Levi Strauss & Co. ( ) is an American clothing company known worldwide for its Levi's ( ) brand of denim jeans. It was founded in May 1853 when German-Jewish immigrant Levi Strauss moved from Buttenheim, Bavaria, to San Francisco, California, to open a West Coast branch of his brothers' New York dry goods business. Although the corporation is registered in Delaware, the company's corporate headquarters is located in Levi's Plaza in San Francisco.

History

Origin and formation (1853–1890s)

German-Jewish immigrant Levi Strauss started his trading business at the 90 Sacramento Street address in San Francisco and then moved the location to 62 Sacramento Street. In 1858, the company was listed as Strauss, Levi (David Stern & Lewis Strauss) importers clothing, etc. 63 & 65 Sacramento St. (today, on the current grounds of the 353 Sacramento Street Lobby) in the San Francisco Directory with Strauss serving as its sales manager and his brother-in-law, David Stern, as its manager.

Jacob Davis, a Latvian-Jewish immigrant, was a Reno, Nevada, tailor who frequently purchased bolts of denim cloth from Levi Strauss & Co.'s wholesale house. After one of Davis's customers kept purchasing cloth to reinforce torn pants, he had an idea to use copper rivets to reinforce the points of strain, such as on the pocket corners and at the base of the button fly. Davis did not have the money needed to purchase a patent, so he wrote to Strauss suggesting that they go into business together. After Strauss accepted Davis's offer, on May 20, 1873, the two men received  from the United States Patent and Trademark Office. The patented rivet was later incorporated into the company's jean design and advertisements. Contrary to an advertising campaign suggesting that Levi Strauss sold his first jeans to gold miners during the California Gold Rush (which peaked in 1849), the manufacturing of denim overalls only began in the 1870s. In 1890, the rivet patent went into public domain, lot numbers were assigned the products that were being manufactured, and "501" was used to designate the famous copper-riveted waist overalls.

Growth in popularity (1910s–1960s)

Modern jeans began to appear in the 1920s, but sales were largely confined to the working people of the western United States, such as cowboys, lumberjacks, and railroad workers. Levi's jeans apparently were first introduced to the East during the dude ranch craze of the 1930s, when vacationing Easterners returned home with tales (and usually examples) of the hard-wearing pants with rivets. Another boost came in World War II, when blue jeans were declared an essential commodity and were sold only to people engaged in defense work.

Between the 1950s and 1980s, Levi's jeans became popular among a wide range of youth subcultures, including greasers, mods, rockers, and hippies. Levi's popular shrink-to-fit 501s were sold in a unique sizing arrangement: the indicated size referred to the size of the jeans prior to shrinking, and the shrinkage was substantial. The company still produces these unshrunk, uniquely sized jeans. Although popular lore (abetted by company marketing) holds that the original design remains unaltered, this is not the case: the crotch rivet and waist cinch were removed during World War II to conform to War Production Board requirements to conserve metal and were not replaced after the war. Additionally, the back pocket rivets, which had been covered in denim since 1937, were removed completely in the 1950s due to complaints they scratched furniture.

Blue jeans era (1960s–1980s)

From the early 1960s through the mid-1970s, Levi Strauss experienced significant growth in its business as the more casual look of the 1960s and 1970s ushered in the "blue jeans craze" and served as a catalyst for the brand. Levi's, under the leadership of Walter Haas, Peter Haas Sr., Paul Glasco, and George P. Simpkins Sr., expanded the firm's clothing line by adding new fashions and models, such as stone-washed jeans through the acquisition of Great Western Garment Company (GWG), a Canadian clothing manufacturer. The acquisition led to the introduction of the modern "stone washing" technique, which is still in use by Levi Strauss. Simpkins is credited with the company's record-paced expansion of its manufacturing capacity from 16 plants to more than 63 plants in the United States – along with 23 overseas – from 1964 to 1974.

In the 1980s, the company closed around 60 of its manufacturing plants because of financial difficulties and strong competition.

The Dockers brand, which was launched in 1986 and is sold largely through department store chains, helped the company grow through the mid-1990s, as denim sales began to fade. Dockers were introduced into Europe in 1996 and led by CEO Jorge Bardina. Levi Strauss attempted to sell the Dockers division in 2004 to relieve part of the company's $2.6 billion outstanding debt.

Brand competition (1990s)

By the 1990s, Levi's faced competition from other brands and cheaper products from overseas, and began accelerating the pace of its U.S. factory closures and its use of offshore subcontracting agreements. In 1991, Levi Strauss became implicated in a scandal involving pants made in the Northern Mariana Islands: some 3% of Levi's jeans sold annually with the "Made in the USA" label were shown to have been made by Chinese laborers under what the U.S. Department of Labor called slave-like conditions. , most Levi's jeans are made outside the U.S., although a few of the higher-end, more expensive styles are still made domestically.

Cited for sub-minimum wages, seven-day work weeks with 12-hour shifts, poor living conditions, and other indignities, Tan Holdings Corporation, Levi Strauss' Marianas subcontractor, paid what were then the largest fines in U.S. labor history, distributing more than $9 million in restitution to some 1,200 employees. Levi Strauss claimed no knowledge of the offenses, severed ties to the Tan family, and instituted labor reforms and inspection practices in its offshore facilities.

The activist group Fuerza Unida (United Force) formed following the January 1990 closure of a plant in San Antonio, Texas, in which 1,150 seamstresses – some of whom had worked for Levi Strauss for decades – saw their jobs exported to Costa Rica. During the mid-and late 1990s, Fuerza Unida picketed the Levi Strauss headquarters in San Francisco and staged hunger strikes and sit-ins in protest of the company's labor policies.

The company took on multibillion-dollar debt in February 1996 to help finance a series of leveraged stock buyouts among family members. At the time, shares in Levi Strauss stock were not publicly traded; as of 2016, the firm was owned almost entirely by indirect descendants and collateral relatives of Levi Strauss, whose four nephews inherited the San Francisco dry-goods firm after their uncle's death in 1902. The corporation's bonds are traded publicly, as are shares of the company's Japanese affiliate, Levi Strauss Japan K.K.

In June 1996, the company offered to pay its workers an unusual dividend of up to $750 million in six years, having halted an employee-stock plan at the time of the internal family buyout. However, the company failed to make cash-flow targets, and no worker dividends were paid.

The annual sales of the brand increased in 1997 to reach $7.1 billion.

Later developments (2000–present)

In 2002, Levi Strauss began a close business collaboration with Walmart, producing a special line of "Signature" jeans and other clothes for exclusive sale in Walmart stores until 2006.

Levi Strauss leads the apparel industry in trademark infringement cases, filing nearly 100 lawsuits against competitors over a six-year period from 2001. Most cases center on the alleged imitation of Levi's back pocket double arc stitching pattern (U.S. trademark No. 1,139,254), which Levi's filed for a trademark in 1978. Levi's has successfully sued Guess, Polo Ralph Lauren, Esprit Holdings, Zegna, Zumiez, and Lucky Brand Jeans, among other companies.

In 2002, the company closed its Valencia Street plant in San Francisco, which had opened the same year of the city's April 1906 earthquake. By the end of 2003, the closure of Levi's last U.S. factory in San Antonio ended 150 years of jeans made in the United States. Production of a few higher-end, more expensive styles of jeans resumed in the U.S. several years later.

By 2007, Levi Strauss was again profitable after declining sales in nine of the previous 10 years. Its total annual sales of just over $4 billion were $3 billion less than during its peak performance in the mid-1990s. After more than two decades of family ownership, rumors of a possible public stock offering appeared in the media in July 2007.

In 2010, the company partnered with Filson, an outdoor goods manufacturer in Seattle, to produce a high-end line of jackets and workwear.

In 2011, the firm hired Chip Bergh as the president and chief executive of the brand. In that same year, they also established more than 20 different waterless manufacturing techniques, reducing the exceptionally high amounts of water used to create denim every year. Levi's is now the most sustainable brand of jeans in the world when it comes to water usage.

On May 8, 2013, the NFL's San Francisco 49ers announced that Levi Strauss & Co. had purchased the naming rights to their new stadium in Santa Clara, California. The naming rights deal called for Levi's to pay $220.3 million to the city of Santa Clara and to the 49ers over 20 years, with an option to extend the deal for another five years for around $75 million.

, Levi Strauss Signature jeans are sold in 110 countries. In 2016, the company reported revenues of $4.6 billion.

On July 13, 2017, Levi Strauss heir Bill Goldman died in a private plane crash near Sonoma, California.

In 2017, Levi Strauss & Co. released a "smart jacket", an apparel they developed in partnership with Google. After two years of collaboration, the result was a denim jacket set at $350.

In March 2019, Levi's debuted on the New York Stock Exchange under the ticker "LEVI". Levi Strauss was valued at $6.6 billion as its IPO priced above the target.

In September 2019, Levi's won final judgment on a trademark infringement in Guangzhou, China. The case centered on the "arcuate design on two pockets at the back of jeans", which has been protected in China since its registration there in 2005. The company won damages and costs in addition to a ban on future infringements. The infringer's ignorance of the trademark was no bar to punishment.

In 2019, Levi's became one of only two major clothing companies with commitments in line with the Paris Agreement's goal of limiting global average temperature increase to 1.5 degrees Celsius.

In 2020, Levi Strauss & Co. is expected to have completely replaced chemical usage to lasers in order to cut and design ripped parts of jeans. In December 2019, the Engage for Good (formerly Cause Marketing Forum) organization awarded the company the Golden Halo Award for 2020 for their advancements in corporate social impact.

On August 5, 2021, they announced the acquisition of Beyond Yoga, entering into the activewear market. They expect the acquisition will contribute to more than $100 million to net revenue per year. It was announced senior executives are to speak with AI expert Blake Van Leer at the LA eCommerce Summit about their digital strategies and AI in 2023. It was announced January 2023, Levi will begin accepting old pairs of jeans to recycle into more denim in a campaign to go green.

Cultural impact
Levi's has been worn by people of all backgrounds – from miners to actors to Nobel Prize recipients. Marlon Brando and Albert Einstein wore Levi's, and Einstein's leather jacket was made by Levi Strauss & Co. in the 1930s and sold at auction house Christie's in July 2016 for £110,500.

Levi's uses several dozen techniques to exclude competitors from its field, both in its garments and in its advertising and storefront presence. Amongst other techniques, its sewn patterns and garment labels distinguish it from competitor products. It also has fenced off several word marks, like "Levi's", "Red Tab", "Orange Tab", "Silvertab", "501", "505", "517", "550", "569": and "Dockers". Taken together, these form part of what might be called the Levi's experience. For example, Levi's has used its "arcuate design" on the back pockets of its jeans since 1873. In 1943, the firm registered this design as a trademark at the USPTO. The arcuate design is one method it uses to exclude competition in the garment field as well as others. Levi's had trademarked this design in more than 100 jurisdictions as of 2019.

In 2022, it was reported that a pair of Levi's jeans from the 1880s found in an abandoned mine shaft was sold for $87,400 at an auction in New Mexico. The vintage Levi's bore a label with the inscription "the only kind made by white labor", a detail which, notwithstanding its starkly racist message, helped date the jeans to the period between 1882, which was after the U.S. Congress passed the Chinese Exclusion Act, banning Chinese laborers seeking to immigrate to the U.S., and the 1890s, when the company "reversed [its] policy and company leaders began speaking out against the nation's racist policy".

Corporate structure and staff

Levi Strauss & Co. is a worldwide corporation organized into three geographic divisions: Levi Strauss Americas (LSA), which is headquartered in San Francisco; Levi Strauss Europe (LSE), which is based in Brussels; and Levi Strauss Asia Pacific, Middle East and Africa.

Strauss passed the company to his nephews, the sons of David Stern, upon his death in 1902. Walter A. Haas, who married the daughter of David's fourth son, Sigmund Stern, became president in 1928, and the company remained under the ownership of the Stern-Haas family until first going public in 1971. However, in 1985, the Haas family recaptured ownership of the company, taking it private once again for the next 34 years. In February 2019, the company filed with the U.S. Securities and Exchange Commission for an initial public offering to be traded on the New York Stock Exchange under the ticker symbol LEVI. Levi Strauss went public for the second time in its history on March 21, 2019, at a price of $17 per share.

The company is also well known for promoting progressive causes. They were one of the earliest private sector institutions to support LGBTQ causes and, during the 2016 presidential campaign, donated $1 million to support immigration and LGBTQ rights. In 2018, CEO Chip Bergh published an op-ed in Fortune magazine, speaking out against gun violence.

In the first few months of the COVID-19 pandemic, the company experienced a 62% fall in sales and recorded a $364 million loss. Corporate leadership responded by cutting 700 office jobs in the hopes of saving $100 million in expenses.

Current products
As of 2019, the vast majority of Levi's are made overseas in a number of developing countries, such as Bangladesh, China, India, Sri Lanka, Vietnam, and Indonesia. Some styles in the "Levi's Premium" and "Levi's Vintage Clothing" lines are, however, made in the United States. The company produces much more than just jeans, including full lines of shirts, jackets, sweaters, underwear, socks, eyeglasses, accessories, dresses, skirts, and leather products. All jeans and pants are categorized by fit – skinny, slim, straight, bootcut, taper, relaxed, flare, and "big & tall" – identified by trademarked three digit numbers. The 501, the company's original modern design, is available in styles for both men and women. The rest of the 500 series is designed for men, and the 300, 400, 700, and 800 series are designed for women.

See also
Jean jacket
List of fashion designers

References

Further reading

External links

1930s fashion
1940s fashion
1950s fashion
1960s fashion
1970s fashion
1980s fashion
1990s fashion
2000s fashion
2010s fashion
2020s fashion
Multinational companies headquartered in the United States
Clothing brands
Clothing brands of the United States
American companies established in 1853
Clothing companies established in 1853
Retail companies established in 1853
Financial District, San Francisco
Jeans by brand
Progressivism in the United States
Liberalism in the United States
Manufacturing companies based in San Francisco
2019 initial public offerings
Companies listed on the New York Stock Exchange
Underwear brands

Levi Strauss & Co.


Simon-Pierre Chauvac, né le  à Brive-la-Gaillarde, est un joueur français de rugby à XV jouant au poste de pilier gauche. Formé au CA Brive, il évolue avec le Montpellier HR depuis l'été 2022.

Biographie

Jeunesse et formation
Simon-Pierre Chauvac commence le rugby en Corrèze, à l'US Beaulieu-sur-Dordogne. A l'âge de 14 ans, en minimes, il rejoint le CA Brive où il va progresser au sein de chaque catégorie. Il est aussi passé par le pôle espoirs à Ussel. Le , il signe son premier contrat professionnel avec Brive, en même temps que Demba Bamba notamment, le liant avec le CAB jusqu'en 2021.

Débuts professionnels à Brive (2017-2022)
Simon-Pierre Chauvac fait ses débuts professionnels en 2017 face au Connacht en Challenge Cup. Il va profiter de la descente de son club en Pro D2 en 2018 pour gagner du temps de jeu et s'imposer dans son équipe à partir de la saison 2018-2019. Au départ, il était le numéro 3 dans la hiérarchie des piliers gauche, derrière Vivien Devisme et Karlen Asieshvili. Cependant, il profite des blessures d'abord d'Asieshvili, puis de Devisme pour gagner du temps de jeu et devient titulaire au poste. Durant cette saison, il joue 24 matchs dont 8 en tant que titulaire et inscrit le premier essai de sa carrière, face à Massy en février 2019. Un mois plus tard, en mars 2019, il prolonge avec son club formateur jusqu'en 2022. À l'issue de la saison, le CAB monte en Top 14.

Il joue son premier match de Top 14 fin août 2019, à l'occasion de la première journée de championnat face à la Section paloise et est titulaire. Malgré la montée en Top 14 et donc la hausse du niveau, il garde sa place de titulaire au poste de pilier gauche dans son club formateur. Il en est de même pour les deux saisons suivante, durant lesquelles il enchaîne les matchs et les titularisation. Il connaît cependant un début d'année 2021 compliqué par une blessure au genou droit, puis plus tard dans l'année, en août, c'est son genou gauche qui lui pose problème.

En avril 2021, il est récompensé par Midi olympique qui lui décerne l'Oscar espoir durant le « petit Oscar du rugby ».

A l'issue de la saison 2021-2022, il décide de quitter son club formateur.

Montpellier HR (depuis 2022)
En juillet 2022, Simon-Pierre Chauvac rejoint officiellement Montpellier, où il signe un contrat de deux ans, soit jusqu'en 2024. Il arrive pour pallier le départ de Mikheil Nariashvili et concurrencer Enzo Forletta et Grégory Fichten. À 24 ans, il connaît donc le deuxième club de sa carrière professionnelle.

Il joue son premier match avec le MHR le  face au Stade rochelais, à l'occasion de la première journée de Top 14 de la saison 2022-2023. Il est titulaire et joue 58 minutes (défaite 26 à 22). Deux mois plus tard, il inscrit son premier essais avec son nouveau club lors de la dixième journée, face au RC Toulon, lors d'une victoire 26 à 16.

Carrière internationale
Simon-Pierre Chauvac est passé par toutes les équipes de France de jeune des moins de 16 ans jusqu'aux moins de 19 ans. En 2016 il est champion d'Europe avec l'équipe de France des moins de 18 ans en battant la Géorgie en finale, à Lisbonne (42-0). Il participe ensuite à une tournée en Afrique du Sud avec l'équipe de France des moins de 19 ans, puis est sélectionné en équipe de France des moins de 20 ans pour le Tournoi des Six Nations en 2017 durant lequel il ne joue qu'un seul match, face au Pays de Galles.

Statistiques

En club

Internationales

Équipes de France de jeunes
Simon-Pierre Chauvac compte plusieurs sélections avec les équipes de France des moins de 16 ans, 17 ans, 18 ans et 19 ans. Avec l'équipe de France des moins de 20 ans, il ne dispute qu'un seul match, durant Tournoi des Six Nations 2017, face au Pays de Galles.

Palmarès

En club
  CA Brive
 Finaliste de Pro D2 en 2019

En sélection nationale

 Vainqueur du Championnat d'Europe des moins de 18 ans en 2016

Notes et références

Liens externes

Joueur français de rugby à XV
Joueur du CA Brive
Joueur du Montpellier HR
Pilier (rugby à XV)
Naissance en mars 1998
Naissance à Brive-la-Gaillarde

Simon-Pierre Chauvac


Multiple skleroz (Çoklu sertleşim), beyni ve omuriliği tutan özbağışıklık hastalığıdır. Kısaca MS olarak anılır.

Genel Bilgi

Nörotravmanın ardından genç erişkinlerde en sık görülen nörolojik bozukluktur. Sadece ABD'de yaklaşık 350.000-400.000 doktorlarca tanı konmuş kişi vardır. Hastalığın nedeni daha tam olarak anlaşılmamış olmakla birlikte, genetik ve çevresel etkenlerin birleşimiyle ortaya çıktığına inanılmaktadır. Çeşitli tipleri olsa da tümü merkezi sinir sisteminin (MSS) yangısı (enflamasyonu) ile nitelenir ve miyelinsizleşme (sinir dokusunu saran özel miyelin proteinin bağışıklık sistemince yok edilmesi) ile ilerlemektedir. Başka bir deyişle MS, MSS'nin miyelinsizleşmesini ve yangısını içeren bir özbağışıklık hastalığıdır. Özbağışıklık; kısaca bağışıklık sisteminin kişinin kendi hücrelerini tanıyamaması, bunun sonucunda vücuda yabancı madde sanıp yok etmeye çalışması ve sonuç olarak vücudun kendi kendine zarar vermesi olarak açıklanabilir. MS'de ise bağışıklık sisteminin tanıyamadığı bağıştıranlar (antijen) miyelinlerdir (myelin baz proteini ve myelin oligodendrosit glikoprotein gibi). MS hastalığında, bağışıklık sisteminde asıl sorumlu tutulan bağışıklık sistemi hücreleri ise T-hücreleri'dir.

Günümüzde hastalara tüm MS çeşitlerinde kortizon (metil prednizolone) ve ataklı MS çeşitlerinde kortizon ve beta-interferon veya copaxone vb. tedavisi verilmekle birlikte, yeni çalışmalar umut vericidir. Yakın gelecekte çıkması beklenen PPAR-gamma koşutetkinleri (agonistleri) üzerinde yapılan çalışmalar klinik evreye gelmiştir. Küçük hasta öbeklerinde yapılan çalışmaların da başarılı olması sonucunda şimdi büyük merkezlerde klinik çalışmalar yapılmaktadır. Ayrıca bağışıklık sistemini baskılayan ilaçlar (Azathioprine (örneğin, Azasan® (Imuran®) ve Cyclophosphamide (Cytoxan®, Neosar®)) üzerinde de çalışmalar yapılmaktadır. Ancak bunların etkileriyle ilgili sonuçlar çelişkilidir. Ayrıca bu tür ilaçların önemli yan etkileri de kullanımı kısıtlayan bir başka nedendir.

Multipl sklerozun tarihçesi
1868 yılında, "nörolojinin babası" olarak anılan Paris Üniversitesi nöroloji profesörü Jean Martin Charcot, daha önce hiç karşılaşmadığı bir titreme (tremor) vakasına tanık oldu. Bu duruma, "konuşma bozukluğu" ve olağan dışı göz hareketlerinin (nistagmus) eşlik ettiğini fark etti. Bunun üzerine gördüğü öbür hastalarıyla karşılaştırmaya girişti. Hasta öldüğünde, beynini incelemesi üzerine MS'yi ayırıcı nitelikteki yarası olan plakları buldu. Günümüzde hastalığın kadınlarda erkeklere göre 2 kat daha fazla görüldüğünün bilinmesine karşın, MS geçiren kadınlar histerik konversiyon olarak yanlış tanı almalarından ötürü 1920'li yıllara kadar hastalığın erkeklerde daha sık görüldüğüne inanılıyordu.

Hastalığın tanımı
MS, beyni ve omuriliği tutan özbağışıklık hastalığıdır. Bağışıklık sistemindeki (immün sistem) savunma amaçlı gözelerin, nedeni daha anlaşılamamış bir şekilde, sinir hücrelerinin (nöronlar) çevresinde bulunan miyelin kılıfını (buna bir nevi yağlı bir zar katmanı diyebiliriz) vücuda yabancı bir bağıştıran olarak algılamasıyla yok etmeye çalışmasıdır. Bu durum da, çeşitli sinir sistemi belirtilerini ortaya çıkarır. Bu belirtiler geçici olup, hastalığın düzeyine göre iz bırakabilir ya da bırakmadan ortadan kaybolabilirler.

Hastalığın adı iki sözcükten oluşmaktadır:
 Multipl: Bir ya da daha çok bölgede etkin olup, bir veya daha çok belirti (semptom) vermesi.
 Skleroz: Vücudun savunma gözelerinin myelin kılıfına saldırması sonucu, bu kılıfı sertleştirerek işlevsiz duruma getirmesi.
Bu skleroz sonucunda plak adı verilen doku bozukluğunun oluşması MS'i oluşturur.

Hastalığın ilerlemesi alevlenmeler ve iyileşmeler biçimindedir. Yine hastalığın düzeyine göre bu döngü süreleri değişiklik gösterir.

Hastalığın etkilediği kişiler çoğunlukla 20-40 yaş arası erişkinlerdir. Kadınlarda görülme sıklığı erkeklere oranla iki katıdır. Hastalığın coğrafyası da, ekvatordan kutuplara doğru gidildikçe genişler. Daha çok Kuzey Avrupa'da yaygındır.

Her MS hastasındaki gelişmeler zaman ve belirti olarak ayrılık gösterir. Hastalığın bilinen beş düzeyi vardır:

 Selim ya da İyicil MS (Benign MS): Retrospektif (geriye yönelik) olarak da adlandırılan ilk düzey, diğerlerinden ayrılmakla beraber, hafif ataklar ve iyileşmelerin tam ya da tama yakın olduğu MS tipidir. Her ataktan sonra ya hiç sekel kalmaz ya da kalan sekeller çok hafif yetersizliklere yol açabilir. Hasta, en az on yıl bu seviyede tutulduğu takdirde, MS nedeni ve ataklar tamamen ortadan kalkabilir.
 Yineleyen-Düzelen MS (Relapsing-Remitting MS): MS hastalarının yaklaşık %20'si bu gruptandır. Ataklar ve iyileşmelerle seyreder. Tekrarlayan ataklar sonrasında bazı sekeller kalabilir.
 İkincil İlerleyen MS (Sekonder Progresif): Başlangıcı Relapsing-Remitting MS olup, bu hastaların bir kısmı bu tipe dönüşür. Tekararlayan ataklar sonrası düzelme zorlaşır hatta durabilir.
 Birincil İlerleyen MS (Primer Progresif MS): Ataklarla birlikte ya da atak olmaksızın seyreder. Giderek artan bir ilerleme söz konusudur.
 İlerleyen Yineleyen MS (Progresif Relapsing MS): Başlangıçta belirgin bir atak olup tam bir düzelme olmaz. Ataklar beraberinde ilerleme devam eder.

Tanı yöntemleri
Hastalığın tanısı birçok yolla yapılır. Bunların ilki ve en önemlisi, nörolog bir doktorun yaptığı fiziksel muayenedir. Daha sonra beynin MR'ı (manyetik rezonans görüntüleme), BOS (Beyin Omurilik Sıvısı) ve 'kaydedilmiş potansiyeller' gibi ileri inceleme yöntemleri, tanıyı kesinleştirmek için gereklidir.

Tanı, kesinlik durumuna göre üç biçimde konabilir:

 Klinik kesin tanının konulabilmesi için:
 En az iki belirti nöbetleri, ve
 En az iki ak madde doku bozukluğu (belirtisel ya da görüntülemeyle bulunan) gerekmektedir.
 İnceleme-destekli kesin tanınin konulabilmesi için:
 En az iki belirti nöbetleri,
 MR'de saptanan, en az bir ak madde doku bozukluğu, ve
 Olağan dışı BOS bulguları (oligoklonal şeritler) gerekmektedir.
 Olası MS tanısının konulabilmesi için:
 En az iki belirti nöbetleri, ve
 Bir ak madde doku bozukluğu ya da BOS'ta oligoklonal şeritler bulgusu gerekmektedir.

Belirti ve bulgular
 Ataksi: Kasların birbirleriyle ilişkisiz çalışması sonucu istemli hareketlerin düzensiz seyretmesi hali; vücut hareketlerinde düzensizlik
 Babinski bulgusu: Ayak tabanı bir cisimle çizildiğinde başparmakların yukarı doğru açılması
 Bulanık ya da çift görme, nistagmus (gözbebeklerinin istemsiz hareketi)
 Klonus: Belirli bir kas veya kas grubunda birbiri arkasına meydana gelen istem dışı kasılma ve gevşeme hareketleri ile belirgin durum
 Beceriksizlik
 Dizartri: Konuşma bozukluğu
 Duygu durumlarda kolayca değişebilme niteliği
 Yorgunluk
 Elde sinirlerdeki harabiyet nedeniyle kasların işlev yapamama hali ile karakterize paralizi (felç) durumu
 Hemiparezi: Vücudun tek tarafını tutan felç durumu
 Hiperaktif derin tendon refleksleri (dizkapağı refleksi gibi..)
 Parestezi: His kaybı, uyuşma ve karıncalanma hissi
 Sık idrara çıkma ve idrar kaçırma (inkontinans)
 Erkeklerde iktidarsızlık
 İnkoordinasyon (koordinasyon bozukluğu)
 Monoparezi: Sadece bir kol veya bir bacağı tutan felç
 Denge kusuru ve baş dönmesi
 Lhermitte Bulgusu: Baş ve boyun öne eğildiğinde elektrik çarpması veya uğultu benzeri bir durum gelişmesi

Bu belirti ve bulgular, hastalığın düzeyine göre birkaç hafta ile aylar, hatta yıllar boyunca devam eder ve her atakta farklılık gösterebilir. Hastalığın belirtileri kişiye özgüdür. MS'in özelliği (multipl) olduğundan genellikle birkaçı bir arada bulunabilir.

Patofizyoloji
Daha önce de belirttiğimiz üzere MS otoimmün bir hastalıktır. MS patogenezinde; MSS (merkezi sinir sistemi)'nde miyelin antijenlerine karşı anormal immun yanıtın varlığı düşünülmektedir. Deneysel otoimmun ensefelomiyelite benzer olarak, MS hayvan modellerinde yapılan çalışmalar günümüzde kısmende olsa MS patogenesini aydınlatmıştır. Bu çalışmalar sayesinde hastalık sebepleri daha iyi anlaşılabilmekte ve tedavi doğrultusunda yeni ilaçlar geliştirilebilmektedir. Bu da, bu tür hayvan çalışmalarının önemini göstermektedir. Bu çalışmalara göre otoreaktif T-hücreleri beyin dokusuna saldırmaktadır. Buna ek olarak, periferal B-hücreleri, monositler ve dendritik hücreler de MS patogenesinde kritik rol oynayabilmektedir. Ayrıca MSS'nde normalde bulunan glial hücrelerin de hastalıkta rol oynadığı düşünülmektedir. İmmun hücrelerin sadece kendileri değil aynı zamanda ürettikleri maddelerle de etki gösterdikleri bilinmektedir. Salgıladıkları sitokinleri düzenleyici, haberleşmeyi sağlayan maddeler olarak görebiliriz. İnflamasyon uyaranları ile dinlenmekte olan makrofajlar, dendritik hücreler, astrositler, mikroglialar aktive olur. Bunun sonucunda çeşitli sitokinler salgılarlar. Bunların bazıları toksik etkiye neden olarak nöron ve oligodendrositlere (MSS'ndeki miyelinleri oluşturan hücreler) zarar verir. Ayrıca çeşitli kemokinler salgılayarak immun hücreleri uyarırlar. Bunlar da inflamatuar yanıtı biraz daha artırır. İşte toksik etkiyi ve inflamatuar uyaranlarla aktive olan yolları PPAR-gamma agonitleri engellemekte ve böylece koruyucu etki göstermektedir. Tüm bunlar da PPAR-gamma agonistlerinin önemini kanıtlamaktadır. Ayrıca sadece koruyucu olmadıkları bunun yanında tedavi edici etkilere de sahip oldukları düşünülmektedir. Nöral kök hücrelerin proliferasyonu ve farklılaşmasını düzenlediği de düşünülmekte; buna ek olarak oligodendrosit hücrelerin farklılaşmasında da etkileri olduğu da sanılmaktadır.

Dış bağlantılar
 Türkiye MS Derneği
 MS Aktif Web Sitesi, Forum ve Ayrıntılı Bilgiler
 National MS Society (İngilizce)
 MS hastalığı tanıtım, bilgiler, güncel haberler, MS Blogspot

 MS epidemiyolojisi global verileri {{|url=https://web.archive.org/web/20110624155629/http://www.atlasofms.org/ |tarih=24 Haziran 2011 }}
 MS klinik denemeleri {{|url=https://web.archive.org/web/20100604044750/http://clinicaltrials.gov/search/term=Multiple+Sclerosis |tarih=4 Haziran 2010 }}
 Abstract index {{|url=https://web.archive.org/web/20100629063525/http://www2.cochrane.org/reviews/en/topics/79.html |tarih=29 Haziran 2010 }} Cochrane Library
 MS Sözlük

Kaynakça

Nörolojik bozukluklar
Otoimmün hastalıklar

Multipl skleroz


Trica je pogodak iz igre u košarci, napravljen iza linije za tri boda, tj. naznačenog luka koji okružuje koš.
Uspješan pokušaj vrijedi tri boda, za razliku od dva boda koja se dodjeljuju za pogodak iz igre unutar linije za tri boda, i jedan bod za svako izvedeno slobodno bacanje.

Udaljenost od koša do linije za tri boda razlikuje se ovisno o razini natjecanja:

 U Nacionalnoj košarkaškoj asocijaciji (NBA) luk je udaljen 7,24 m od središta koša;
 U Međunarodnoj košarkaškoj federaciji (FIBA), Ženskoj nacionalnoj košarkaškoj asocijaciji (WNBA), Nacionalnoj sveučilišnoj atletskoj asocijaciji (NCAA) (sve divizije) i Nacionalnoj asocijaciji interkolegijskih atletika (NAIA), udaljenost luka od središta koša iznosi 6,75 m;
 U Nacionalnoj federaciji državnih srednjoškolskih udruga (NFHS) luk je 6,02 m udaljen od središta koša.

Izvori

Vanjske poveznice

 NBA.com's Top 10 three-pointers from past 25 years
 Article on Columbia's experimentation with the three-point field goal decades before its official introduction
 "Long Live the Three" by Steve Shutt, Basketball Hall of Fame

Košarka

Trica


Bătălia de la Wytyczno a avut loc pe 1 octombrie 1939 lângă satul Wytyczno de lângă Włodawa în Polonia. A fost o luptă între forțele poloneze ale Grupului de Apărare a Granițelor, condus de către generalul Wilhelm Orlik-Rückemann și armata sovietică în vremea invadării Poloniei.

După bătălia de la Szack de pe 28 septembrie, comandantul polonez a hotărât să treacă Bugul și să continue lupta de acolo. După o scurtă tihnă, pe 30 septembrie, polonezii au trecut râul. Cu toate că au fost învingători în majoritatea bătăliilor cu sovieticii, unitatea poloneză a fost redusă la numai 3,000 de oameni și îi lipsea echipamentul greu și muniția. Pe lângă acestea, mare parte a ostașilor din Grupul de Apărare a Granițelor au fost nevoiți să treacă prin multe părți din Polonia, cu unitatea medie trecând aproape 500 de kilometri în două săptămâni.

După ce au trecut drumul Wladawa-Trawniki, la puțină vreme de la 1 noaptea pe 1 octombrie, unitatea poloneză fiind atacată de o unitate de tancuri ale Diviziei 45 de Arme a Uniunii Sovietice.

Armele Bofors 37 mm ale polonezilor au tras o distanță scurtă iar unitatea sovietică s-a retras, pierzând patru tancuri T-26. La puțin timp după ce s-au ivit zorii zilei sovieticii s-au întors, de data aceasta cu majoritatea unităților diviziei 45. Sovieticii, așteptând ca unitatea poloneză să fie rutată în întregime și compusă doar din ofițeri, a pornit un asalt frontal asupra satului Wytyczno. Totuși, taborurile poloneze au trecut drumul către pădurea din spatele satului și și-au așezat posturile de artilerie acolo, lucru ce i-a împuternicit pe polonezi să-și mențină pozițiile.

Bătălia pentru controlul satului a continuat, ambele tabere având pierderi mari. La 9 dimineața artileria 75 mm poloneză nu avea mai mult de 60 de gloanțe rămase iar howitzerele nu mai aveau mai mult de 10 pe țeavă. Pentru a reduce presiunea dușmanului pe centrul unităților poloneze, Generalul Wilhelm Orlik-Rückemann a dat ordin ca Batalionul Polesiei să atace flancul sudic al inamicului. Cu toate acestea, soldații erau prea obosiți ca să înceapă asaltul și în mare parte au dezaprobat să urmeze ordinul. Comandantul Regimentului Sarny, Colonelul Nikodem Sulik a raportat ca apărătorii polonezi deveneau mai slabi cu fiecare oră și cu toată probabilitatea bătălia se va sfârși cu o înfrângere categorică a polonezilor. La 10.30 un consiliu de război a avut loc și s-a hotărât că singurul lucru ce putea fi făcut ca oamenii săi să supraviețuiască era să se retragă, să împartă unitatea în detașamente mai mici și să încerce să ajungă la unitățile Grupului Independent Operațional Polesie, care lupta în apropiere. În amiază unitățile poloneze s-au retras cu succes în păduri. Cea mai mare parte a lor s-a alăturat celeilalte unități poloneze în vreme ce Generalul Orlik-Rückemann și-a găsit drumul către Marea Britanie prin Lituania și Suedia.

După ce Polonia și-a recâștigat independența în 1989, un monument a fost ridicat în Wytyczno pentru a onora soldații polonezi care și-au aparat libertatea acolo. În 1998, Daniel Fried, atunci ambasador al SUA în Polonia, a vizitat acest monument și i-a omagiat pe păzitorii polonezi ai Wytycznoului.

Referințe

Bătălii în 1939

Bătălia de la Wytyczno


හරිත අලෙවිකරණය යනු ස්වභාවධර්මයට අනතුරක් නැති යැ‍යි අනුමාන කෙරෙන භාණ්ඩ විකිණීමයි. එම නිසා

හරිත අලෙවිකරණය


Falukorv ( , ) is a Swedish sausage (korv in Swedish) made of a grated mixture of smoked pork and beef or veal with potato starch flour, onion, salt and mild spices. Falukorv is a cooked sausage, so it can be eaten without any further preparation.

History
The history of falukorv reaches back to the Falun copper mine during the 16th and 17th century, where ox hide was used for ropes and some of the meat remaining after slaughter was salted and smoked and used for sausages.

The tradition of preparing the meat in this way was revitalised in the late 19th century by the butcher Anders Olsson, whose initiation led to the development of the modern falukorv, which uses a mixture of pork and beef or veal.

Variants

TSG falukorv
A popular sausage, falukorv has Traditional Speciality Guaranteed-status in the EU and UK. Under EU law thus, restrictions apply to what may be labeled as "falukorv". Only potato flour may be used as a binding agent, and the amount of meat may not fall short of 45%, although most brands of falukorv have a significantly higher meat percentage.

Middagskorv
Because of its TSG status, only that particular sausage may be called falukorv; it may not be made with alternative ingredients. Manufacturers therefore use the term middagskorv (lunch sausage) to describe variations, such as sausages with a lower fat content of 9% instead of the standard 23%, chicken,  or vegetarian versions made from soy, pea and potato protein or quorn.

Typical falukorv meals
 Sliced and fried with boiled, fried, or mashed potato
 Sliced and fried with elbow macaroni
 Sliced and fried, served with baked Swedish brown beans and fried egg
 Partially sliced and baked au gratin with cheese and mustard, often with onion or apple tucked in between the slices; served accompanied by roast or mashed potatoes.
 As a substitute for the beef in beef stroganoff – the resulting dish being known as
 Diced and fried with potatoes and onions as a component of pyttipanna

See also
Leberkäse

References

EC PDO/PGI/TSG Food List

Swedish sausages
Dalarna
Traditional Speciality Guaranteed products from Sweden
Cooked sausages

Falukorv


Francesco Roncalli Parolino (Brescia,  - Brescia,  ou ) est un médecin et numismate italien.

Biographie
Né à Brescia en 1692, il fut envoyé à Padoue achever, sous Antonio Vallisneri, les études qu'il avait commencées sous la direction de son père. Ses ouvrages et ses succès dans la médecine pratique lui acquirent bientôt une grande réputation. Tandis que plusieurs académies de l'Europe s'empressaient de l'admettre dans leur sein, il obtenait le titre de comte de Pologne et les honneurs de médecin de la cour à Madrid.

Avec un cabinet de médailles que son père lui avait légué en mourant, il avait hérité ce goût pour la numismatique, . C'est à lui qu'on doit la connaissance d'une fameuse médaille d'argent en l'honneur de la trentième légion romaine de Marc Antoine, médaille . Vaillant, à qui elle était inconnue, avait fixé à vingt-quatre le nombre des légions qui en avaient fait frapper. Kell, Havercamp, Fröhlich, Eckhel n'ont pas fait difficulté d'en admettre jusqu'à trente. Paciaudi, dans ses Animadversiones philologicæ,  dont parle aussi Eckhel (Doct. numor. vet., t. 6). Ce savant cite, entre autres, une médaille semblable qui avait appartenu au comte Arioste et que l'on voit dans le musée impérial de Vienne. Gossellin a désigné comme fausse celle qui faisait partie de la collection d'Ennery, et il ne juge pas plus favorablement celle de Vienne, qu'il croit aussi l'ouvrage de quelque faussaire. Mionnet pense qu'il faut se défier de toutes ces médailles qui portent un numéro au-dessus du vingt-troisième. Le comte Roncalli termina sa carrière à Brescia en 1763, âgé de 77 ans.

Œuvres
 Examen chimico-medicum de aquis Brixianis, cum disquisilione theorematum de acidularum potu et transitu in corpore animali, Brescia, 1722 ;
 Dissertatio de aquis mineralibus Coldoni, in agro Mediolanensi, ibid., 1724 ;
 Dissertationes quatuor, de usu purgantium in aere Brixiano ; — De homine invulnerabili, vulgo ingermadura ; — De ferreis acubus in cadavere repertis ; — De ægagropilis, ibid., 1740 ;
 Historiæ morborum, observationibus auctæ, clarissimorum virorum consultalionibus illustratæ, ibid., 1741, avec figures ;
 Europæ medicina a sapientibus illustrata et ejusdem observatiouibus adaucta, ibid., 1744 ;
 Dissertazione intorno al male ed alla morte di una religiosa, ed agli aghi di ferro ritrovati nel suo cadavere, ibid., 1746 ;
  ;
 In variolarum incisionem declamatio epistolaris, Pise, 1759.

Bibliographie

Liens externes

Naissance en 1692
Naissance à Brescia
Décès à Brescia
Médecin italien du XVIIIe siècle
Numismate italien

Francesco Roncalli Parolino


Juan Rubén Martínez (Vicente López, Buenos Aires, 20 de janeiro de 1953), é o atual bispo de Posadas, Misiones.

Foi ordenado sacerdote em 22 de dezembro de 1979 em San Isidro. Foi eleito bispo de Reconquista em 12 de fevereiro de 1994 e, posteriormente, ordenado em 19 de março de 1994. Em 25 de novembro de 2000, foi transferido como quarto bispo de Posadas e sua posse nesta sé ocorreu em 10 de março de 2001. Na Conferência Episcopal da Argentina é Presidente da Comissão Episcopal para o Apostolado dos Leigos e da Família.

Ver também

Bispos católicos da Argentina

Juan Rubén Martínez


بنغلابيديا أو موسوعة بنغلادش الوطنية هي أول مشروع دائرة معارف من بنغلادش. انطلق هذا المشروع عام 1998 بتكلفة ৲80 مليون.

مراجع

وصلات خارجية

 جمعية بنغلادش الآسيوية
 بنغلابيديا على موقعوب جمعية بنغلادش الآسيوية
معلومات رسمية
 محررو بنغلابيديا
 أمناء بنغلابيديا
 مساهمو بنغلابيديا
 مترجمو بنغلابيديا
 فريق مطوري بنغلابيديا
إنترنت بنغلابيديا
 موقعوب بنغلابيديا الرسمي

أدب بنغلاديشي
كتب 2003
موسوعات القرن 21
موسوعات إنترنت بنغلاديشية
موسوعات بنجلاديشية
موسوعات بنغاليه
موسوعات وطنية

بنغلابيديا


Skopolamin (veya scopine tropate veya hyoscine), Solanaceae familyası bitkilerinden elde edilen bir tropan alkaloid. Bitkilerdeki ikincil metabolitlerin bir bölümüdür.

Yapısal olarak nörotransmitter asetilkoline benzeyen skopolamin, muskarinik asetilkolin reseptörlerini baskılayarak çalışır. Bu nedenle de bir antikolinerjik olarak sınıflandırılır.

Molekül DSÖ'nün Temel İlaçlar Listesi'nde yer almaktadır.

Alkaloidler
Entojenler
Dünya Sağlık Örgütü ana ilaçları

Skopolamin


Manchester Mark 1 a fost unul dintre cele mai vechi , dezvoltat la  din Small-Scale Experimental Machine (SSEM) sau "" (operațional în iunie 1948). El a fost denumit și Manchester Automatic Digital Machine, sau MADM. Lucrările au început în august 1948, iar prima versiune a fost operațională până în aprilie 1949; un program scris pentru a căuta numere prime Mersenne a rulat fără eroare timp de nouă ore, în noaptea de 16/17 iunie 1949.

Funcționarea reușită a mașinii a fost relatată pe larg în presa britanică, care a folosit expresia "creier electronic" la descrierile făcute pentru cititorii lor. Această descriere a provocat o reacție din partea șefului Catedrei de Neurochirurgie de la Universitatea din Manchester, declanșând o îndelungată dezbatere pe tema dacă un calculator electronic ar putea fi vreodată cu adevărat creativ.

Mark 1 era gândit pentru a oferi o resursă de calcul în cadrul universității, pentru a permite cercetătorilor să câștige experiență în utilizarea practică a calculatoarelor, dar a devenit foarte repede și un prototip pe care se putea baza designul modelului comercial al lui . Dezvoltarea a încetat la sfârșitul anului 1949, iar mașina a fost casată spre sfârșitul anului 1950, fiind înlocuită în februarie 1951 de un , primul calculator generic disponibil în comerț.

Computerul este deosebit de semnificativ din punct de vedere istoric din cauza faptului că pentru prima oară cuprindea , o inovație care simplifica cititrea secvențială de către un program a unui șir de  consecutive din memorie. Din dezvoltarea mașinii au rezultat treizeci și patru de brevete, și multe din ideile sale de design au fost incluse în următoarele produse comerciale, cum ar fi  și , precum și Ferranti Mark 1. Proiectanții-șef,  și , au tras din experiențele lor cu Mark 1 concluzia că calculatoarele ar putea fi folosite mai mult în scopuri științifice decât în matematica pură. În 1951, au început lucrările de dezvoltare la Meg, succesorul lui Mark 1, care avea să aibă și o .

Context
În 1936, matematicianul Alan Turing a publicat o definiție unei "mașini universale de calcul" teoretice, un calculator care își stoca programul pe o bandă, împreună cu datele pe care lucra. Turing a demonstrat că o astfel de mașină poate rezolva orice problemă de matematică posibilă pentru care poate fi scris un algoritm. În anii 1940, Turing și alții, cum ar fi Konrad Zuse, au dezvoltat ideea de a folosi propria memorie a calculatorului, în locul benzii, pentru a stoca atât programul cât și datele, dar matematicianul John von Neumann a fost cel care a ajuns să fie creditat în general cu definirea unei , pe care se baza Manchester Mark 1.

Construcția practică a unui calculator von Neumann depindea de disponibilitatea unui dispozitiv de memorie adecvat. Small-Scale Experimental Machine (SSEM) a Universității din Manchester, primul calculator cu program stocat din lume, reușise să demonstreze cât de practice sunt abordarea cu program stocat și , o formă timpurie de memorie de calculator bazată pe un tub catodic (CRT) standard, rulându-și primul program în iunie 1948. Primele calculatoare electronice erau în general programate prin recablare, sau prin panouri cu prize și cabluri; nu exista program separat stocat în memorie, ca la calculatoarele moderne. De exemplu, reprogramarea lui ENIAC putea dura până la câteva zile. Calculatoare cu program stocat erau în dezvoltare și de către alți cercetători, în principal   de la ,  EDSAC de la Universitatea Cambridge, și EDVAC al Forțelor Terestre ale SUA. SSEM și Mark 1 difereau în principal prin faptul că utilizau  drept dispozitive de memorie, în locul  din mercur.

Cam din august 1948, SSEM era dezvoltată intensiv ca prototop pentru Manchester Mark 1, inițial cu scopul de a da universității o aparatură de calcul mai realistă. În octombrie 1948, directorul științific al guvernului britanic  a văzut o demonstrație a prototipului lui Mark 1 într-o vizită la Universitatea din Manchester. Lockspeiser a fost atât de impresionat de ceea ce a văzut încât imediat a inițiat un contract guvernamental cu firma locală  pentru a produce o versiune comercială a mașinii, Ferranti Mark 1. În scrisoarea adresată companiei, din data de 26 octombrie 1948, Lockspeiser a autorizat-o să "procedeze pe liniile pe care le-am discutat, anume să construiască o mașină electronică de calcul după instrucțiunile profesorului F. C. Williams". Din acel punct, dezvoltarea lui Mark 1 a avut scopul adițional de a furniza firmei Ferranti un proiect după care să-și producă mașina comercială. Contractul guvernamental cu Ferranti s-a derulat timp de cinci ani începând din noiembrie 1948, și a implicat o sumă de circa 35.000 de lire pe an (echivalent cu to 1,06 milioane de lire pe an în 2016).

Dezvoltarea și proiectarea

SSEM fusese proiectat de echipa formată din ,  și . Pentru a dezvolta Mark 1, ei și-au asigurat asistența a doi studenți cercetători, D. B. G. Edwards și G. E. Thomas; lucrul a început în august 1948. Proiectul a căpătat curând dublul scop de a furniza pentru Ferranti un design funcțional pe care își pot baza o mașină comercială, Ferranti Mark 1, și pe construirea unui calculator care să permită altor cercetători să dobândească experiență despre cum ar putea fi folosită în practică o astfel de mașină. Prima din cele două versiuni de Manchester Mark 1 – cunoscută ca "Versiunea Intermediară" – era operațională în aprilie 1949. Acestei prime versiuni îi lipseau însă unele funcționalități, cum ar fi instrucțiunile necesare pentru a transfera programatic datele între spațiul principal de stocare și nou-dezvoltatul spațiu de stocare magnetic, care se făcea doar oprind mașina și inițiind manual transferul. Aceste elemente lipsă au fost incluse în versiunea Specificației Finale, care a ajuns să fie deplin funcțională în octombrie 1949. Mașina conținea 4050 de valve și avea un consum de putere de 25 kilowați. Pentru a crește fiabilitatea, s-au folosit tuburi catodice produse la comandă de  în locul dispozitivelor standard utilizate la SSEM.

, care la SSEM era de 32 de biți, a fost crescută la 40 de biți. Fiecare cuvânt putea reține fie un număr pe 40 de biți, fie două instrucțiuni de program pe 20 de biți. Spațiul principal de stocare consta inițial din două tuburi Williams de densitate dublă, fiecare reținând două tablouri de  32 de  pe 40 de biți – denumite  – salvate și într-un tambur magnetic capabil de a stoca încă 32 de pagini. Capacitatea a fost crescută în versiunea Specificației Finale la opt pagini în spațiul principal pe patru tuburi Williams și 128 de pagini în spațiul tamburului magnetic. Tamburul cu diametrul de , denumit la început "roată magnetică", conținea o serie de piste magnetice paralele pe suprafața sa, fiecare cu propriul ei cap de citire-scriere. Fiecare pistă stoca 2560 de biți, corespunzători la două pagini (2×32×40 biți). O rotație a tamburului dura 30 de milisecunde, timp în care ambele pagini puteau fi transferate în memoria principală cu tub catodic, deși durata efectivă a transferului de date depindea de latență, timpul necesar pentru ca o pagină să ajungă sub capul de citire/scriere. Scrierea paginilor pe tambur dura aproximativ dublu față de citire. Viteza de rotație a tamburului a fost sincronizată cu  central, ceea ce a permis adăugarea de tamburi suplimentari. Datele erau înregistrate pe tambur folosind o tehnică de  denumită și astăzi .

Setul de instrucțiuni al mașinii a fost extins de la cele 7 ale lui SSEM la început la 26, inclusiv o operație de înmulțire făcută în hardware. Apoi s-a crescut setul la 30 de instrucțiuni în versiunea Specificației Finale. Zece biți din fiecare cuvânt erau alocați pentru reținerea codului instrucțiunii. Timpul standard pentru o instrucțiune era de 1,8 milisecunde, dar înmulțirea era mult mai lentă, în funcție de dimensiunea operandului.

Cea mai importantă inovație a mașinii este în general considerată a fi incorporarea , ceva omniprezent la computerele moderne. SSEM inclusese două registre, implementate prin tuburi Williams:  (A) și  (C). Întrucât literele A și C fuseseră deja alocate, tuburile țineau cele două registre de indexare, denumite B-lines, au primit denumirea de B. Conținutul registrelor putea fi folosit pentru a modifica instrucțiuni ale programului, permițând iterarea convenabilă printr-o serie de numere stocate în memorie. Mark 1 avea și un al patrulea tub, (M), pentru a ține deînmulțitul și înmulțitorul pentru o operație de înmulțire.

Programarea

Din cei 20 de biți alocați pentru fiecare instrucțiune a programului, 10 erau folosite pentru a ține codul instrucțiunii, ceea ce permitea 1024 (210) instrucțiuni diferite. Mașina avea inițial 26, număr crescut la 30 când s-au adăugat și codurile pentru controlul programatic al transferului de date între tamburul magnetic și spațiul principal de stocare cu tub catodic (CRT). Programele de pe versiunea intermediară programe erau introduse prin comutatoare cu cheie, iar rezultatul era afișat ca o serie de puncte și linii pe un tub catodic cunoscut sub numele de dispozitivul de ieșire, ca și pe SSEM din care a fost dezvoltat Mark 1. Cu toate acestea, mașina în versiunea Specificației Finale, finalizată în octombrie 1949, beneficia de adăguarea unui teleprinter cu un .

Matematicianul Alan Turing, care a fost desemnat în postul nominal de director adjunct al Laboratorului de Mașini de Calcul de la Universitatea din Manchester, în septembrie 1948, a conceput o schemă de codificare în  după standardul  pe 5 biți pentru teleprinter, care permitea ca programele și datele să fie scrise și citite de pe bandă de hârtie. Sistemul ITA2 mapează fiecare dintre cele 32 de valori binare posibile care pot fi reprezentate în 5 biți (25) pentru un singur caracter. Astfel, "10010" reprezintă "D", "10001" reprezintă "Z", și așa mai departe. Turing a schimbat doar câteva dintre codificările standard; de exemplu, 00000 și 01000, care înseamnă "nici un efect" și "linie nouă" în cod teleprinter, reprezentau caracterele "/" și, respectiv, "@". Zero binar, reprezentat de slash, era cel mai frecvent caracter în programe și date, ceea ce ducea la secvențe scrise ca "///////////////". Unul dintre primii utilizatori a sugerat că alegerea de către Turing a caracterului  este una subconștientă, ca o reprezentare a ploii văzută printr-o fereastră murdară, reflectând vremea "notoriu de sumbră" din Manchester.

Pentru că Mark 1 avea cuvinte de 40 de biți, era nevoie de opt caractere de teleprinter pe 5 biți pentru a codifica fiecare cuvânt. Astfel, de exemplu, cuvântul binar 10001 10010 10100 01001 10001 11001 01010 10110 ar fi reprezentat pe bandă de hârtie ca ZDSLZWRF. Conținutul oricărui cuvânt stocat putea fi stabilit tot prin tastatura teleprinterului, și ieșirea era tot pe imprimanta acestuia. Mașina lucra intern în binar, dar putea să efectueze conversiile necesare din zecimal în binar și din binar în zecimal pentru intrare și, respectiv, ieșire.

Nu exista un limbaj de asamblare definit pentru Mark 1. Programele trebuia să fie scrise și transmise în formă binară, codificate sub forma unor blocuri de 8 caractere pe 5 biți  pentru fiecare cuvânt pe 40 de biți; programatorii au fost încurajați să memoreze schema modificată de codificare ITA2 pentru a-și ușura munca. Datele erau citite și scrise de pe bandă de hârtie perforată sub controlul programului. Mark 1 nu avea niciun sistem de ; programul continua după ce era inițiată o operație de citire sau scriere până se întâlnea o altă instrucțiune de intrare/ieșire, moment în care mașina aștepta ca prima astfel de operațiune să se termine.

Primele programe
Primul program realist care a fost rulat pe Mark 1 a fost o căutare de numere prime Mersenne, la începutul lunii aprilie 1949, care a rulat fără erori timp de nouă ore, în noaptea de 16/17 iunie 1949.

Algoritmul a fost specificat de către , șeful Departamentului de Matematică de la Universitatea din Manchester, iar programul a fost scris de Kilburn și Tootill. Alan Turing a scris mai târziu o versiune optimizată a programului, numit Mersenne Express.

Manchester Mark 1 a continuat să efectueze calcule matematice utile până în 1950, inclusiv o cercetare a ipotezei Riemann și calcule de optică.

Evoluțiile ulterioare
Tootill a fost transferat temporar de la Universitatea din Manchester la Ferranti în august 1949, pentru a continua munca la proiectul Ferranti Mark 1, și a petrecut patru luni lucrând cu compania. Manchester Mark 1 a fost demontat și casat în august 1950, fiind înlocuit câteva luni mai târziu de primul Ferranti Mark 1, primul calculator de uz general disponibil comercial.

Între 1946 și 1949, dimensiunea medie a echipei de design care lucra la Mark 1 și la predecesorul său, SSEM, a fost de aproximativ patru oameni. În acest timp, s-au înregistrat 34 de brevete pe baza muncii echipei, fie de către , fie de către succesorul său, . În iulie 1949, IBM l-a invitat pe Williams în Statele Unite într-o călătorie cu toate cheltuielile acoperite pentru a discuta despre proiectul Mark 1. Ulterior, compania a achiziționat licențe pe mai multe din brevetele dezvoltate din ideile apărute la crearea mașinii, inclusiv tubul Williams, în designul propriilor calculatoare  și . Cea importantă moștenire a designului lui Manchester Mark 1 a fost, probabil, includerea registrelor de indexare, brevet înregistrat pe numele lui Williams, Kilburn, Tootill, și Newman.

Kilburn și Williams au tras concluzia că computerele vor fi folosite mai mult în roluri științifice decât pentru matematică pură, și au hotărât să dezvolte o nouă mașină, care ar include și o . Lucrările au început în 1951, și mașina rezultată, care a rulat primul program în mai 1954, a fost cunoscută sub numele de Meg, sau . Era mai mică și mai simplă decât Mark 1, și mult mai rapidă pentru probleme de matematică.  a produs o versiune de Meg cu tuburile Williams înlocuite cu mult mai fiabilele memorii cu ferite, comercializate sub titulatura .

Impactul cultural
Funcționarea cu succes a lui Manchester Mark 1 și a predecesorului său, SSEM, a fost relatată pe larg în presa britanică, care a folosit expresia "creier electronic" pentru a descrie mașinile. Lord Louis Mountbatten introdusese acest termen mai demult într-un discurs rostit la Institutul Britanic al Inginerilor Radio la 31 octombrie 1946, în care specula despre cum ar putea evolua calculatoarele primitive de la acea vreme. Entuziasmul din jurul prezentării din 1949 a ceea ce a fost primul calculator modern recunoscut a provocat o reacție neașteptată de dezvoltatorii săi; Sir , profesor de neurochirurgie la Universitatea din Manchester, căruia i s-a solicitat să țină  la 9 iunie 1949 a ales drept subiect "Mintea unui om mecanic". Scopul lui a fost de a "demitiza" proiectul Manchester. În discursul său, el a spus:The Times a scris despre discursul lui Jefferson în ziua următoare, adăugând că Jefferson prevedea că "nu va veni ziua în care grațioasele încăperi de la Royal Society vor fi transformate în garaje în care să stea acești noi membri". Acest lucru a fost interpretat ca o aluzie deliberată la Newman, care obținuse un grant din partea societății pentru a continua munca cu echipa din Manchester. În replică, Newman a scris un articol-răspuns pentru The Times, în care a susținut că există o strânsă analogie între structura lui Mark 1 și creierul uman. Articolul său cuprindea și un interviu cu Turing, care a adăugat:

Note

Bibliografie

Computere

Manchester Mark 1


مقبس جي 34  وهو مقبس في طور الإنتاج من قبل شركة إي أم دي لتستخدمه فسي وحدات المعالجة المستقبلية بستة لبوب وإثني عشر لبا المسمات ساو باولو (Sao Paolo) وماجني كورس (Magny-Cours). وعلى الرغم من أن هذه الوحدة مبنية على الجيل العاشر من وحدات إي أم دي تشير بعض المعلومات إلى أنه يدعم نظام هيبر ترانسبورت 3.0 ونظام ذاكرة دي دي آر 3 رباعية القنات.

مراجع

مقابس وحدة المعالجة المركزية
منتجات عرضت في 2010

مقبس جي 34


211343 Dieterhusar este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
211343 Dieterhusar este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Trebur de Mike Kretlow. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,62 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 1,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 211001-212000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2002
Centura de asteroizi

211343 Dieterhusar


بريزينة، مدينة وبلدية تابعة إقليمياً إلى دائرة بريزينة ولاية البيض الجزائرية. وتبعد عن مقر الولاية بحوالي 85 كم، وعن الجزائر العاصمة بـ 710 كلم.

أصل التسمية

هناك مقولتان لسبب تسمية بريزينة بهذه التسمية:
 الأولى: يقال بأن امرأة كانت تعيش في هذه المنطقة تسمى زينة وكان لها بئر وكان يستعمله الجميع من الناس وخاصة الرحل والمسافرين وكان يسمون البئر بـ (بئر زينة) ومع مرور الزمن تحولت هذه الكلمة إلى بريزينة.
 الثانية: كانت هذه المنطقة يطلق عليها البر الزين (المنطقة الجميلة) وبمرور الزمن تحولت هذه الكلمة إلى كلمة بريزينة.

جغرافيا

الموقع
يحد بريزينة كل من:
 شمالا: بلدية الغاسول. بلدية الكراكدة
 جنوبا: ولاية غرداية. ولاية ادرار
 شرقا: ولاية الاغواط
 غربا: بلدية الأبيض سيد الشيخ

التضاريس
الجبال:
- جبال القور
- جبال الديس
- وادي صقر
- غابة النخيل

التاريخ
بنت الخص الهلالية :

في شمال إفريقيا، وعلى وجه
التحديد في منطقة الجنوب الغربي الجزائري، إلى منطقة الزيبان فإن الرواية
الشعبية لم تحتفظ إلا باسم (بنت الخص)، واسمها ـ مباركة ـ وهي أميرة
هلالية من بني عامر، كان أبوها أميراً شهماً، مطاعاً، ذو شأن عظيم بين
أوساط قبيلته، وقد كانت ابنته ملازمة له في حياته منذ نعومة أظافرها،
حيث تعلمت منه الكثير من أمور الحياة، وعند بلوغه الكبر، سلم مقاليد
إمارته لابنته، وبالرغم من طبيعة القبائل العربية البدوية التي تقوم على سيادة الرجل (وراثية الذكور) فإن حالة الاستثناء هاته توحي بما كانت الأميرة تحظى به من احترام واهتمام كبير من طرف أفراد قبيلتها، لفطانتها
الخارقة وعلمها بأمور الحياة، حيث تركت تراثا عظيما، لا يزال يتذاكره
الأحفاد، ويرويه الأجداد على مر الزمن، جيلاً بعد جيل.

تحديد الزمان والمكان:
تروي الحكايات الشعبية في
غالبيتها، أن مباركة بنت الخص، تكون قد عاشت مابين القرنين الرابع عشر
والخامس عشر للميلاد، نظرا لأن بنت الخص قد تم محاصرة حصنها الشهير
الموجود بمنطقة بريزينة، بالتحديد في منطقة (القور)، من قبل السلطان
لكحل (أبو الحسن المريني 1331-1351م) وهو حاكم منطقة أربوات، والقصة
معروفة (بمقتل السلطان لكحل على أيدي أحد أبناء الولي الصالح سيدي معمر
بلعالية، جد البوبكرية).
في ظل حدة الصراع والتزاحم
بين القبائل على الأرض ومنابع المياه، تمتد حدود إمارة بنت الخص من منطقة
أربوات شمالا إلى مدينة المنيعة جنوبا، وشرقا غلى منطقة العمور وغربا
إلى حدود الواد الغربي مع حدود إقليم توات. حيث يمكن الجزم أن إمارة بنت
الخص لم تكن ذات نمط عمراني، بل اجتماعي بدوي، بحت. حيث نصادف وجود آثار، هي في حقيقة الأمر عبارة عن حصون لها إستراتيجية دفاعية وهي:
 - بقايا لآثار حصن بمنطقة القور، وهو حصن منيع، لا يمكن الوصول إليه إلا من ممر واحد.
 - قصر شامخ فوق أعلى تلة بمدينة المنيعة.
 - بعض الآثار بمنطقة جبل بونقطة.
 - آثار ساقية تنتسب لبنت الخص، كانت توجد بها أراضي فلاحية يشتغل فيها عمالها.
 - بقايا لآثار حصن بمنطقة القور، وهو حصن منيع، لا يمكن الوصول إليه إلا من ممر واحد

معالم

قصر بنت الخص
في منطقة عين العمارة يبعد حوالي 5 كم غرب بريزينة، بُنِيَ في القرن 12 ميلادي في أعلاه قارة «بنت الخص» تسمية إلى صاحبة القصر وهي أميرة هلالية، يوجد بالقصر على مخازن للسلاح والمؤن ودار مقر للإدارة، مداخل تؤدي إلى البساتين، عـدة مقصورات، قلعة. يحيط به خندق للدفاع وبه واحة من النخيل ومنبع ماء ومقبرة قديمة.

قصــر بريـزينة
وهو قصر قديم لايختلف من حيث تصميمه ومواد بنائه عن بقية قصور المنطقة وهو الأخر مشيد على مرتفع يشرف على واحة النخيل وواد صقر به المسجد الذي شيد منذ تسعة قـرون أزقته ضيقة أبوابه متراصة لاتتجاوز الطابق الواحد.

زاوية سيدي الحاج الدين
تقع بقرية سيدي الحاج الدين ببلدية بريزينة وهي منسوبة للوالي الصالح الحاج الدين وهي مشهورة منذ القدم بجودها وكرمها حيث كانت تعتبر كمحطة للقوافل مابين الشرق والغرب مرورا بالصحراء

برج سيدي حمزة
بني البرج من قبل الخليفة سي حمزة سنة 1857م وجلب إليه البناءين من الأوروبيين
و المغاربة وكان يعرف قديما بقصر أولاد سيدي قدور حسب الدراسة التي قام بها الباحث الفرنسي سنة 1886م كي أعيد ترميمه سنة 1896م وللعلم أن سيدي حمزة الذي ينسب إليه هذا القصر العتيق قتل مسموماً من قبل الاحتلال الفرنسي يوم 21/08/1861م ودفن جثمانه بمقبرة سيدي أمحمد بالجزائر العاصمة وحينما ألقت عليه القبض السلطات الإستعمارية قال قولته الشهيرة:

و سيدي حمزة هو الذي خلف زعماء ثورة أولاد سيدي الشيخ سي سليمان وأخيه أحمد ومحمد وقدور الذين خاضوا معركة «عوينت بوبكر» سنة 1864م وفي هذه المعركة قتل الضابط الفرنسي بويريط واستشهد زعيم المعركة سليمان بن حمزة في نفس المعركة.

أعلام
سيدي الحاج الدين

مولده ونشأته: -اسمه الدين بن أب حفص بن عبدا لقادر بن محمد -قرأا لقرءان على يد أبيه أبي حفص ثم تتلمذ مع إخوته على يد شيخهم سيدي إبراهيم الواجدي بنواحي توات وكان منذ صغره متفوقا في طلب العلم والمعرفة حتى أن شيخه أشار إلى أبيه بأن يأخذه إلى مدارس علم أخرى كبرى وكان مكلفا بجلب المئونة إلى الزاوية وذهب رفقة القافلة في عدة رحلات وكان برفقته ابن أبوحفص الحاج كان أعز رفاقه وفي إحدى رحلاته مع أبيه إلى الحج تخلف عن أبيه في مدينة تونس حيث تزوج من امرأة تونسية تدعى لالا فاطمة بنت البكري ثم رجع بها مارا بالجنوب الشرقي بالجزائر وفي مقامه بتوقرت رافقه المدعو- فتاتي- الذي أصبح هو وذريته مقاديم الزاوية. -أولاده -سي التومي -سيدي بن الدين -سيدي العربي -سيدي عطاء الله -سيدي الطاهر
كان من بين الصالحين والمتعبدين الزاهدين حيث كرس جل حياته للعبادة والتمسك متبعا في ذلك طريقة أبيه وجده- الطريقة الشيخية- كانت حياته غامضة وله مقام يزار حتي يومنا هذا يدعي باسمه-سيدي الحاج الدين- -كناياته -أبوفبرين -أبوقبارة -لقرع -برما رم -وفاته -توفى عن عمر يناهز 78 سنة كان معروفا بالجود والكرم والشجاعة والفروسية وتربية الخيل وكان يملك قطع من الإبل والغنم لدرجة عدم إحصائها جال عدة مواطن من بينها بيت الله الحرام والعراق والشام ومصر وتونس والمغرب الأقصى كما كانت له عدة رحلات إلى الجنوب الجزائري وبالأخص مدينة المنيعة ثم متليلي كما كانت تهدى له أموال من القبائل التالية -الشعانبة -الأرباع -أولاد نايل -بريزينة وكان له عهد على قدم أبيه مع قبيلة الشعانبة وهو مكتوب إلى حد الآن على جلد رق غزال كما حدثت له عدة كرامات مع قبيلة الشعانبة منها بعد وفاة سيدي الحاج بحوص تمردت القبيلة على العهد حيث قاموا بطرد القائمين على الزاوية هناك فذهب إليهم بنفسه ونصحهم بالعودة إلى العهد الذي كان بينهم فرفضوا بل قاتلوه وكا ن برفقته مجموعة من الخدم فسل سيفه وقاتلهم وكانوا أربعين فارسا فسقطوا كلهم بسيفه وسميت منطقة العراك بالبطحة وهي موجودة بمدينة متليلي وقال قولته المشهورة –أنا ولد أمه ولي قربني تخرج كبدته من فمه-

أحياء وقرى البلدية

القرى
قرية سيدي الحاج الدين
قرية الفرع
قرية قويرة الحبار
قرية السعدانة
قرية عين العمارة
قرية أم الجرودة
قرية العجيج

الاحياء
*حي صقًرْ
حي خلاف
حي القصبة
حي المصلى
حي القصر
حي الشهداء
حي الرحمة
حي الفتح
المنظر الجميل
220 مسكن
بريزينة الجديدة

النشاط الرياضي
توجد ثلاث فرق رياضية تنشط في دور مابين الرابطات بالبيض
اتحاد بريزينة
شبيبة خلاف بريزينة
مولودية خلاف بريزينة
آمال بريزينة

الاقتصاد

الفلاحة

تعتمد بريزينة في الفلاحة على المحاصيل الشبه الصحراوية وتتركز بها واحة من النخيل ويستعمل الفلاحون سد بريزينة لسقي الواحة والمحاصيل الزراعية.و قام مستثمر أمريكي بتأسيس بما يسمى المزرعة النموذجية واللتي ستكفي الجزائر من حليب البقر بالإضافة إلى الأعلاف والحبوب.يتولى المشروع مجمع جزائري خاص بشراكة أجنبية يستهدف استغلال مساحة إجمالية تقدر بـ 20.000 هكتار، ويتضمن المشروع (زراعة بذور البطاطا، زراعة الحبوب، تربية الأبقار). ضمن مخطط عمل على 07 سنوات.

المرحلة الحالية: تستهدف استغلال مساحة 1.440 هكتار لزراعة بذور البطاطا، وقصد الشروع في الاستغلال يتم تركيب 16 محور رش (PIVOS) - كل محور واحد يمكن من سقي مساحة 90 هكتار- . تم حاليا تركيب 07 محاور للسقي.

كما يتم إنجاز قناة لجلب مياه السقي من سد بريزينة.

هذا المشروع الإستثماري إلى جانب مشاريع أخرى من شأنها دفع الحركة الاقتصادية بالمنطقة وبالولاية ككل، الأمر الذي سيساهم في توفير مناصب الشغل لشباب المنطقة والولاية.

الصناعة
يعتمد سكان بلدية بريزينة على الصناعة التقليدية

السياحة

تحتوي بلدية بريزينة على مناطق سياحية هامة مثل منطقة الڤور والرمال الذهبية اللتي أبهرت العالم.

و كذا تحتوي البلدية على قصور مثل قصر سيدي حمزة وقصر بنت الخص.

وصلات أخرى

وصلات داخلية

 دائرة بريزينة
 ولاية البيض

وصلات خارجية
 إذاعة البيض الجهوية: الموقع الرسمي.
 الموقع الرسمي لولاية البيض.
 بعض الصور عن بريزينة - مدونة بريزينة تراث وحضارة

المصادر

بلديات ولاية البيض

بريزينة


Paschen Kuralı, ismini Friedrich Paschen'den almıştır, 1889 yılında ortaya konmuştur. Bir aralıkta meydana gelen boşalma gerilimin fonksiyonu oluşan gaz basıncı ve hava aralığının değerine bağlı olarak non-lineer olduğunu belirtir:

V=f(pd)

p gaz basıncına, d ise hava aralığının uzunluğuna karşılık gelir.

Teorik olarak, gaz içerisine daldırılmış iki paralel düzlemsel elektrod arasındaki boşalma gerilimi, gaz basıncı ve elektrodlar arası açıklığın fonksiyonu olarak, Paschen eğrisidir.

Dış bağlantılar
 Yüksek Gerilim Deneyleri El Kitabı
 https://web.archive.org/web/20071021184219/http://www.duniway.com/images/pdf/pg/Paschen-Curve.pdf

Elektrostatik
Elektrokimya
Elektrik arızası
Plazma fiziği

Paschen kuralı


278513 Schwope este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
278513 Schwope este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Inastars de B. Thinius. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,39 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 9,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 278001-279000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2008
Centura de asteroizi

278513 Schwope


El  es un río localizado en la prefectura de Shiga, Japón. Nace en el Monte Ryōzen, en las Montañas Suzuka, y desemboca en el lago Biwa.

Localidades
El río atraviesa o forma los términos de las siguientes localidades:

Prefectura de Shiga
Taga, Hikone

Lugares de interés

 Cueva de Viento de Kawachi
 Taga Taisha
 Castillo Hikone
 Estación de Hikone-Serikawa, en la línea Principal de Ohmi Railway

Enlaces externos
 Guía de observación del río

Seri

Río Seri (Shiga)


Monoclea, rod jetrenjarnica smješten u vlastitu porodicu  Monocleaceae. Postoji 7 priznatih vrsta.

Vrste
 Monoclea adglutinata Hook. f. & Taylor
 Monoclea blumei Nees
 Monoclea crispata Hook.
 Monoclea forsteri Hook.
 Monoclea gottschei Lindb.
 Monoclea hookeri Colenso
 Monoclea leptohymenia Hook. f. & Taylor

Izvori

Jetrenjarnice

Monoclea


إدارة الفنادق دراسة أكاديمية تضمن :
 بكالوريوس في إدارة الفنادق
 ماجستير في إدارة الفنادق
 الدكتوراة في إدارة الفنادق

سويسرا
تعتبر سويسرا أكثر الدول استقطاباً للطلاب الراغبين في العمل وتحوي على مجموعة كبيرة من الكليات والجامعات المختصة فقط بهذه الدراسة. وفي مدينة لوتزرن الصغيرة يوجد 7 كليات وجامعات لإدارة الفنادق تستقطب الآلاف من الطلاب سنوياً. وسبب الرغبة للدراسة في سويسرا هو وجود أفضل ثلاثة جامعات في العالم في سويسرا

بعض الكليات في سويسرا
 جامعة إدراة الأعمال والفنادق
 غليون
 ليه لاروش
 لوزان
 المعهد السويسري لإدارة الفنادق

المملكة المتحدة
تعتبر المملكة المتحدة من أكثر الدول استقطاباً للطلاب في جميع المجالات لذلك فإن الكثير من الطلاب يذهبون إلى المملكة المتحدة للدراسة فيها. وهناك عشرات الجامعات في المملكة المتحدة لتدريس هذا الفرع

الولايات المتحدة الأمريكية
تعتبر جامعة فلوريدا من أكبر الجامعات في العالم في هذا المجال إذ يبلغ عدد الطلاب في هذا الفرع 1,337 طالب

انظر أيضًا
 اسبوع كيل
 إدارة الضيافة

تعليم حسب الموضوع
جامعات مهنية في هولندا
منظمات مقرها في لاهاي

إدارة الفنادق


Die Auckland International 1997 im Badminton fanden Mitte Juni 1997 statt.

Die Sieger und Platzierten

Weblinks
http://tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=2AE7653A-AD01-47B7-A389-F9590C749D95

1997
Badminton 1997

Auckland International 1997


Die N595 war von 1933 bis 1973 eine französische Nationalstraße, die zwischen Rodez und Les Vignes verlief. Ihre Länge betrug 68 Kilometer. 1973 übernahm die N88 den Abschnitt zwischen Rodez und Sévérac-le-Château.

Weblinks
 Route nationale française auf WikiSara, eine Auflistung aller Nationalstraßen (französisch)

595

Route nationale 595


Galandum Galundaina est un groupe de musique traditionnelle portugais, originaire de Miranda do Douro. Il est formé dans le but de collecter, d'étudier et de diffuser le patrimoine musical, les danses et la langue parlée à Miranda.

Biographie
En 1996, Galandum Galundaina se forme dans le but de collecter, d'étudier et de diffuser le patrimoine musical, les danses et la langue des terres de Miranda do Douro. Les membres du groupe sont nés et ont grandi à Terras de Miranda (Fonte de Aldeia et Sendim) où ils ont acquis une connaissance directe de la musique qu'ils interprètent à travers leur environnement familial, en rencontrant les anciens joueurs de cornemuse et en consultant de vieux enregistrements. Outre la tradition musicale familiale, les éléments du groupe ont également une formation académique dans le domaine de la musique. Le groupe présente un répertoire de musique à voix, reproduisant fidèlement des mélodies traditionnelles, enrichies de timbres, de rythmes et d'harmonies capables de créer une émotion, avec des arrangements modernes. Les instruments utilisés, répliques d'autres très anciens, qui conservent leur aspect et leur sonorité, sont la cornemuse mirandaise, la flûte, l'accordéon, la caisse de guerre, les coquilles de Santiago, les castagnettes, le tambourin

En 2001 sort l'album . En 2005, ils sortent , suivi en 2006 du DVD . En 2010 sort . Ils organisent le festival itinérant de culture traditionnelle  et créent une association portant le nom du groupe. En 2012, ils font une reprise de  de Peste & Sida pour l'album hommage au groupe, aux côtés de groupes comme Tara Perdida et Xutos & Pontapés. En 2015 sort Quatrada, le quatrième album du groupe.

Membres

Membres actuels
 Paulo Meirinhos — voix, grosse caisse, cornemuse galicienne, percussions traditionnelles
 Paulo Preto — voix, cornemuse, accordéon, flûte, tambourin
 Alexandre Meirinhos — voix, caisse de guerre, percussions traditionnelles
 João Pratas — voix, flûte à bec, flûte en os, tambourin, psaltérion, flûte traversière, bombo, tambourin mirandais, charrascas

Parfois, en concert, ils sont également accompagnés par un groupe formé par des jeunes de Fonte Aldeia, Sendim et Miranda do Douro

Anciens membres
 Manuel Meirinhos — voix, percussions traditionnelles, flûte de berger, tambourin.

Distinctions
Ils reçoivent le prix de la meilleure démo traditionnelle lors des Maqueta Awards 1999, organisés par Deixe de Ser Duro de Ouvido. Leur deuxième album, Modas I Anzonas, sorti en 2005, est considéré par le magazine Blitz comme l'un des meilleurs albums portugais de cette année-là et comme le  meilleur par le supplément Y du journal Público.

Ils remportent le Megaphone Award dans la catégorie Musique en 2010, pour avoir composé de nouveaux morceaux basés sur la musique populaire et traditionnelle portugaise.

Discographie sélective
 2001 :
 2005 :  (Açor/Emiliano Toste)
 2010 :  (Açor/Emiliano Toste)
 2015 :  (Açor/Emiliano Toste)

Vidéographie
 2006 :

Notes et références

Liens externes

Groupe musical portugais
Groupe de musique traditionnelle
Groupe musical formé en 1996

Galandum Galundaina


Dogmersfield Park ou Dogmersfield House est une maison de campagne géorgienne classée Grade I, actuellement utilisée comme hôtel. Elle est située à Dogmersfield, un petit village du Hampshire, en Angleterre. Le domaine est enregistré dans le Domesday Book de 1086 comme "Doccemere feld" .

La construction du bâtiment actuel commence en 1748 lorsqu'un bloc rectangulaire de 3 étages est construit en brique dans le style géorgien. Des ailes supplémentaires sont ajoutées à la fin du  et à l'époque victorienne pour former un carré à trois côtés entourant une cour. La maison est ensuite complétée par l'ajout d'une chapelle moderne .

Histoire
À l'époque médiévale, le manoir de Dogmersfield appartient aux évêques de Bath et Wells, qui y construisent un palais au , probablement à l'emplacement de la maison actuelle. Henry VI est un visiteur fréquent et Henry VII y emmène son fils aîné, le prince Arthur, pour rencontrer pour la première fois la future épouse de ce dernier, Catherine d'Aragon .

Le manoir est acquis en 1539 par Henri VIII et concédé en 1547 à Thomas, Lord Wriothesley, qui y construit une maison et un pigeonnier. Au , il passe entre de nombreuses mains avant d'être la propriété d'Ellis St John. Il commence à construire la maison actuelle en 1748 mais meurt la même année. Son fils et héritier, Paulet St John (1er baronnet) achève la tâche, agrandissant plus tard la maison et le domaine. Sous son fils Henry St John-Mildmay (3e baronnet), le canal de Basingstoke est construit à travers le terrain (1790-92). À la suite du décès du  baronnet, une grande partie du parc est vendue.

Le  baronnet meurt sans enfant en 1929 et le domaine restant est vendu à Claud Ronald Anson et devient plus tard l'école Reeds (1933), puis un collège des Frères des écoles chrétiennes (1956) puis l'école Daneshill (1973). Le bâtiment est gravement endommagé par un incendie en 1981 et est acheté, rénové et agrandi pour être utilisé comme bureau par la société informatique américaine Amdahl Corporation . Ils vendent la propriété en 1996 à la société de logiciels Infor qui l'a à son tour mise en vente en 2000.

Depuis le printemps 2005, après l'achèvement d'une rénovation majeure, le manoir, sur 500 acres, est le Four Seasons Hotel Hampshire .

Références

Liens externes

Monument classé de Grade I dans le Hampshire

Dogmersfield Park


Arrais ist der Nachname folgender Personen.

 Amador Arrais (um 1530–1600), portugiesischer Geistlicher, Theologe, Bischof und Schriftsteller
 João Arrais (* 1995), portugiesischer Film- und Fernsehschauspieler
 Susana Arrais (* 1975), portugiesische Schauspielerin

Arrais


Der Gerichtsbezirk Ried in Tirol (bis 1895 Gerichtsbezirk Ried) war ein dem Bezirksgericht Ried in Tirol unterstehender Gerichtsbezirk im politischen Bezirk Landeck (Bundesland Tirol). Der Gerichtsbezirk wurde per 1. Jänner 1978 aufgelassen und das zugehörige Gebiet dem Gerichtsbezirk Landeck zugeschlagen.

Geschichte
Der Gerichtsbezirk Ried wurde durch eine Kundmachung der Landes-Gerichts-Einführungs-Kommission aus dem Jahr 1849 geschaffen und umfasste ursprünglich die elf Gemeinden Faggen, Fendels, Fiß, Kauns, Kaunserberg, Kaunserthal, Ladis, Prutz, Ried, Serfaus und Tösens.

Der Gerichtsbezirk Ried bildete im Zuge der Trennung der politischen von der judikativen Verwaltung
ab 1868 gemeinsam mit den Gerichtsbezirken Landeck und Nauders den Bezirk Landeck.

1895 wurde der Gerichtsbezirk Ried in "Gerichtsbezirk Ried in Tirol" umbenannt.

Nach dem Ende des Ersten Weltkriegs musste Österreich 1919 durch den Vertrag von Saint-Germain mehrere Gemeinden des Gerichtsbezirks Nauders an Italien abtreten, wodurch sich der Gerichtsbezirk Nauders stark verkleinerte. Mit der Verordnung des Justizministeriums vom 29. November 1920 wurde in der Folge der Gerichtsbezirk Nauders aufgelöst und die drei bei Österreich verbliebenen Gemeinden Nauders, Pfunds und Spiß dem Gerichtsbezirk Ried in Tirol zugeschlagen. Die Verordnung trat per 1. Jänner 1921 in Kraft.

Gerichtssprengel
Der Gerichtssprengel umfasst vor der Auflösung des Gerichtsbezirkes mit den 14 Gemeinden Faggen, Fendels, Fiss, Kaunerberg, Kaunertal, Kauns, Ladis, Nauders, Pfunds, Prutz, Ried im Oberinntal, Serfaus, Spiss und Tösens den südlichen Teil des Bezirkes Landeck.

Einzelnachweise

Bezirk Landeck
Ried in Tirol
Gegründet 1849
Aufgelöst 1978
Ried im Oberinntal

Gerichtsbezirk Ried in Tirol


was a town located in Hioki District, Kagoshima Prefecture, Japan.

In 2003, the town had an estimated population of 24,175 and the density of 433.01 persons per km². The total area was 55.83 km².

On May 1, 2005, Ijūin was merged with Fukiage, Higashiichiki and Hiyoshi (all from Hioki District) to create the city of Hioki. Ijūin no longer exists as an independent municipality.

External links
 Official website of Hioki

Dissolved municipalities of Kagoshima Prefecture

Ijūin, Kagoshima


Projekt Florida (eng. The Florida Project) je američka drama iz 2017. godine čiji je redatelj Sean Baker, a koju su napisali Baker i Chris Bergoch. U filmu su glavne uloge ostvarili Willem Dafoe, Brooklynn Prince, Bria Vinaite, Valeria Cotto, Christopher Rivera i Caleb Landry Jones. Radnja filma prati šestogodišnju djevojčicu koja živi u motelu u Orlandu (država Florida) sa svojom buntovnički nastrojenom majkom koje zajednički pokušavaju preživjeti svakodnevicu. Naslov filma odnosi se na prvotni naziv rezorta Walt Disney koji se nalazi u neposrednoj blizini mjesta gdje se odvija radnja filma.

Film Projekt Florida svoju je svjetsku premijeru imao na filmskom festivalu u Cannesu 2017. godine, a u službenu kino distribuciju u SAD-u je krenuo 6. listopada iste godine u distribuciji kompanije A24. U hrvatskim kinima film se započeo prikazivati 25. siječnja 2018. godine. Pobrao je hvalospjeve kritičara diljem svijeta od kojih su posebno hvaljeni Bakerova režija i Dafoeova uloga, a sam film Nacionalno udruženje filmskih kritičara i Američki filmski institut proglasili su jednim od deset najboljih uradaka godine. Dafoe je za portret menadžera motela u kojem glavne glumice odsjedaju dobio nominacije u kategoriji najboljeg sporednog glumca za Zlatni globus i BAFTA-u.

Radnja

Tijekom ljetnih praznika, šestogodišnja Moonee živi sa svojom mladom majkom Halley u "Magičnom dvorcu", motelu u Kissimmeeju (država Florida). Većinu dana provodi slobodna od bilo kakvog nadzora skupa sa svojim prijateljima Scootyjem i Dickyjem s kojima se upušta u razne nestašluke. Uskoro pozivaju i Jancey, novo dijete koje živi u motelu "Futureland" preko puta ceste, da im se pridruži u igranju. Nakon jednog od njihovih incidenata, Dickeyjev otac zabranjuje svom sinu da se nastavi družiti s njima, a njegova kompletna obitelj uskoro se seli u New Orleans.

Halley ne može pronaći posao pa na razne načine pokušava zaraditi novac, uključujući i preprodaju parfema turistima na parkiralištima raznih hotela. Također nagovara i Scootyjevu majku Ashley da za njih krade hranu iz zalogajnice u kojoj radi. Isto tako lokalna crkva redovito donosi hranu za mnoge siromašne stanovnike motela. Menadžer motela Booby nevoljko, ali redovito igra određenu ulogu roditelja i za Halley i za Moonee (a ponekad i za ostale stanovnike motela).

Jednog dana istražujući napušteni turistički motel, Moonee, Scooty i Jancey slučajno zapale jednu od kuća. Ashley shvaća što se dogodilo i za sve okrivljuje Moonee te prekida sve kontakte između dvije obitelji.

Halley je uskoro prisiljena upustiti se u prostituciju, stavljajući Moonee u kadu za kupanje i zaključavajući kupaonicu svaki puta kada dolazi nova mušterija. Bobby sve to primjećuje te zabranjuje dolazak neregistriranih gostiju u motelske sobe. Nakon što ukrade i proda set vrijednih propusnica za Disneyjev rezort od klijenta, on se vraća do motela i zahtijeva ih natrag. Bobby se upliće u cijelu priču i spasi Halley, ali ju upozorava da će ju izbaciti iz motela ako se nastavi prostituirati.

Halley dolazi do Ashley u pokušaju da se pomire i zatraži od nje da joj posudi novac. U okršaju koji slijedi, Halley istuče Ashley dok cijelu situaciju promatra mali Scooty. Sljedećeg dana, Udruga za zaštitu djece i maloljetnika dolazi u motel razgovarati s Halley. Ona očisti svoju motelsku sobu i jednoj od stanovnica motela daje marihuanu koju redovito konzumira kako bi ostavila utisak brižne majke. Odvodi Moonee u restoran jednog od obližnjih luksuznih hotela, a cijeli račun stavlja na sobu jednog od gostiju kojeg i ne poznaje. Prilikom povratka u motel ispred njihove sobe čeka ih policija skupa s članovima Udruge za zaštitu djece i maloljetnika te obavještavaju malu Moonee da će ju nakratko morati odvesti na posvajanje. Moonee je isprva zbunjena, ali nakon što shvati što se događa i da će biti odvojena od majke, ona skupa s Jancey odluči pobjeći. Njih dvije, držeći se za ruke, utrčavaju u rezort Walt Disney, uputivši se prema dvorcu Pepeljuge u njezinom magičnom kraljevstvu.

Glumačka postava
 Brooklynn Prince kao Moonee, kćerka od Halley
 Bria Vinaite kao Halley, majka od Moonee
 Willem Dafoe kao Bobby Hicks, menadžer motela "Magični dvorac" i otac Jacka Hicksa
 Valeria Cotto kao Jancey, Glorijina unuka i najbolja prijateljica od Moonee
 Mela Murder kao Ashley, majka od Scootyja i prijateljica od Halley
 Christopher Rivera kao Scooty, sin od Ashley i najbolji prijatelj od Moonee
 Sandy Kane kao Gloria, baka od Jancey
 Aiden Malik kao Dicky, prijatelj Moonee i Scootyja
 Caleb Landry Jones kao Jack Hicks, Bobbyjev sin
 Macon Blair kao turist

Produkcija
Film Projekt Florida snimljen je na 35-milimetarskoj filmskoj vrpci. Redatelj Baker je izjavio da je posljednju scenu koja se odvija u magičnom kraljevstvu u rezortu Walt Disney snimio "iznimno tajno", uz korištenje iPhonea 6S Plus bez znanja nadležnih koji vode rezort i bez njihovog odobrenja. Kako bi se očuvala tajnovitost, snimanje u rezortu obavljeno je uz prisutnost minimalnog broja filmske ekipe koja je uključivala Bakera, Bergocha, glavnog fotografa Alexisa Zabea, trenericu za glumu Samanthu Quan, glumice Cotto i Prince te njihove zaštitare. Baker je kraj filma želio ostaviti otvorenim za različitu interpretaciju publike uz objašnjenje: "Tijekom filma vidjeli smo kako Moonnee koristi vlastitu maštu kako bi svoju tešku situaciju učinila što boljom - ona ne može ići u kraljevstvo životinja pa odlazi na 'safari' iza motela i gleda krave; ona ne može otići u 'kuću strave' pa odlazi u napuštene stanove u blizini motela u kojem živi. Na kraju, dok se odvija neizbježna drama, pokušavam reći publici: 'Ako želite sretan završetak, morate se spustiti na razinu djeteta, jer u ovom svijetu to je jedini način kako do njega doći'".

U rujnu 2016. godine službeno je objavljeno da je završila dodjela uloga te da će Caleb Landry Jones, Brooklyn Prince i Bria Vinaite skupa s Willemom Dafoeom postati dijelom glumačke postave filma.

Kino distribucija
Film Projekt Florida svoju je svjetsku premijeru imao na filmskom festivalu u Cannesu dana 22. svibnja 2017. godine. Nedugo potom kompanija A24 otkupila je prava na distribuciju filma u SAD-u te je film u ograničenu kino distribuciju krenuo 6. listopada 2017. godine.

Kritike
Na popularnoj internetskoj stranici koja se bavi prikupljanjem filmskih kritika, Rotten Tomatoes, film ima 95% pozitivnih ocjena temeljenih na 202 zaprimljena teksta uz prosječnu ocjenu 8.7/10. Zajedničko mišljenje kritičara te stranice glasi: "Projekt Florida nudi nam višeslojni suosjećajni pogled na dio populacije o kojoj se ne priča puno, a koji postavlja izuzetno značajna pitanja u vezi moderne Amerike". Na drugoj internetskoj stranici koja se također bavi prikupljanjem filmskih kritika, Metacritic, film ima prosječnu ocjenu 92/100 temeljenu na 44 zaprimljena teksta.

Ann Hornaday iz Washington Posta u svojoj je kritici istaknula: "Dafoe se nalazi u jednoj od svojih najboljih uloga kao lik koji daje tračak nade i brižnosti u svijetu u kojem takve stvari iznimno manjkaju". Richard Roeper iz Chicago Sun-Timesa je u svojoj kritici napisao: "To je film koji će vas natjerati da se trgnete, ali kojeg nećete htjeti pogledati ponovno; ipak nakon što ga prvi put pogledate, iskusit ćete nešto što nećete tako skoro zaboraviti". Međutim, Cassie da Costa iz časopisa Film Comment kritizirala je film: "Baker se grubo poigrava s likovima na rubu društva zbog toga što premda može zamisliti njihovu svakodnevnu stvarnost, on nije u stanju shvatiti njihove unutarnje živote".

Izvori

Vanjske poveznice

Dramski filmovi
Američki filmovi 2010-ih

Projekt Florida


Râul Siminoc este un curs de apă, un afluent de dreapta, care se varsă în Canalul Dunăre-Marea Neagră.

Hărți
 Harta Județului Constanța

Bibliografie
 Administrația Națională Apelor Române - Cadastrul Apelor - București
 Institutul de Meteorologie și Hidrologie - Rîurile României - București 1972
 Cursuri de apă din județul Constanța înscrise în Cadastrul Apelor din România

Bazinul litoralului Mării Negre
Geografia județului Constanța
Gospodărirea apelor
Râuri din județul Constanța
Râuri din România

Râul Siminoc, Marea Neagră


A primeira fase da Copa Sul-Americana de 2023 foi disputada entre 7 e 9 de março de 2023. Um total de 32 equipes provenientes de Bolívia, Chile, Colômbia, Equador, Paraguai, Peru, Uruguai e Venezuela competiram para 16 das 32 vagas na fase de grupos.

As equipes se enfrentaram em jogos eliminatórios de partidas únicas. Em caso de igualdade após os 90 minutos, a vaga seria definida em disputa por pênaltis.

Resultados

Todas as partidas estão em horário local.

Chave BOL1

Oriente Petrolero avança para a fase de grupos.

Chave BOL2

Blooming avança para a fase de grupos.

Chave CHI1

Palestino avança para a fase de grupos.

Chave CHI2

Audax Italiano avança para a fase de grupos.

Chave COL1

Deportes Tolima avança para a fase de grupos.

Chave COL2

Santa Fe avança para a fase de grupos.

Chave ECU1

LDU Quito avança para a fase de grupos.

Chave ECU2

Emelec avança para a fase de grupos.

Chave PAR1

Guaraní avança para a fase de grupos.

Chave PAR2

Tacuary avança para a fase de grupos.

Chave PER1

Universidad César Vallejo avança para a fase de grupos.

Chave PER2

Universitario avança para a fase de grupos.

Chave URU1

Danubio avança para a fase de grupos.

Chave URU2

Peñarol avança para a fase de grupos.

Chave VEN1

Academia Puerto Cabello avança para a fase de grupos.

Chave VEN2

Estudiantes de Mérida avança para a fase de grupos.

Ver também
 Fase de grupos da Copa Sul-Americana de 2023
 Fase final da Copa Sul-Americana de 2023

Primeira fase

Primeira fase da Copa Sul-Americana de 2023


Inveraray Castle (pronounced   or  ; Scottish Gaelic Caisteal Inbhir Aora ) is a country house near Inveraray in the county of Argyll, in western Scotland, on the shore of Loch Fyne, Scotland's longest sea loch. It is one of the earliest examples of Gothic Revival architecture.

It has been the seat of the Dukes of Argyll, chiefs of Clan Campbell, since the 18th century.

History and architecture
James V stayed at the old castle of Inveraray in September 1533. A new lute was bought for him in Glasgow and carried to Inveraray by his servant Troilus.

The present castle was built in the Gothic Revival style. Improvements on the estate were begun in 1743 by  Archibald Campbell, Earl of Ilay, soon to become 3rd Duke of Argyll. The foundation stone of the new castle was laid in October 1746, and it replaced an earlier 15th-century castle.

It is one of the earliest Gothic Revival buildings, together with Strawberry Hill House.  It was built of ashlar lapis ollaris. Originally, all the roofs were flat and crenellated. Later, a third floor with pitched roof and dormer windows was added on all four wings, and steep conical roofs were added to the four round towers. In the 1770s, the village of Inveraray was demolished and rebuilt a short distance away, to give the castle a more secluded setting.

Designers who worked on the new castle include William Adam and Roger Morris. The interior has a number of neoclassical rooms created later in the 18th century for the 5th Duke by Robert Mylne. These are among the rooms open to the public. James Lees-Milne was not impressed by the house when he visited it in 1943, noting the "ugly" grey stone and calling it "grim and forbidding".

In 1975 a devastating fire struck Inveraray and for some time the 12th Duke and his family lived in the castle's basement, while restorations were carried out, funded by a worldwide fundraising drive.

Modern era
The castle is open to visitors. Its collection includes more than 1,300 pikes, muskets, swords and other weapons.

The 13th Duke and his family live in private apartments occupying two floors and set between two of the four crenellated circular towers. Recent renovations included the installation of the house's first central heating system, powered by burning wood-chips from the family's forestry holdings. It was previously heated only by open fires.

Inveraray Castle is a Category A listed building. It is surrounded by a  garden and an estate of . Besides welcoming visitors to the castle, the estate's activities include commercial forestry, tenanted farming, wind and hydro power, and deer stalking.

In popular culture
The 2012 Christmas episode of Downton Abbey was partly filmed here, the castle portraying the fictional "Duneagle Castle". Inveraray Castle also featured in Great Estates Scotland made by American broadcaster PBS in 2014. In 2020, Susan Calman's Secret Scotland filmed at Inveraray Castle.

The "Best of the West" festival, organised by the Duchess, was held at the castle each September until 2018.

The castle was featured on an episode of An American Aristocrat's Guide to Great Estates on the Smithsonian Channel and Amazon Prime Video. It first aired in 2020.

The castle was used as an exterior filming location in the BBC miniseries A Very British Scandal.

Ghostlore
According to local ghostlore the castle is haunted by the ghost of a harpist who was hanged in 1644.

References

External links

 Its page in the Gazetteer for Scotland

Castles in Argyll and Bute
Category A listed buildings in Argyll and Bute

Clan Campbell seats
Country houses in Argyll and Bute
Mock castles in Scotland
Gardens in Argyll and Bute
Historic house museums in Argyll and Bute
Inventory of Gardens and Designed Landscapes
Listed castles in Scotland
Reportedly haunted locations in Scotland

Inveraray Castle


Die Augustaanlage ist eine als Allee ausgebaute, vierspurige Straße in Mannheim, die als eine Hauptachse die Mannheimer Innenstadt über die Bundesstraße 37 mit der Bundesautobahn 656 im Osten verbindet.

Verlauf
Die Augustaanlage verläuft zwischen dem Friedrichsplatz mit dem Mannheimer Wasserturm und der Stadteinfahrt am Europaplatz beim Planetarium Mannheim. Sie führt als östliche Ein- und Ausfallstraße den von der A 656 über die B 37 aus Richtung Heidelberg kommenden Straßenverkehr durch die Oststadt in die Innenstadt bzw. umgekehrt.

Geschichte

Benannt wurde die Augustaanlage nach der Deutschen Kaiserin und Königin von Preußen, Augusta von Sachsen-Weimar-Eisenach. Der an den Friedrichsplatz angrenzende Teil entstand in den ersten Jahren nach 1900. Die Bebauung erfolgte von der Stadt aus nach Osten. Entsprechend verlaufen auch die Hausnummern. Die auf breitem Mittelstreifen zweireihig mit Platanen bepflanzte Allee wurde im Jubiläumsjahr 1907 (300 Jahre Stadt Mannheim) zur Internationalen Kunst- und großen Gartenbau-Ausstellung angelegt. Mit zunehmender Bebauung der Oststadt erfolgte der Ausbau der Straße bis Ende der 1920er Jahre nach Osten auf die heutige Länge. 1935 wurde in der Verlängerung die Reichsautobahn Mannheim–Heidelberg, heute A 656, neu eröffnet.

Die anfängliche Schreibweise mit Bindestrich (Augusta-Anlage) blieb über Jahrzehnte erhalten und wurde erst 1980 als Augustaanlage der Rechtschreibung angepasst.

Gegenwart

Täglich nutzen rund 40.000 Autos diesen Weg in und aus der Innenstadt. In der repräsentativen Straße befinden sich mehrere bedeutende Unternehmen. Die Allee leistet mit ihrer Bepflanzung einen wichtigen Beitrag zur Klimaverbesserung in der Stadt.

Durch die Grünanlage der Allee führt die Kulturmeile Mannheim, in der zahlreiche zeitgenössische Plastiken aufgestellt sind. Weiterhin ist der Mannheimer Kunstverein, einer der ältesten deutschen Kunstvereine, in der Augustaanlage mit seinem Ausstellungsgebäude beheimatet.

Ab Frühjahr 2011 wurde eine teilweise Neugestaltung der Grünanlage mit durchgehendem mittlerem Flanierweg vorgenommen. Dabei wurde der alte Platanenbestand in mehreren Bauabschnitten gefällt und bis Sommer 2014 durch 228 Jungbäume ersetzt, nachdem die meisten der über hundertjährigen Platanen von der Pilzerkrankung Massaria befallen und nicht mehr zu erhalten waren.  Die Finanzierung erfolgte durch eine auf drei Jahre angelegte Spendenkampagne. Mitte Mai 2015 wurde die umgestaltete Anlage eingeweiht.

Einzelnachweise

Weblinks

Innerortsstraße in Mannheim
Augusta von Sachsen-Weimar-Eisenach als Namensgeber

Augustaanlage


La  du Tour des Alpes (nom officiel : Tour of the Alps 2022) a lieu du  au , en Italie et en Autriche, sur un parcours de . La course fait partie de la Coupe d'Italie et du calendrier UCI ProSeries 2022 en catégorie 2.Pro.

La course est remportée par le Français Romain Bardet (Team DSM), devant l'Australien Michael Storer (Groupama-FDJ) et le Néerlandais Thymen Arensman, coéquipier du vainqueur.

Équipes
18 équipes ont pris part à la course : 10 UCI WorldTeams, 7 UCI ProTeams et 1 équipe continentale. Ils ont ainsi formé un peloton de 118 cyclistes, dont 64 ont terminé la course. Les équipes participantes sont :

Étapes
Le Tour des Alpes compte cinq étapes réparties en deux étapes de moyenne montagne et trois étapes de haute montagne, pour une distance totale de 713,6 kilomètres.

Déroulement de la course

étape

étape

étape

étape

étape

Classements finals

Classement général final

Classements annexes

Classement du meilleur jeune

Classement du meilleur grimpeur

Classement des sprints

Classement par équipes

Classement UCI
La course attribue des points aux coureurs pour le Classement mondial UCI 2022 selon le barème suivant :

Évolution des classements

Notes et références

Liens externes

2022
Cyclisme en Italie en 2022
Sport en Autriche en 2022
Cyclisme sur route en 2022
Cyclisme en avril 2022

Tour des Alpes 2022


حضارة أقامها الهنود الحمر والتي قامت تقريبا بين عامي 200 ق م و 1200 م. وكانت قد قامت في وسط أريزونا ونيو مكسيكو. وتم تقسيمها لعدة مراحل لكن بعدم وجود تحليل كامل لها واختلاف الأزمان والمجتمعات بها لا يوجد وضوح لهذا التقسيم، والمراحل هي باين لون، جورجتاون، سان فرانسيسكو، ثري سيركلز، ميمبريس.

الموقع
سميت الحضارة على الهضبة وسط أريزونا وسلسلة الجبال غرب نيو مكسيكو.

فترة باين لون (200 ق م – 500 م.)
عاش الموغويون في قرى صغيرة في بيوت دائرية مغطاة بالأعمدة والطين وكان عمقها في الأرض متر أو ربع متر يتم دخولها عبر أنفاق، وكان غذائهم يعتمد أساسا على الجذور والحبوب والمكسرات، ولم يظهر أنهم كانوا يعتمدون على الصيد فلم يعثر على الكثير من الرماح والحراب وعظام الحيوانات، وصناعة الخزف كانت موجودة وتختلف أشكالها والتي تطورت منها أشكال لدى الهنود الآخرين.

فترة جورجتاون (500 – 900)
استمر نفس طراز الحضارة عدا إدخال زراعة الذرة الصفراء وازدادت أهمية الصيد وظهرت العديد من أشكال الخزف.

فترة سان فرانسيسكو (900 – 1050)
واستمرت أشكال جورجتاون ولكن أصبحت البيوت بشكل شبه مستطيل وبناؤها أصبح أقوى وتم تطوير الكثير من أشكال الخزف وأصبحت أكثر تنوعا وترفا.

فترة ثري سيركلز (1050 – 1200)
أساليب العيش استمرت كما هي وتغيرت المنازل من المصنوعة بالطين إلى أخرى مصنوعة من الحجر والبيوت الاحتفالية كانت موجودة أيضا وربما هذا كان تأثيرا من حضارة الأناسازي في الشمال أما الخزفيات فقد أصبحت أكثر تنوعا وترفا.

فترة ميمبريس (1050 – 1200)
وهي الفترة الأخيرة وقد حدثت فيها تغييرات أساسية وتم استبدال البيوت المحفورة بشقق بعلو طابق إلى ثلاثة واحتوت القرى على غرف وصل عددها من 40 إلى 50 نظمت حول الساحة، وهذه المزايا مع غيرها ربما ظهرت مع هجرات الأناسازي من شمال نيو مكسيكو ويظهر أن القادمين الجدد عاشوا بسلام مع المواطنين.
انتهت بعدها حضارة موغويون وتم هجر القرى واختفى شعبها إلى أماكن غير محددة.

مصادر

ُEncyclopedia Britannica*

الحضارات القديمة في أمريكا الشمالية
تاريخ الأمريكيين الأصليين في أريزونا
تاريخ الأمريكيين الأصليين في نيومكسيكو
شعوب أصلية في المكسيك

موغويون (حضارة)


Aecio (Ezio) es el título de una ópera seria en tres actos que el italiano Pietro Metastasio (1698 – 1782) escribió para el Teatro San Juan Crisóstomo de Venecia. El libreto es el quinto de los 27 que escribió Metastasio, situándose entre Catone in Utica (1728) y Semiramide riconosciuta (1729).

En 1728 el Teatro San Juan Crisóstomo de Venecia encargó al compositor italiano Nicola Porpora (Nápoles, 1686 – Nápoles, 1768) musicar el libreto de Metastasio cuyo estreno tuvo lugar el día 20 de noviembre.

Composición
Las fuentes a las que acudió Metastasio para escribir el libreto de Aecio fueron: los trabajos del historiador bizantino Procopio de Cesarea y la crónica Epitoma Chronicon  del historiador Próspero de Aquitania.

Estreno
En 1771 el compositor italiano Antonio Sacchini (Florencia, 1730 – París, 1786) compuso sobre el libreto de Metastasio, revisado por Saverio Mattei, una ópera homónima dividida en tres actos y cantada en italiano, cuyo estreno con motivo de la onomástica del rey  Carlos VII tuvo lugar en el Teatro San Carlos de Nápoles, el 4 de noviembre.

Personajes

Escenografía: Giuseppe Baldi y Antonio Ioli

Argumento

Aecio, capitán del ejército imperial de Valentiniano III, cuando volvió de la célebre victoria de los "Campos Cataláunicos", en la cual Atila, rey de los hunos, había sido puesto en fuga, fue acusado injustamente de infidelidad al emperador, y por ese motivo condenado a morir.

Máximo, patricio romano ofendido en su día por Valentiniano, pues el emperador había atentado contra la honestidad de su cónyuge, recabó la ayuda de Aecio para matar al odiado emperador; pero al no conseguirlo, hizo que lo creyeran culpable, solicitando para él la muerte y así levantar al pueblo que lo amaba contra Valentiniano, como así ocurrió. Todo esto es histórico: el resto es sólo posible.

Influencia
Metastasio tuvo gran influencia sobre los compositores de ópera desde principios del  a comienzos del . Los teatros de más renombre representaron en este período obras del ilustre italiano, y los compositores musicalizaron los libretos que el público esperaba ansioso. Aecio fue utilizada por más de 50 compositores para componer otras tantas óperas y, entre todas ellas, la única que ha sobrevivido al paso del tiempo ha sido la que compuso Georg Friedrich Händel.

Véase también
 Anexo: Óperas tituladas "Aecio"
 Anexo: Óperas con libreto de Metastasio

Referencias

 New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2ª Ed. (2001)

Enlaces externos
 Puntuación en IMSLP
 Notas, discografía y libreto (italiano / español) en Kareol

Óperas de Antonio Sacchini
Óperas de 1771
Óperas en italiano
Óperas estrenadas en Nápoles

Aecio (Sacchini)