Oliver Scott "Oli" Sykes ()  un muzician, compozitor, antrepenor și designer vestimentar britanic, cel mai bine cunoscut ca vocalistul trupei Bring Me the Horizon. De asemenea, el a înființat compania vestimentară Drop Dead Clothing și a creat romanul grafic Raised by Raptors împreună cu Ben Ashton-Bell.

Biografie
Oliver Sykes s-a născut pe 20 noiembrie 1986 în Ashford, Kent, Anglia. Când era mic, s-a mutat în Australia împreună cu părinții săi, Ian și Carol Sykes. Aceștia au locuit în Adelaide și Perth timp de aproape șase ani. La opt ani, familia s-a întors în Regatul Unit, stabilindu-se apoi în Stocksbridge, Sheffield, South Yorkshire. În adolescență, Sykes a învățat la Stocksbridge High School, același liceu pe care l-a frecventat și Alex Turner, cel care avea ulterior să devină cunoscut drept solistul trupei Arctic Monkeys.

Cariera

Cariera muzicală - Womb 2 Da Tomb, Purple Curto și pseudonimul Olisaurus (2000–2004)
În anii 2000, când încă era în liceu, a început să facă CD-uri de compilație și piese scurte sub numele de Quakebeat. După asta, el a ajuns în trupa hip-hop Womb 2 Da Tomb împreună cu fratele său, Tom Sykes, și cu Matt Nicholls, viitorul baterist Bring Me the Horizon. Mai târziu a intrat în grupul Purple Curto, împreună cu Neil Whiteley. Aici, Sykes a activat sub pseudonimul "Olisaurus", pe care l-a folosit și când a început să-și lanseze materiale solo.

Bring Me The Horizon (2004 - prezent)
In 2004, Sykes a fondat Bring Me the Horizon, o trupă a cărei faimă a crescut foarte repede. Aceștia și-au lansat albumul de debut, Count Your Blessings, pe 30 octombrie 2006. Al doilea lor album, Suicide Season, a fost lansat pe 29 septembrie 2008. Componența inițială s-a schimbat în 2009, când chitaristul Curtis Ward a părăsit trupa. El a fost înlocuit de australianul Jona Weinhofen, care va servi drept chitarist până la începutul anului 2013.

Al treilea lor album de studio, There is a Hell, Believe Me I've Seen It. There is a Heaven, Let's Keep It a Secret a apărut pe 4 octombrie 2010. Al patrulea album, Sempiternal, l-au lansat pe 1 aprilie 2013, la aproape un an după ce li s-a alăturat noul membru, clăparul Jordan Fish. În acest timp, Sykes a lucrat, alături de Fish, pentru a lansa, în data de 11 septembrie 2015, cel de-al cincilea album al trupei, That's the Spirit. Al șaselea material al grupului, amo, s-a lansat pe 25 ianuarie 2019.

Colaborări și alte proiecte muzicale
Sykes a apărut pe piese de la trupele You Me at Six (Bite My Tongue),  Architects (Even If You Win, You're Still a Rat) , Admiral's Arms' (Dawn of the New Age), Deez Nutz (If You Don't Know, You Know Now) și While She Sleeps (Silence Speaks). El a colaborat și cu cei din formația A Day To Remember pentru videoclipul piesei All I Want.

Oliver a mai lucrat, de asemenea, cu Skrillex pentru piesa Visions a trupei Bring Me the Horizon. Aceasta se regăsește pe  albumul There is a Hell, Believe Me I've Seen It. There is a Heaven, Let's Keep it a Secret. Skrillex a mai remixat și piesa The Sadness Will Never End de pe albumul Suicide Season.

În august 2017 a apărut în clipul piesei Boys al cântăreței britanice Charli XCX. Videoclipul a fost renumit pentru aparițiile a numeroși muzicieni, printre care îi putem aminti pe Brendon Urie, Diplo și Mark Ronson.

Pe data de 27 octombrie 2017, Sykes a cântat alături de membri ai Linkin Park - una dintre influențele sale muzicale și prima formație pe care a văzut-o într-un concert - la evenimentul comemorativ Linkin Park and Friends: Celebrate Life in Honor of Chester Bennington. El a cântat pe piesa Crawling, la care a mai fost prezent și producătorul/DJ-ul Zedd la tobe.

Linia Vestimentară
Pe lângă contribuțiile sale muzicale din cadrul trupei Bring Me the Horizon, Sykes mai este fondatorul și proprietarul liniei alternative de îmbrăcăminte Drop Dead Clothing. (Stilizat ca DROP DEAD).

Scrisul
În data de 1 februarie 2013, Sykes a lansat un proiect Kickstarter pentru a finanța un roman grafic creat de el și designerul vestimentar Ben Ashton-Bell, numit Raised By Raptors. Acesta a depășit obiectivul de ₤15.000, ajungând la ₤39,223.

Influențe și moștenire

Influențe
Sykes a citat formații precum Pantera, Black Flag, Misfits, Linkin Park, Simple Plan, Every Time I Die, Skycamefalling, Poison the Well, Norma Jean și The Dillinger Escape Plan ca influențe. Muzicieni precum Sam Carter de la Architects au afirmat că Sykes a fost o influență asupra lor.

Stil muzical
Albumul de debut al formației a fost descris ca fiind Deathcore, în timp ce următoarele trei albume ale lor au  fost încadrate genului Metalcore. Albumul lor din 2015, That's The Spirit, a fost descris ca fiind alternative rock, electronic rock, emo, și pop punk. amo, cel mai recent material al grupului, a fost încadrat în genurile pop rock, electropop, electrorock și hard rock.

Bring Me the Horizon a fost descrisă ca o trupă metalcore, alternative metal, electronicore, pop punk, pop rock, emo, alternative rock, iar uneori heavy metal și post-hardcore.

Vocal și Versuri
Versurile lui Oliver au un puternic caracter emoțional și catartic pentru el, ele fiind inspirate semnificativ din viața sa. În 2006, când a fost întrebat despre versurile de pe albumul Count Your Blessings, care fuseseră criticate pentru conținutul lor fixat pe tristețe și numite "infirme și fără sens", el a răspuns "Viața mea nu a fost niciodată așa de rea, așa că nu am cum să vorbesc despre asta."

Viața personală

Încă de la vârsta de 12 ani, Sykes suferă de terori nocturne, o formă de paralizie în somn. El a mai fost diagnosticat și cu ADHD, experiență care va servi drept inspirație pentru piesa Avalanche de pe albumul That's the Spirit.

Sykes a devenit vegetarian în 2003, după ce a urmărit un documentar despre cruzimea față de animale. "Când am văzut modul în care animalele erau torturate în fermele de fabrică, nu am putut face parte din acea cruzime." El a continuat să devină una dintre fețele pentru PETA și să lanseze tricouri cu sloganul "Meat Sucks", acestea aparținând de linia sa vestimentară, DROP DEAD. În 2013, el a devenit vegan.

Sykes a afirmat că este ateu. "Eu nu cred în Dumnezeu. Am fost rugat să cred în el când eram într-un impas. Nu am înțeles de ce am nevoie de un zeu sau, în opinia mea, de ceva ce nu există." Într-un interviu din 2013 el a declarat, de asemenea, "Eu cred că a crede în Dumnezeu nu este o crimă fără victimă. Nu cred că eu am dreptate și altcineva greșește. Dacă ar fi fost doar oameni care cred în Dumnezeu, atunci n-ar conta. Toți pot să creadă în ce vor; dacă vor un prieten imaginar care trăiește în nori, e ok. Ideea este că nu toți cred asta, iar asta influențează lumea, sau cel puțin o mare parte din ea, care este în criză în principal din cauza religiei."

După ce a primit premiul Albumul Anului la Alternative Press Music Awards, în 2014, Sykes a dezvăluit că a fost dependent de Ketamină. Adresându-se mulțimii, acesta a spus "Trupa a vrut să mă omoare, părinții mei au vrut să mă omoare, până și fratele meu nenorocit a vrut să mă omoare." și a admis "M-am dus la dezintoxicare timp de o lună, timp în care voi îmi trimiteați mesaje și e-mail-uri. Când am ieșit din această dezintoxicare nu am vrut să mai țip. Tot ce am vrut să fac a fost să cânt de pe acoperiș.".

Pe 12 iulie 2015, în Toscana, Italia, Sykes s-a căsătorit cu modelul și artista de tatuaje Hannah "Pixie" Snowdon. În 2016, Sykes a anunțat că s-au despărțit. Cauza divorțului  celor doi -  unul furtunos, în timpul căruia Snowdon l-a acuzat pe Sykes de infidelitate si abuz, iar Sykes a dezvăluit că a fost înșelat - este considerată a fi infidelitatea lui Snowdon.

Sykes s-a căsătorit din nou pe 22 iulie 2017, cu fotomodelul brazilian Alissa Salls.

Controverse

Videoclipuri cu Architects
În timpul unui turneu în 2008, Bring Me the Horizon și Architects au filmat două videoclipuri. Primul a arătat o luptă între Sykes și solistul Architects, Sam Carter, în timp ce al doilea a înfățișat o ambulanță înăuntrul căreia se presupunea că se afla Sykes. Videoclipurile au fost încărcate pe YouTube și au dus la o explozie de mesaje negative ale fanilor Bring Me the Horizon la adresa lui Carter. Cu toate acestea, mai târziu a fost dezvăluit că totul a fost doar o înscenare și că membrii trupelor sunt de fapt prieteni buni. Sykes a afirmat ulterior că :"Evenimintele cotidiene pot deveni plictisitoare extrem de repede, așa că ne-am gândit la cel mai idiot lucru și l-am pus în practică."

Discografie

Bring Me The Horizon

EP-uri
This Is What the Edge of Your Seat Was Made For (2004)
The Chill Out Sessions (2012)

Albume
 Count Your Blessings (2006)
 Suicide Season (2008)
 There Is a Hell, Believe Me I've Seen It. There Is a Heaven, Let's Keep It a Secret. (2010)
 Sempiternal (2013)
 That's the Spirit (2015)
amo (2019)
Alte lansări
Music to Listen to~Dance to~Blaze to~Pray to~Feed to~Sleep to~Talk to~Grind to~Trip to~Breathe to~Help to~Hurt to~Scroll to~Roll to~Love to~Hate to~Learn Too~Plot to~Play to~Be to~Feel to~Breed to~Sweat to~Dream to~Hide to~Live to~Die to~Go To (2019)
Post Human: Survival Horror (2020)

Cooperări

Videoclipuri

Referințe

Nașteri pe 20 noiembrie
Nașteri în 1986
Cântăreți englezi
Oameni în viață

Oliver Sykes


Rother may refer to:

General
Rother (surname) (also sometimes spelled Röther)
Rother District, a local government district in East Sussex, England
Rother FM, former independent local radio station for Rotherham, South Yorkshire, England
Rother Kuppe, a mountain in Bavaria, Germany
Rother Ochsen, a tavern in Stein am Rhein, Switzerland
HMS Rother, two Royal Navy warships
SS Rother (1914), a British ship

Rivers in England
River Rother, East Sussex, in East Sussex and Kent
River Rother, West Sussex, in Hampshire and West Sussex
River Rother, South Yorkshire, in Derbyshire and Yorkshire

See also
Rother Valley (disambiguation)

Rother


James Herbert Brennan (født 5. juli 1940) er en irsk forfatter af fantastisk litteratur og okkultisme.

Hans interesse i magi, alternative videnskabelige teorier (f.eks udenjordisk menneskets oprindelse) og klassiske horror film er hvad der har påvirket til at være forfatter. Hans publikationer er skrevet specielt for unge.

Bibliografi

Faglitterære

 Astral Doorways (1971)
 Five Keys to Past Lives (1972)
 Experimental Magic (1972)
 Occult Reich (1974)
 An Occult History of the World (1976)
 Getting What You Want (1977)
 Good Con Guide (1978)
 Reincarnation (1981)
 A Guide to Megalithic Ireland (1982)
 Discover Your Past Lives: A Practical Course (1984)
 The Reincarnation Workbook: A Complete Course in Recalling Past Lives (1989)
 The Astral Projection Workbook: How to Achieve Out-of-Body Experiences (1989) Mindpower : Succeed at School (1990)
 Mindpower: Secrets to Improve Your Image (1990)
 Aquarian Guide to the New Age (1990) (with Eileen Campbell)
 Understanding Reincarnation: Effective Techniques for Investigating Your Past Lives (1990)
 How to Get Where You Want to Go (1991)
 Discover Astral Projection (1991)
 Nostradamus: Visions of the Future (1992)
 Discover Reincarnation (1992)
 True Ghost Stories (1993)
 The Dictionary of Mind, Body and Spirit (1994) (with Eileen Campbell)
 Body, Mind and Spirit: A Dictionary of New Age Ideas, People, Places, and Terms (1994) (with Eileen Campbell)
 Time Travel: A New Perspective (1997)
 Seriously Weird True Stories (1997)
 Magick for Beginners (1998)
 Martian Genesis (1998)
 The Little Book of Nostradamus: Prophecies for the 21st Century (1999)
 The Secret History of Ancient Egypt (2000)
 The Magical I Ching (2000)
 Magical Use of Thought Forms (2001)
 Occult Tibet (2002)
 Death - The Great Mystery of Life (2002)
 Tibetan Magic and Mysticism (2006)

 Fiktion

 Beyond the Fourth Dimension (1975)
 Power Play (1977)
 Greythorn Woman (1979)
 Dark Moon (1980)
 Mindreach (1985)
 The Curse of Frankenstein (1986)
 Dracula's Castle (1986)
 Monster Horrorshow (1987)
 Barmy Jeffers and the Quasimodo Walk (1988)
 Return of Barmy Jeffers and the Quasimodo Walk (1988)
 Barmy Jeffers and the Shrinking Potion (1989)
 The Crone (1989)
 Ordeal by Poison (1992)
 Ancient Spirit (1993)
 Marcus Mustard (1994)
 Capricorn: Capricorn's children (1995)
 Cancer: Black Death (1995)
 The Gravediggers (1996)
 Blood brother (1997)
 Kookaburra Dreaming (1997)
 Zartog's Remote (2000)
 In Miss Whitts class.... Being bored... Question mark (2009)
 The Shadowproject (2010)
 The Doomsday Box (2011)

 Faerie Wars

 Faerie Wars (2003)
 The Purple Emperor (2004)
 Ruler of the Realm (2006)
 Faerie Lord (2007)
 The Faeman Quest'' (2011)

Digtere fra Irland

James Herbert Brennan


Johann Carl Ludwig Braun (* 18. April 1771 in Berlin; † 5. September 1835) war ein preußischer Generalleutnant sowie Generalinspekteur der Geschütz- und Waffenfabriken zu Berlin.

Leben
Johann Carl Ludwig Braun wurde 1771 als Sohn von Johann Gottfried Braun (1736–1778), angesehener Kammergerichts-Advokat, Kriegs- und Domänenrat sowie Syndikus der Kurmärkischen Ritterschaft, geboren. Sein Urgroßvater war noch Dorfschmied, sein Großvater bereits ein wohlhabender Bürger und Tuchbereiter in Berlin. Als sein Vater starb, war er erst sieben Jahre alt, kam in eine Brandenburger Erziehungsanstalt und besuchte anschließend das Berliner Joachimsthalsche Gymnasium.

Auf Rat und mit Förderung seines Onkels, des damaligen Leutnants der Artillerie Johann Christian von Pontanus, wählte er eine militärische Laufbahn und trat am 15. April 1788 als Bombardier in die Artillerie ein, besuchte die Artillerie-Akademie und wurde 1792 zum Sekondeleutnant befördert. Im Ersten Koalitionskrieg 1792/94 war er als Adjutant der Artillerie bei der Belagerung von Mainz, dem Bombardement von Landau und dem Gefecht bei Trippstadt beteiligt. Später zählte der zu den Schülern des Generals Gerhard von Scharnhorst, war in Neuenhagen bei Versuchen und der Entwicklung von Feldgeschützen beteiligt. 1799 wurde er zum Adjutanten des Kommandeurs der reitenden Artillerie ernannt und entwarf, beauftragt von Prinz August von Preußen, das erste Exerzierreglement für diese Waffengattung. 1804 wurde er von König Friedrich Wilhelm III. zum ersten Adjutanten des Inspekteurs der gesamten Artillerie ernannt, 1806 war er im Generalstab des Ernst von Rüchel tätig und erlebte an dessen Seite die verlorene Schlacht von Jena und Auerstedt. Hier sorgte er mit dem späteren preußischen General der Kavallerie, dem damaligen sächsischen Rittmeister Johann Adolf von Thielmann, für eine Neuordnung der zerschlagenen preußischen und sächsischen Truppen und stellte ein Korps von 5000 Mann für einen geordneten Rückzug nach Magdeburg unter dem Kommando des Generals von Tschammer und des Generals Friedrich Adolf von Kalckreuth zusammen. In Magdeburg erhielt er den Auftrag zur Zerstörung einiger Brücken über die Oder nördlich Stettins und entging so der Kapitulation von Prenzlau. Auf dem weiteren Rückzug vor Napoleons I. Truppen über Kolberg und Danzig traf er in Graudenz König Friedrich Wilhelm III., wurde Adjutant der Festung Danzig unter dem Gouverneur General von Manstein. Bei der Instandsetzung, Ausrüstung und Verteidigung der Festung Danzig erwarb Braun sich große Verdienst wofür er vom König zum Premier-Hauptmann ernannt wurde. Der Nachfolger des Danziger Gouverneurs, General Friedrich Adolf Graf von Kalckreuth, sandte ihn zur Beschaffung von Lebensmitteln und Munition aus der Stadt, bei seiner Rückkehr strandete das englische Schiff in der Weichsel und Braun wurde Gefangener der Franzosen in deren Folge es zu einer Begegnung mit Kaiser Napoleon Bonaparte kam.

Braun ging nach dem Friedensschluss nach Königsberg und nahm seine Tätigkeit im Generalstab wieder auf. Am 21. Februar 1809 erfolgte seine Beförderung zum Major bei der 3. Artillerie-Brigade mit deren Organisation er betraut wurde, gründete in Neiße die erste preußische  Artillerie-Werkstatt, eine Gewehrfabrik sowie aus eigenen Mitteln eine Pulverfabrik. Für diese Verdienste erhielt er vom König als einer der ersten den neu gestifteten Roten Adlerorden III. Klasse.

Während der Reorganisation der preußischen Armee war Braun enger Mitarbeiter von Scharnhorst und August Neidhardt von Gneisenau. 1811 wurde er zum Inspekteur der Artillerie- und der Waffen-Fabriken ernannt. Bei Ausbruch der Befreiungskriege 1813 wurde er als Oberstleutnant an die Spitze der Artillerie des Blücherschen Armeekorps gestellt, nahm an den Schlachten bei Großgörschen und Bautzen teil und wurde mit dem Eisernen Kreuz II. Klasse, dem Orden der Heiligen Anna II. Klasse sowie dem Orden des Heiligen Wladimir III. Klasse ausgezeichnet.

Nach dem Waffenstillstand sorgte er unter Leitung des Generals von Gneisenau für die Instandsetzung der schlesischen Festungen und die Beschaffung von Armeeausrüstung. In den folgenden Kampfhandlungen führte er die Artillerie des Korps des Generals Jakob Friedrich von Rüchel-Kleist in den Schlachten von Dresden, Kulm und Leipzig sowie gegen Erfurt. Vom General von Kleist wurde er zu dem Kriegsrat hinzugerufen, der den Rückzug dieses Korps durch das Erzgebirge beschloss und dadurch den Sieg bei Kulm ermöglichte. Dafür wurde er mit dem Eisernen Kreuz I. Klasse ausgezeichnet. 1814 zum Oberst befördert, nahm Braun an den Gefechten dieses Korps zwischen den Flüssen Seine und Marne sowie in den Schlachten von Laon und Paris teil, erhält dafür den Orden des Heiligen Georgen IV. Klasse.

Nach dem Friedensschluss ging Braun mit dem Prinzen August nach England und Wien. Beim Wiederausbruch des Krieges 1815 übernahm er als Generalmajor das Kommando über die Artillerie des Korps des Generals Friedrich Wilhelm Bülow von Dennewitz. Mit der Teilung des Kriegsausrüstung der sächsischen Armee beauftragt war er an der Schlacht bei Waterloo nicht beteiligt, traf erst einen Tag später bei den verbündeten Armeen ein und übernahm für den verwundeten General Karl Friedrich von Holtzendorff das Kommando über die Artillerie der ganzen Blücherschen Armee. Für seine Verdienste in diesem Feldzug empfing er den Orden Pour le Mérite mit Eichenlaub.

1816 erhielt er die Aufgabe zur Reorganisation der Artillerie, wurde zum Inspekteur der 3. Artillerie-Inspektion am Rhein ernannt und sorgte für die Ausbildung der dortigen Truppen. Im Jahre 1818 dafür mit dem Roten Adlerorden II. Klasse mit Eichenlaub ausgezeichnet, avancierte er 1824 zum Inspekteur der 1. Artillerie-Inspektion und wurde als Vorsitzender wichtiger Kommissionen vom König nach Berlin versetzt. 1825 wurde Braun zum Generalleutnant befördert, erhielt 1829 den Roten Adlerorden I. Klasse mit Eichenlaub und 1832 ernannte man ihn zum Generalinspekteur der Geschütz- und Waffen-Fabrikation. 1834 erhielt er vom Zaren den Orden der Heiligen Anna I. Klasse mit Krone.

Familie
Am 23. September 1800 heiratete Braun in Potsdam Caroline Auguste Henriette von Schlieben (1783–1824). Aus der Ehe, die am 11. Februar 1813 geschieden wurde, gingen folgende Kinder hervor:
 Julie Luise Henriette (1801–1807)
 Agnese Pauline (1804–1869)
 Rosa Berta Mathilda (1806–1882) ⚭ Eduard von Kunowski (1795–1870), preußischer General der Infanterie

Bereits am 15. März 1813 heiratete er Marie Michelsen (1784–1833), Tochter des Professors Johann Andreas Christian Michelsen (1749–1797). Aus dieser Ehe gingen elf Kinder hervor, darunter:
 Ernst (1816–1891), preußischer Generalleutnant
 Otto (1818–1888), preußischer Oberst und Kommandeur der 3. Artillerie-Brigade
 Carl Hugo (1819–1906), Schiffskapitän, Gutsherr
 Johanna Amalie (1821–1884) ⚭ 1846 Albert Körner
 Clara Wilhelmine (1822–1902) ⚭ August Ernst Rothe
 Carl Hermann (1824–1904), Oberstleutnant ⚭ N.N.
 Friedrich Eduard (1827–1913), Pastor ⚭ 1863 Henriette Auguste Engel

Literatur
 Politisches Journal nebst Anzeige von gelehrten und anderen Sachen, herausgegeben von einer Gesellschaft von Gelehrten, 56ster Jahrgang, 1. Band; Hamburg auf allen Postämtern, 1835, S. 953–962.
 Georg Friedrich August Schmidt, Bernhard Friedrich Voigt: Neuer Nekrolog der Deutschen. Band 13, Teil 2, S. 736–742.
 Louis von Malinowsky, Robert von Bonin: Geschichte der brandenburgisch-preußischen Artillerie. Band 1, S. 221–224.
 Kurt von Priesdorff: Soldatisches Führertum. Band 4, Hanseatische Verlagsanstalt Hamburg, o. O. [Hamburg], o. J. [1937], , S. 127, Nr. 1263.

Generalleutnant (Königreich Preußen)
Träger des Roten Adlerordens 1. Klasse
Träger des Pour le Mérite (Militärorden)
Träger des Ordens der Heiligen Anna
Träger des Ordens des Heiligen Wladimir
Träger des Ordens des Heiligen Georg
Person in den Koalitionskriegen
Deutscher
Geboren 1771
Gestorben 1835
Mann

Johann Carl Ludwig Braun


Önceki adı Teknepınar olan Batıayaz, Samandağ ilçesine bağlı olan köy, Musa Dağı'nın eteklerinde kurulmustur. Samandagı ilçesine 10, Antakya merkeze 20 km uzaklıktadır.

Dış bağlantılar
 Samandağ

Samandağ'ın mahalleleri

Batıayaz, Samandağ


Hinrich Wilhelm Dürks (* 27. Februar 1890 in Ganderkesee, Großherzogtum Oldenburg; † 9. März 1966 in Hennigsdorf im Kreis Oranienburg, DDR) war ein deutscher Gymnasiallehrer und Heimatforscher.

Leben
1909 bestand Dürks seine Reifeprüfung am Mariengymnasium in Jever. Im Anschluss studierte er bis 1913 Latein, Griechisch und Religion in Leipzig, Marburg und Göttingen. 1913 bestand er seine erste Lehramtsprüfung in Göttingen. Von 1914 bis 1916 diente er im Ersten Weltkrieg. 1916 bis 1918 arbeitete er als wissenschaftlicher Hilfslehrer am Reformrealgymnasium in Rüstringen. 1917 wurde er an der Universität Kiel zum Dr. phil. promoviert. Ab 1918 lehrte er als Studienrat bis 1920 am Reformrealgymnasium Rüstingen. 1920 wechselte Dürks an das Reformrealgymnasium Oldenburg und ab 1926 an das Reformrealgymnasium Hennigsdorf.

Veröffentlichungen (Auswahl)
  De Severiano Gabalitano. Dissertation Kiel 1917.

Weblinks

 Biographie (Klaus Euhausen, Hennigsdorf, PDF 2,3 MB)

Einzelnachweise

Gymnasiallehrer
Heimatforscher (Brandenburg)
Person im Ersten Weltkrieg (Deutsches Reich)
Deutscher
Geboren 1890
Gestorben 1966
Mann

Wilhelm Dürks


Ziverbey, İstanbul'un Kadıköy ilçesinin Eğitim, Zühtüpaşa ve Feneryolu mahallelerinin bir bölümünden oluşan semtidir. Kadıköy'den Kartal'a uzanan Minibüs Caddesi olarak bilinen caddenin üzerinde yer alır. Caddede minibüs ve otobüs sayısı çok fazladır. Semt aynı adlı bir otobüs durağına sahiptir.

Komşu semti Kuyubaşı'nda İstanbul Atatürk Fen Lisesi ve Marmara Üniversitesi Göztepe Kampüsü yer alır.

12 Mart Darbesi sırasında adı işkence olaylarına karışan meşhur Ziverbey Köşkü Erenköy'de bulunmaktadır, bu semtteki Beyaz Köşk değildir. Ancak o da yıkılmış yerine Ateş Pare sitesi yapılmıştır.

Ayrıca Müjdat Gezen Sanat Merkezi ve Kadıköy Evlendirme Dairesi bu semtte bulunmaktadır.

Kadıköy'ün semtleri

Ziverbey, Kadıköy


Agaricus silvaticus, (Jacob Christian Schäffer, 1774) sin. Psalliota silvatica (sylvatica) (Jacob Christian Schäffer, 1774 ex Paul Kummer, 1871), numit în popor șampinion de pădure sau ciupercă de pădure (ca și Agaricus silvicola precum Agaricus vaporarius), este o  specie saprofită de ciuperci comestibile din încrengătura Basidiomycota, în familia Agaricaceae și de genul Agaricus. Buretele se poate găsi în România, Basarabia și Bucovina de Nord în păduri de conifere, adesea la marginea celora, crescând în grupuri cu numeroase exemplare preferat sub molizi, de la câmpie până la munte, din mai până în octombrie.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 6-10 (14) cm și este amenajată central peste picior, fiind inițial relativ cărnoasă, compactă și globuloasă cu marginea răsfrântă către interior, pentru a deveni la maturitate moale, convexă și în sfârșit aplatizată. Culoarea cuticulei variază între albicios și crem și este acoperită cu solzi mătăsoși, fin fibroși, ocru-maronii până maronii-roșiatici, ce sunt tot mai deși către centru pălăriei care este colorat mereu mai închis.
 Lamelele: sunt lungi, aglomerate, strâmte și rotunjite spre picior, deschis gri-violacee până gri-rozalii, schimbând coloritul la bătrânețe în maro de ciocolată, chiar în maroniu-negricios, muchiile fiind albicios-flocoase. La atingere sau leziune ele se decolorează repede carmin.
 Piciorul: are o înălțime de 5-8 (12) cm, o lățime de 0,8-1,5 cm, este cilindric, în tinerețe plin, mai târziu gol pe interior, sfârșind ușor bulbos, fiind deasupra inelului neted, dedesubt scămos, mătăsos-solzos. Culoarea este albicioasă, în vârstă deseori gri, spre bază ușor gălbuie. În caz de leziune sau presiune se decolorează imediat sângeriu. Tija prezintă o manșetă largă, membranoasă, adesea ruptă, care se află apropiat de pălărie. Suprafața superioară a inelului este alb-rozalie (la bătrânețe maronie datorită sporilor) cea inferioară este albă.
 Carnea: este consistentă, albă, dar la o secțiune longitudinală sau transversală își schimbă rapid culoarea de la galben-roșiatic în purpuriu, devenind după câteva minute maronie în părțile colorate. Ea are un miros foarte aromatic și plăcut, gustul fiind delicios.
 Caracteristici microscopice: Sporii sunt netezi și elipsoidali cu o dimensiune cuprinsă între 4,5–6 × 3–3,5 microni. Culoarea lor este de un maroniu închis.
 Reacții chimice: Buretele se decolorează cu 1-naftol roșu și cu piramidon violet.

Confuzii
În mod general șampinionul de pădure poate fi doar confundat cu alte specii comestibile de genul Agaricus cum sunt: Agaricus augustus tânăr, Agaricus bisporus, mai micul Agaricus comtulus, Agaricus cupreobrunneus, Agaricus langei, Agaricus osecanus, Agaricus subperonatus sau Agaricus vaporarius, respectiv unor specii fără inel, ca de exemplu Tricholoma atrosquamosum sin. Tricholoma squarrulosum (comestibil), Tricholoma imbricatum (comwstibil) sau Tricholoma terreum, tot comestibile, dar și cu de exemplu otrăvitorul Agaricus placomyces.

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare
Șampinionul de pădure este un burete mult căutat și consumat, fiind gustos și de calitate bună. El  poate fi pregătit ca ciulama, de asemenea împreună cu alte ciuperci sau adăugat la un sos de carne, în special de vânat. Gustos este de asemenea cu jumări de ou, prăjit în unt cu verdețuri, ca umplutura unei plăcinte de foaie sau în mod ardelean (seu de porc, ceapă, ciuperci tăiate, morcov, păstârnac, boia ardei, smântână).

Note

Bibliografie
 Bruno Cetto, volumele 1-7 (vezi la note).
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Meinhard Michael Moser: " Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983
 Andreas Neuner: "BLV Naturführer – Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München-Bern-Viena 1976, ISBN 3-405-11345-8
 Renate & Wilhelm Volk: "Pilze sicher bestimmen und delikat zubereiten", Editura Ulmer, Stuttgart 1999, ISBN 3-8001-3656-2

Legături externe

 Agaricus silvaticus, film

Agaricus
Ciuperci comestibile
Ciuperci saprofite
1774 în știință

Agaricus silvaticus


Dagny est un journal féministe suédois publié de 1886 à 1913 par la .

Historique
Dagny, sous-titré  (Revue d'intérêts sociaux et littéraires) apparaît en 1886, succédant au , un journal féminin publié de 1859 à 1885. Basé à Stockholm, Dagny est affilié à la , une association de défense des droits des femmes. La rédaction est dirigée par  de 1891 à 1907, puis par Ellen Kleman à partir de 1907. En 1913, le journal cesse de paraître pour des raisons financières, mais il est remplacé l'année suivante par Hertha, un autre journal lié à la Fredrika Bremer Association.

Dagny est le premier journal suédois dont les articles sur les enjeux sociaux sont rédigés du point de vue des femmes. Il contient aussi de nombreux comptes rendus de conférences, des critiques littéraires, des essais et des informations sur la Fredrika Bremer Association. À partir de 1903, il devient le principal organe militant en faveur du droit de vote des femmes en Suède.

Format
Dagny est un hebdomadaire. Entre 1900 et 1907, il mesure  et contient entre 15 et 35 pages ; puis 1908 à 1913, il mesure  et contient 12 pages. L'ensemble du journal, numérisé par les Archives nationales de Suède et l'université de Göteborg, est accessible en ligne.

Références

Liens externes

Première vague féministe
Presse écrite en suédois
Presse écrite en Suède
Titre de presse créé en 1886
Titre de presse disparu en 1913

Dagny (journal suédois)


Et billede er en dansk eksperimentalfilm fra 1977, der er instrueret af Lejf Marcussen.

Handling
Stillbilleder af Fugleøen i Sortedamssøen i København, set i samme position fra et vindue året rundt. Billederne toner umærkeligt over i hinanden, ledsaget af enkelte reallyde og med Mahlers 1. symfoni som underlægningsmusik.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1977

Eksperimentalfilm fra Danmark

Et billede


الغورو عمار داس هو الغورو الثالث من بعد الغورو أنجاد وهو ابنه.

حياته
ولد الغورو عمار داس عام 1479م في مدينة كارتبور، وهو الغورو الثالث للديانة السيخية، وهو من الغورو الخمسة المهمين للديانة السيخية وهو حفيد الغورو ناناك.

لم ينجب الغورو عمار داس رجال، فأراد تنصيب إحدى ازواج بناته غورو، فأحضرهم وأمر كل واحد منهم أن يبني دكًا عالية ليختبرهم من أصلح أن يكون غورو من بعده. وأتموا البناء جميعًا ثم نظر إلى الدكات، وأمرهم بأن يهدم كل منهم دكته تمامًا ويعيد بنائها لأن البناء ليس جيدًا. رفض واحد منهم في غضب شديد، أما الأخر وبكل هدوء هدم الدكة وبناها مرة أخرى ثم أمره بهدمها مرة أخرى وإعادة بنائها وبكل هدوء أطاع الأمر، وبعد سبع مرات دكات من صبر الغورو رام داس قال له الغورو عمار داس: «ليس لحسن بنائك ستكون خليفتي، بل لطاعتك لي، بعدي سبع غورات فقط، لن يكون هناك غورو للسيخ من بعدهم، فإن لم يلتزم الغورو بالطاعة، ضيع دينه».

أدخل الغورو عمار داس على السيخية بعض الطقوس الهندية مثل الاغتسال قبل الأعياد والصلاة، وألف أناشيد أدخل الغورو أرجان منها خمسة نصوص في كتاب الأدي جرانت، ونشر الديانة بين سكان الريف بعد أن كانت مقصورة قبله على أهل المدن، وهو أيضاً صاحب فكرة زيارة الأنهار مثل الهندوس.

أهم أعماله
للغورو عمار داس أعمال كثيرة يختصر أهمها في:
 إدخال الطقوس الهندوسية مثل الصلاة وزيارة الأنهار والاغتسال قبل الأعياد.
 أنشد مائة وخمسون نشيد كتأملات في الله وضع منها خمسة نصوص في كتاب أدي جرانت.
 نقل الدعوة من بين أهل المدن إلى أهل الريف.
 صنع قانون حدد فيه الغورات من بعده سبع غورات فقط أي عشرة غورو.

روابط خارجية

مراجع

الهند في 1552
بنجابيون
غورو السيخ
مواليد 1479
مواليد في أمريتسار
وفيات 1574

الغورو عمار داس


Carolus (Karel) Adrianus Johannes Kreutz es un orquideólogo, profesor y botánico neerlandés.

Algunas publicaciones
 . 2012. Pomologia: Nei Paesi Bassi / Germania / Francia / Inghilterra Ed Altre Regioni. Editor Congedo, 172 pp. ISBN 8896483026
 ------------------------------. 2004. Catalogue of European Orchids. Kreutz Publishers
 ------------------------------. 1995. Orobanche. Die Sommerwurzarten Europas. 1.160 pp.
 ------------------------------. 1992. Orchideeën in Zuid-Limburg. Zutphen
 ------------------------------. 1987. De verspreiding van de inheemse orchideeën in Nederland. Zutphen. 257 pp.

Eponimia
 (Orchidaceae) Ophrys kreutzii W.Hahn, R.Wegener & J.Mast
 (Orchidaceae) Ophrys × kreutziana P.Delforge

Referencias

Enlaces externos
 Su sitio científico

Orquideólogos de los Países Bajos
Profesores de los Países Bajos
Escritores en neerlandés
Escritores en alemán
Taxónomos de los Países Bajos

Carolus Adrianus Johannes Kreutz


Saskatchewan River (Cree: kisiskāciwani-sīpiy, "swift flowing river") er en stor flod i Canada der er omkring 550 km lang, der hovedsageligt løber østpå gennem Saskatchewan og Manitoba og løber ud i Lake Winnipeg. Via sine tilløb North Saskatchewan og South Saskatchewan, omfatter dens afvandingsområde en stor del af prærieregionerne i det centrale Canada, helt over mod Rocky Mountains i Alberta og det northvestlige Montana i USA. Der er 1.939 kilometer til til de fjerneste udspring i Bow River, en biflod til South Saskatchewan i Alberta.

Beskrivelse

Saskatchewan River dannes i den centrale del af Saskatchewan, omkring 40 km øst for Prince Albert, ved sammenløbet af de to floder North Saskatchewan og South Saskatchewan, ved Saskatchewan River Forks. Begge floder har deres ydspring i gletchere i Alberta Rockies. St. Mary River, der afvander regionen omkring Hudson Bay-kløften i Glacier National Park, har også udløb i Saskatchewan River via
den sydlige forgrening.

Den forenede flod løber øst-nordøst, ind i Codette Lake der er opstået bag dæmningen ''Francois Finlay Dam ved Nipawin og så ind i Tobin Lake, ligeledes opstemmet, af E.B. Campbell Dam. Den fortsætter mod nordvest , passerer gennem en marskregion, hvor den får tilløb fra nordvest af Torch River og Mossy River. Ved det nordlige hjørne af marskområdet løber den mod øst, snoende sig gennem en række mindre søer, og ind i det vestlige-centrale Manitoba til The Pas, hvor den får tilløb fra sydvest af Carrot River. Sydøst for The Pas, danner den adskilleige løb i et delta på nordvestsiden af Cedar Lake; Den fortsætter fra søens sydøstende og løber omkring 5 km til Lake Winnipeg, som den løber ind i på nordvestbredden, nord for Long Point. Lake Winnipeg afvandes til Hudson Bay, via Nelson River.

Floden har ligesom provinsen Saskatchewan navn efter Cree-ordet kisiskāciwani-sīpiy, der betyder "hurtig strømmende flod ". Floden og dens bifloder var en vigtig transportrute for First Nations og de tidlige europæiske pelsjægere.

Der er bygget vandkraftværker flere steder langs floden, ved Nipawin, og E.B. Campbell Dam (tidligere Squaw Rapids) i Saskatchewan og ved Grand Rapids in Manitoba.

Historie
Floden, der kaldtes "Kish-stock-ewen" ses på et kort fra Hudson's Bay Company fra 1760, der er baseret på mundtlig beskrivelse fra en First Nations man ved navn Attickasish, der havde været guide for Anthony Henday. Et andet kort fra 1774 viser ret præcist flodens løb.

Henry Kelsey gennemrejste området i 1690-erne for Hudson's Bay Company, og Louis de la Corne, Chevalier de la Corne, etablerede den fjerneste vestlige post for det franske område i Canada (Ny Frankrig) lige øst for Saskatchewan River Forks ved Fort de la Corne. Dertil oprettede Hudson's Bay Company og North West Company adskillige handelsstationer op langs floden og de to tilløb fra slutningen af det 18.- til slutningen af det 19. århundrede. Transporterne i handelsperioden forgik hovedsageligt med  og kanoer formed the primary means of travel during the fur trade period.

Flodbåde blev hentet fra Red River of the North i det 19. århundrede og forblev vigtige i trafikken til 1890-erne da jernbanerne kom til området.

De tidligste begyggelser i Saskatchewan og Alberta var omkring floderne, f.eks. Fort Edmonton (Edmonton, Alberta), Fort Battleford (Battleford), Prince Albert og Cumberland House.

Se også
 Canadas længste floder

Eksterne kilder/henvisninger

 Myrna Kostash, "Reading the River: A Traveller's Companion to the North Saskatchewan River",2005
 Saskatchewan and its people Volume 1 (Steamboating in the old days)
 Canadian Council for Geographic Education page with a series of articles on the history of the Saskatchewan River .
 Partners FOR the Saskatchewan River Basin
 Encyclopedia of Saskatchewan

Vandløb i Canada
Saskatchewan
Manitoba

Saskatchewan River


Wildcats bezeichnet:

 eine Gruppe von Superhelden, siehe Wildcats (Comic)
 eine Sportkomödie aus dem Jahr 1986, siehe American Wildcats

Wildcats ist auch der Name einiger Sportvereine:
 Kirchdorf Wildcats, ein American-Football-Verein aus Kirchdorf am Inn
 Maastricht Wildcats, eine niederländische American-Football-Mannschaft aus Maastricht
 London Wildcats,  eine kanadische Eishockeymannschaft aus London, Ontario
 Moncton Wildcats, eine kanadische Eishockeymannschaft aus Moncton, New Brunswick
 BV Wolfenbüttel Wildcats, ein Basketballverein aus Wolfenbüttel
 St. Thomas Wildcats, eine kanadische Eishockeymannschaft aus St. Thomas, Ontario
 Durham Wildcats, eine professionelle Basketballmannschaft aus dem County Durham in England
 Richmond Wildcats, ein US-amerikanisches Eishockeyfranchise der Southern Hockey League (SHL) aus Richmond, Virginia
 Western Wildcats HC, ein Hockeyverein aus Milngavie
 Stralsunder Wildcats, ein Volleyballverein aus Stralsund

Siehe auch:

 Wildcat (Begriffsklärung)

Wildcats


Die Black P. Stones, auch bekannt als Almighty Black P. Stone Nation (abgekürzt: BPS oder BPSN), ist eine ursprünglich aus Chicago stammende Straßengang, die heute in 20 US-Bundesstaaten aktiv ist. Mitte der 1980er firmierte die Gang unter dem Namen EL RUKN und fungierte als islamistische Terrororganisation, die von Muammar al-Gaddafi unterstützt wurde.

Organisationsstruktur
Die Black P. Stones sind heute in 20 Bundesstaaten aktiv. Insgesamt wurde ihre Zahl 2003 auf 6000 bis 8000 Personen geschätzt, wobei bereits auf Chicago 3000 bis 5000 Mitglieder entfallen. Die Altersspanne beträgt zwischen 10 und 40 Jahren. Die Farben der Gang sind seit den 1960ern rot, schwarz und grün. Als Symbol wählte man eine Pyramide, die auf den afrikanischen Ursprung der Gangmitglieder hindeuten sollte. Auch heute noch sind muslimische Symbole, wie der Schriftzug  (für Allah), die Mondsichel oder die "Sieben". Um sich der Gang anzuschließen sind drei Prüfungen möglich: ein bewaffneter Raubüberfall, ein Drive-by-Shooting oder ein sogenanntes Beat-in, ein meist mehrminütiges Einschlagen auf den Neuling.

Chicago
Die Gang wurde von Jeff Fort und Eugene "Bull" Hairston, zwei ehemaligen Gegnern gegründet und umfasste die beiden Vorgängerorganisationen "Black Stone Raiders" von Hairston und eine namenlose Gang von Fort. Die beiden Gangs schlossen sich zu den Black Stone Rangers zusammen und konnten sich in den 1960ern rasant vergrößern. Zu Beginn suchten sie Anschluss an die Bürgerrechtsbewegung in Chicago und unter dem Einfluss von Reverend John Fry begann man sich sozial in einem Job Training zu engagieren. Mit dem wachsenden Einfluss der Gang begann man in einem größeren Maßstab zu expandieren und gründete die "Main 21", eine Art Dachorganisation verschiedener afroamerikanischer Gangs aus Chicago. Man benannte sich schließlich in Black P. Stones um, wobei das "P" mehrere Bedeutungen hatte, unter anderem "Peace" und "Power".

Am 6. Juni 1966 wurde Hairston inhaftiert und Fort übernahm die Führung der Gruppe. Ende der 1960er war die Gang die mächtigste Gruppe in Chicago und kämpfte gegen die Disciple Nation und die Gangster Nation. Zu Feinden wurden auch die Black Panther Party, die jedoch gegenüber den Stones einlenkte und nicht auf dem Gebiet der Gang operierte. Trotz ihrer kaum getarnten kriminellen Aktivitäten gab sich die Gruppe einen sozialen Anstrich und konnte Regierungsgelder akquirieren. Fort wurde sogar zur Amtseinführung von Präsident Richard Nixon eingeladen. Erst 1968 bemerkte die Regierung Unregelmäßigkeiten und begann Ermittlungen gegen die Gang, die schließlich 1972 zur Inhaftierung der Hauptmitglieder führten. Fort leitete die Gang aus dem Gefängnis weiter. Hairston, der ebenfalls wieder inhaftiert wurde, verlor währenddessen an Einfluss. Als er 1975 entlassen wurde, schossen ihn Anhänger von Fort auf offener Straße nieder. Er überlebte, zog aber in den Norden von Chicago und führte dort ein weiteres Set der Gang weiter.

John Fort wurde 1978 entlassen und hatte sich zwischenzeitlich dem muslimischen Glauben zugewandt. Er nannte die Gang in El RUKN um. Die neu ausgerichtete Gang stieß schnell zur Spitze der Chicagoer Gangs vor und kontrollierte den Drogenhandel von Chicago. Sie besaßen auch eine eigene Moschee, ein umgebautes Kino. Die Gang arbeitete mit dem Gaddafi-Regime von Libyen zusammen. Unter dem Namen "RUKBOM" wurden mehrere terroristische Attentate geplant, die die Vereinigten Staaten treffen sollten. Dafür erklärte sich Libyen bereit 2,5 Millionen US-Dollar zu zahlen und ein Versteck in Tripolis zu organisieren. Fort wurde jedoch vorher verhaftet und zu insgesamt 155 Jahren Haft, wegen terroristischer Verschwörung, aber auch Mord, verurteilt. Ohne Forts Einfluss änderte die Gang ihren Namen wieder in Black P. Stones. Fort sitzt heute in einer Einzelzelle eines Hochsicherheitsgefängnis in Marion (Illinois).

Seit den 1990ern sind die Black P. Stones Teil der People Nation in Chicago.

Los Angeles
Bereits 1969 gründete sich ein Chapter der Gang im Stadtteil Baldwin Village von Los Angeles, der auch als "Jungle" bekannt ist. Sie ist dort Teil der Bloods-Gang und vor allem im Drogenhandel engagiert. Die Black P. Stones sind in Los Angeles eine der zehn größten Gangs. Für 2011 wurde Mitgliederzahl von 894 Mitgliedern dokumentiert. In diesem Jahr wurden ebenfalls 75 Mitglieder der Gang wegen Verstößen gegen das Betäubungsmittelgesetz verhaftet. Bereits 2006 wurden 17 Mitglieder der Gang nach Bundesgesetzen verurteilt.

Einzelnachweise

Soziale Bewegung
Bande
Organisation (Chicago)

Black P. Stones


Vash may refer to:

 Vash (Star Trek), a fictional character in the Star Trek franchise
 Vash the Stampede, the protagonist of the manga series Trigun
 Vash Young (1889–1965), American motivational writer
 Vash (film), a 2023 Indian thriller film
 Veterans Affairs Supportive Housing (VASH); see HUD-VASH

See also
 Vaush (born 1994), American political YouTuber and Twitch streamer

Vash


Yalnızçam Dağları, Anadolu'nun kuzeydoğusunda, Ardahan, Artvin ve Erzurum illeri arasındaki yüksek sıradağlardır. Bir tarafı Doğu Karadeniz, diğer tarafı Doğu Anadolu Bölgesine bakar. Artvin'in doğusunda, Ardahan'ın kuzey (Posof, Hanak, Damal) ve kuzeybatısında, Erzurum'un Olur ilçesinin kuzeyinde yer alır.

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki dağlar listesi
 Türkiye'deki yanardağlar

Kaynakça

Türkiye'deki sıradağlar
Türkiye'deki Önemli Kuş Alanları
Artvin ilinin dağları

Yalnızçam Dağları


este o specie de șoim. Se hrănește cu insecte mari , reptile, păsărele și rozătoare mici. Nu-și construiește cuib, ci preferă să împrumute cuiburile de ciori. Monogamă.

În România are cu o populație mică, înregistrând între 3 și 5 perechi cuibăritoare. Majoritatea efectivelor cuibăritoare se află în Dobrogea.

Note

Falconidae

Falco naumanni


إبراهيم عبد رحيم آيو ، لاعب كرة قدم غاني، نجل اللاعب الغاني عبيدي بيليه، يلعب رحيم في جميع مراكز خط الوسط ويمتاز بالسرعة والمهارة والقوة البدنية، انضم رحيم إلى صفوف منتخب غانا للمحليين وتألق في هذه البطولة ونال اللاعب إعجاب بعض الأندية الأوروبية وكان قريب من ارتداء قميص نادى هوفينهايم الألماني ولكن توقفت المفاوضات لأسباب غير معلومة.

المسيرة الاحترافية
انضم اللاعب إلى نادي الزمالك المصري لمدة 5 سنوات، قضى موسم مع الفريق لينتقل بعدها لنادي ليرس البلجيكي مقابل 50 ألف دولار لنادي الزمالك.

المسيرة الدولية
كان اللاعب ضمن تشكيلة المنتخب الغاني الذي شارك في كأس الأمم الأفريقية 2010، كما كان من ضمن التشكيلة التي شاركت في كأس العالم 2010.

الحياة الأسرية
هو نجل أسطورة الكورة الغانية عبيدي بيليه، والشقيق الأكبر للاعب أندري أيوو قائد المنتخب الغانى للشباب الذي فاز بنسخة 2009 لكأس العالم للشباب التي أقيمت في مصر.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية غانيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في جبل طارق
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بلجيكا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في مصر
لاعبو منتخب غانا لكرة القدم للرجال للمحليين
لاعبو كرة قدم من تامالي
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من تامالي
أظهرة كرة قدم
رياضيون غانيون مغتربون في جبل طارق
رياضيون غانيون مغتربون في مصر
رياضيون من أصل لبناني
غانيون من أصل لبناني
لاعبو الدوري البلجيكي للمحترفين
لاعبو الدوري المصري الممتاز
لاعبو أوروبا
لاعبو كأس الأمم الإفريقية 2010
لاعبو كأس العالم 2010
لاعبو كرة قدم غانيون
لاعبو كرة قدم غانيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في بلجيكا
لاعبو كرة قدم مغتربون في جبل طارق
لاعبو كرة قدم مغتربون في مصر
لاعبو منتخب غانا لكرة القدم
لاعبو نادي الزمالك
لاعبو نادي أشانتي كوتوكو
لاعبو نادي أوروبا
لاعبو نادي لييرس
لاعبو نادي نانيا
مسلمون غانيون
مواليد 1408 هـ
مواليد 1985
مواليد 1988
مواليد في تامالي
لاعبو بطولة أمم إفريقيا للمحليين 2009

إبراهيم آيو


Amt Pinnau er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i den centrale del af Kreis Pinneberg. Kreis Pinneberg ligger i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten. Administrationen i amtet er beliggende i byen Rellingen, som dog ikke er en del af amtet.

Historie
Amtet blev oprettet 1. januar 2007 i forbindelse med den slesvig-holstenske strukturreform, ved en fusion af amterne Bönningstedt og Pinneberg-Land.

Administrationen lå indtil 1. august 2008 i kommunen Bönningstedt.

Kommunerne Bönningstedt og Hasloh forlod 1. januar 2013 og bliver nu administreret fra byen Quickborn.

Kommuner i amtet
 Borstel-Hohenraden
 Ellerbek
 Kummerfeld
 Prisdorf
 Tangstedt

Eksterne kilder/henvisninger

 Amt Pinnau
 Oprettet efter ver. 159644729 på tysk Wikipedia

Pinnau

Amt Pinnau


إذاعة راديو راما هي اذاعة لبنانية تبث عبر الإنترنت من ولاية يوتاه الأميركية على موقع http://www.radioramaonline.com/listen.htm.

مراجع
 الموقع الرسمي للإذاعة

إذاعات أمريكية
إذاعات إنترنت
إذاعات لبنان

راديو راما


Hagen-Hengstey, Almanya'nın Kuzey Ren-Vestfalya eyaletinde, Hagen kentine bağlı idari bölge. Ruhr vadisinde Hengstey Gölünün güney kıyısında, deniz seviyesinden 108 metre yükseklikte yer alır. Kuzeyinde Dortmund uzanır. Hagen'daki 4 kaplıcadan biri Hengstey'de bulunmaktadır. Bu kaplıca 2002 yılında toplam 32.572 kişi tarafından ziyaret edilmiştir.

Hagen'in semtleri

Hagen-Hengstey


MoneyGram Haas F1 Team  este o echipă de Formula 1 creată de Gene Haas în aprilie 2014. Echipa intenționa inițial să-și facă debutul la începutul sezonului , dar a ales să amâne intrarea lor în Formula 1 pentru sezonul .

Echipa își are sediul central în Kannapolis, Carolina de Nord - la 50 km de Charlotte - lângă echipa soră din NASCAR, Stewart-Haas Racing, deși cele două echipe sunt entități separate. Echipa are, de asemenea, un al doilea sediu în Banbury, Oxfordshire, pentru partea europeană a calendarului.

Istoric

Primul constructor american în Formula 1 după 39 de ani (2016)
În urma colapsului echipei Marussia F1 în sezonul 2014 și a licitației activelor lor, Haas a achiziționat sediul echipei Banbury pentru a servi drept bază pentru operațiunile lor.

Nerestricționată prin reglementări de testare până la momentul în care echipa a intrat efectiv în Formula 1, Haas și-a arătat noua mașină în decembrie 2015, înainte de testarea oficială de pre-sezon la Barcelona la începutul anului . Haas s-a apropiat de producătorul italian Dallara pentru a-și construi șasiul, cu o unitate electrică furnizată de Ferrari. Fostul director tehnic al echipei Jaguar Racing și Red Bull Racing, Guenther Steiner este directorul echipei. Haas a confirmat că noua sa mașină a trecut testele obligatorii de avarie FIA la 8 ianuarie 2016.

Echipa a anunțat pe 29 septembrie 2015 că Romain Grosjean va fi unul dintre piloții lor pentru 2016. La 30 octombrie 2015, în weekendul Marelui Premiu al Mexicului, a fost anunțat oficial că pilotul de teste Ferrari, Esteban Gutiérrez, se va alătura echipei pentru 2016.

În debutul echipei la Marele Premiu al Australiei, Grosjean a terminat pe locul 6, înscriind opt puncte pentru echipă, care a devenit primul constructor american care a câștigat puncte în prima sa cursă de Formula 1 și primul constructor în general, de la Toyota Racing în 2002, pentru a înregistra puncte în debutul său. În aceeași cursă, colegul său de echipă, Gutiérrez s-a izbit într-un incident care a distrus McLaren-ul fostului campion mondial Fernando Alonso și a făcut ca cursa să fie oprită temporar. A urmat o altă cursă impresionantă în Bahrain, unde Grosjean a terminat pe locul 5. Deși în restul sezonului, echipa a scăzut din ritm, doar marcând puncte în alte trei ocazii. Grosjean a fost cel care a strâns toate cele 29 de puncte ducând la locul 8 până în Campionatul Constructorilor.

La 11 noiembrie 2016, echipa a anunțat că Kevin Magnussen va conduce alături de Grosjean în , în locul lui Gutiérrez. Echipa a terminat locul 8 în Campionatul Constructorilor pentru al doilea an consecutiv, după ce a fost depășită de echipa Renault Sport Formula One în cursele finale.

Performanțe bune, dar inconstante (2017-2018)
După o prezentare puternică în timpul testelor de iarnă, Haas s-a prezentat din nou în Australia cu o mașină competitivă; marcând cele mai bune poziții ale echipei care au început în grilă, cu Magnussen începând cu locul 5 și, respectiv, cu Grosjean. În timpul Marelui Premiu, aceștia au ocupat pozițiile a 4-a și a 5-a, ceea ce le-ar fi oferit cel mai bun rezultat și jumătate din punctele lor din 2017, dar ambele mașini s-au retras la un tur după ce s-au oprit la boxe, declanșând o mașină de siguranță virtuală care a afectat sfârșitul cursei. În cele din urmă, aceștia reușeșc un loc 4 și 5 în Austria, unde și-au depășit totalul punctelor din 2017, după doar nouă curse. La Marele Premiu al statului Singapore, Magnussen a primul cel mai rapid tur din cursă al echipei Haas.  a fost cel mai bun sezon al echipei până în prezent, terminând pe locul cinci în Campionatul Constructorilor, cu un punct mai puțin decât să-și dubleze performanțele anului trecut.

Echipa a preluat Rich Energy ca sponsor de titlu pentru anul . Aceasta a făcut parte din activarea unui acord de sponsorizare pe mai mulți ani cu Rich Energy, o companie britanică de băuturi energetice, care anterior a fost legată de achiziția Force India. De asemenea, echipa și-a păstrat linia de șoferi din 2018 pentru 2019, formată din Romain Grosjean și Kevin Magnussen pentru al treilea an consecutiv.

La cursa de deschidere în Australia, Magnussen a terminat pe locul 6 în ceea ce în cele din urmă s-ar dovedi cel mai bun rezultat al echipei din sezon. Ritmul de calificare al echipei a fost evident în Austria, unde Magnussen a înregistrat al 5-lea cel mai rapid tur, dar a terminat cursa pe locul 19, iar Grosjean pe 16. Cu patru zile înainte de Marele Premiu al Marii Britanii, pe 10 iulie, contul de Twitter Rich Energy anunța că acordul de sponsorizare a fost reziliat, citând performanțe slabe. Acest lucru a fost ulterior refuzat atât de echipă, cât și de acționarii Rich Energy și a reiesit că tweet-ul a fost rezultatul unei persoane "năzdrăvane". Pentru Marele Premiu al Marii Britanii, echipa a ales să inverseze upgrade-urile amplasate pe mașina lui Grosjean, folosind aceeași specificație rulată în Australia, pentru a determina cauzele ritmului slab al mașinii. Cu toate acestea, ambii șoferi s-au ciocnit între ei în primul tur, provocând o dublă retragere pentru echipă. Marele Premiu al Germaniei a oferit cel mai bun rezultat combinat al sezonului, fiind clasat pe locul 7 și 8 după penalizările de după cursă pentru alți șoferi.

Rich Energy, sponsorul titlului, s-a confruntat cu numeroase probleme legale în cursul anului, printre care se constata că a plagiat sigla producătorului de biciclete Whyte Bikes. Pe 9 septembrie 2019, o zi după Marele Premiu al Italiei, Rich Energy a anunțat încheierea acordului cu echipa Haas F1 cu efect imediat. Echipa terminase Marele Premiu al Italiei la Monza fără puncte, cu Romain Grosjean terminând doar pe locul 16 și Kevin Magnussen retrăgându-se. Haas a încheiat sezonul pe locul 9 în campionatul constructorilor cu 28 de puncte, cea mai proastă finalizare a echipei de la fondarea lor în 2016.

Declinul (2019-prezent)
Pe 19 septembrie 2019, Haas a anunțat că va păstra o formație neschimbată cu Grosjean și Magnussen ca șoferi ai lor pentru sezonul . Echipa a suferit cel mai prost sezon de la intrarea în Formula 1 în 2016. Echipa a terminat în puncte doar de două ori. Punctul culminant pentru echipă a fost însă o tragedie. Grosjean a suferit un accident în Marele Premiu al Bahrainului unde mașina sa s-a izbit de parapet și s-a rupt în două, partea frontală rămânând prinsă în barieră și în același timp izbucnind în flăcări. După câteva zeci de secunde, Grosjean a ieșit singur din mașină cu câteva arsuri și a fost transportat la spital. El a ratat restul sezonului și a fost înlocuit de Piettro Fittipaldi. Echipa a terminat sezonul pe locul 9 cu 3 puncte acumulate.

Atât Magnussen, cât și Grosjean au părăsit echipa la sfârșitul sezonului 2020. Au fost înlocuiți de rusul Nikita Mazepin, și de câștigătorul campionatului de Formula 2 din 2020, Mick Schumacher, fiul septuplului campion mondial de Formula 1, Michael Schumacher. Pentru a supraviețui financiar, echipa a optat să oprească dezvoltarea mașinii din , concentrându-și în schimb resursele pe mașina din . Ei au semnat, de asemenea, cu Uralkali, un producător rus de îngrășăminte cu potasiu, al cărui acționar cheie este tatăl lui Nikita, Dmitri Mazepin, ca sponsor principal al echipei. În timpul primei curse, Mazepin a ieșit în decor în primul tur, în timp ce Schumacher a terminat pe locul 16 la debutul său, ultima dintre toate mașinile care au rulat la sfârșitul Marelui Premiu. În ultima cursă a sezonului, Mazepin a fost testat pozitiv pentru COVID-19 și a fost exclus din cursă. Haas nu a putut să trimită un pilot înlocuitor în locul său, deoarece niciun pilot nu a îndeplinit cerința de a fi concurat într-o sesiune de antrenamente pentru echipă.

După invazia rusă a Ucrainei, Haas a eliminat de pe mașinile sale marca sponsorului rus Uralkali și culorile drapelului rus. Pe 5 martie, echipa a anunțat imediat că și-a reziliat contractul de sponsorizare cu Uralkali și contractul de pilot cu Mazepin. Kevin Magnussen, care a condus anterior pentru echipă din  până în , a fost anunțat drept înlocuitorul său. Haas a marcat în cele două curse de deschidere a sezonului din Bahrain și Arabia Saudită cu Magnussen. După o secetă de puncte, Haas a terminat cu puncte duble în Marele Premiu al Marii Britanii din 2022, Magnussen clasându-se pe locul 10 și Schumacher pe locul 8; primele sale puncte în Formula 1 și primul punctaj dublu pentru Haas după trei ani. Elanul a fost urmat de Magnussen care a terminat pe locul 8 și Schumacher pe 6 în cursa următoare din Austria. Echipa a obținut primul pole position la Marele Premiu de la São Paulo, Magnussen terminând calificările pe primul loc într-o sesiune cu condiții schimbătoare. Magnussen s-a retras după o coliziune cu Daniel Ricciardo de la McLaren în începutul cursei. Schumacher va pleca de la Haas la sfârșitul sezonului, el urmând să fie înlocuit de Nico Hülkenberg.

Palmares în Formula 1

Note

Referințe

Legături externe
 Haas F1 Team- site oficial

Constructori de Formula 1
Formula 1 în Statele Unite

Haas F1 Team


Bruno Miguel Borges Fernandes (født d. 8. september 1994) er en portugisisk professionel fodboldspiller, som spiller for Premier League-klubben Manchester United og det portugiske landshold.

Klubkarriere

Novara
Fernandes begyndte sin professionelle karriere hos italienske Novara i 2013.

Udinese
Efter at have imponeret hos Novara, skiftede Fernandes til Udinese. Fernandes spillede 3 sæsoner for klubben som en fast del af holdet.

Sampdoria
Fernandes skiftede til Sampdoria på en lejeaftale med obligation om at gøre aftalen permanent i 2016.

Sporting Lissabon
Fernandes vendte tilbage til hjemlandet i 2017 da han skiftede til Sporting Lissabon. Fernandes imponerede fra start, og blev i sin debutsæson i 2017-18 kåret til årets spiller i Primeira Liga.

Hans anden sæson var endnu bedre, da han i 2018-19 sæsonen scorede 33 sæsonmål, hvilke var en ny rekord i portugisisk fodbold. Han blev for andet år i træk kåret til årets spiller i ligaen.

Manchester United
Fernandes skiftede til Manchester United i januar 2020. Fernandes kom godt fra start, og vandt Sir Matt Busby Player of the Year-prisen for 2019-20 sæsonen på trods af at han kun havde spillet en halv sæson for klubben.

Fernandes fortsatte sit god spil, og vandt igen Sir Matt Busby-prisen for 2020-21 sæsonen.

Landsholdskarriere

Ungdomslandshold
Fernandes har repræsenteret Portugal på flere ungdomsniveauer.

Fernandes var en del af Portugals trup til Sommer-OL 2016.

Seniorlandshold
Fernandes fik sin debut for seniorlandsholdet den 10. november 2017.

Fernandes var del af Portugals trup til VM 2018, EM 2020 og VM 2022.

Kilder

Eksterne henvisninger

Midtbanespillere (fodbold)
Fodboldspillere fra Portugal
Fodboldlandsholdsspillere fra Portugal
Fodboldspillere fra Udinese Calcio
Fodboldspillere fra UC Sampdoria
Fodboldspillere fra Sporting Clube de Portugal
Fodboldspillere fra Manchester United F.C.
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Bruno Fernandes


Christine Denise Leyow-Mayne (* 24. Dezember 1971) ist eine jamaikanische Badmintonspielerin.

Karriere
Christine Leyow gewann 1991 bei den Panamerikameisterschaften Bronze im Mixed mit Paul Leyow. Bei den Carebaco-Meisterschaften konnte sie in den 1990er Jahren mehrere Medaillen erringen. 2010 wurde sie jamaikanische Meisterin im Mixed mit Charles Pyne.

Sportliche Erfolge

Weblinks

Badmintonspieler (Jamaika)
Teilnehmer an den Commonwealth Games (Jamaika)
Jamaikanischer Meister (Badminton)
Jamaikaner
Geboren 1971
Frau

Christine Leyow


Mazda Xedos 9 er en øvre mellemklassebil med forhjulstræk, som blev fremstillet af Mazda mellem sommeren 1993 og slutningen af 2002. I Mazdas modelprogram var modellen placeret over Xedos 6.

Historie
Produktionen af Xedos 9 startede i juli 1993.. På det japannske hjemmemarked hed modellen Eunos 800, og i Amerika blev den fra 1995 solgt under navnet Mazda Millenia.

I løbet af sin 9-årige byggetid gennemgik bilen flere modifikationer. Dermed fik den i starten af 1997 det nye Mazda-logo, og i midten af 1999 fulgte et mindre facelift med hvide blinklys fortil, et nyt rat og modificerede baglygter.

I oktober 2000 blev Xedos 9 igen modificeret, denne gang med større modifikationer af frontpartiet med bl.a. nye forlygter, en større kølergrill samt modificerede frontskørter og kofangere. Samtidig kom der et nyt ud- og indvendigt farveprogram samt en diskret modificeret kabine med mulighed for navigationssystem. Xedos 9 var nu som standard udstyret med el-justerbare forsæder, læderrat og -gearknop, fire airbags og TCS. Desuden blev elektrisk glasskydetag standardudstyr. Fra dette tidspunkt omfattede modelprogrammet kun 2,5-litersmotoren med 120 kW (163 hk) i kombination med automatgear.

I november 2002 blev produktionen på grund af for lave salgstal indstillet.

Modellen blev aldrig officielt markedsført i Danmark.

Teknik

Kraftoverførsel
Xedos 9 er forhjulstrukket. Gearkassen er enten en femtrins manuel eller, som ekstraudstyr til 2,5 V6-motoren, et elektronisk styret automatgear med fire trin.

Karrosseri
Karrosseriet er selvbærende med energiabsorberende front- og hækparti til beskyttelse af personerne på alle fem siddepladser. Bagagerummet kan rumme 407 liter.

Undervogn
Fortil og bagtil er hjulene ophængt separat på multiledsaksler. Styretøjet er af tandstangstypen med omdrejningstalsafhængig servostyring og med et rat med integreret airbag. Vendekredsen er 12,2 meter.

Bremser
Bremsesystemet består af en hydraulisk firehjulsbremse i et diagonalt opdelt tokredssystem. Fortil er Xedos 9 udstyret med indvendigt ventilerede skivebremser, og bagtil massive skivebremser. ABS-bremser er standardudstyr, og parkeringsbremsen virker mekanisk på baghjulene.

Tekniske data

Alle motorer er som standard udstyret med reguleret trevejskatalysator og monteret fortil på tværs. De er ikke E10-kompatible.

Noter

Litteratur
 Automobil Revue. Katalog 1997 og 2001 (på tysk og fransk).

Eksterne henvisninger

Xedos 9
Øvre mellemklassebiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1993
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne

Mazda Xedos 9


A resonator is a device or system that exhibits resonance or resonant behavior. That is, it naturally oscillates with greater amplitude at some frequencies, called resonant frequencies, than at other frequencies.  The oscillations in a resonator can be either electromagnetic or mechanical (including acoustic). Resonators are used to either generate waves of specific frequencies or to select specific frequencies from a signal.  Musical instruments use acoustic resonators that produce sound waves of specific tones. Another example is quartz crystals used in electronic devices such as radio transmitters and quartz watches to produce oscillations of very precise frequency.

A cavity resonator is one in which waves exist in a hollow space inside the device.  In electronics and radio, microwave cavities consisting of hollow metal boxes are used in microwave transmitters, receivers and test equipment to control frequency, in place of the tuned circuits which are used at lower frequencies.  Acoustic cavity resonators, in which sound is produced by air vibrating in a cavity with one opening, are known as Helmholtz resonators.

Explanation

A physical system can have as many resonant frequencies as it has degrees of freedom; each degree of freedom can vibrate as a harmonic oscillator. Systems with one degree of freedom, such as a mass on a spring, pendulums, balance wheels, and LC tuned circuits have one resonant frequency. Systems with two degrees of freedom, such as coupled pendulums and resonant transformers can have two resonant frequencies. A crystal lattice composed of N atoms bound together can have N resonant frequencies. As the number of coupled harmonic oscillators grows, the time it takes to transfer energy from one to the next becomes significant. The vibrations in them begin to travel through the coupled harmonic oscillators in waves, from one oscillator to the next.

The term resonator is most often used for a homogeneous object in which vibrations travel as waves, at an approximately constant velocity, bouncing back and forth between the sides of the resonator. The material of the resonator, through which the waves flow, can be viewed as being made of millions of coupled moving parts (such as atoms). Therefore, they can have millions of resonant frequencies, although only a few may be used in practical resonators.  The oppositely moving waves interfere with each other, and at its resonant frequencies reinforce each other to create a pattern of standing waves in the resonator. If the distance between the sides is , the length of a round trip is . To cause resonance, the phase of a sinusoidal wave after a round trip must be equal to the initial phase so the waves self-reinforce. The condition for resonance in a resonator is that the round trip distance, , is equal to an integer number of wavelengths  of the wave:

If the velocity of a wave is , the frequency is  so the resonant frequencies are:

So the resonant frequencies of resonators, called normal modes, are equally spaced multiples (harmonics) of a lowest frequency called the fundamental frequency. The above analysis assumes the medium inside the resonator is homogeneous, so the waves travel at a constant speed, and that the shape of the resonator is rectilinear. If the resonator is inhomogeneous or has a nonrectilinear shape, like a circular drumhead or a cylindrical microwave cavity, the resonant frequencies may not occur at equally spaced multiples of the fundamental frequency. They are then called overtones instead of harmonics. There may be several such series of resonant frequencies in a single resonator, corresponding to different modes of vibration.

Electromagnetics

Resonant circuits

An electrical circuit composed of discrete components can act as a resonator when both an inductor and capacitor are included.  Oscillations are limited by the inclusion of resistance, either via a specific resistor component, or due to resistance of the inductor windings.  Such resonant circuits are also called RLC circuits after the circuit symbols for the components.

A distributed-parameter resonator has capacitance, inductance, and resistance that cannot be isolated into separate lumped capacitors, inductors, or resistors.  An example of this, much used in filtering, is the helical resonator.

An inductor consisting of a coil of wire, is self-resonant at a certain frequency due to the parasitic capacitance between its turns.  This is often an unwanted effect that can cause parasitic oscillations in RF circuits.  The self-resonance of inductors is used in a few circuits, such as the Tesla coil.

Cavity resonators

A cavity resonator is a hollow closed conductor such as a metal box or a cavity within a metal block, containing electromagnetic waves (radio waves) reflecting back and forth between the cavity's walls.  When a source of radio waves at one of the cavity's resonant frequencies is applied, the oppositely-moving waves form standing waves, and the cavity stores electromagnetic energy.

Since the cavity's lowest resonant frequency, the fundamental frequency, is that at which the width of the cavity is equal to a half-wavelength (λ/2), cavity resonators are only used at microwave frequencies and above, where wavelengths are short enough that the cavity is conveniently small in size.

Due to the low resistance of their conductive walls, cavity resonators have very high Q factors; that is their bandwidth, the range of frequencies around the resonant frequency at which they will resonate, is very narrow.  Thus they can act as narrow bandpass filters.   Cavity resonators are widely used as the frequency determining element in microwave oscillators.  Their resonant frequency can be tuned by moving one of the walls of the cavity in or out, changing its size.

Cavity magnetron

The cavity magnetron is a vacuum tube with a filament in the center of an evacuated, lobed, circular cavity resonator. A perpendicular magnetic field is imposed by a permanent magnet. The magnetic field causes the electrons, attracted to the (relatively) positive outer part of the chamber, to spiral outward in a circular path rather than moving directly to this anode. Spaced about the rim of the chamber are cylindrical cavities. The cavities are open along their length and so they connect with the common cavity space. As electrons sweep past these openings they induce a resonant high frequency radio field in the cavity, which in turn causes the electrons to bunch into groups. A portion of this field is extracted with a short antenna that is connected to a waveguide (a metal tube usually of rectangular cross section). The waveguide directs the extracted RF energy to the load, which may be a cooking chamber in a microwave oven or a high gain antenna in the case of radar.

Klystron

The klystron, tube waveguide, is a beam tube including at least two apertured cavity resonators. The beam of charged particles passes through the apertures of the resonators, often tunable wave reflection grids, in succession. A collector electrode is provided to intercept the beam after passing through the resonators. The first resonator causes bunching of the particles passing through it. The bunched particles travel in a field-free region where further bunching occurs, then the bunched particles enter the second resonator giving up their energy to excite it into oscillations. It is a particle accelerator that works in conjunction with a specifically tuned cavity by the configuration of the structures.

The reflex klystron is a klystron utilizing only a single apertured cavity resonator through which the beam of charged particles passes, first in one direction. A repeller electrode is provided to repel (or redirect) the beam after passage through the resonator back through the resonator in the other direction and in proper phase to reinforce the oscillations set up in the resonator.

Application in particle accelerators
On the beamline of an accelerator system, there are specific sections that are cavity resonators for radio frequency (RF) radiation. The (charged) particles that are to be accelerated pass through these cavities in such a way that the microwave electric field transfers energy to the particles, thus increasing their kinetic energy and thus accelerating them.
Several large accelerator facilities employ superconducting niobium cavities for improved performance compared to metallic (copper) cavities.

Loop-gap resonator

The loop-gap resonator (LGR) is made by cutting a narrow slit along the length of a conducting tube.  The slit has an effective capacitance and the bore of the resonator has an effective inductance.  Therefore, the LGR can be modeled as an RLC circuit and has a resonant frequency that is typically between 200 MHz and 2 GHz.  In the absence of radiation losses, the effective resistance of the LGR is determined by the resistivity and electromagnetic skin depth of the conductor used to make the resonator.

One key advantage of the LGR is that, at its resonant frequency, its dimensions are small compared to the free-space wavelength of the electromagnetic fields.  Therefore, it is possible to use LGRs to construct a compact and high-Q resonator that operates at relatively low frequencies where cavity resonators would be impractically large.

Dielectric resonators

If a piece of material with large dielectric constant is surrounded by a material with much lower dielectric constant, then this abrupt change in dielectric constant can cause confinement of an electromagnetic wave, which leads to a resonator that acts similarly to a cavity resonator.

Transmission-line resonators
Transmission lines are structures that allow broadband transmission of electromagnetic waves, e.g. at radio or microwave frequencies. Abrupt change of impedance (e.g. open or short) in a transmission line causes reflection of the transmitted signal. Two such reflectors on a transmission line evoke standing waves between them and thus act as a one-dimensional resonator, with the resonance frequencies determined by their distance and the effective dielectric constant of the transmission line.  A common form is the resonant stub, a length of transmission line terminated in either a short circuit or open circuit, connected in series or parallel with a main transmission line.

Planar transmission-line resonators are commonly employed for coplanar, stripline, and microstrip transmission lines. Such planar transmission-line resonators can be very compact in size and are widely used elements in microwave circuitry. In cryogenic solid-state research, superconducting transmission-line resonators contribute to solid-state spectroscopy  and quantum information science.

Optical cavities
In a laser, light is amplified in a cavity resonator that is usually composed of two or more mirrors. Thus an optical cavity, also known as a resonator, is a cavity with walls that reflect electromagnetic waves (i.e. light). This allows standing wave modes to exist with little loss.

Mechanical

Mechanical resonators are used in electronic circuits to generate signals of a precise frequency. For example, piezoelectric resonators, commonly made from quartz, are used as frequency references. Common designs consist of electrodes attached to a piece of quartz, in the shape of a rectangular plate for high frequency applications, or in the shape of a tuning fork for low frequency applications. The high dimensional stability and low temperature coefficient of quartz helps keeps resonant frequency constant. In addition, the quartz's piezoelectric property converts the mechanical vibrations into an oscillating voltage, which is picked up by the attached electrodes. These crystal oscillators are used in quartz clocks and watches, to create the clock signal that runs computers, and to stabilize the output signal from radio transmitters.

Mechanical resonators can also be used to induce a standing wave in other media. For example, a multiple degree of freedom system can be created by imposing a base excitation on a cantilever beam. In this case the  standing wave is imposed on the beam.  This type of system can be used as a sensor to track changes in frequency or phase of the resonance of the fiber.  One application is as a measurement device for dimensional metrology.

Acoustic

The most familiar examples of acoustic resonators are in musical instruments.  Every musical instrument has resonators.  Some generate the sound directly, such as the wooden bars in a xylophone, the head of a drum, the strings in stringed instruments, and the pipes in an organ.  Some modify the sound by enhancing particular frequencies, such as the sound box of a guitar or violin.  Organ pipes, the bodies of woodwinds, and the sound boxes of stringed instruments are examples of acoustic cavity resonators.

Automobiles

The exhaust pipes in automobile exhaust systems are designed as acoustic resonators that work with the muffler to reduce noise, by making sound waves "cancel each other out". The "exhaust note" is an important feature for some vehicle owners, so both the original manufacturers and the after-market suppliers use the resonator to enhance the sound.  In "tuned exhaust" systems designed for performance, the resonance of the exhaust pipes can also be used to remove combustion products from the combustion chamber at a particular engine speed or range of speeds.

Percussion instruments

In many keyboard percussion instruments, below the centre of each note is a tube, which is an acoustic cavity resonator. The length of the tube varies according to the pitch of the note, with higher notes having shorter resonators. The tube is open at the top end and closed at the bottom end, creating a column of air that resonates when the note is struck. This adds depth and volume to the note. In string instruments, the body of the instrument is a resonator. The tremolo effect of a vibraphone is achieved via a mechanism that opens and shuts the resonators.

Stringed instruments

String instruments such as the bluegrass banjo may also have resonators. Many five-string banjos have removable resonators, so players can use the instrument with a resonator in bluegrass style, or without it in folk music style. The term resonator, used by itself, may also refer to the resonator guitar.

The modern ten-string guitar, invented by Narciso Yepes, adds four sympathetic string resonators to the traditional classical guitar. By tuning these resonators in a very specific way (C, B♭, A♭, G♭) and making use of their strongest partials (corresponding to the octaves and fifths of the strings' fundamental tones), the bass strings of the guitar now resonate equally with any of the 12 tones of the chromatic octave. The guitar resonator is a device for driving guitar string harmonics by an electromagnetic field. This resonance effect is caused by a feedback loop and is applied to drive the fundamental tones, octaves, 5th, 3rd to an infinite sustain.

See also

 Coupling coefficient of resonators
 Crab cavity
 Nuclear magnetic resonance
 Optical ring resonators
 Superconducting RF

References and notes

External links

Acoustics
Electromagnetism concepts
Musical instrument parts and accessories
Mechanical vibrations
Resonance

Resonator


منتخب قطر لكرة اليد هو الممثل الرسمي لدولة قطر في لعبة كرة اليد.

سجل النتائج في بطولة العالم

مواضيع جدلية

تجنيس اللاعبين
قام المنتخب القطري بتجنيس عدد كبير من اللاعبين الأجانب لتشكيلتهم في بطولة العالم لكرة اليد للرجال لعام 2015.

وفقا لقواعد IHF، للحصول على الأهلية للعب لفريق وطني جديد، لا يمكن للاعب أن يكون قد لعب لدولة أخرى لمدة ثلاث سنوات بصورة رسمية. هذا سمح للعديد من اللاعبين المولودين في الخارج، من بينهم بورخا فيدال المولود في إسبانيا، وجوران ستويانوفيتش وجوفو داميانوفيتش من مونتينيغرو، وبرتراند رويني الذي سبق له اللعب لفرنسا، باللعب مع المنتخب القطري في البطولة.

واعترف رئيس الاتحاد القطري لكرة اليد، أحمد محمد عبد الرب الشعبي، بتلك الممارسة في بيان صدر في يونيو 2013، قائلاً: «نحن أمة صغيرة ذات موارد بشرية محدودة، لذا اضطررنا أن نجلب لاعبين من الخارج في الماضي». كما أعلن عن إنهاء الممارسة حينها، مضيفًا أنه «[قد] يستثني فقط حالة حارس مرمى من ذوي الخبرة». في يناير 2014، قال الوكيل الرياضي الدنماركي مادس وينثر إنه التقى بـ «أشخاص مرتبطين بقطر» فيما يتعلق بإمكانية تجنيس اللاعبين الدنماركيين.

وانتقد الحارس النمساوي هذه الممارسة بعد خسارة فريقه أمام قطر في دور الثمانية وقال: «شعرت بأنني ألعب ضد فريق نجوم العالم». في مؤتمر صحفي خلال البطولة، رفض مدرب منتخب قطر فاليرو ريفيرا التعليق على الأمر. اللاعب الإسباني خوان كانيلاس لم يعتقد أنها كانت مشكلة، وقال «إذا كانوا يستطيعون فعل ذلك، فلم لا.»

بعد مباراة نصف النهائي ضد بولندا، والوصول إلى المباراة النهائية، تم انتقاد هذه الممارسة بشكل أكبر، مع وجود لاعبين مثل Danijel Šarić الذي قد لعب لصالح أربعة منتخبات وطنية مختلفة.

مراجع

منتخبات كرة يد وطنية رجالية
كرة يد في قطر
منتخبات آسيا لكرة اليد
منتخبات قطر الرياضية
منتخبات كرة اليد

منتخب قطر لكرة اليد


برج بورقيبة قرية حدودية تابعة لمعتمدية رمادة من ولاية تطاوين بالجنوب التونسي. كانت في عهد الاستعمار الفرنسي تسمى برج لوبوف نسبة إلى أحد ضباط الاحتلال. وقد نفي في البرج الواقع الحبيب بورقيبة بين 3 أكتوبر 1934 و 25 أفريل 1936 ولذلك حمل بعد الاستقلال اسمه الحالي.

مراجع

قرى ولاية تطاوين

برج بورقيبة (قرية)


Henri Joseph Anastase Perrotin (December 19, 1845 – February 29, 1904) was a French astronomer and a discoverer of minor planets. Some sources give his middle name as Athanase.

In his early career, he and Guillaume Bigourdan were assistants of Félix Tisserand at Toulouse Observatory. Later, he was the first director of the Nice Observatory in Nice, France from 1884 until his death. He made observations of Mars and attempted to determine the rotation period of Venus. He also calculated perturbations in the orbit of 4 Vesta.

In the literature, he is sometimes referred to as Henri Perrotin and sometimes as Joseph Perrotin (this is indeed one and the same person). He is also referenced in H.G Well's novel "The War of The Worlds" as "Perrotin of Nice". His 6 asteroid discoveries are credited by the Minor Planet Center to "J. Perrotin".

He won the Prix Lalande in 1875 and 1883. The Martian crater Perrotin and the inner main-belt asteroid 1515 Perrotin were named in his honor.

References

External links
 Short biography

 H. Perrotin @ Astrophysics Data System

Obituaries
 AN 165 (1904) 253/254

 Obs 27 (1904) 176 The Observatory, Vol. 27, p. 175-182 (1904)

1845 births
1904 deaths
Discoverers of asteroids

19th-century French astronomers
Recipients of the Lalande Prize

Henri Joseph Anastase Perrotin


El río Blackfoot (), a veces llamado río Gran Blackfoot () para distinguirlo del río Little Blackfoot, es un corto río de Estados Unidos de la cuenca del río Columbia alimentado por el deshielo de la nieve y manantiales del oeste Montana.

Descripción

El río comienza en el condado de Lewis and Clark en la Divisoria continental de América, a 16 km al noreste de la ciudad de Lincoln (a 1382 m de altitud). Las cabeceras del río se encuentran entre el Rogers Pass (1710 m), al norte, y Stemple Pass (1943 m), al sur. Fluye hacia el oeste, pasando por la ciudad de Milltown y desemboca en el río Clark Fork aproximadamente a unos 8 km al este de la ciudad de Missoula (978 m).

El río Blackfoot es famoso por sus oportunidades de recreo, sobre todo la pesca con mosca, y también el rafting, el piragüismo, y el inner tubing (neumáticos). Es un río rápido y frío, con muchas pozas, siendo el hábitat principal de diversas variedades de truchas.  Es uno de los tramos de agua más famosos del mundo.
El cañón del río y los valles fueron formados por las inundaciones del Missoula, cataclismáticas inundaciones por desborde del lago glaciar que ocurrieron al final de la última edad del hielo.

El río Blackfoot y el Clark Fork experimentaron una inundación récord en 1908.8.
El Blackfoot es un río Clase I desde el sitio de acceso pesquero de Cedar Meadow, al oeste de Helmville hasta su confluencia con el río Clark Fork, para acceso al público y propósitos recreacionales.

En la cultura popular

El río aparece en la novela de 1976 El río de la vida, de Norman Maclean, así como en la película de 1992 A River Runs Through It, dirigida por Robert Redford y protagonizada por Brad Pitt.

Véase también
 Ley de Acceso a las Corrientes de Montana
 Lista de ríos de Montana

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
 USGS water flows and Statistical Data
 Mystery of the Megaflood at PBS.org

Blackfoot
Blackfoot
Blackfoot

Río Blackfoot


NGC 7015 je spiralna galaktika u zviježđu Ždrijebetu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7015
  Auke Slotegraaf: NGC 7015 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7000 - 7049

7015

NGC 7015


Ibirá es un municipio brasilero del estado de São Paulo. Se localiza a una latitud 21º04'49" sur y a una longitud 49º14'27" oeste, estando a una altitud de 446 metros. Tiene una población de 10.896 habitantes (IBGE/2010) y área de 271.9 km². Ibirá pertenece a la Microrregión de São José do Río Preto.

Estancia hidromineral
Ibirá es uno de los 11 municipios paulistas considerados estancias hidrominerales por el Estado de São Paulo, por cumple determinados requisitos definidos por Ley Estatal. Tal status garantiza a esos municipios una mayor parte del Estado para la promoción del turismo regional. También, el municipio adquire el derecho de agregar junto a su nombre el título de Estancia Hidromineral, término por el cual pasa a ser designado tanto por el expediente municipal oficial como por las referencias estatales.

En 12 de diciembre de 1921, se elevó la categoría de Municipio, a través de la Ley nº. 1817, siendo solemnemente instalado el 22 de marzo de 1922.

Pasó a ser considerado Estancia Hidromineral por el Decreto Ley nº. 13.157, del 30 de diciembre de 1942.

 Geografía
Posee un área de 270,748 km².

 Demografía Datos del Censo - 2010'
Población total: 10.896
 Urbana: 10.045

 Hombres: 5.414
 Mujeres: 5.482
Densidad demográfica (hab./km²): 40,07

Mortalidad infantil hasta 1 año (por mil): 8,19

Expectativa de vida (años): 75,98

Tasa de fertilidad (hijos por mujer): 2,02

Tasa de alfabetización: 89,11%

Índice de Desarrollo Humano (IDH-M): 0,801
 IDH-M Salario: 0,711
 IDH-M Longevidad: 0,850
 IDH-M Educación: 0,842
(Fuente: IPEADATA)

Hidrografía
El municipio de Ibirá es cortado por los afluentes del Río Cubatão, que son:
 Ríos de las Bicas;
 Río Mococa;
 Río Aterrizaje Alegre;
 Río Taperão

Carreteras
 SP-310
 SP-379

Administración
 Prefecto: Nivaldo Domingos Negrão (2009/2012)
 Viceprefecto: Edvard Alberto Colombo
 Presidente de la cámara: José Juán Mariano (2009/2010)
 Presidente de la cámara: Sônia Palma Beolchi (2011/2012)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de São Paulo

Ibirá


PSR 1257+12 C (također imenovan kao Phobetor) je egzoplanet u orbiti pulsara PSR 1257+12 zviježđu Djevica, čija je udaljenost procijenjena na 980 svjetlosnih godina. Jedan je od 3 planeta koji orbitiraju oko te zvijezde.

Izvori

C

PSR 1257+12 C


بلدية البرولْيْ (بالكاتالانية: el Brull) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة, والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 227 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات في مقاطعة برشلونة

البرول


Adolf Panzner (* 4. August 1892 in Hamburg; † 6. Februar 1944 in Rickling) war ein deutscher Politiker (KPD), antifaschistischer Widerstandskämpfer und Opfer des NS-Regimes.

Leben

Der Gastwirtssohn Panzner schloss nach dem Ende seiner Schullaufbahn eine kaufmännische Ausbildung ab und war anschließend bei einem Anwalt und danach bei einer Berufsgenossenschaft angestellt. Ab 1916 nahm er am Ersten Weltkrieg teil und war nach Kriegsende bis zu seiner Entlassung 1923 bei der Staatsanwaltschaft Hamburg als Schriftführer beschäftigt.

Politisch betätigte sich Panzner zur Zeit der Weimarer Republik bei der KPD und der Roten Hilfe. Bei der KPD Hamburg war er bis 1932 Filialleiter des Literaturvertriebs. Panzner rückte im März 1931 für den ermordeten Abgeordneten Ernst Henning in die Hamburgische Bürgerschaft nach.

Nach der Machtergreifung der Nationalsozialisten 1933 war er weiter für die nun illegale KPD in Altona, Barmbek und Wandsbek tätig. Spätestens im Herbst 1935 wurde er verhaftet, in Schutzhaft genommen und im KZ Fuhlsbüttel schwer misshandelt. Nach folgender Untersuchungshaft wurde er am 21. März 1936 durch das Hanseatische Oberlandesgericht aufgrund des Vorwurfs der "Vorbereitung zum Hochverrat" zu 18 Monaten Zuchthaus und zwei Jahren Ehrverlust verurteilt. Im März 1937 aus der Haft entlassen war Panzner aufgrund der Haftfolgen erwerbsunfähig, so dass seine Ehefrau mit einem Friseursalon den Lebensunterhalt des Paares größtenteils bestreiten musste. Panzner wurde 1939 aufgrund eines "Nervenleidens" in die Heil- und Pflegeanstalt Rickling eingewiesen, wo er im Februar 1944 nach Anstaltsangaben an "Arteriosklerose cerebrii bei Kreislaufschwäche" verstarb.

In der Tondernstraße 7 in Hamburg-Dulsberg, wo Panzner mit seiner Ehefrau zuletzt wohnte, wurde ein Stolperstein  für ihn verlegt.

Literatur
 Ursel Hochmuth, Gertrud Meyer: Streiflichter aus dem Hamburger Widerstand. 1933 - 1945, Zweite Auflage, Frankfurt 1980, ISBN 3-87682-036-7, S. 253.

Weblinks
 Benedikt Behrens: Adolf Panzner * 1892 auf https://www.stolpersteine-hamburg.de/

Mitglied der Hamburgischen Bürgerschaft
Politiker (20. Jahrhundert)
Person (Widerstand gegen den Nationalsozialismus)
KPD-Mitglied
Mitglied der Roten Hilfe
Person, für die im Bezirk Hamburg-Nord ein Stolperstein verlegt wurde
Häftling im KZ Fuhlsbüttel
Person im Ersten Weltkrieg (Deutsches Reich)
Deutscher
Geboren 1892
Gestorben 1944
Mann

Adolf Panzner


Onthophagus peninsulomerus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Huijbregts & Krikken em 2011.

Referências

Ligações externas

peninsulomerus
Coleópteros descritos em 2011

Onthophagus peninsulomerus


An Johnsonia lupulina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Brown. An Johnsonia lupulina in nahilalakip ha genus nga Johnsonia, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Johnsonia

Johnsonia lupulina


Gavin Hamilton (* 1723 in Lanark, Lanarkshire, Schottland; † 4. Januar 1798 in Rom) war ein schottischer Historien- und Porträtmaler, Archäologe und Kunsthändler. Als Maler gilt er als ein Pionier des Klassizismus, den er mit recht akademischem Malstil vertrat.

Leben
Er entstammte der schottischen aristokratischen Familie der Hamiltons aus Murdieston (Lanarkshire). Er studierte zunächst Griechisch an der Universität Glasgow. Seit 1748 studierte und lebte er dann in Rom, wo Agostino Masucci (1690–1768) sein Lehrmeister war. In den Jahren 1752 bis 1754 kehrte er allerdings kurzfristig nach England und Schottland zurück.

In Rom war er Mitglied an der Academy of English Professors of the Liberal Arts. Außerdem wurde er gemeinsam mit Thomas Jenkins am 2. Februar 1761 an der Accademia di San Luca als Accademici di merito begrüßt. Seine Historiengemälde gelten als die ersten des aufkommenden Klassizismus. Für die britische Aristokratie malte er Porträts. Außerdem war er an den Wandmalereien in der Villa Borghese beteiligt.

In den Jahren 1764 bis 1767 war der schottische Maler und Illustrator David Allan (1744–1796) einer seiner Schüler. Zu Hamiltons Bekanntenkreis zählten u. a. Anton Raphael Mengs und Johann Joachim Winckelmann sowie die junge Angelika Kauffmann.

Hamilton beteiligte sich 1769 an den archäologischen Ausgrabungen der Villa Adriana des römischen Kaisers Hadrian und war auch an Ausgrabungen in Teilen der Via Appia und in Ostia Antica beteiligt. Er gilt als der erfolgreichste Antikenausgräber der zweiten Jahrhunderthälfte.

Hamilton gilt als einer der prominentesten unter allen Künstlern und Sammlern im Europa des 18. Jahrhunderts. Obwohl er eigentlich nach Rom gekommen war, um sein Talent als Maler zu verbessern und sein Wissen um die Antike zu erweitern, fand er sich bald im Kreis jener Vielzahl britischer Reisender wieder, die auf ihrer modischen Grand Tour Italien besuchten, um sich entweder eine Sammlung an Kunstwerken oder antiken Funden aufzubauen oder dort ihre Sammlung zu vergrößern. Es war deshalb ziemlich leicht für Hamilton, einen entsprechenden Kunsthandel zu beginnen. Im Laufe der Zeit wurde dieser Handel zu seiner wichtigsten Beschäftigung, womit er sich schließlich auch seinen Namen in der Kunstwelt machte. Er hatte Kontakte zu den bekanntesten Kunstsammlern. Heute so berühmte Kunstwerke wie Leonardo da Vincis Felsgrottenmadonna (National Gallery, London), Domenico Tintorettos Die Anbetung der Hirten (Fitzwilliam-Museum, Cambridge) und Salvator Rosas Pythagoras (Kimbell Art Museum, Fort Worth) gingen damals durch seine Hände.

Veröffentlichungen
 als Herausgeber: Schola Italica Picturae, 41 Kupferstiche, Rom 1773

Literatur
 Ellis Waterhouse: The Dictionary of British 18th Century Painters in Oils and Crayons. 1981, S. 155.

 Brendan Cassidy: Gavin Hamilton (1723-1798). Artist, Antiquarian and Art Dealer in Eighteenth-Century Rome. Brepols Publications, 2011, ISBN 978-1-905375-59-2.
 Julia Lloyd Williams: Gavin Hamilton 1723-1798. Scottish masters Band 18, National Galleries of Scotland, 1994.
 David Irwin: Gavin Hamilton. Archaeologist, Painter, and Dealer. In: The Art Bulletin. Band 49, College Art Association, 1962, S. 87–102.
 Ulrike Müller Hofstede: Achill, Apoll und Niobe – das Sublime in Gavin Hamiltons Historienbildern. Verlag Lit, 1993, ISBN 3-89473-552-X bzw. ISBN 978-3-89473-552-4
 Georg Kaspar Nagler: Neues allgemeines Künstler-Lexicon. Band 5, 1837, S. 539 (books.google.de).
 Johann Andreas Romberg, Friedrich Faber, Lorenz Clasen: Conversations-Lexicon für bildende Kunst. 1853, S. 391 (books.google.de).
 Serena Q. Hutton: Gavin Hamilton. In: Nancy Thomson de Grummond: An Encyclopedia of the History of Classical Archaeology. Band 1, Chicago 1996, Seite 562–565
 Ian Chilvers: The Oxford dictionary of art. 2004, S. 326 (books.google.de).

Weblinks

 Kurzbiografie und Werksbeispiele

Einzelnachweise

Maler (Vereinigtes Königreich)
Maler des Barock
Maler des Klassizismus
Historienmaler
Porträtmaler
Klassischer Archäologe
Antikenhändler
Brite
Geboren 1723
Gestorben 1798
Mann

Gavin Hamilton


An Elegia grandis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Spreng. ngan Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Sigismund Kunth. An Elegia grandis in nahilalakip ha genus nga Elegia, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elegia (Restionaceae)

Elegia grandis


Lia Roberts (născută Lia Sandu; ) este o politiciană română și americană.

Biografie
Fostă lider al Partidului Republican din Nevada, și-a exprimat intenția de a candida în alegerile din România din 2004, dar s-a retras din cauza punctajului scăzut din sondaje.

Născută în București, a emigrat din România comunistă în 1979, devenind mai târziu cetățean american naturalizat. Locuiește în Las Vegas și este Consul Onorific al României în statul Nevada.

Note

Nașteri în 1949
Nașteri pe 7 mai
Republicani din Nevada
Bucureșteni
Diplomați români
Oameni în viață
Români emigrați
Români expatriați în Statele Unite ale Americii
Cetățeni naturalizați ai Statelor Unite ale Americii

Lia Roberts


An Fimbristylis aestivalis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Vahl. An Fimbristylis aestivalis in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 F. a. aestivalis
 F. a. macrostachya
 F. a. trichopoda

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Fimbristylis

Fimbristylis aestivalis


Mlekara je poduzeće iz Subotice. Proizvodi mlijeko, mliječne proizvode i mliječne prerađevine. Po vlasničkoj strukturi je dioničko društvo.

Sjedište se nalazi na adresi Tolminska 10, Subotica.

Povijest
Osnovana je 4. ožujka 1955. godine pod imenom samostalna privredna organizacija "Zadružna mlekara". Planirano je opskrbljuje grad Suboticu mlijekom i mliječnim proizvodima. Zapošljavala je dvadesetak ljudi. Inventar je bio svega par mljekarskih kanta, od prijevoznih sredstava samo jedna konjska zaprega, od osnovnih srestava samo jedan parni kotao i jedno postrojenje za led.

Studenog 2003. je potpisala ugovor s međunarodnom financijskom korporacijom Salford. Salfor je time postao većinski vlasnik. Uz već kupljeni beogradski »Imlek«, novosadsku, zrenjaninsku i zaječarsku mljekaru, postao je vlasnik 50% mljekarske proizvodnje u Srbiji. U trenutku preuzimanja subotička je mljekara bila tvrtka jedna od najuspješnijih u Subotici, sjevernobačkoj regiji i u okvirima čitave Srbije.
Salfordu je investicijski fond sa sjedištem u Londonu, a njegov holding Balkan Dairy Product B.V., ima sjedište u Nizozemskoj, preko kojeg je vlasnik brojnih mljekara u Srbiji, Bosni i Hercegovini te Makedoniji.

Izvori

Vanjske poveznice
(srpski) Subotica.com Mlekara Subotica
Tehnologijahrane.com
(srpski) Subotica.info Mlekara Subotica

Tvrtke iz Subotice
Prehrambene tvrtke u Srbiji
Proizvođači mlijeka i mliječnih proizvoda
Srbijanske proizvodne tvrtke

Mlekara (Subotica)


Kadișul (din , qaddiš "sfânt"; ortografie alternativă: kaddish) este un imn de laudă adus lui Dumnezeu și prezent în serviciile religioase iudaice. Tema centrală a kadișului este mărirea și sfințirea numelui lui Dumnezeu. În cadrul serviciilor religioase, diferite versiuni ale kadișului au rolul de a separa anumite momente ale ritualului.

Termenul "kadiș" este folosit adesea pentru a desemna în mod specific "kadișul persoanei îndoliate", parte componentă a ritualului de doliu în toate serviciile religioase iudaice, a ritualurilor de înmormântare (altul decât cel săvârșit la mormânt, vezi Qaddish aḥar Haqqəvurah "kadișul după înmormântare") și memoriale, precum și la 11 luni după moartea unei rude apropiate. Atunci când este menționat că "s-a rostit kadișul"  aceasta se referă fără echivoc la ritualurile de doliu. Persoanele îndoliate rostesc kadișul pentru a arăta că, în ciuda pierderii suferite, continuă să-i aducă slavă lui Dumnezeu.

Istoric
Cea mai veche versiune a kadișului apare în Siddurul rabinului Amram Gaon din jurul anului 900. Shira Schoenberg observă că "prima menționare a persoanelor îndoliate rostind kadișul la sfârșitul serviciului religios apare într-o scriere halahică din secolul al XIII-lea a lui Isaac ben Moses din Viena, Or Zarua ("Lumina ce răsare"). Kadișul de la sfârșitul serviciului religios pentru înmormântare este numit Kaddish Yatom sau kadișul persoanei îndoliate (literal "kadișul orfanului").

Forme diferite
Articolul despre kadiș din Jewish Encyclopedia menționează un alt tip de kadiș numit Qaddish Yahid, adică în traducere română "kadiș individual". Acesta este inclus în Siddurul lui Amram Gaon, dar este mai degrabă o meditație care ține loc de kadiș decât un kadiș în adevăratul sens al cuvântului.

Referințe

 Note

 Bibliografie
 Cyrus Adler, et al. "Kaddish". Jewish Encyclopedia, 1906. pp. 401–403.
 Yesodot Tefillah, Rabbi Eliezer Levi, published by Abraham Zioni Publishing House, Israel 1977. P173
 Kaddish is a female dance solo choreographed by Anna Sokolow to Maurice Ravel.
 de Sola Pool, Kaddish (1909)

Legături externe
 Jewish Virtual Library - Jewish Prayers: The Mourner's Kaddish
 Neirot Foundation: The Importance of Kaddish
 myKaddish.com
 The Kaddish Foundation: A non-profit who recite the Kaddish every day for eleven months following the death of a Jewish relative, loved-one or friend.

Iudaism

Kadiș


este un fel de mâncare originar din Japonia. Acesta constă într-un bol mare de tip donburi plin cu orez alb și acoperit cu file de țipar (unagi) gătit la grătar în stilul kabayaki, asemănător cu teriyaki. Fileurile se ung cu un sos pe bază de soia îndulcit, numit tare, și sunt caramelizate, de preferință peste foc de cărbuni. Fileurile nu sunt jupuite, partea cu pielea gri fiind plasată cu fața în jos. Peste fileuri se toarnă suficient sos tare astfel încât acesta să se scurgă prin orezul de dedesubt. De obicei, deasupra se presară fructe uscate și măcinate de sanshō (numit și piper japonez, deși din punct de vedere botanic nu este înrudit cu piperul).

Variante

Variantele includ unajū (鰻重, același fel de mâncare, dar servit în jūbako [重箱], cutii pentru mâncare, de multe ori lăcuite), nagayaki (長焼き, țiparul și orezul sunt servite separat) și hitsumabushi (櫃まぶし, carnea este fărâmițată și amestecată cu orezul).

Există două stiluri de a găti țiparul la grătar care sunt detaliate în articolul despre kabayaki. Pe scurt, în stilul specific regiunii Kanto, țiparul este gătit la aburi înainte de a fi uns cu sos și pus pe grătar, ceea ce îl face mai fraged. Celălalt stil este specific regiunii Kansai, în care țiparul este gătit direct pe grătar.

Istoric
Una-don a fost primul tip de fel de mâncare pe bază de orez donburi, inventat spre sfârșitul perioadei Edo, în timpul erei Bunka (1804-1818) de către un om pe nume Imasuke Ōkubo din Sakai-machi (astăzi Nihonbashi Ningyōchō, Chūo-ku, Tokyo). Preparatul a devenit imediat popular în zona locală, unde erau la un moment dat teatrele Nakamura-za și Ichimura-za.

Primul local care a vândut acest fel de mâncare pare a fi Ōnoya (大野屋), în Fukiyachō (葺屋町) (adiacent cu Sakai-chō), la un moment care nu este cunoscut cu exactitate, dar probabil înainte de incendiul care a distrus teatrele în 1841. După marea foamete din 1844, localul a început să vândă unadon contra unei monede alungite Tenpō-sen, ceea ce a făcut preparatul și mai popular.

Cât despre unajū, în cazul căruia țiparul și orezul sunt puse în cutii jūbako, o teorie îl atribuie unui om numit Gihei (大谷儀兵衛), care a înființat un restaurant cu mâncare din pește de apă dulce în Sanya, Asakusa, Tokyo, numit Funagi (鮒儀) (mai târziu cunoscut sub numele de Jūbako, iar în prezent localizat în Akasaka). Conform acestei versiuni, unajū exista deja la sfârșitul perioadei Edo, deși acest punct de vedere este criticat de unii. Alți comentatori spun unajū a apărut în perioada Taishō, iar utilizarea de cutii lăcuite viza doar crearea aspectului de lux. Unajū este de obicei mai scump decât unadon.

Vezi și
 Gyūdon
 Katsudon

Note

Bucătăria japoneză

Unadon


Jemima Blackburn (Edinburgh, 1. svibnja 1823. – Roshven, 9. kolovoza 1909.) bila je škotska slikarica i ilustratorica.

Životopis
Rođena je Jemima Wedderburn u Edinburghu, najmlađa od sedmero djece. Međutim, oca nikada nije upoznala, jer je preminuo dok ju je majka očekivala. S majčine strane obitelji, njezin mlađi bratić bio je poznati znanstvenik James Clerk Maxwell. Neko je vrijeme boravio u njezinoj kući dok je bio student, a ona će poticati njegovo crtanje. Kad su bili stariji, naslikala je njegov portret, kao i jednog od njega sa suprugom.

1849. udala se za profesora matematike u Glasgowu po imenu Hugh Blackburn. Kasnije su kupili kuću u Roshvenu na obali Loch Ailort-a, a ona bi slikala brojne akvarele koje su prikazivale život u Škotskom visočju. Također je napravila ilustracije za 27 knjiga, od kojih većina prikazuje lokalno područje, a posebno njegove životinje i ptice. Njezin su rad cijenili brojni značajni pojedinci, uključujući likovni kritičar John Ruskin.

Jemima Blackburn posjetila je nekoliko drugih zemalja tijekom svog života. Jedan od njih bio je Egipat, gdje se 1862. godine slučajno susrela s budućim kraljem Eduardom VII. Privremeno mu se pridružila i tijekom tri dana napravila je sedam akvarela. Jedan od njih prikazuje princa i njegovu putujuću zabavu u Tebi, a ona mu ga je poklonila kasnije te godine za Božić.

Izvori

Britanski slikari

Jemima Blackburn