheimer
 Pinguinii din Madagascar (2014) – soldat
 Boxtroli (2014) – Pungașul/Fru Fru
 Avioane: Echipa de intervenții (2014) – voci adiționale
 Annie (2014) – chelner
 Paddington (2014) – domnul Curry
 SpongeBob: Aventuri pe uscat (2015) – Squidward
 Acasă (2015) – Smek
 Fură steagul, salvează Luna (2015) – Frank
 Soy Luna (2016–prezent)
 Angry Birds – Filmul (2016) – Edward
 Norm de la Polul Nord (2016) – bunicul
 Fetițele Powerpuff-Primarul
 Tom și Jerry-Tom,Spike,Butch,Narator,Clint Clobber,Unchiul Pecos
 Ed, Edd și Eddy-Johnny (în filmul Ed,Edd și Eddy - Marele Show)
 Aladdin - (1996-1999) - Jago, alte roluri

Note

Legături externe
 Petre Lupu  pe CinemaRX
  Petre Lupu pe IMDb
 Petre Lupu pe Cinefan
 Interviu cu Petre Lupu, Jurnalul Național, 2 noiembrie 2007

Absolvenți ai Universității Naționale de Artă Teatrală și Cinematografică "Ion Luca Caragiale" din București
Actori de film români
Actori de radio români
Actori de teatru români
Actori de televiziune români
Actori de voce români
Actori români din secolul al XX-lea
Actori români din secolul al XXI-lea
Actori români în viață
Oameni din județul Iași
Oameni din județul interbelic Iași
Oameni în viață

Petre Lupu (actor)


NGC 7681 je lećasta galaktika u zviježđu Pegazu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7681
  Auke Slotegraaf: NGC 7681 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7681 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7650 - 7699

7681

NGC 7681


Heksadesimal (İngilizce kısaltmasıyla hex), matematik ve bilişim alanlarında kullanılan 16 tabanlı sayı sistemidir. Heksadesimal sayı sisteminde sayılar 16 farklı sembolle temsil edilir. 0-9 arasında semboller 0 ile 9 arasında sayıları,  A-F arasındaki harfler ise 10 ile 15 arasındaki sayıları temsil eder.

Dönüşüm tablosu

Aşağıdaki tabloda 1'den 15'e kadar 16, 10, 8 ve 2 tabanlı sayılar verilmiştir.

On altılık sayıların ondalık sayıya çevrilişi

5A316 = 5 · 162 + 10 · 161 + 3 · 160

= 5 · 256 + 10 · 16 + 3 · 1

= 1280 + 160 + 3

= 144310

Ondalık sayıların on altılık sayıya çevrilişi
Ondalık sayı, bölüm sıfır olana kadar 16'ya bölünür. Bölme işlemi bittikten sonra, sırayla bölüm hanesindekiler ve en son olarak da kalan sayı soldan sağa yazılır. Örnek;

100/16 = 4(kalan):6(bölüm)
6/16 = 6(kalan)
= 64

Taban Gösterimi
Basit anahtarlar için taban gösterimleri şu şekildedir;

Bilgisayar aritmetiği
İkili sayı aritmetiği

On altılı sayı sistemi


Japans Grand Prix 2014 (officielle navn: 2014 Formula 1 Japanese Grand Prix) var et Formel 1-løb som blev arrangeret 5. oktober 2014 på Suzuka Circuit i Japan. Det var den femtende runde af Formel 1-sæsonen 2014. Løbet blev vundet af Lewis Hamilton i Mercedes, foran sin teamkollega Nico Rosberg på andenpladsen, mens Red Bulls Sebastian Vettel tog tredjepladsen. Der blev kun kørt 44 af de planlagte 53 omgange, da løbet blev stoppet efter en ulykke, hvor Jules Bianchi pådrog sig en alvorlig hovedskade, som han senere døde  af.

Resultater

Kvalifikation

Løbet

Noter til tabellerne:
  - Pastor Maldonado og Jean-Éric Vergne blev begge pålagt en gridstraf på ti placeringer for at have overskredet sin kvote på fem motorkomponenter for sæsonen.
  - Pastor Maldonado fik 20 sekunder lagt til sin løbstid for at have kørt for hurtigt i pit lane.

Stillingen i mesterskaberne efter løbet

Kørermesterskabet

Konstruktørmesterskabet

Referencer

Eksterne henvisninger

Formel 1 2014
2014

Japans Grand Prix 2014


The Treaty of Amsterdam, officially the Treaty of Amsterdam amending the Treaty on European Union, the Treaties establishing the European Communities and certain related acts, was signed on 2 October 1997, and entered into force on 1 May 1999; it made substantial changes to the Treaty of Maastricht, which had been signed in 1992.

Under the Treaty of Amsterdam, member states agreed to transfer certain powers from national governments to the European Parliament across diverse areas, including legislating on immigration, adopting civil and criminal laws, and enacting  common foreign and security policy (CFSP), as well as implementing institutional changes for expansion as new member nations join the EU.

Background
The treaty was the result of long negotiations which began in Messina, Italy, on 2 June 1995, nearly forty years after the signing of the Treaty of Rome, and reached completion in Amsterdam on 18 June 1997. Following the formal signing of the Treaty on 2 October 1997, the member states engaged in an equally long and complex ratification process. The European Parliament endorsed the treaty on 19 November 1997, and after two referendums and 13 decisions by parliaments, the member states finally concluded the procedure.

Contents
The Treaty of Amsterdam comprises 13 protocols, 51 declarations adopted by the Conference, and eight declarations by member states, plus amendments to the existing treaties set out in 15 articles. Article 1 (containing 16 paragraphs) amends the general provisions of the Treaty on European Union and covers the CFSP and cooperation in criminal and police matters. The next four articles (70 paragraphs) amend the EC Treaty, the European Coal and Steel Community Treaty (which expired in 2002), the Euratom Treaty, and the Act concerning the election of the European Parliament. The final provisions contain four articles. The new treaty also set out to simplify the Community Treaties, deleting more than 56 obsolete articles and renumbering the rest in order to make the whole more legible. By way of example, Article 189b on the codecision procedure became Article 251.

The most pressing concerns of ordinary Europeans, such as their legal and personal security, immigration, and fraud prevention, were all dealt with in other chapters of the treaty. In particular, the EU became responsible for legislating on immigration, civil law or civil procedure, insofar as this is necessary for the free movement of persons within the EU. At the same time, intergovernmental co-operation was intensified in the police and criminal justice field so that member states should be able to coordinate their activities more effectively. The Union aims to establish an area of freedom, security and justice for its citizens. The Schengen Agreements have now been incorporated into the legal system of the EU (Ireland remains outside the Schengen agreement due to its open border with the United Kingdom, see Common Travel Area for details).

The treaty lays down new principles and responsibilities in the field of the common foreign and security policy, with the emphasis on projecting the EU's values to the outside world, protecting its interests, and reforming its modes of action. The European Council will lay down common strategies, which will then be put into effect by the Council acting by a qualified majority, subject to certain conditions. In other cases, some member states may choose to abstain "constructively", i.e. without actually preventing actions being taken.

The treaty introduced a High Representative for EU Foreign Policy who, together with the Presidents of the Council and the European Commission, puts a "name and a face" on EU policy to the outside world. Although the Amsterdam Treaty did not provide for a common defence, it did increase the EU's responsibilities for peacekeeping and humanitarian work, in particular by forging closer links with Western European Union.

Institutions
As for the institutions, there were two major reforms concerning the co-decision procedure (the legislative procedure involving the European Parliament and the council), affecting its scope—most legislation was adopted by the co-decision procedure—and its detailed procedures, with the parliament playing a much stronger role. The President of the commission will also have to earn the personal trust of the parliament, which will give him the authority to lay down the commission's policy guidelines and play an active part in choosing the Members of the commission by deciding on their appointment by common accord with the national governments. These provisions make the Commission more politically accountable, particularly vis-à-vis the European Parliament. Finally, the new Treaty enables, under very strict conditions, closer co-operation between member states which so wish. Closer co-operation may be established, on a proposal from the commission, in cases where it is not possible to take joint action, provided that such steps do not undermine the coherence of the EU or the rights and equality of its citizens.

Challenges
The Amsterdam Treaty did not settle all institutional questions. Work was still in progress on reforming the institutions to make them capable of operating effectively and democratically in a much enlarged EU. The most pressing issues were the composition of the commission and the weighting of member states' votes upon qualified majority voting. These questions were addressed in the Treaty of Lisbon.

Signatures

Withdrawal
On 31 January 2020, the United Kingdom left the European Union and so withdrew from the treaty.

EU evolution timeline

See also
Common Travel Area
Enhanced cooperation
Schengen Treaty

References

External links

 The Amsterdam Treaty – official site
 The Amsterdam treaty: a comprehensive guide
 Full text of the Amsterdam Treaty
 The Treaty on European Union (as amended by the Treaty of Amsterdam – pdf 203Kb)
 The Treaty establishing the European Community (as amended by the Treaty of Amsterdam – pdf 488Kb)
 The History of the European Union – The Treaty of Amsterdam
 European Disability Forum: Guide to the Amsterdam Treaty (Single page)
 The Amsterdam Summit in retrospect: Maastricht II and corporate lobby successes (UNICE)
  The Amsterdam Treaty – How Industry Got Its Way(ERT)
 Amsterdam Treaty European NAvigator

Amsterdam
Treaties concluded in 1997
Treaties entered into force in 1999
1997 in the European Union
1999 in the European Union

Treaty of Amsterdam


Lagenorhynchus is a genus of oceanic dolphins in the infraorder Cetacea, presently containing six extant species. However, there is consistent molecular evidence that the genus is polyphyletic and several of the species are likely to be moved to other genera. In addition, the extinct species Lagenorhynchus harmatuki is also classified in this genus.

Etymology
The name Lagenorhynchus derives from the Greek lagenos meaning "bottle" and rhynchus meaning "beak". Indeed, the "bottle-nose" is a characteristic of this genus. However, the dolphins popularly called bottlenose dolphins belong in the genus Tursiops.

Taxonomy
There is compelling evidence from molecular phylogeny that the genus Lagenorhynchus is polyphyletic, meaning that it currently contains several species that are not closely related.
 found that the white-beaked and Atlantic white-sided dolphins are phylogenetically isolated within the Delphinidae, where they are believed to be rather basal members of the family Delphinidae, together with the killer whale (subfamily Orcininae).

The remaining four species of Lagenorhynchus: Pacific white-sided dolphin, Peale's dolphin, hourglass dolphin and dusky dolphin consistently appear nested within the Lissodelphininae subfamily in studies of molecular phylogeny, together with the Right whale dolphins and the four species of the genus Cephalorhynchus (including Hector's dolphin). Some authors have suggested that these four species are placed in the resurrected genus Sagmatias.
However, other molecular studies recover the hourglass and Peale's dolphins as nested phylogenetically within the four species of Cephalorhynchus and thereby speaks against inclusion in a new genus together with Pacific white-sided dolphin and dusky dolphin. This phylogeny is supported by acoustic and morphological data. Both hourglass and Peale's dolphins share with the species of Cephalorhynchus a distinct type of echolocation signal known as a narrow-band, high-frequency signal. This signal is shared with porpoises (Phocoenidae) and pygmy sperm whales (Kogiidae), but is not found among other dolphin groups. According to , Peale's dolphin and the Cephalorhynchus species are the only dolphins that do not whistle. Presumably this is the case for hourglass dolphins, as well. Peale's dolphin also shares with several Cephalorhynchus species the possession of a distinct white "armpit" marking behind the pectoral fin.

The melon-headed whale was first classified as member of the genus Lagenorhynchus, but was later moved to its own genus, Peponocephala.

Notes

References

Cetacean genera
Animals that use echolocation
Taxa named by John Edward Gray

Lagenorhynchus


විකිමාධ්‍ය පදනම () යනු ඇමෙරිකානු ලාභ නොපතන සංවිධානයකි (nonprofit organization).

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

 නිල වෙබ් අඩවිය (wikimediafoundation.org)
 Wikimedia site navigation (wikimedia.org)

2003 establishments in Florida
501(c)(3) organizations
Charities based in California
Educational foundations in the United States
Free software project foundations in the United States
Jimmy Wales
Non-profit organizations based in San Francisco
Online nonprofit organizations
Organizations established in 2003
Wiki communities

විකිමීඩියා පදනම


Hanözü, Araç - Kastamonu ili Araç ilçesine bağlı köy
 Hanözü, Kadışehri - Yozgat ili Kadışehri ilçesine bağlı köy

Hanözü


Khliara, (helen dilinde "ılık" demektir), Manisa iline bağlı Kırkağaç ilçesinin atası olan ama tam onun yerinde bulunmayan ilkçağ ve ortaçağ kentinin adı.Khlıara'nın tarihi hakkındaki bilgilerin kesin olmamakla beraber Kırkağaç ovasının ortasında höyük konumunda olduğu bilinmektedir.

Tarihçe
Bugünkü Kırkağaç'ın bulunduğu yerde olduğu sanılan Khlıara ile ilgili bilgilerimiz yetersizdir.Bu isim Hellen dilinde ılık anlamına gelirse de Prof. B.Umar, bunun Anadolu kökenli kula-ura'dan türetildiğini belirtir.Khlıara'nın tarihi karanlık olmasına karşılık Kırkağaç ovasının ortasında höyük konumunda olduğu bilinmektedir. Buradaki yapı taşları çevredeki yeni yapılanmalarda kullanılmak için söküldüğünden günümüze hiçbir kalıntı gelmemiştir.

Türkiye'deki antik kentler
Kırkağaç

Khliara


Diese Liste der größten Flughäfen in Europa führt nach Jahren sortiert die 30 europäischen Flughäfen mit dem höchsten Passagieraufkommen ab dem Jahr 2011 auf. Als Passagier zählt eine Person, die an einem Flughafen landet, abfliegt oder umsteigt. Umsteiger sind Passagiere, die innerhalb eines Tages an einem Flughafen landen und wieder abfliegen; diese werden doppelt gezählt. Als europäische Flughäfen zählen alle Flughäfen, die geografisch in Europa liegen (ohne asiatische Türkei und Kanaren).

Der größte europäische Flughafen ist der London Heathrow Airport mit 80 Millionen Passagieren im Jahr 2018. Zusammen mit fünf weiteren Flughäfen (Gatwick, Stansted, Luton, London City und Southend) bildet London das weltweit größte Flughafensystem mit 177 Mio. Passagieren jährlich vor den New Yorker Flughäfen (138 Mio. Passagiere), den Tokioter Flughäfen (130 Mio. Passagiere) und den Pariser Flughäfen (105 Mio. Passagiere).

Die Daten der Rangliste basieren auf Veröffentlichungen der internationalen Vereinigung der Verkehrsflughäfen.

Passagieraufkommen

2021
Der teils hohe Anstieg der Passagierzahlen war eine Folge des starken Rückgangs aufgrund der Auswirkungen der Covid-19-Pandemie im Vorjahr.

2020
Grund für die extremen Rückgänge der Passagierzahlen aller Flughäfen im Jahr 2020 waren die Auswirkungen der Covid-19-Pandemie.

2019

2018

2017

2016

2015

2014

2013

2012

2011

Siehe auch
 Liste der größten Verkehrsflughäfen
 Liste der größten Flughäfen nach Passagieraufkommen

Einzelnachweise

!
Flughafeneuropa

Liste der größten Flughäfen in Europa


جيمس بليك رايلي  (ولد في 28 ديسمبر 1979 في يونكيرس، نيويورك، الولايات المتحدة) لاعب تنس محترف يصنف حالياً الثاني أمريكياً، و24 عالمياً (حتى 14 سبتمبر، 2009). بليك معروف بسرعته القوية. وصل إلى المباراة النهائية لبطولة كأس الاساتذة للتنس 2006 لكنه خسر أمام السويسري روجيه فيدرر بثلاث مجموعات متتالية.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من يونكيرس
أعلام كرة مضرب من فلوريدا
أعلام كرة مضرب من كونيتيكت
أعلام كرة مضرب من ولاية نيويورك
أفارقة أمريكيون في القرن 20
أفارقة أمريكيون في القرن 21
أمريكيون من أصل إنجليزي
خريجو جامعة هارفارد
رياضيون أمريكيون أفارقة في القرن 20
رياضيون أمريكيون أفارقة في القرن 21
رياضيون من تامبا (فلوريدا)
رياضيون من فيرفيلد (كونيتيكت)
رياضيون من يونكيرس
كتاب سيرة ذاتية أمريكيون
كتاب من ولاية نيويورك
لاعبو كرة مضرب أفارقة أمريكيون
لاعبو كرة مضرب أمريكيون
لاعبو كرة مضرب أولمبيون من الولايات المتحدة الأمريكية
لاعبو كرة مضرب شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2008
لاعبو كرة مضرب من تامبا (فلوريدا)
مواليد 1979

جيمس بليك


برقو، وهي مدينة تونسية تقع بولاية سليانة.
 جبل برقو، وهو جبل تونسي يقع بولاية سليانة.

برقو (توضيح)


Chiara Corbelletto es una escultora nacida en Italia, que reside en Auckland , Nueva Zelanda, desde 1981.

Datos biográficos
Chiara Corbelletto nació y creció en Italia. Estudió en la Escuela de Arte Modigliani en Novara y posteriormente un título de grado en arquitectura en la Universidad de Milán.

En 1981 se trasladó a Auckland, Nueva Zelanda, donde reside y trabaja.

Obras

Entre las obras de Chiara Corbelletto se incluyen las siguientes:
Numbers are the language of nature, de 2005; escultura pública modular instalada en Auckland.
Twins, dos piezas modulares , en el Campus de la Universidad de Auckland.

Referencias

Enlaces externos

Escultoras de Italia
Escultores de Italia del siglo XX
Escultoras de Nueva Zelanda
Escultores de Italia en Nueva Zelanda
Escultores de Italia del siglo XXI

Chiara Corbelletto


Selçuk, İzmir'in bir ilçesi.

Selçuk ayrıca şu anlamlara gelebilir:

Kişiler

Ad
 Selçuk Alagöz (d. 1944), Türk şarkıcı
 Selçuk Alibaz (d. 1989), Türk futbolcu
 Selçuk Aydemir (d. 1982), Türk senarist ve yönetmen
 Selçuk Aydın (d. 1983), Türk boksör
 Selçuk Aytan (1928-2001), Türk siyasetçi
 Selçuk Balcı (d. 1988), Türk şarkıcı
 Selçuk Baran (1933-1999), Türk yazar
 Selçuk Bey, Büyük Selçuklu Devleti'ne adını veren kişi
 Selçuk Borak (d. 1952), Türk koreograf ve oyuncu
 İsmail Selçuk Çakıroğlu (1921-2010), Türk siyasetçi
 Selçuk Çebi (d. 1982), Türk güreşçi
 Selçuk Demirel (d. 1954), Türk karikatürist
 Selçuk Dereli (d. 1969), Türk hakem
 Selçuk Eker (d. 1991), Türk boksör
 Selçuk Erdem (d. 1973), Türk karikatürist
 Selçuk Erez (d. 1936), Türk hekim
 Selçuk Ergişi (1957-2012), Türk hukukçu
 Selçuk Erverdi (1927-2014), Türk siyasetçi
 Selçuk Görmüş (d. 1984), Türk futbolcu
 Selçuk Hatun (1407-1485), I. Mehmed'in kızı
 Selçuk Hergül (1940-2009), Türk futbolcu
 Ahmet Selçuk İlkan (d. 1955), Türk şair ve söz yazarı
 Selçuk İnan (d. 1985), Türk futbolcu
 Selçuk İncesu (d. 1937), Türk diplomat
 Ekrem Selçuk Kangal (d. 1931), Türk siyasetçi
 Selçuk Korkud (d. 1930), Türk diplomat
 Selçuk Köytepe (d. 1986), Türk futbolcu
 Selçuk Milar (1917-1991), Türk mimar
 Selçuk Mülayim (d. 1946), Türk akademisyen
 Selçuk Özdağ (d. 1958), Türk siyasetçi
 Selçuk Özer (d. 1954), Türk oyuncu ve senarist
 Selçuk Öztek (d. 1951), Türk siyasetçi ve hukukçu
 Selçuk Öztürk (d. 1972), Türk asıllı Hollandalı siyasetçi
 Selçuk Parsadan (1952-2006), Türk dolandırıcı
 Selçuk Soğukçay (d. 1961), Türk tiyatrocu
 Selçuk Şahin (d. 1981), Türk futbolcu
 Selçuk Şahin (d. 1983), Türk futbolcu
 Selçuk Uluergüven (1941-2014), Türk oyuncu
 Selçuk Ural (d. 1945), Türk şarkıcı
 Selçuk Ünal (d. 1971), Türk diplomat
 Selçuk Yaşar (d. 1925), Türk iş adamı
 Selçuk Yula (1959-2013), Türk futbolcu
 Selçuk Yöntem (d. 1953), Türk oyuncu
 Selçuk Yıldırımkaya (d. 1975), Türk futbolcu

Soyadı
 Ahmet Selçuk (1930-2016), Türk bürokrat
 Ahmet Hamdi Selçuk (1906-1980), Türk siyasetçi
 Hazal Selçuk (d. 1973), Türk müzisyen ve oyuncu
 İlhan Selçuk (1925-2010), Türk gazeteci
 Mehmet Bülent Selçuk (d. 1956), Türk hukukçu
 Münir Nurettin Selçuk (1900-1981), Türk besteci
 Rahmi Selçuk (1901-1973), Türk siyasetçi
 Sami Selçuk (d. 1937), Türk hukukçu
 Timur Selçuk (d. 1946), Türk besteci
 Turhan Selçuk (1922-2010), Türk karikatürist

Yerler
 Selçuk, Süleymanpaşa, Tekirdağ'da bir mahalle

Diğer
 Selçuk Üniversitesi, Konya'da bir üniversite
 Selçuk, İzmir'de bir tren istasyonu

Ayrıca bakınız
 Selçuklu (anlam ayrımı)

Selçuk (anlam ayrımı)


Le Floripa Chess Open est un tournoi d'échecs.
Il se déroule dans la ville de Florianópolis et est considéré comme le plus grand tournoi d'échecs ouvert du Brésil (en nombre de participants).
Il est ouvert aux joueurs d'échecs du monde entier.
Le tournoi offre 90 minutes pour chaque joueur d'échecs. Il a un incrément de 30 secondes pour chaque coup. Il se déroule en 10 rondes.

Histoire
Le Floripa Chess Open a été créé en janvier 2015 en tant que tournoi organisé au système suisse. Son objectif était de prendre en compte le calcul du classement national Elo  (EloN) et du classement Elo international (Elo I).
La première édition a eu lieu au gymnase Rosendo Lima de l'Institut national d'éducation de Santa Catarina. Elle a été marquée par la forte chaleur du climat tropical brésilien.
La première compétition comptait 261 joueurs et a été remportée par le GMI uruguayen Andrés Rodríguez, avec 8,5 points sur 10.

Liste des champions

Notes et références

Liens externes

Compétition d'échecs en Amérique

Floripa Chess Open


An Dactylodenia st-quintinii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Masters John Godfery, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Jacques Duvigneaud. An Dactylodenia st-quintinii in nahilalakip ha genus nga Dactylodenia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dactylodenia

Dactylodenia st-quintinii


An Arisaema amurense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Maximowicz. An Arisaema amurense in nahilalakip ha genus nga Arisaema, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Arisaema

Arisaema amurense


Physalis arborescens es una especie de planta herbácea perteneciente a la familia de las solanáceas. Algunos editores la consideran un sinónimo de Physalis campechiana

Descripción
Son arbustos que alcanzan un tamaño de hasta 2 m de alto; los tallos erectos, teretes, tallos y pedicelos con tricomas multicelulares simples, bifurcados y dendriticos con pocas ramas. Las hojas son ovadas a rómbico-ovadas, de 5—12 cm de largo, el ápice acuminado u agudo, base atenuada y decurrente, enteras o sinuado-dentadas, el envés con tricomas multicelulares simples, bifurcados y dendriticos; pecíolos de 1—4 cm de largo. Las flores en fascículos de 2—8, pedicelos 5—12 mm de largo; el cáliz cupuliforme con base truncada, de 4.5—7 mm de largo, lobado ca 1/2 de su longitud, lobos ovados, por fuera con tricomas multicelulares simples y bifurcados; la corola campanulada, de 10—12 mm de diámetro, amarilla-verde con manchas obscuras basales, lobos de 3—5 mm de largo; las anteras de 3.5—4 mm de largo, amarillas. El fruto es una baya de 7—11 mm de diámetro, el cáliz hinchado, redondeado, de 23—35 mm de largo, con tricomas multicelulares simples y bifurcados, las semillas de 1.4—1.6 mm de diámetro.

Distribución y hábitat
Es una especie rara que se encuentra en los bosques secos, en las zonas del Océano Pacífico y norcentral; a una altitud de 100—1250 metros, en México, Guatemala y Nicaragua.

Taxonomía
Physalis arborescens fue descrita por Linneo y publicado en Species Plantarum, Editio Secunda 261, en el año 1762.
Sinonimia
Physalis mayana Standl.
Physalis mayanum Standl.

Referencias

arborescens

Physalis arborescens


Un chémostat (contraction de "environnement chimique qui reste statique") est un bioréacteur dans lequel du milieu frais est ajouté en continu, tandis que le liquide de culture contenant les nutriments restants, les produits finaux métaboliques et les micro-organismes est éliminé en continu à la même vitesse pour maintenir le volume de culture constant. En modifiant la vitesse à laquelle le milieu est ajouté au bioréacteur, la vitesse de croissance spécifique du micro-organisme peut être facilement contrôlée dans certaines limites.

Fonctionnement

Régime permanent
L'une des caractéristiques les plus importantes des chémostats est que les micro-organismes peuvent y être cultivés dans un état physiologique stable en conditions environnementales constantes. Dans cet état d'équilibre, la croissance se produit à un taux de croissance spécifique constant et tous les paramètres de culture restent constants (volume de culture, concentration en oxygène dissous, concentrations en nutriments et en produits, pH, densité cellulaire, etc). De plus, les conditions environnementales peuvent être contrôlées par l'expérimentateur. Les micro-organismes qui se développent dans les chémostats atteignent généralement un état d'équilibre en raison d'une rétroaction négative entre le taux de croissance et la consommation de nutriments : si un faible nombre de cellules sont présentes dans le bioréacteur, les cellules peuvent croître à des taux de croissance supérieurs au taux de dilution car elles consomment peu de nutriments. La croissance est donc moins limitée par l'ajout d'un nutriment limitant dans le milieu frais entrant. Le nutriment limitant est un nutriment essentiel à la croissance, présent dans le milieu à une concentration limite (tous les autres nutriments sont généralement apportés en excédent). Cependant, plus le nombre de cellules augmente, plus le nutriment est consommé, ce qui diminue la concentration du nutriment limitant. À son tour, cela réduira le taux de croissance spécifique des cellules, ce qui entraînera une diminution du nombre de cellules à mesure qu'elles continueront d'être retirées du système avec l'écoulement. Il en résulte un "état d'équilibre", ou régime permanent (steady state en anglais). En raison de l'autorégulation, l'état stationnaire est stable. Cela permet à l'expérimentateur de contrôler le taux de croissance spécifique des micro-organismes en modifiant la vitesse de la pompe alimentant le milieu frais dans le récipient.

Homogénéité
Une autre caractéristique importante des chémostats et autres systèmes de culture continue est qu'ils sont bien mélangés, de sorte que les conditions environnementales soient homogènes ou uniformes et que les micro-organismes soient dispersés au hasard et se rencontrent au hasard. Par conséquent, la compétition et les autres interactions dans le chémostat sont globales et non locales, contrairement aux biofilms.

Taux de dilution
Le taux d'échange de nutriments est exprimé comme le taux de dilution D. À l'état d'équilibre, le taux de croissance spécifique μ du micro-organisme est égal au taux de dilution D. Le taux de dilution est défini comme le débit de milieu par unité de temps F, sur le volume V de culture dans le bioréacteur.

Taux de croissance maximal et taux de dilution critique
Le taux de croissance spécifique μ est inversement proportionnel au temps nécessaire à la biomasse pour doubler, appelé temps de doublement td :

Par conséquent, le temps de doublement td devient une fonction du taux de dilution D en régime permanent :

Chaque micro-organisme poussant sur un substrat particulier a un taux de croissance spécifique maximal μmax (le taux de croissance observé si la croissance est limitée par des contraintes internes plutôt que par des nutriments externes). Si un taux de dilution supérieur à μmax est choisi, les cellules ne peuvent pas croître à une vitesse aussi rapide que la vitesse à laquelle elles sont retirées, de sorte que la culture ne pourra pas se maintenir dans le bioréacteur et sera éliminée dans l'effluent.

Cependant, étant donné que la concentration du nutriment limitant dans le chémostat ne peut pas dépasser la concentration dans le milieu affluent, le taux de croissance spécifique que les cellules peuvent atteindre dans le chémostat est généralement légèrement inférieur au taux de croissance spécifique maximal, car le taux de croissance spécifique augmente généralement avec la concentration en nutriments, tel que décrite par la cinétique de l'équation de Monod. Les taux de croissance spécifiques les plus élevés (μmax) que les cellules peuvent atteindre sont égaux au taux de dilution critique (D'c) :

où S est le substrat ou la concentration en nutriments dans le chémostat, et KS est la constante de demi-saturation (cette équation suppose une cinétique de Monod).

Applications

Recherche
En recherche scientifique, les chémostats sont utilisés pour des études en biologie cellulaire, lorsque l'on a besoin d'utiliser de grands volumes de cellules ou de protéines uniformes. Le chémostat est souvent utilisé pour recueillir des données sur l'état d'équilibre d'un organisme afin de générer un modèle mathématique relatif à ses processus métaboliques. Les chémostats sont également utilisés comme microcosmes en écologie et en biologie évolutive. Dans un cas, la mutation/sélection est une nuisance, dans l'autre cas, c'est le processus souhaité qui est étudié. Les chémostats peuvent également être utilisés pour enrichir des types spécifiques de mutants bactériens en culture tels que les auxotrophes ou ceux qui sont résistants aux antibiotiques ou aux bactériophages pour une étude scientifique plus approfondie. Les variations du taux de dilution permettent d'étudier les stratégies métaboliques poursuivies par les organismes à différents taux de croissance.

La compétition pour les ressources uniques et multiples, l'évolution des voies d'acquisition et d'utilisation des ressources, le cross-feeding et la symbiose, l'antagonisme, la prédation et la compétition entre prédateurs sont autant de processus ayant été étudiés en écologie et en biologie évolutive à l'aide de chémostats.

Industrie
Les chémostats sont fréquemment utilisés dans la fabrication industrielle d'éthanol. Dans ce cas, plusieurs chémostats sont utilisés en série, chacun maintenu à des concentrations décroissantes en sucre. Le chémostat sert également de modèle expérimental pour les cultures cellulaires continues dans l'industrie biotechnologique.

Préoccupations techniques

 Le moussage entraîne un débordement avec un volume de liquide pas exactement constant.
 Certaines cellules très fragiles peuvent être détruites lors de l'agitation et de l'aération.
 Les cellules peuvent se développer sur les parois ou adhérer à d'autres surfaces, ce qui peut être résolu en traitant les parois de verre du récipient avec un silane pour les rendre hydrophobes. Cependant, les cellules seront sélectionnées (au fil des générations) pour être capables de s'attacher aux parois rendues hydrophobes, puisque celles qui pourront potentiellement développer cette capacité ne seront pas éliminées du système. Ces bactéries qui adhèrent fermement aux parois formant un biofilm sont difficiles à étudier dans des conditions de chémostat.
 Le mélange peut ne pas être vraiment uniforme, affectant la propriété dite "statique" du chémostat.
 L'égouttement du milieu dans le réacteur entraîne en fait de petites impulsions de nutriments et donc des oscillations de concentrations, affectant à nouveau la propriété "statique" du chémostat.
 Les bactéries voyagent assez facilement vers la source d'affluent. Elles atteindront rapidement le réservoir de milieu stérile, à moins que le trajet du liquide ne soit interrompu par une coupure d'air dans laquelle le milieu tombe goutte à goutte dans la partie aérienne du réacteur.

Des efforts continus pour remédier à chaque défaut conduisent à des variations assez régulières du modèle basique du chémostat. Les exemples illustrant ces améliorations sont nombreux dans la littérature.

 Des agents anti-mousse sont utilisés pour supprimer la formation de mousse.
 L'agitation et l'aération peuvent se faire de façon plus douce.
 De nombreuses approches ont été adoptées pour réduire la croissance sur les parois.
 Diverses applications utilisent des sortes d'aubes, des bulles ou d'autres mécanismes pour mélanger.
 L'égouttement peut être rendu moins drastique avec des gouttelettes plus petites et des volumes de réacteur plus grands.
 De nombreuses améliorations ciblent la menace de contamination.

Considérations relatives à la conception expérimentale

Choix et configuration des paramètres

 La concentration à l'état d'équilibre du substrat limitant dans le chémostat est indépendante de la concentration de l'influx. La concentration de l'influx affectera la concentration cellulaire et donc la densité optique (DO) à l'état d'équilibre.
 Même si la concentration de substrat limite dans le chémostat est généralement très faible et est maintenue par des impulsions d'influx discrètes hautement concentrées, en pratique, la variation temporelle de la concentration dans le chémostat est faible (quelques pour cent ou moins) et peut donc être considérée comme état quasi-stationnaire.
 Le temps nécessaire à la (DO) pour converger vers une valeur d'état d'équilibre (dépassement/sous-dépassement) sera souvent long (renouvellements multiples de chémostats), en particulier lorsque l'inoculum initial est important. Mais ce temps peut être minimisé avec un choix de paramètres approprié.

Croissance à l'état d'équilibre

 Un chémostat peut sembler être dans un état stable, mais des prises de contrôle par des souches mutantes peuvent se produire en continu, même si elles ne sont pas détectables en surveillant des paramètres à grande échelle comme la DO ou les concentrations de produits.
 Le substrat limitant est généralement à des concentrations si faibles qu'il est indétectable. En conséquence, la concentration du substrat limitant peut varier considérablement au fil du temps (en pourcentage) à mesure que différentes souches envahissent la population, même si les changements résultants de la DO sont trop faibles pour être détectés.
 Un chémostat en mode "pulse" (avec de très grandes impulsions d'influx) a une capacité sélective sensiblement inférieure à un chémostat quasi-continu standard, pour une souche mutante avec une aptitude accrue dans des conditions limitantes.
 En abaissant brusquement la concentration de substrat limitant l'influx, il est possible de soumettre temporairement les cellules à des conditions relativement plus dures, jusqu'à ce que le chémostat se stabilise à l'état d'équilibre (sur l'ordre temporel du taux de dilution D).

Mutation

 Certains types de souches mutantes apparaîtront rapidement.
 S'il existe un SNP qui peut augmenter l'aptitude, il devrait apparaître dans la population après seulement quelques doublements de chémostat, pour des chémostats typiquement grands (par exemple 1011 cellules d'E. coli).
 Une souche qui nécessite deux SNP spécifiques où seule leur combinaison donne un avantage sélectif (alors que chacun pris séparément est neutre), est susceptible d'apparaître uniquement si la taille cible (le nombre d'emplacements différents de SNP qui donnent lieu à une mutation avantageuse) pour chaque SNP est très grande.
 D'autres types de souches mutantes (par exemple, deux SNP avec une petite taille cible, plus de SNP ou dans des chémostats plus petits) sont très peu susceptibles d'apparaître.
 Ces autres mutations ne sont attendues que par balayages successifs de mutants ayant un avantage sélectif. On ne peut s'attendre à ce que plusieurs mutants apparaissent que si chaque mutation est indépendamment bénéfique, et non dans les cas où les mutations sont individuellement neutres mais ensemble avantageuses. Les prises de contrôle successives sont le seul moyen fiable pour que l'évolution puisse suivre son cours dans un chémostat.
 Le scénario apparemment extrême il est exigé que tous les SNP possibles coexistent au moins une fois dans le chémostat est en fait assez probable. Un grand chémostat est très susceptible d'atteindre cet état.
 Pour un grand chémostat, le temps prévu jusqu'à ce qu'une mutation avantageuse se produise est de l'ordre du temps de renouvellement du chémostat. À noter que cela est généralement beaucoup plus court que le temps nécessaire à une souche avantageuse pour prendre en charge la population chémostatique. Ce n'est pas nécessairement le cas dans un petit chémostat.
 Les points ci-dessus devraient être applicables à différentes espèces à reproduction asexuée (E. coli, S. cerevisiae, etc).
 De plus, le temps jusqu'à l'apparition de la mutation est indépendant de la taille du génome, mais dépend du taux de mutation par paire de bases.
 Pour les chémostats de taille caractéristique, une souche hyper-mutante ne donne pas suffisamment d'avantages pour justifier son utilisation. De plus, elle n'a pas suffisamment d'avantage sélectif pour qu'on s'attende à ce qu'elle apparaisse toujours par mutation aléatoire et prenne le relais du chémostat.

Prise de contrôle unique

 Le temps de prise de contrôle est prévisible compte tenu des paramètres de souche pertinents.
 Différents taux de dilution favorisent sélectivement différentes souches mutantes pour prendre contrôle de la population du chémostat, si une telle souche existe. Par exemple :
 Un taux de dilution rapide crée une pression de sélection pour une souche mutante avec un taux de croissance maximal élevé.
 Un taux de dilution moyen crée une pression de sélection pour une souche mutante avec une affinité plus élevée pour le substrat limitant.
 Un taux de dilution lent crée une pression de sélection pour une souche mutante qui peut se développer dans un milieu sans substrat limitant (vraisemblablement en consommant un substrat différent présent dans le milieu).
 Le temps de prise de contrôle d'un mutant supérieur sera assez constant sur une gamme de paramètres de fonctionnement. Pour les valeurs de fonctionnement caractéristiques, le temps de prise en charge est de l'ordre de quelques jours à quelques semaines.

Prises de contrôle successives

 Lorsque les conditions sont réunies (une population suffisamment importante et plusieurs cibles dans le génome pour de simples mutations avantageuses), plusieurs souches devraient successivement prendre le contrôle de la population, et ce de manière relativement chronométrée et rythmée. Le moment dépend du type de mutations.
 Dans une succession de prises de contrôle, même si l'amélioration sélective de chacune des souches reste constante (par exemple, chaque nouvelle souche est meilleure que la souche précédente d'un facteur constant), le taux de prise de contrôle ne reste pas constant, mais diminue plutôt de souche en souche.
 Il existe des cas où les prises de contrôle successives se produisent si rapidement qu'il est très difficile de différencier les souches, même en examinant la fréquence des allèles. Ainsi, une lignée de multiples prises de contrôle de souches consécutives pourrait apparaître comme la prise de contrôle d'une seule souche avec une cohorte de mutations.

Variantes
Il existe des réacteurs de fermentation inspirés des chémostats comme le turbidostat, l'auxostat, le ségrégostat et le rétentostat. Dans les rétentostats, le liquide de culture est également retiré du bioréacteur, mais un filtre retient la biomasse. Dans ce cas, la concentration de la biomasse augmente jusqu'à ce que les besoins en éléments nutritifs pour le maintien de la biomasse soient devenus égaux à la quantité d'éléments nutritifs limitants qui peuvent être consommés.

Voir aussi

 Croissance bactérienne
 Expérience d'évolution à long terme d'E. coli
 Fed-batch

Notes et références

Liens externes

 http://www.pererikstrandberg.se/examensarbete/chemostat.pdf
 https://web.archive.org/web/20060504172359/http://www.rpi.edu/dept/chem-eng/Biotech-Environ/Contin/chemosta.htm
 Une thèse finale incluant des modèles mathématiques du chémostat et d'autres bioréacteurs
 Une page sur une conception de chimiostat de laboratoire
 Manuel de chémostat complet (laboratoire Dunham). Les procédures et les principes sont généraux.

Pages avec des traductions non relues
Microbiologie
Bactériologie

Chémostat


Thignonville ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Loiret in der Region Centre-Val de Loire. Sie gehört zum Arrondissement Pithiviers und zum Kanton Pithiviers.

Nachbargemeinden von Thignonville sind Sermaises im Norden, Intville-la-Guétard im Osten, Morville-en-Beauce im Süden, Autruy-sur-Juine im Westen und Pannecières im Nordwesten.

Bevölkerungsentwicklung

Sehenswürdigkeiten
 Kirche Saint-Pierre et Saint-Marcou, Monument historique

Persönlichkeiten
 Lancelot du Monceau, Seigneur de Thignonville ⚭ I 13. Dezember 1550 Marguerite bâtarde d'Alençon, † 25. September 1551, Dame de Cany et de Caniel (Haus Valois-Alençon). ⚭ II Marguerite de Selves, Erzieherin Catherine de Bourbons (* 1559), der Schwester des späteren französischen Königs Heinrich IV.
 Jeanne du Monceau de Tignonville (1555–1596), genannt "La petite Tignonville", dessen Tochter aus zweiter Ehe, ab 1581 für kurze Zeit Mätresse Heinrich IV. ⚭ 7. Februar 1581 François Jean Charles de Pardaillan, Graf von Panjas

Weblinks

Ort in Centre-Val de Loire

Thignonville


Laura Oprea () este o canotoare română medaliată cu bronz la Jocurile Olimpice de vară din 2016 în proba de 8+1, legitimată în prezent la CSA Steaua București.

Carieră
A început să practice canotajul la 12 ani, după ce antrenorii ei, Georgeta și Marian Grijuc de la CS "Știința" Constanța, au făcut o vizită la Liceul Tehnic din Nisiporești. Laura Oprea a fost aleasă pe motivul că era cea mai înaltă din clasă.

Primul rezultat notabil a venit odată cu prima participare la nivel internațional. Laura Oprea a cucerit medalia de argint la simplu vâsle în cadrul Campionatelor Mondiale de Juniori din 2010.

În 2011, canotoarea a obținut locul 3 la simplu vâsle în cadrul CE de juniori de la Kruszwica (Polonia). Tot în 2011, echipajul de patru vâsle feminin (Ioana Vrânceanu, Isabela Mihaela Solomon și Ionela Mădălina Rusu), a obținut medalia de bronz în cadrul Campionatelor Mondiale de Juniori de la Eton (Marea Britanie).

În 2012, la Europenele pentru cadeți de la Bled (Slovenia), a obținut medalia de aur în proba de simplu vâsle. La Mondialele de juniori de la Plovdiv (Bulgaria), s-a clasat pe locul trei la aceeași categorie.

Echipajul de 2 vâsle feminin, din care mai făcea parte și Ionela-Mădălina Rusu, a obținut medalia de bronz la Campionatele Mondiale U23 din 2013 de la Linz (Austria).

În 2014, la Campionatele Europene desfășurate în Belgrad (Serbia), echipajul feminin de dublu rame format din Cristina Grigoraș și Laura Oprea a cucerit medalia de argint.

În 2015, la Europenele de la Poznań (Polonia), același echipaj a repetat performanța, câștigând încă o medalie de bronz.

Echipajul feminin de două rame fără cârmaci — Elena Lavinia Târlea și Laura Oprea — s-a calificat la Jocurile Olimpice de vară din 2016 în urma rezultatului înregistrat la Campionatele Mondiale de canotaj academic din 2015 de la Aiguebelette-le-Lac (Franța).

În 2016, la Campionatele Europene de la Brandenburg (Germania), echipajul feminin de dublu rame fără cârmaci alcătuit din Mădălina Bereș și Laura Oprea a cucerit medaliile de bronz. Prin rezultatul din cadrul regatei preolimpice de la Lucerna, echipajul de 8+1 (Mihaela Petrilă, Ioana Strungaru, Mădălina Bereș, Adelina Boguș, Andreea Boghian, Roxana Cogianu, Irina Dorneanu, Daniela Druncea și Laura Oprea) a reușit să se califice de pe primul loc la Jocurile Olimpice de vară din 2016. Echipajul a obținut medalia de bronz, după ce în urmă cu patru ani canotajul românesc nu a cucerit nicio medalie. Înaintea Jocurilor Olimpice, barca de dublu rame fără cârmaci din care mai făcea parte și Mădălina Bereș, s-a clasat pe locul trei la Cupa Mondială desfășurată la Poznań (Polonia).

Palmares competițional

Note

Legături externe

  Laura Oprea  la World Rowing

Canotori olimpici români
Sportivi români în viață
Canotori la Jocurile Olimpice de vară din 2016
Medaliați olimpici cu bronz români

Laura Oprea


6114 Dalla-Degregori este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6114 Dalla-Degregori este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul La Silla de Walter Ferreri. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,23 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 1,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1984
Centura de asteroizi

6114 Dalla-Degregori


Serdar Aziz (n. 23 octombrie 1990) este un fotbalist turc care joacă pe postul de fundaș central pentru echipa turcă Fenerbahçe din Süper Lig.

Primii ani
Aziz s-a născut în Osmangazi, Bursa. Tatăl său s-a născut în Bitola, Macedonia, iar mama sa s-a născut tot în Bursa. Are doi frați mai mari, un frate și o soră. Tatăl lui Aziz a fost un fotbalist amator în Bursa. La vârsta de 10 ani, Aziz s-a înscris la o școală de fotbal din Bursa. A petrecut 2 luni la acea școală, după care a ajuns la grupele de copii și juniori ale lui Bursaspor. Aziz a jucat inițial la mijlocul terenului datorită staturii sale mici. Cu toate acestea, Aziz și-a rugat antrenorul să îl folosească pe postul de fundaș central, deoarece el a crezut că nu era destul de  tehnic pentru a juca la mijlocul terenului. Aziz a crescut rapid, ceea ce l-a făcut să rămână pe poziția sa preferată.

Carieră
Rașit Çetiner l-a chemat pe Aziz la prima echipă în 2006. Deși nu și-a făcut debutul pentru echipa mare, Aziz s-a antrenat alături de jucătorii de la prima echipă. El a fost împrumutat în clubul fiică Bursa Merinosspor pentru sezonul 2007-2008. Aziz nu și-a dorit să fie împrumutat, dar s-a convins să plece după ce și-a dat seama că clubul la care a fost trimis împrumut era practic unul și același cu Bursaspor. El a recunoscut că jocul fizic dur din Liga a treia a Turciei l-a ajutat să devină un fundaș central mai bun. Aziz și-a făcut debutul la profesioniști pentru Bursaspor la 25 octombrie 2008 împotriva lui Fenerbahçe, meci în care Bursaspor a pierdut cu 2-5. El a făcut parte din echipa lui Bursaspor care a câștigat Süper Lig în perioada 2009-2010.

La 23 februarie 2018 a marcat împotriva fostului său club Bursaspor într-o victorie scor 3-0.

Cariera internațională
Aziz a jucat pentru Turcia la categoriile de vârstă U-16, U-17, U-18, U-19 și U-21. Aziz a făcut parte din echipa U-19 care a participat la Campionatul European de Fotbal sub 19 ani al UEFA din 2009.

Datorită faptului că avea strămoși kosovari, Aziz este eligibil să joace pentru echipa națională de fotbal din Kosovo deși se consideră turc și și-a exprimat dorința de a juca pentru Turcia.

El a fost convocat la echipa națională de fotbal a Macedoniei, convocare pe care el a respins-o, declarând din nou că dorința sa este de a reprezenta Turcia la nivel înalt. La 24 august 2007 a l-a accidentat pe jucătorul norvegian Mohammed Fellah într-un meci de la U-19.

El a debutat la echipa națională mare la 16 noiembrie împotriva Kazahstanului, iar în acel meci a marcat al treilea gol într-o victorie de 3-1.

Onoruri

Club
Bursaspor

 Süper Lig : 2009-2010

Galatasaray

 Süper Lig: 2017-2018
 Süper Kupa : 2016

Vezi și

 Serdar Aziz: "Bursaspor'da sembol olmak istiyorum" - Un interviu amănunțit cu Serdar Aziz

Referințe

Legături externe

 Profilul TFF.org

Fotbaliști ai Galatasaray SK
Fotbaliști internaționali turci
Fotbaliști turci
Turci în viață
Nașteri în 1990
Nașteri pe 23 octombrie

Serdar Aziz


Sünçe est une ville situé 114 kilomètres d'Achgabat et 464 kilomètres de Türkmenbaşy dans l'etrap (district) de Baherden, province d'Ahal, Turkménistan. L'autoroute M37 traverse la ville.

Ville au Turkménistan

Sünçe


Okan Salmaz (* 17. Juli 1992 in Tufanbeyli) ist ein türkischer Fußballspieler, der derzeit für Adanaspor spielt.

Karriere

Verein
Okan Salmaz begann dem Vereinsfußball in der Jugend von Adana Sarıçam Buruk Spor und spielte anschließend für die Jugendmannschaft Adanaspor. Im Sommer 2008 erhielt er hier einen Profivertrag und wurde in den Mannschaftskader eingegliedert. In seiner ersten Saison absolvierte er drei Ligaspiele für die Profimannschaft. In seiner zweiten Saison kam er regelmäßig zum Einsatz und verpasste den Aufstieg in die Süper Lig erst in der Relegationsphase. In der Spielzeit 2011/12 gelang ihm der Durchbruch in der ersten Mannschaft und er eroberte sich einen Stammplatz. Mit Adanaspor schaffte er es bis ins Playoff-Finale der TFF 1. Lig. Im Finale unterlag man in der Verlängerung Kasımpaşa Istanbul 2:3 und verpasste somit den Aufstieg in die Süper Lig erst in der letzten Begegnung.

Für die Rückrunde der Spielzeit 2012/13 wurde Salmaz an den Istanbuler Drittligisten Eyüpspor ausgeliehen. Zum Sommer kehrte Salmaz zu Adanaspor zurück und verbrachte die Hinrunde der Saison 2013/4 bei diesem Klub. Zur Rückrunde wurde er an den Istanbuler Drittligisten Bayrampaşaspor ausgeliehen.

Nationalmannschaft
Salmaz fing früh an für die türkischen Jugendnationalmannschaften zu spielen. Ab der U-16 durchlief er noch die türkische U-17-, U-18- und U-21-Jugendmannschaften.

Weblinks

Einzelnachweise

Fußballspieler (Adanaspor)
Fußballspieler (Bayrampaşaspor)
Fußballspieler (Eyüpspor)
Türke
Geboren 1992
Mann

Okan Salmaz


Gautier Serre (França, 5 de junho de 1984), mais conhecido por seu nome artístico Igorrr, é um músico francês. Sob o pseudônimo de Igorrr, ele combina uma variedade de gêneros díspares, incluindo black metal, música barroca, breakcore e trip hop, em um som singular. Serre também faz parte dos grupos Whourkr e Corpo-Mente. O projeto Igorrr se tornou uma banda completa com a adição dos vocalistas Aphrodite Patoulidou e JB Le Bail, o baterista Sylvain Bouvier, o guitarrista Martyn Clément e o baixista Erlend Caspersen.

História

Trabalho solo (2005–2016)
Serre toca piano, bateria e guitarra e usa principalmente Steinberg Cubase para gravação. Ele nomeou sua banda em homenagem a um gerbil de estimação chamado Igorr que ele teve quando criança, adicionando o "r" extra para "tornar mais difícil de pronunciar". Serre afirma ter sinestesia, no seu caso percebendo a música como cores. Em entrevista de 2011, ele falou sobre a origem de seu projeto solo:

Igorrr lançou dois álbuns demo por conta própria, Poisson Soluble (2006) e Moisissure (2008, Acroplane Recordings), que chamou a atenção da gravadora Ad Noiseam. Seu álbum de estreia, Nostril, foi lançado em 2010, junto com o EP Baroquecore . Ambas as demos foram relançadas em 2011. O segundo álbum de Igorrr, Hallelujah, foi lançado em 2012. Contou com a colaboração do guitarrista do Mayhem, Teloch, e da cantora clássica Laure Le Prunenec. A galinha de estimação de Igorrr, Patrick, ganhou notoriedade por "tocar" piano (Serre colocava ração de galinha nas teclas correspondentes que a galinha bicava). Serre ganhou um prêmio GoPro de filmagem por um vídeo de Patrick tocando filmado com uma GoPro.

Expansão para banda completa (2017–presente)

Em fevereiro de 2017, Igorrr assinou com a Metal Blade Records. Seu terceiro álbum Savage Sinusoid, foi lançado em 16 de junho de 2017. O álbum foi gravado ao longo de cinco anos por um coletivo de músicos. O álbum foi precedido pelo single "ieuD". Ao contrário dos álbuns anteriores de Igorrr, não apresentava nenhum sample . Ele contou com a colaboração de membros do Cattle Decapitation e Secret Chiefs 3. O álbum recebeu uma recepção crítica positiva, Metal Injection concedeu-lhe o prêmio "The Bat Shit Crazy Album Of The Year", e uma pontuação perfeita de 10/10, enquanto AllMusic e Metal Hammer deram 4 de 5 estrelas. O álbum ficou nas paradas da Bélgica na parada Ultratop Flanders, alcançando a posição 173.

Em 2018, fez uma turnê pela América do Norte pela primeira. Em junho de 2018, Igorrr apoiou o Ministry em sua turnê norte-americana de 2018. O show ao vivo apresenta o baterista Sylvain Bouvier e os vocalistas Laure Le Prunenec e Laurent Lunoir, ao lado de Serre nos vocais e programação.

Igorrr também já se apresentou em vários outros festivais, incluindo Heavy Montréal festival, Dour Festival (três vezes, em 2014, 2015 e 2017), Roadburn Festival, Europavox, Montreux Jazz Festival, Metaldays, Durbuy Rock Festival, Motocultor Festival, Download Festival, Brutal Assault, Hellfest Open Air, FortaRock, e Copenhell, entre outros. Igorrr também teve um curta-metragem exibido no Orlando Film Festival. Eles também se apresentaram em um festival de rock organizado pela companhia de ópera Opéra national du Rhin em 2017.

Estilo e influências
O som de Igorrr combina breakbeats, riffs de heavy metal, mudanças extremas de tempo e canto operístico juntamente com gritos / rosnados, entre outros elementos, para criar o que AllMusic descreve como "uma experiência intensa, perturbadora e inegavelmente distinta". As fontes musicais do projeto incluem black metal, death metal, metal industrial, metal progressivo, música clássica (especialmente música barroca), música balcânica, breakcore, e trip hop . Provocou rótulos como "Barrococore" e foi descrito como dadaísta.

Em uma entrevista de 2017, Serre disse sobre a origem de Igorrr: "Tudo começou quando eu era adolescente procurando uma banda ou um artista que destruísse todos os limites da música, uma banda capaz de trazer o que todas as bandas mainstream chatas não podiam trazer. " listou os compositores clássicos Frédéric Chopin , Johann Sebastian Bach, Jean-Philippe Rameau e Domenico Scarlatti, ao lado de artistas contemporâneos Taraf de Haïdouks, Cannibal Corpse, Meshuggah, Aphex Twin, Mr. e Portishead como influências nos primeiros dias.

Colaborações

Com outros músicos
Serre fez parte do Whourkr de 2005 até 2013, quando o grupo se separou em seus projetos individuais. Igorrr lançou o EP Maigre, uma colaboração com a artista francesa Ruby My Dear. A partir de 2015, Serre faz parte do Corpo-Mente, onde trabalha com a vocalista Laure Le Prunenec. Seu primeiro álbum autointitulado foi pela gravadora Blood Music e foi gravado no Improve Tone Studio em Lezoux, França. Ele também colaborou com o colega artista de breakcore Bong-Ra. Serre trabalhou com The Algorithm em Brute Force.

Serre remixou canções para Morbid Angel (lançado em Illud Divinum Insanus – The Remixes) e Meshuggah .

Jeannette: A Infância de Joana D'Arc
Igorrr compôs metade da trilha sonora do filme musical Jeannette: A Infância de Joana D'Arc dirigido por Bruno Dumont. O filme foi exibido no Festival de Cinema de Cannes de 2017. A trilha sonora foi indicada a Melhor Música no 23º Prêmio Lumière. Segundo Serre, suas composições iniciais tinham uma "atmosfera medieval", antes que o diretor lhe dissesse para "só fazer Igorrr". A partitura é descrita como "electro-pop com uma dose de heavy metal" e techno-pop.

Integrantes
Integrantes atuais

 Gautier Serre – guitarra, programação, instrumentação e vocais
 Sylvain Bouvier – bateria
 JB Le Bail – vocais
 Martyn Clément – guitarra
 Erlend Caspersen – baixo
 Marthe Alexandre – vocais mezzo-soprano
 Patrick – vocais de frango, piano

Ex-Integrantes

 Laurent Lunoir – vocais
 Laure Le Prunenec – vocais
 Afrodite Patoulidou – voz soprano

Discografia

Álbuns de estúdio

 Nostril (2010)
 Hallelujah (2012)
 Savage Sinusoid (2017)
 Spirituality and Distortion (2020)

Demos

 Poisson Soluble (2006)
 Moisissure (2008)

EPs

 Baroquecore (2010)
 Maigre with Ruby My Dear (2014)

com Whourkr

 Demo (2005)
 Naät (2007)
 Concrete (2008, reeditado em 2010)
 4247 Snare Drums (2012)
 Naät + Concrete (2013, reedição em vinil)

com Corpo-Mente

 Corpo-Mente (2014)

Referências

Ligações externas

 Website oficial

Bandas de heavy metal da França
Bandas formadas em 2005
Nascidos em 1984
Músicos da França
Pessoas vivas
Bandas experimentais
Dadaísmo

Igorrr


20th Century Fox, dünyanın en büyük film yapım ve dağıtım şirketlerinden birisidir. Şirket, Los Angeles'ın Century City bölgesindeki Fox Studio Lot'ta yer almaktadır. Walt Disney Pictures, 20th Century tarafından üretilen filmleri dağıtır ve pazarlar.

Filmler

Ayrıca bakınız
 Disney

Kaynakça

Dış bağlantılar

 20th Century Studios from Box Office Mojo

1935'te kurulan şirketler
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki film stüdyoları
Los Angeles merkezli şirketler
Disney satınalmaları
Amerika Birleşik Devletleri merkezli film dağıtım şirketleri
Amerika Birleşik Devletleri merkezli film yapım şirketleri
Walt Disney Studios

20th Century Studios


بلدية غايا (بالكاتالانية: Gaià) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 158 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات في باجس
بلديات في مقاطعة برشلونة

غاية (برشلونة)


الفيروسات الكيسية  هو جنس من الفيروسات 'ثنائية سلسلة الرنا' و التي تصيب بعض البكتيريا سلبية الغرام.

مراجع

وصلات خارجية
 نطاق فيروسي: فيروسات كيسية

أجناس الفيروس
عائلات فيروسية
فيروسات ثنائية سلسلة آر إن أيه

فيروسات كيسية


Maria de Lourdes Chantre (Mindelo, 1929), é pioneira da gastronomia cabo-verdiana, tendo escrito o primeiro livro sobre a cozinha de Cabo Verde, em 1979.

Biografia
Filha de mãe portuguesa e pai cabo-verdiano, Maria de Lourdes Chantre nasceu no dia 11 de Outubro de 1929, na Ilha de São Vicente, no Mindelo.

Pouco  depois de entrar no liceu, a mãe fica doente e a família regressa a Portugal, indo morar em Lisboa, onde os pais se haviam casado. A Segunda Guerra Mundial começa e o regresso a Cabo Verde é adiado.

Numa visita ao pai que ficara retido em Cabo Verde durante as férias, conhece Guilherme Chantre, pioneiro da Escola Industrial e Comercial da Ilha de São Vicente, com quem casa. Através dele, conhece o grupo de intelectuais conhecido como "Os Claridosos" por terem fundado a revista Claridade, que esteve na base do movimento de emancipação social, cultural e política de Cabo Verde. Entre eles, encontrava-se o escritor Jorge Barbosa que a incentivou a escrever e a publicar um livro sobre a gastronomia cabo-verdiana.

Assim, em 1979 publica o primeiro livro de sempre sobre a culinária de Cabo Verde, editado na Guiné Bissau.

Prémios e reconhecimento
O Governo de Cabo Verde condecorou-a com a Medalha de Mérito de 1.º Grau, como reconhecimento pelo o seu trabalho em prol da gastronomia e cultura do país.

Em 2020, foi homenageada na Gala do 50.º aniversário da Associação Caboverdeana, em Lisboa.

Obras
Escreveu os livros:

 1979 — Cozinha de Cabo Verde, Edição Aurora

1982 — 111 receitas de cozinha africana, Publicações Europa-América,  ISBN: 9789721000162
1990 — Comida saudável para o coração, Fundação Portuguesa de Cardiologia
2001 — Cozinha de Cabo Verde, Editorial Presença, ISBN: 9789722310468
2022 — Historia tradição e novos sabores da cozinha de Cabo Verde

Ligações externas
Sapo Noticias | Entrevista a Maria de Lourdes Chandre (2010)
Vatican News | Entrevista a Lourdes Chantre - Pioneira na promoção da cozinha caboverdiana (2021)

Naturais do Mindelo (Cabo Verde)
Nascidos em 1929
Gastrónomos
Cabo-verdianos
Escritoras

Maria de Lourdes Chantre


Denne liste indeholder transfers for AGF Fodbold i form af af- og tilgange i førsteholdstruppen siden 2010. Der er tale om både købs- og lejeaftaler samt oprykinger fra ungdomsrækkerne i klubben og karrierestop.

|}

Referencer

AGF Fodbold

Transfers for AGF Fodbold


Crkva Svih Svetih je stara župna crkva Podgore koja je izgrađena u Gornjoj Podgori,  zaštićeno kulturno dobro.

Opis i povijest crkve
Stara župna crkva Svih Svetih u Gornjoj Podgori sagrađena je 1764. godine. Jednobrodna građevina s velikom polukružnom apsidom glavnim je pročeljem okrenuta prema jugu. Sa zapadne strane glavnog pročelja podignut je zvonik. Nad portalom jednostavne barokne profilacije upisana je godina gradnje crkve, a iznad je rozeta gotičkog tipa. Pročelje raščlanjuju dva ovalna prozora u donjem i dva polukružna u gornjem dijelu. Zvonik je nadograđen 1863. godine te ima tri kata i na vrhu piramidu, zadnja dva kata istaknuta su jednostavnom kamenom profilacijom i imaju po dva lučna otvora sa svake strane.

Župna crkva Svih Svetih u Gornjoj Podgori sagrađena je 1764. godine. To je monumentalna jednobrodna građevina s velikom polukružnom apsidom, s pročeljem okrenutim prema jugu i bačvastim svodom.

Glavni mramorni oltar posvetio je biskup Juraj Carić 1907. godine 1900. godine, a u samoj lađi nalazi se šest oltara, sa svake strane po tri. Četiri su mramorna oltara, koji su postavljeni u 18. stoljeću. Iz istoga su stoljeća i dva oltara s mramornom menzom i drvenim nadgrađem, sa svake strane lađe po jedan. U crkvi se nalaze relikvije svetog Vicenca, mučenika, koji se svečano slavi u nedjelju poslije blagdana Velike Gospe. Tada u Podgoru dođu mnogi hodočasnici, ne samo iz Primorja nego i Vrgorske krajine i Hercegovine. Sa zapadne strane pročelja je zvonik, koji je podignut za vrijeme francuske vladavine 1813. godine. Nije bio proporcionalan crkvi, naime, imao je samo jedan kat. Godine 1863. oštetio ga je grom, pa ga je župnik don Mihovil Pavlinović nadogradio te on od tada ima tri kata i na vrhu piramidu. Visok je 28,90 metara. Crkva je 1974. godine stavljena pod zaštitu spomenika kulture.

Treba istaknuti da su prije izgradnje ove crkve postojale još dvije starije. Jednu su zapalili Turci, a drugu, najstariju, srušio je potres 1667. godine. Ta se crkva nalazila na lokalitetu koji se danas zove sv. Liberan, oko 350 metara sjeveroistočno od današnje crkve. Kod nje se nalazilo i groblje. To je najstariji sakralni lokalitet u Podgori. Ta srušena crkva prvi put se u dokumentima spominje 1603. godine, što ne znači da nije postojala i prije te godine.

Godine 1962. crkva Svih Svetih teško je stradala od potresa. Prijetila je opasnost od potpunog rušenja istočnog zida, a krov je na sve strane prokišnjavao. Velikim naporima župnika don Ante Klarića (1973. – 1979.) crkva je obnovljena izvana i iznutra. Fresko slike u apsidi obnovio je svećenik don Marijan Ivan Čagalj iz Splita.

Orgulje
Orgulje Ferdinanda Heferera sagrađene su 1907. godine kao 197 opus tvrtke. Pneumatskog su sustava sa zračnicama na čunjiće. Sastoje se od devet vokalnih registara na manualu i pedalu, tri kopule i četiri kolektiva. Restaurirala ih je Umjetnička radionica Heferer 2014. godine. Glazbalo ima ovu dispiziciju:

Spojevi: man-ped, Sup man-ped, Sub man-ped.
Kolektivi: P, MF, F, FF.

Zaštita
Pod oznakom Z-4889 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Literatura
 Emin Armano, Orgulje hrvatskih graditelja. Tragom Ladislava Šabana, 2006., ITG, Zagreb

Katoličke crkve u Hrvatskoj
Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Podgori

Crkva Svih Svetih u Gornjoj Podgori


ලොව පුරා වෙසෙන සිංහලයින්ට තමන්ගේ තාක්ෂණික අධ්‍යාපණික ඇතුලු එදිනෙදා මතුවන ගැටලු ප්‍රවීණයික් සමග සාකච්ඡා කිරීමට ඉඩ සලසා දෙන සිංහල වෙබ් අඩවියක් ලෙස Geek.lk වෙබ් අඩවිය හදුන්වා දිය හැක. මීට අමතරව මෙහි තවත් වැඩසටහන් ගණනාවක්ම පැවැත්වෙන අතර ඒවායින්ද සිංහලයින්ට විවිධ සේවාවන් ලබාගත හැක.

ගැටලු සාකච්ඡා කිරීම සදහා ගීක් සාකච්ඡා තීරය
Geek.lk Online Chat Room
The Geek Show Live

ගීක්.එල්කේ


El trofeo de fútbol femenino de Getxο es un torneo de verano creado por el Bizkerre CF.
Este torneo se inauguró en 2007 y por él han pasado los equipos más ilustres del fútbol femenino español.

Palmarés del torneo

Campeones

Referencias

 http://www.txapeldunak.com/cas/futbol_femenino/competicion-calendario.asp?id=115
 http://www.rayoherald.com/10694-el-rayo-se-lleva-el-iv-torneo-getxo-de-futbol-femenino.html

Fútbol en el País Vasco
Campeonatos de fútbol femenino entre clubes de España

Trofeo de Guecho de fútbol femenino


Croatia GCT je turnir iz svjetske serije šahovskih turnira pod nazivom Grand Chess Tour. Turnir organizira šahovski klub e4 iz Zagreba.

Izdanja
Format turnira
2021. 9 rundi rapid (single round-robin), 18 rundi blitz (double round-robin); rapid mečevi imaju dvostruku vrijednost - 2 boda za pobjedu, 1 bod za neriješeno
2019. klasični šah, single round-robin

Legenda:

** + označava da je na turniru korišten "split wildcards" te pokazuje koliko igrača je sudjelovalo

2021.
Najviši rejting imao je Ian Nepomniachtchi (2792).

Nije bilo neporaženih niti u jednom dijelu turnira. U rapid dijelu turnira 6 igrača imalo je jedan poraz. U blitz dijelu turnira samo MVL je imao jedan poraz. Šarić je nakon rapid dijela turnira bio drugi s 10 bodova koliko su imala još trojica igrača.

Sudionici turnira redom po plasmanu: Maxime Vachier-Lagrave, Viswanathan Anand, Anish Giri, Ian Nepomniachtchi, Jan-Krzysztof Duda, Shakhiriyar Mamedyarov, Alexander Grischuk, Anton Korobov, Ivan Šarić/Gary Kasparov (split wildcards - kombinirani rezultat se koristi za ukupni poredak; Šarić je odigrao rapid dio turnira, a Kasparov je odigrao blitz dio turnira), Jorden Van Foreest.

2020.
Trebao se igrati Rapid & Blitz šah. Trebao je biti treći od pet turnira u seriji.

2019.
Održan je u lipnju i srpnju u Novinarskom domu u Zagrebu.
Bio je jedan od samo dva turnira iz serije na kojima se igrao klasični šah i drugi od sedam turnira u seriji koja prethodi završnom turniru. Na turniru je sudjelovalo prvih osam igrača s trenutačne svjetske rangliste te deseti, jedanaesti, trinaesti i šesnaesti igrač čime je to bio jedan od najjačih turnira u povijesti šaha.

Najviši rejting imao je Magnus Carlsen (2875).

Osim pobjednika neporaženi su bili So i Aronian.

Zanimljivost turnira je da je u posljednjem kolu Carlsen pobijedio MVL-a koji je prvi put izgubio igrajući "Delroy" varijaciju Gruenfeld-a, a inače rijetko gubi igrajući Gruenfeld-a. Tu varijaciju volio je igrati i Vladimir Kramnik.

Na turniru je Carlsen ostvario rejting od 2943.

Sudionici turnira redom po plasmanu:  Magnus Carlsen,  Wesley So,  Levon Aronian,  Fabiano Caruana,  Ding Liren,  Ian Nepomniachtchi,  Anish Giri,  Sergey Karjakin,  Maxime Vachier-Lagrave,  Viswanathan Anand,  Shakhriyar Mamedyarov,  Hikaru Nakamura.

Vidi
 Hrvatski šahovski savez
 Popis značajnijih hrvatskih međunarodnih turnira

Izvori

 CroatiaGCT 2021 na chess-results.com,

Vanjske poveznice
Službena stranica

Međunarodna šahovska natjecanja u Hrvatskoj

Croatia Grand Chess Tour


ජොහන්නස් කෙප්ලර් (Johannes Kepler) (දෙසැම්බර් 27, 1571 – නොවැම්බර් 15, 1630) යනු ජර්මානු ජාතික ගණිතඥයෙක්, තාරකා විද්‍යාඥයෙක් හා නක්ෂත්‍ර පිළිබඳ දැනුමක් තිබූ ප්‍රාඥයෙකි. 17වන සියවසේ ඇතිවූ විද්‍යාත්මක විප්ලවයේ කැපී පෙනෙන චරිතයක් වූ මොහුව එයින් මුඋලික වන්නේ ඔහු ඉදිරිපත්කල ග්‍රහවස්තුන්ගේ චලනය පිළිබඳව ඉදිරිපත් කල නීති සංග්‍රහය හේතුවෙනි. මෙම නීති සංග්‍රහය, ඔහු විසින් රචිත Astronomia nova, Harmonices Mundi හා Epitome of Copernican Astronomy පොත් ඇසුරෙන් පසුකාලීනව තාරකා විද්‍යාඥයින් විසින් ක්‍රමානුකුලව සම්පාදනය කරන ලදී. ඔහුගේ මෙම සොයාගැනීම් "අයිසැක් නිව්ටන්ගේ විශ්වය පුරා පවතින ගුරුත්වාකර්ෂණයට" අදාළ සිද්ධාන්ත ඉදිරිපත් කිරීමට මූලික පදනමක් බවට පත්විය.

ඔහුගේ වෘත්තීය ගමනේදී ඔස්ට්‍රියාවේ ග්‍රාස් නුවර පිහිටි සෙමනේරියක ගණිත ගුරුවරයෙක් ලෙස කටයුතු කිරීමට සිදුවූ අතර එහිදී ඔහුට හාන්ස් උල්රික් වොන් එගේන්බර්ග් කුමාරයාගේ සහකරු බවට පත්වීමේ හැකියාව ලැබිණ. එයින් පසුව ටයිකෝ බ්‍රාවෝ නම් තාරකා විද්‍යාඥයාගේ සහකරු බවට පත්විය. අවසානයේ 2වන රුඩොල්ෆ් අධිරාජ්‍යයාගේද ඔහුට පසුව අධිරාජ්‍යයන් බවට පත්වූ මතායස් හා 2වන ෆර්ඩිනැන්ඩ් ගේද රාජකීය ගණිතඥයා බවට පත්විය. තවද ඔහු ඔස්ට්‍රියාවේ ලින්ස් නුවර පාසලක ගණිත ගුරුවරයෙක් ලෙසද ජෙනරාල් වැලන්ඩීන්ගේ උපදේශකවරයෙක් ලෙසද කටයුතු කළේය. මීට අමතරව ප්‍රකාශ විද්‍යාවට අදාළ ප්‍රධාන විෂයන් සම්බන්දව පර්යේෂණ කටයුතුවල යෙදුනු අතර එමගින් වැඩි දියුණු කල වර්ථක දුරේක්ෂයක් (කෙප්ලර්ගේ දුරේක්ෂය)නිර්මාණය කිරීමට හැකිවූ අතර, ඔහුගේ සමකාලීනයෙක් වූ ගැලීලියෝ ගැලලිගේ දුරේක්ෂ පිළිබඳ සොයාගැනීම් පිළිබඳව සඳහන් කරන ලදී.

කෙප්ලර් ජීවත් වූ වකවානුවේ තාරකා විද්‍යාව හා නක්‍ෂත්‍ර ශාස්ත්‍රය අතර පැහැදිලි වෙනස්කමක් නොතිබුන අතර, භෞතික විද්‍යාව(ස්වභාවික දර්ශන විද්‍යාවට අයත් ලෙසද) හා තාරකා විද්‍යාව(ගණිත විෂයට අදාළ ලෙසද) අතර පැහැදිලි වෙනසක් පැවතුන බව දැකිය හැක. කෙප්ලර් ඔහුගේ අධ්‍යයන කටයුතු සඳහා ඔහුගේ ආගමේ අන්තර්ගතයන්ද එහි මතවදයන්ද උපයෝගී කරගත් අයෙකි. ඔහු විශ්වාස කල අන්දමට දෙවියන් විසින් ලෝකය නිර්මාණය කල ඇත්තේ යම් පැහැදිලි අරමුණක් සහිතව, එය තේරුම් ගත හැක්කේ නිවැරදි තර්කයන් ගොඩනැගීම තුලින් බවය. කෙප්ලර් විසින් සොයාගත් තාරකා විද්‍යාවට අදාළ කාරණා ඔහු විසින් "අභ්‍යාවකාශ භෞතික විද්‍යාව" ලෙස හැඳින්වූ අතර එය සම්ප්‍රදානුකුලව පැවති භෞතික විශ්වවිද්‍යාවෙන් වෙනස් කිරීම සඳහා තාරකා විද්‍යාව විශ්වීය භෞතික ගණිතයේ කොටසක් ලෙස සලකන ලදී.

Harmonices Mundi


Worms 3D es un videojuego de estrategia militar por turnos de la serie Worms. Fue desarrollado por Team17. El juego fue el primero de la serie que se presentó en 3D. Además, algunas de las operaciones de las armas son sustancialmente diferentes de los títulos de Worms anteriores. Y si bien es clasificado T por la ESRB, que es la primera vez para la serie, que tiene 3 + por PEGI, que es también el primero de la serie. (Antes, los juegos fueron calificados como 7+ o 12+) Se desconoce por qué la ESRB eligió la calificación más alta, mientras que la calificación PEGI elegido 3+. El Mac OS X versión del juego fue lanzado en abril de 2004.

El juego fue anunciado por Team17 en 2002 como Worms 3, con un logo diferente e inicialmente anunciado para ser publicado por Activision.  En 2003, el nombre cambió a Worms 3D y Activision se eliminó como editor. Más tarde se anunció que Sega publicaría el juego solo para en territorios europeos.

También El juego fue anunciado en el E3 2003, con dos mapas diferentes para demostración.  El juego fue publicado en Europa para Windows, PlayStation 2, GameCube y Xbox por Sega el 31 de octubre de 2003. En Norteamérica, fue publicado para todas las plataformas mencionadas por Acclaim Entertainment el 11 de marzo de 2004,  excepto Xbox, para la cual Sega lanzó una versión norteamericana el 1 de marzo de 2005.  Fue portado a Macintosh y publicado por Feral Interactive el 14 de mayo de 2004.

También el juego tuvo una canción llamada Shake Your Coconuts" aparece en los menús para el lanzamiento europeo del juego Worms 3D. Más tarde Los desarrolladores Team17 finalmente liberaron una "solución" para sustituir la música.

Jugabilidad
El juego en sí no ha cambiado mucho de sus predecesores, con la excepción de la visión tridimensional, que permite la libertad del jugador más, y más posibilidades, para completar la tarea en cuestión. Como modos de campaña y partido de vuelta rápida de las versiones anteriores. El juego también incluye un modo multijugador, así como la posibilidad de editar y crear equipos. El objetivo de la mayoría de los partidos es eliminar los gusanos enemigos, mientras que el modo campaña da al jugador conjuntos de objetivos específicos que tiene que realizar.
La campaña consta de 35 pequeñas misiones en las que el jugador tiene que utilizar sus gusanos para completar una determinada tarea, como el de destruir los gusanos enemigos, recoger una caja determinada, o incluso misiones únicas, como tener que detonar 16 minas ocultas en un tiempo determinado. Todas las misiones dan premios en función de lo bien que se realiza. Las medallas de oro por lo general desbloquean bonificaciones como por ejemplo, mapas, misiones de desafío, informaciones sobre las armas o los bancos de voz. En las misiones de desafío en el que tienes que usar un arma/utilidad para recoger los objetivos que se suman a su banco de tiempo que aumenta constantemente. Obtener una medalla de oro aquí, abre nuevos mapas o armas con llave.

Armas

Panel de armas

Nuevas Armas y utilidades introducidas en la serie
 Bomba Pegajosa
 Zarabatana (Blowpipe)
 Red Bull
 Ataque Médico
 Prismáticos
 Mina terrestre gigante (Super arma secreta muy rara solo puede ser usada coletando cajones)
 Granada de gas (Gas canister)
 Golpe de suerte (Que se basa en el ataque de correo de Worms Armageddon)

Referencias en el juego
Campaña tiene muchas referencias de películas y momentos. Lo más notable es el marcador de posición de nivel es una devoción enorme a la serie  Shark, desde el tiburón muerto (con un extintor en la boca), el barco, las latas de combustible, e incluso en la parte posterior de la embarcación no es un signo visible diciendo 'Orca', el nombre del barco. En otros lugares, el faro y la cartelera se recrean, este último bajo el disfraz de 'gusanos Isla".

En el juego, se puede obtener la santa granada de mano de Antioquia una referencia a Los caballeros de la mesa cuadrada. Como referencia adicional, el tiempo de fusible sólo está disponible es de tres, haciendo referencia a una larga, prolongada intervención en la película sobre tres que son la única vez que deben ser contados antes de lanzar la granada (Después de que el Rey cuenta con cinco).
Hay un mapa multijugador titulado "Hold Until Relieved", que puede ser una referencia a "The Longest Day", una película sobre la invasión del Día-D. La escena donde se dice que esta cita tiene un puente, al igual que el mapa de Worms.

Recepción
El juego ha recibido críticas generalmente buenas. Un punto negativo de la mayoría de los críticos fue el sistema de cámaras 3D, que a menudo los lugares detrás de los objetos en el paisaje con el gusano se oculta en frente de ellos, y un rígido control del gusano. [cita requerida] Andy Davidson, el creador de la franquicia Worms y que ya había dejado Team17 antes de regresar en 2012,  opuso a la decisión de la compañía de desarrollar un 3D Worms juego. Argumentó que Worms y su mecánica se basaban solo en dos dimensiones y que agregar otra dimensión rompía gran parte de la mecánica. Dijo que en lugar de intentar "recrear" Worms en sí mismo, habría preferido empezar desde cero y construir un juego en 3D que tuviera las mismas cualidades que la serie.

Worms 3D ganó el premio de plata de la Entertainment and Leisure Software Publishers Association , lo que indica que el juego vendió al menos 100.000 copias en el Reino Unido.

Referencias

Enlaces externos

Videojuegos para Xbox
Videojuegos para Windows
Videojuegos para PlayStation 2
Videojuegos para Mac
Videojuegos para GameCube
Videojuegos de Sega
Videojuegos de 2003
Videojuegos de Team17

Worms 3D


La Pollimyrus nigricans es una especie de pez migratorio de agua dulce perteneciente a la familia Mormyridae nativa de Burundi, Kenia, Tanzania, y Uganda. Su hábitat natural se encuentra en ríos, pantanos, lagos de agua dulce, además de diversos deltas interiores; así, se observa en las cuencas del Victoria, Nabugabo y Kyoga, río Kiruni y el alto Akagera, entre otras. Puede llegar a medir 100 mm.

Respecto al estado de conservación, se puede indicar que de acuerdo a la IUCN, esta especie puede catalogarse en la categoría de «menos preocupante (LC o LR/lc)».

Referencias

Enlaces externos

Pollimyrus
Osteoglossiformes
Taxones descritos por George Albert Boulenger
Animales descritos en 1906

Pollimyrus nigricans