Der Cooper T60 war ein Formel-1-Rennwagen der Cooper Car Company, der von 1962 bis 1965 bei Veranstaltungen dieser Rennformel zum Einsatz kam.

Entwicklungsgeschichte

Der Cooper T60 war John Coopers Konstruktion für das 1,5-Liter-Hubraum-Reglement der Formel 1 1962. Gebaut wurde der Wagen, dessen Chassis aus einem Stahl-Gitterrohrrahmen bestand, um den neuen FWMV-V8-Motor von Climax aufnehmen zu können. Der größere und vor allem längere Motor machte einen längeren Radstand als bei den Vorgängermodellen notwendig. Die Karosserie war aus Aluminium und das 6-Gang-Getriebe eine Eigenkonstruktion von Cooper. Die Aufhängungen vorne und hinten hatten Doppelquerlenker und Schraubenfedern.

Die ersten Testfahrten verliefen wenig Erfolg versprechend. Zu beständigen Problemen mit dem Ansprechverhalten des Motors kamen Getriebeschäden. Diese technischen Mängel konnten bis zum Saisonstart weitestgehend ausgemerzt werden. In der Nachschau wird der T60 in vielen Publikationen, wenn nicht als Fehlkonstruktion, so zumindest als wenig erfolgreicher Wagen beschrieben. Diese Annahme wird durch die Ergebnisse der Werksmannschaft 1962 nicht bestätigt. Der dritte Gesamtrang in der Konstrukteurswertung konnte von Cooper in den weiteren Jahren der Renngeschichte des britischen Teams nicht mehr übertroffen werden. Außerdem folgten dem Sieg von Bruce McLaren mit dem T60 in Monaco 1962 nur mehr zwei Cooper-Grand-Prix-Siege mit dem T81 Ende der 1960er-Jahre.

Renngeschichte

Den ersten Renneinsatz mit dem T60 hatte Cooper beim Großen Preis der Niederlande 1962 in Zandvoort, mit Bruce McLaren am Steuer. Im Training erzielte der Neuseeländer die fünftschnellste Zeit und bewies damit die Konkurrenzfähigkeit der neuen Konstruktion, die im Widerspruch zu den erwähnten Problemen bei den Testfahrten stand. Im Rennen fuhr McLaren in der fünften Rennrunde mit einer Zeit von 1:34,400 – entsprach einem Schnitt von 159,903 km/h – sogar die schnellste Rennrunde. Eine Zielankunft verhinderte ein Getriebeschaden. Vom dritten Startplatz aus ins Rennen gehend sorgte McLaren beim zweiten Saisonrennen, dem Großen Preis von Monaco, für den ersten Rennsieg des T60. Er führte bereits die ersten sechs Runden nach dem Start das Feld an und profitierte am Ende vom Ausfall Graham Hills, der acht Runden vor dem Fallen der Zielflagge mit einem Motorschaden am V8-Motor seines BRM P57 am Streckenrand ausrollte.

Ab dem Großen Preis von Belgien hatte Cooper für beide Werksfahrer T60-Chassis zur Verfügung. Somit ging ab diesem Rennen auch Anthony Maggs mit diesem Typ in der Formel-1-Weltmeisterschaft an den Start. Nach einem Doppelausfall beim belgischen Grand Prix in Spa-Francorchamps fuhr Maggs seinen T60 beim Großen Preis von Frankreich in Rouen-les-Essarts an die zweite Stelle der Schlusswertung. Geschlagen wurde er nur von Dan Gurney, der für Porsche den einzigen Sieg als Hersteller bei einem Weltmeisterschaftslauf der Formel 1 einfuhr. Bruce McLaren beendete das Rennen als Vierter.

Es folgten weitere erfolgreiche Rennen und Podiumsplatzierungen. McLaren wurde Dritter beim Großen Preis von Großbritannien, der in diesem Jahr zum letzten Mal auf der Rennstrecke von Aintree ausgefahren wurde. Auch bei den Rennen in Italien (Dritter), den USA (erneut Dritter) und in Südafrika (als Zweiter) fuhr McLaren auf das Podium der ersten drei. In Südafrika rundete Anthony Maggs mit dem dritten Endrang einen großen Erfolg für das Team ab. Dadurch erreichte Cooper mit einem Rennen zehn Punkte für den Konstrukteurspokal und sicherte sich den dritten Endrang in dieser Meisterschaft. Die Fahrerweltmeisterschaft beendete McLaren als Dritter und Maggs als Siebter. Der südafrikanische Grand Prix in East London war der letzte Werkseinsatz der T60, die nach Ablauf der Saison an Privatteams verkauft wurden.

1963 bestritt Joakim Bonnier mit einem T60 von Rob Walker einige Weltmeisterschaftsläufe. Bonniers beste Platzierung war der fünfte Rang beim Großen Preis von Belgien. Die beiden Renneinsätze des T60 der Scuderia Centro Sud mit Mário de Araújo Cabral am Steuer verliefen wenig erfreulich. Beim Großen Preis von Deutschland auf der Nordschleife des Nürburgrings gab es einen Ausfall durch Getriebeschaden. Beim Großen Preis von Italien verpasste Cabra die Qualifikation.

Die letzten Renneinsätze des T60 gab es beim Großen Preis von Italien 1964 und dem Weltmeisterschaftslauf in Großbritannien 1965. In Monza 1964 konnte der Schweizer Jean-Claude Rudaz einen privaten T60 zwar fürs Rennen qualifizieren; eine Teilnahme war nach einem Motorschaden am Sonntagvormittag jedoch nicht möglich. 1965 endete der allerletzte offizielle Einsatz dieses Wagens durch einen Zündungsschaden in der 38 Runde vorzeitig. Gefahren wurde der vom ehemaligen Rennfahrer Bob Gerard gemeldete Wagen von John Rhodes.

Literatur

 Adriano Cimarosti: Das Jahrhundert des Rennsports. Autos, Strecken und Piloten. Motorbuch-Verlag, Stuttgart 1997, ISBN 3-613-01848-9.
 David Hodges: Rennwagen von A–Z nach 1945. Motorbuch-Verlag, Stuttgart 1994, ISBN 3-613-01477-7.

Weblinks

 Informationen und Bilder über und vom Cooper T60

Einzelnachweise

Rennwagen der Automobil-Weltmeisterschaft  1962
Rennwagen der Automobil-Weltmeisterschaft  1963
Rennwagen der Automobil-Weltmeisterschaft  1964
Rennwagen der Automobil-Weltmeisterschaft  1965
Historischer Rennwagen
T60

Cooper T60


Grigórievskaya  es una stanitsa del raión de Séverskaya del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situada en el borde septentrional del Cáucaso, a orillas del Shebsh, afluente del Afips, de la cuenca del Kubán, 19 km al sureste de Séverskaya y 40 km al suroeste de Krasnodar. Tenía 1 295 habitantes en 2010.

Es cabeza del municipio Grigoriévskoye, al que pertenece asimismo Stávropolskaya.

Historia
Fue fundada el 28 de agosto de 1864. Recibió la inmigración de griegos pónticos que emigraron por las persecuciones en el Imperio otomano a finales del  y principios del XX.

Economía
El principal sector económico de la localidad es el maderero, que explota 176 ha de bosque.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Este artículo es una traducción parcial de su correspondiente en la edición rusa de Wikipedia, Григорьевская (Краснодарский край).
 El municipio en la web del raión .
 Mapa topográfico en maps.vlasenko.net
  en Panoramio

Localidades del raión de Séverskaya del krai de Krasnodar
Localidades establecidas en 1864

Grigóriyevskaya (Krasnodar)


Yazıcıoğlu, Zonguldak ilinin Devrek ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1892 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Zonguldak il merkezine 50 km, Devrek ilçe merkezine 12 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Devrek belde ve köyleri

Yazıcıoğlu, Devrek


රෙමුණ යනු ශ්‍රී ලංකාවේ බටහිර පළාතේ කළුතර

දිස්ත්‍රික්කයේ පිහිටි නගරයකි.

රෙමුණ 1920 ගණන්වලදී ආරම්භ කරන ලදී [උපුටා දැක්වීම අවශ්‍යයි] එය හොරණ සිට කි.මී.6.5 km (4.0 mi) උතුරු මායිමේ පිහිටා ඇත.

අධ්‍යාපනය
1 වන ශ්‍රේණියේ සිට 13 ශ්‍රේණිය දක්වා පන්ති සපයන රෙමුණ මහා විද්‍යාලයට පළාත් පාසලක් ඇත.

යොමුව

Remuna


Lawrence sakası (Carduelis lawrencei), ispinozgiller (Fringillidae) familyasından bir saka türü. Kaliforniya'nın ormanlık bölgelerinde görülür. Dağılımı beslenme sahasına göre büyük ölçüde değişir.

Özellikler

Kuşun vücudundaki gri tüyler, sarı kanat işaretleri ve göğsün merkezindeki sarı bir yama onu yakın akrabalarından ayırır. Erkek Lawrence sakasının, siyah bir yüz, alın, ve çenesi ile geniş sarı kanatları vardır. Dişi, erkeğe benzerdir, ama daha soluk genelde tamamen gri bir baş ve yüz ile ince sarı ve gri kanat çizgileri vardır.

Yaşam şekli

Lawrence sakaları genel olarak verimsiz, açık ormanlık bölgelerde yuva yapar. Alçak bir ağaç veya çalılıkta kurmuş olduğu sıkıca dokunmuş fincan şeklindeki yuvaya dişi 4 veya 5 mavimsi beyaz yumurta bırakır. Geç yuva yapıcılardır. Çünkü genç kuşlar yumuşak taze tohumlarla beslenir, bu yüzden yabani bitkilerin gelişip tohum vermelerini beklerler. Çoğunlukla yıllık bitkilerin tohumlarıyla beslenir. Bu kuşlar çiftler halinde yolculuk yapar.

Dağılımı

Türün beslenme sahası, Baja Kaliforniya'nın kuzey kısmına ek olarak Kaliforniya'nın kıyısı ve dağ etekleri ile merkezi vadiyle sınırlandırılır. Bu sahanın içinde nüfusun dağılımı çoğunlukla geniş ölçüde yıldan yıla değişir. Gerçekten bazı yıllarda tür neredeyse onu besleyen sahadan uzaklarda görünür. Kışı geçirmek için yapılan göç hareketleri çok değişken ve karmaşıktır. Kış sahası, güney Arizona, güneybatı New Mexico, ve kuzey Meksika'yı içine alır. Bazı yıllarda, büyük sayılarda Kaliforniya'dan batı Teksas'a doğru göç hareketleri gözlenir. Ama diğer yıllarda neredeyse hiç görülmezler.

Diğer
Bu türün yaşam sahasının büyük kısmı, artan insan nüfusunun etkisi altındadır.

Asgari endişe altındaki hayvanlar
Carduelis
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki kuşlar
Meksika'daki kuşlar
Göçmen kuşlar
Kolorado Çölü faunası
Mojave Çölü faunası
Sonora Çölü faunası
John Cassin tarafından adlandırılmış taksonlar

Lawrence sakası


Antoaneta Liliana Olteanu  (n. 22 ianuarie 1968, București) este profesor de limbă și literatură rusă, etnolog și traducător român.

Biografie

Antoaneta Olteanu este profesor la Facultatea de Limbi și Literaturi Străine a Universității din București, Departamentul de Filologie rusă și slavă, autor a numeroase cărți din domeniul culturii și civilizației ruse (Miturile Rusiei clasice, Rusia imperială. O istorie culturală a secolului al XIX-lea), al etnologiei comparate (Ipostazele maleficului în medicina magică, Metamorfozele sacrului, Școala de Solomonie. Divinație și vrăjitorie în context comparat, Calendarele poporului român, Reprezentări ale spațiului în credințele românești, Dicționar de mitologie. Demoni, duhuri, spirite; Zile și demoni. Calendar și mitologie populară rusă etc.). A realizat, de asemenea, numeroase traduceri din limba rusă.

După absolvirea Școlii generale nr.9 din București și a liceului "Gheorghe Șincai", a urmat Facultatea de Limbi și Literaturi Străine a Universității din București, secția rusă-română (absolvită în anul 1990). Studiile din facultate au conturat cele două domenii majore de interes, cultura și civilizația rusă și folclorul românesc. Descoperit din anul I de facultate prin intermediului profesorului Octav Păun, interesul pentru folclor a continuat pe parcursul facultății prin frecventarea cercului de specialitate din Facultatea de Litere și, chiar din anul I, prin participarea la tabăra studențească de folclor. Lucrarea de licență a fost primul demers comparativ româno-rus, iar această perspectivă comparatistă, chiar mai amplă, a continuat în toate studiile realizate. După ce a fost angajată, prin concurs, la Facultatea de Limbi și Literaturi Străine, în ianuarie 1991, specialiștii în folclor - profesorii Mihail Marinescu și Nicolae Roșianu - au încurajat-o să urmeze această direcție. În anul 1992 s-a înscris la doctorat la Universitatea din București (coordonator prof.dr. Corneliu Barborică), dar tema și coordonarea au fost supravegheate îndeaproape de mai mulți mentori - acad.dr. Viktor Gațak, de la Institutul pentru Literatură Mondială de la Moscova, prof. Mihail Marinescu, prof. Nicolae Constantinescu și cercet.șt. Alexandru Dobre de la Institutul de Etnografie și Folclor. În anul 1995, pe 10 iulie, a obținut titlul de doctor în filologie pentru cercetarea Personaje malefice în mitologia romanică și slavă.

Începînd cu anul 1998 au început să apară primele cercetări științifice. Cu deosebire cele din domeniul folclorului, prin tema de cercetare - mitologie populară, demonologie -, aproape deloc studiată pînă atunci din cauza regimului politic din România, s-au bucurat de un mare succes, fiind reeditate de mai multe ori.

Antoaneta Olteanu este membru al  Asociației Profesorilor de Limba și Literatura Rusă din România din 1991 (în perioada 1995-1997 a fost secretar-general al acesteia), membru al Asociației Slaviștilor din România (membru din 2004, vicepreședinte din 2006, iar din 2016 - președinte al asociației), membru-reprezentant al României în Comitetul Internațional al Slaviștilor, din 2009, precum și membru al altor organizații profesionale: membru al Uniunii Scriitorilor din România, filiala de Traduceri Literare, din 2009, iar, peste trei ani, membru în Consiliul de coordonare a Filialei de traduceri literare a USR; membru al ASER (Asociația de Științe Etnologice din România), al SEEFA (Slavic and East European Folklore Association), ISFNR (International Society for Folk Narrative Research), membru al EASA (European Association of Social Anthropologists) din 2008.

Volume de autor

Etnologie

Etnologia este unul dintre domeniile de referință, în care au fost aduse contribuții importante la studierea mitologiei populare. Teza de doctorat, Personaje malefice în mitologia romanică și slavă, de factură comparatistă, a fost publicată sub numele Mitologie comparată la Editura Universității din București în anul 1998. Aici sînt cuprinse conceptele fundamentale pe care le va adapta la realitățile românești și slave din domeniul etnologiei - spațiu sacru, timp sacru, sistemul opozițiilor binare, de influență eliadescă, dar și sistematizarea personajelor demonice, a  principiilor magiei ș.a.m.d. Ca exemplificare a teoriilor din acest volum au apărut, în același an, volumele Ipostaze ale maleficului în medicina magică (Editura Paideia, București, 1998), consacrat fenomenului descîntatului, prezentat ca text și ritual, apoi Metamorfozele sacrului. Dicționar de mitologie populară (Editura Paideia, București, 1998), care descompune universul magic țărănesc în ființe, obiecte, plante, spații și acțiuni magice. descrise ca aflîndu-se într-un complex mai amplu de reprezentări religios-filosofice ale țăranului român. Un alt dicționar de mitologie, Dicționar de mitologie. Demoni, duhuri, spirite (Ed. Paideia, București, 2004) cuprinde personaje demonice din diferite mitologii, dar care păstrează totuși, în pofida distanței dintre arealele culturale, numeroase trăsături comune.

Un alt studiu important, cu o largă răspîndire, cunoscînd mai multe tiraje, este Școala de solomonie. Divinație și vrăjitorie în context comparat (Editura Paideia, București, 1998). Cele două perspective de cercetare, comparatistă, teoretic, respectiv practic, se regăsesc aici. Universul magiei și vrăjitoriei populare este descris aproape exhaustiv, cititorul și specialistul putînd avea o imagine aproape completă a actelor magice practicate în trecut sau chiar în prezent. Perspectiva diacronică și cea amplu comparatistă nu fac decît să confirme universalitatea modului de gîndire arhaic al țăranului român.

Elementele magice pe care le presupune timpul sacru au fost sistematizate în mai multe lucrări (Calendarele poporului român, Editura Paideia, București, 2001, Zile și demoni. Calendar și mitologie bulgară, Editura Eikon, Cluj-Napoca, 2008, Zile și demoni. Calendar și mitologie populară bulgară, Ed. Eikon, Cluj-Napoca, 2008). De o mare popularitate s-a bucurat Calendarele poporului român, care a primit numeroase aprecieri de la specialiști, dar și premii, fiind un instrument de lucru extrem de util. Această mare sinteză, dezvoltată masiv în 2009, cuprinde materiale de arhivă, credințe populare din toate regiunile locuite de români, culegeri de folclor ale clasicilor etnologiei române, calendar bisericesc fix și mobil, precum credințe variate despre unități mai mici ale timpului (zile, ceasuri etc.).

Pentru a încheia abordarea mitică a universului țărănesc. Antoaneta Olteanu a realizat și volumul Reprezentări ale spațiului în credințele românești (Editura Paideia, București, 2009). Lucrarea are trei planuri majore - universul cel mai apropiat, casa, credințe despre lumea acesata și spațiile sacre ale ei, credințe despre lumea cealaltă, cu o topografie detaliată.

 Mitologie comparată, Editura Universității București, 1998, 352 p.
 Ipostaze ale maleficului în medicina magică, Editura Paideia, București, 1998, 329 p.
 Metamorfozele sacrului. Dicționar de mitologie populară, Editura Paideia, București, 1998, 377 p.
 Școala de solomonie. Divinație și vrăjitorie în context comparat, Editura Paideia, București, 1999, 616 p.; ediția a doua, 2007
 Calendarele poporului român, Editura Paideia, București, 2001, 744 p., ediția a doua, 2003, ediția a treia, 2006; ediția a patra, adăugită, 2009, 592 p., http://stirileprotv.ro/stiri/omul-care-aduce-cartea/omul-care-aduce-cartea-antoaneta-olteanu-din-intelepciunea-poporului-roman-octombrie.html
 Dicționar de mitologie. Demoni, duhuri, spirite, Editura Paideia, București, 2004, 567 p.
 Zile și demoni. Calendar și mitologie populară rusă, Editura Eikon, Cluj-Napoca, 2008, 298 p.
 Zile și demoni. Calendar și mitologie populară bulgară, Editura Eikon, Cluj-Napoca, 2008, 248 p.
 Reprezentări ale spațiului în credințele românești, Editura Paideia, București, 2009, 348 p.
Mitologie română, vol.1-3, Editura Cetatea de Scaun, Tîrgoviște, 2021, 512 + 354 + 425 p.

Civilizație rusă

Cărțile consacrate civilizației ruse reprezintă celălalt mare domeniu de cercetare. Destinate a fi, în primul rînd, materiale de studiu pentru studenți, sînt adresate în egală măsură și cititorilor iubitori de cultură. Perspectiva aleasă e una mixtă - studiile sînt bogat documentate din punct de vedere istoric, dar, în aceeași măsură, reunesc și fondul literar, extrem de bogat, al fiecărei perioade. Pînă în acest moment au fost acoperite două perioade mari - perioada vede și începutul perioadei moderne (Civilizația rusă. Perioada veche și modernă, Editura Paideia, București, 1998; Miturile Rusiei clasice, Editura Paideia, București, 2014) - și perioada imperială, Rusia secolului al XIX-lea (Rusia imperială. O istorie culturală a secolului al XIX-lea, Ed. All, București, 2011. Este în curs de pregătite și o civilizație a lumii sovietice, mai bine zis, viața de zi cu zi din Rusia sovietică.

 Civilizația rusă. Perioada veche și modernă, Editura Paideia, București, 1998, 180 p.; ediția a doua, 2007
 Miturile Rusiei clasice, Editura Paideia, București, 2004, 278 p.; ediția a doua, 2009
 Rusia imperială. O istorie culturală a secolului al XIX-lea, Ed. All, București, 2011, 428 p. http://www.zf.ro/ziarul-de-duminica/distractii-la-curtea-tarilor-de-antoaneta-olteanu-8980606; http://ce-am-mai-citit.blogspot.ro/2014/03/antoaneta-olteanu-rusia-imperiala-o.html

Literatură rusă

Un al domeniu mare de cercetare este cel al literaturii ruse. Antoaneta Olteanu s-a concentrat pe literatura rusă contemporană, căreia i-a consacrat două volume. Structura tip medalion se datorează și principiului de bază ales de autoare, de a publica autori traduși în limba română, pentru a fi mai accesibili cititorilor români. O primă variantă a acestui volum de studii este Literatura rusă contemporană. Direcții de evoluție a prozei (Editura Paideia, București, 2005), care a fost dezvoltată mai apoi în volumul Proza rusă contemporană (București, Ed. Paideia, 2008). Anul acesta va apărea un volum de sinteză consacrat postmodernismului rus, autoarea consacrîndu-se mai mult pe poetica acestei mișcări literare (Alei bifurcate. O hermeneutică a postmodernismului rus).

Pe lîngă proza contemporană, Antoaneta Olteanu se ocupă și de proza recuperată, literatură distopică și antitotalitară, direcție care vine în întîmpinarea celuilalt cîmp de interes menționat, cultura și civilizația sovietică. Autoarea a realizat și publicat pînă acum mai multe studii despre proza de lagăr și detenție, memorialistică și demitizarea realităților și personalităților lumii sovietice, ce se vor regăsi amplificate într-o lucrare de anvergură consacrată lumii lagărului văzută prin prisma celor ce au fost închiși acolo.

 Literatură rusă contemporană. Direcții de evoluție a prozei, Editura Paideia, București, 2005, 264 p.
 Proza rusă contemporană, Paideia, București, 2008, 480 p.
Alei bifurcate. Poetica postmodernismului rus, Ed. Paralela 45, Pitești, 2019, 256 p.

Imagologie

Civilizație combinată cu literatură și mai ales cu o interpretare extrem de personală a evenimentelor, sub formă de clișee și stereotipuri, imagologia este un alt domeniu de interes. Primul proiect din această direcție, realizat în urma unui grant de cercetare, este consacrat spațiului balcanic cu imaginarul său. Homo balcanicus. Cîteva trăsături ale mentalității balcanice este o introducere în această problematică, pentru care este nevoie o abordare mult mai amplă, care își așteaptă momentul.

Homo balcanicus. Cîteva trăsături ale mentalității balcanice, Editura Paideia, București, 2004, 180 p.; ediția a doua, 2009; http://oc.highcontrast.ro/articol/antropologie-antoaneta-olteanu-homo-balcanicus-2/

Totalitarism
Domeniu interdisciplinar, ce reunește elemente de istorie, cultură și civilizație, dar și literatură rusă, preocuparea pentru domeniul totalitarismului s-a manifestat în numeroase studii și articole, dar și într-o serie de volume reunite sub numele de Sovietland.

 Sovietland. 1. Utopia eșuată, Ed. Cetatea de Scaun, Tîrgoviște, 2019, 431 p.
 Sovietland. 2. Țara Gulagului, Ed. Cetatea de Scaun, Tîrgoviște, 2019, 581 p.
Sovietland. 3. Patria omului sovietic, Ed. Cetatea de Scaun, Tîrgoviște, 2019, 433 p.
Sovietland. 4. Triumful vieții private, Ed. Cetatea de Scaun, Tîrgoviște, 2019, 395 p.

Ediții

1. Simion Florea Marian, Mitologie populară, Editura Paideia, București, 2000.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XII, nr.11, 20 noiembrie 2000, p.27; Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

2. Simion Florea Marian, Botanică populară, Editura Paideia, București, 2000.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XII, nr.11, 20 noiembrie 2000, p.27; Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

3. Artur Gorovei, Ouăle de Paști, Editura Paideia, București, 2001.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XIII, 15 mai 2001, p.13; Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: "România liberă", 11 aprilie 2000; Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

4. Tudor Pamfile, Văzduhul după credințele poporului român, Editura Paideia, București, 2001.
Bibliografie de referință: Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

5. Tudor Pamfile, Cerul și podoabele lui. După credințele poporului român, Editura Paideia, București, 2001
Bibliografie de referință: Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: "România liberă", 3 noiembrie 2001; Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5; A. Bucurescu, "România liberă", 16 aprilie 2002

6. George Bujorean, Boli, leacuri și plante de leac folosite de țărănimea română, Editura Paideia, București, 2001.
Bibliografie de referință: Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

7. Tudor Pamfile, Diavolul învrăjbitor al lumii. După credințele poporului român, Editura Paideia, București, 2001, 136 p.
Bibliografie de referință: Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: "România liberă", 3 noiembrie 2001; Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

8. Ion-Aurel Candrea, Lumea basmelor. Studii și culegeri de folclor românesc, Editura Paideia, București, 2001, 248 p.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XIII, nr.7, 20 iulie 2001, p.23
Semnale: Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei. I, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, nr.1 (19), 2002, p.5

9. Tudor Pamfile, Povestea lumii de demul. Pământul. Sfârșitul lumii. După credințele poporului român, Editura Paideia, București, 2002.
Bibliografie de referință: Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atriburi, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.7
Semnale: A. Bucurescu, "România liberă", 16 aprilie 2002

10. Traian Gherman, Meteorologia populară, Editura Paideia, București, 2002, 174 p.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XIV, nr.12, decembrie 2002, p.7

11. Ioan Otescu, Credințele țăranului român despre cer și stele, Editura Paideia, București, 2002, 100 p.
Bibliografie de referință: Otilia Hedeșan, "Orizont", XIV, nr.10, 18 octombrie 2002, p.21

12. Selecție din Iuliu A. Zanne, Enciclopedia culturii populare românești, Ed. Paideia, 2018, 344 p.

Traduceri din limba rusă

1. Viktor Erofeev, Frumoasa rusoaică, Ed. Paralela 45, București, 2006, 344 p. (traducere și postfață)
2. Andrei Kurkov, Legea melcului, Ed. Curtea veche, București, 2007, 404 p.
3. Iuri Mamleev, Ceilalți, Ed. Curtea veche, București, 2008, Ed. Curtea veche, București, 2008, 248 p. (traducere și postfață)
4. Andrei Kurkov, Ultima iubire a președintelui, Ed. Curtea veche, București, 2008, 540 p. (traducere și prefață)
5. Vladimir Sorokin, Kremlinul de zahăr. Ed. Curtea veche, București, 2009, 206 p.
6. F.M. Dostoievski, Crimă și pedeapsă, Ed. Adevărul Holding, București, 2010, vol. 1, 314 p., vol. 2, 302 p.; 2011, 618 p.
7. Mihail Bulgakov, Maestrul și Margareta, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 464 p.
8. F.M. Dostoievski, Adolescentul, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 649 p.
9. F.M. Dostoievski, Amintiri din casa morților. Jucătorul, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 494 p.
10. F.M. Dostoievski, Demonii, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, vol.1, 493 p., vol.2, 247 p.
11. F.M. Dostoievski, Umiliți și obidiți, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 432 p.
12. F.M. Dostoievski, Dublul. Oameni sărmani, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 312 p.
13. F.M. Dostoievski, Însemnări din subterană. Eternul soț, Ed. Adevărul Holding, București, 2011, 286 p.
14. Sașa Sokolov, Școală pentru proști, Ed. All, București, 2011, 184 p.
15. Serghei Nosov, Viața secretă a monumentelor din Petersburg, Ed. BCC Publishing, București, 2011, 240 p.
16. Andrei Platonov, Cevengur, Ed. Allfa, București, 2011, 434 p. (traducere și postfață)
17. A.P. Cehov, O mică glumă, Ed. Allfa, București, 2012, 112 p.
18. Vladimir Sorokin, Viscolul, Ed. Curtea veche, București, 2012, 176 p.
19. Andrei Kurkov, Prieten drag, tovarăș al răposatului, Ed. Curtea veche, București, 2012, 120 p.; https://constantinpistea.ro/tolia-are-o-problema/
20. Sofia Tolstaia, Viața mea. Fragmente de jurnal, Ed. Allfa, București, 2012, 336 p. (traducere și prefață)
21. Ivan Turgheniev, Prima iubire, Ed. Allfa, București, 2012, 302 p.
22. Mihail Șișkin, Scrisorar, Ed. Curtea veche, București, 2012, 351 p.
23. Iuri Dombrovski, Facultatea lucrurilor de prisos, Ed. Allfa, București, 2012,  600 p. (traducere și postfață)
24. Ludmila Petrușevskaia, Fetița de la Metropol, Ed. Meteor Press, București, 2012, 440 p. (traducere și postfață)
25. Daria Donțova, Manichiură pentru mort, Ed. Allfa, București, 2012, 334 p.
26. Șalom Alehem, Poveste de dragoste, Ed. Allfa, București, 2012, 144 p.
27. Kurban Said, Ali și Nino, Ed. Allfa, București, 2012, 294 p.
28. Iuri Dombrovski, Maimuța vine să-și ia craniul, Ed. Allfa, București, 2013, 432 p.
29. Dmitri Vitkovski, O viață în gulag, Ed. Corint, București, 2013, 144 p.
30. Mihail Șișkin, Părul Venerei, Ed. Curtea veche, București, 2013, 510 p.
31. Daria Donțova, Poker cu rechinul, Ed. Allfa, București, 2013, 384 p.
32. Ludmila Petrușevskaia, Orașul luminii, Ed. Meteor Press, București, 2013, 220 p.
33. Olga Slavnikova, Dușmanul poporului, Ed. Allfa, București, 2014, 352 p; https://constantinpistea.ro/fumezi-de-ce/
34. Natalia Kliuceariova, Ultima oprire, Rusia, Ed. Allfa, București, 2014, 142 p.
35. Stanislav Belkovski, Putin - biografia interzisă, Ed. Corint, București, 2014, 384 p.
36. Valentin Pikul, Câinii Domnului, Ed. Allfa, București, 2014, 288 p.
37. I.A. Goncearov, Oblomov, Ed. Allfa, București, 2014, 568 p.
38. Ludmila Petrușevskaia, Povești de dragoste. A fost o fată care a furat inima soțului surorii ei, iar el s-a spânzurat, Ed. Polirom, Iași, 2014, 256 p.
39. Daria Donțova, Dragul meu ticălos, Ed. Allfa, București, 2014, 242 p.
40. Iuri Dombrovski, Conservatorul de antichități, Ed. Allfa, București, 2014, 288 p.
41. Marina Stepnova, Femeile lui Lazăr, Ed. Curtea veche, București, 2014, 400 p.
42. A.N. Afanasiev, Zăpezica. Bunicul îngheț, Ed. Galaxia copiilor, București, 2014, 32 p.
43. Svetlana Aleksievici, Dezastrul de la Cernobîl. Mărturii ale supraviețuitorilor, Ed. Corint, București, 2015
44. Evghenia Ghinzburg, vol. 1, Destin în bătaia vântului. Jurnal, Ed. Corint, București, 2015, 512 p.; vol. 2, Ocna, ce binecuvântare!, Ed. Corint, București, 2016, 540 p.
45. Vasile Sturza, Basarabia și destinul ei secret. Mărturii și documente istorice, Ed. Litera, București, 2016 (traduceri documente pp.197-613)
46. Svetlana Aleksievici, Ultimii martori, Ed. Litera, București, 2016, 336 p.
47. M.E. Saltîkov-Șcedrin, Domnii Golovliov, Ed. All, București, 2016, 308 p.
48. Valentin Pikul, Necuratul. Rasputin și apusul unei lumi, Ed. All, București, 2016, vol. I, 508 p., vol. II, 466 p.
49. Mihail Șișkin, Luarea Ismailului, Ed. Curtea veche, București, 2016, 480 p.
50. Dmitri Gluhovski, Metro 2033, Ed. Paladin, București, 2016, 622 p.
51. Anna Bîkova, Copilul independent sau cum să fii o "mamă leneșă", Ed. Paralela 45, București, 2016, 254 p.
52. Vladimir Lokcenkov, Acolo unde curg rîuri de lapte și miere, Ed. Cartier, Chișinău, 2017, 184 p.
53. Feliks Ciuev, Conversații cu Molotov. În cercul puterii comuniste, Ed. Corint, București, 2017, 668 p.
54. Mihail Șișkin, Paltonul cu gaică. Proză scurtă, eseuri, Ed. Curtea Veche, București, 2017, 250 p.
55. Pagini alese din literatura rusă a secolului al XIX-lea, traduceri de Diana Iepure, Marina Vraciu și Antoaneta Olteanu (96 p), Ed. Corint, București, 2017, 428 p.
56. Igor Rîkov, Negocieri de la Kremlin, Ed. Paralela 45, Pitești, 2017, 296 p.
57. M.E. Litvak, Dacă vrei să fii fericit, Ed. Paralela 45, Pitești, 2017, 480 p.
58. Anna Bîkova, Exercițiile formative ale unei mame "leneșe", Ed. Paralela 45, Pitești, 2017, 224 p.
59. Viktor Pelevin, Omon Ra, Ed. Curtea Veche, București, 2017, 176 p.
60. Lev Toțki, Istoria revoluției ruse, vol.1, Revoluția din februarie, vol.2, Revoluția din octombrie, Ed. Tact, Cluj-Napoca, 2017, 386 p. + 616 p.

61. Nikolai Sablin, Călătorie prin Eldorado. Zece ani în lagărele sovietice, Ed. Corint, București, 2018
62. Cinghiz Aitmatov, Djamilia, Ed. Allfa, București, 2018, 112 p.

63. A.P. Cehov, Kaștanka, Ed. Art, București, 2018, 88 p.

64. Eduard Uspenski, Crocodilul Ghena și prietenii săi, Ed. Frontiera, București, 2018, 88 p.

65. Abai Kunanbaev, Cartea învățăturilor, traducere și postfață (pp.221-225), Ed. Nemira, București, 2018, 230 p.

66. Andrei Kurkov, Lăptarul de la miezul nopții, traducere și notă, Ed. Paralela 45, Pitești, 2018, 500 p.

67. Lev Tolstoi, Sonata Kreutzer și alte povestiri, traducere și note, Ed. Litera, București, 2018, 366 p.

68. Vladimir Medvedev, Zahhak, traducere din rusă, glosar și note, Ed. Pandora Publishing, București, 2019, 594 p.

69. Alexander Gogun, Între Hitler și Stalin. Insurecționiștii ucraineni, traducere și note, Ed. Cetatea de Scaun, Târgoviște, 2019

Premii și distincții

 2015 – Premiul de excelență pentru traducere acordat de revista "Observator literar", 30 martie 2015 https://semnebune.ro/2015/carti-si-personalitati-premiate-de-revista-observator-cultural/#axzz575a7dx3q
 2014 – Premiu special 2013 acordat de Filiala de Traduceri Literare a Uniunii Scriitorilor din România pentru traducerea de excepție din limba rusă a volumului Părul Venerei al prozatorului Mihail Șișkin, noiembrie 2014
 2014 – Diplomă acordată de Agenția Federală pentru presă și comunicare în masă din Federația Rusă  pentru activitatea de traducător, Gaudeamus, noiembrie 2014
 2014 – Diplomă Profesor Bologna oferită de Alianța Națională a Organizațiilor Studențești din România, București, 10 mai
 2008 – Premiul "Niște țărani" pentru cercetare asupra culturii populare românești, pentru "admirabila lucrare Calendarele poporului român, o autentică enciclopedie a mitologiei românești", Slătioara
 2008 – medalia jubiliară "Centenarul cursurilor de vară ale Universității populare "Nicolae Iorga" pentru promovarea operei lui Nicolae Iorga și a culturii românești
 2005 – diplomă de merit din partea Asociației Române a Patrimoniului, pentru volumul Calendarele poporului român;
 2001 – diploma și medalia "In hoc signum vinces. Magna cum laude" oferită de CNCSIS (Consiliul Național pentru Cercetare Științifică din Învățământul Superior"), pentru volumul Școala de solomonie. Divinație și vrăjitorie în context comparat
 1988 – Premiul III de creație literar-artistică al Consilului UASCR și al revistei "Amfiteatru" pe anul 1988, pentru eseu

Interviuri

 Colindatul și descolindatul la români, interviu luat de Marcela Gheorghiu-Zamfir, "Ziarul de duminică", supliment al Ziarului financiar", 21 decembrie 2001, p.1, 3
  Convorbiri despre țărani, interviu luat de Isidor Chicet, "Răstimp", Drobeta-Turnu Severin, an VIII, nr.4 (34), 2005, p.24-25
  Traducătorii despre traduceri. Axa literară București-Moscova, "Familia. Revistă de cultură", nr.3, martie 2009, p.105-107
 Conversații cu... Antoaneta Liliana Olteanu, interviu luat de Ovidiu Pecican, în "Apostrof", an XXIV, nr.12 (283)/2013, p.8-9
 Cărțile Svetlanei Aleksievici sînt cărți impresionante, cutremurătoare, pline de sentiment, "Timpul", nr.199/2015, p.4, ISSN 2285 – 729X, http://www.revistatimpul.ro/view-article/2797
 Traducătorul nu trebuie să fie un autor ce tânjește spre exprimare, interviu luat de Claudiu Sfirschi-Lăudat, http://www.b-critic.ro/carte/traducatorul-nu-trebuie-sa-fie-un-autor-ce-tanjeste-spre-exprimare/
 A fost dragoste la prima traducere,  interviu luat de Alina Purcaru în "Observator cultural" nr.860, an XVII/ serie nouă (602), din 17.02.2017, pp.9-10, http://www.observatorcultural.ro/articol/fost-dragoste-la-prima-traducere/
 http://melidonium.ro/2017/04/12/decalogul-antoanetei-olteanu/ , interviu luat de Paul Polidor
 http://intervio.ro/2017/06/08/antoaneta-olteanu-etnolog-curentul-traditionalist-al-iiei-si-al-sarbatorilor-rurale-traditionale-se-combina-cu-pasiunea-pentru-radacinile-dacice/, de Andrei Alexandru Micu
 https://www.literaturadeazi.ro/rubrici/interviu/bucuriile-vietii-ei-greu-de-egalat-28668, interviu luat de Odilia Roșianu, 3 septembrie 2017

Note

Bibliografie

 Nicolae Constantinescu, Certificat de existență pentru profesia de etnolog, "Adevărul literar și artistic", an VII, 23 februarie 1999, p. 11
 Nicolae Constantinescu, Tineri etnologi, "Adevărul literar și artistic", an VIII, nr. 466, 4 mai 1999, p. 5
 Nicolae Constantinescu, O sinteză cuprinzătoare a etnologiei românești, "Datina", an VII, nr.15, mai 1999, p.11
 Nicolae Constantinescu, Recuperări utile și unele false atribuiri, "Adevărul literar și artistic", 7 ianuarie 2003, p.4
 Alexandru Dobre, în prefața la ediția îngrijită de Antoaneta Olteanu, Ioan-Aurel Candrea, Lumea basmelor, Editura Paideia, București, 2001, pp. 5, 13-14
 Iordan Datcu, Dicționarul etnologilor români, vol. 3, Editura Saeculum I.O., București, 2001, pp. 115-117
 Iordan Datcu, Dicționarul etnologilor români, ediția a treia, Ed. Saeculum I.O., București, 2006, p.667-668
 Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei (II), "Răstimp", Drobeta Turnu Severin, nr. 1 (19), 2002, p. 4-5
 Iordan Datcu, Cartea de etnologie și editorii ei (XII), în vol. "Răstimp", Revistă de cultură și tradiție populară, an VIII, 1 (31)/2005,  p.13
 Iordan Datcu, art. în Dicționarul general al literaturii române, București, Ed. Univers Enciclopedic, 2005, p.692
 Petru Ursache, Etnosofia, București, Ed. Paideia, 2006 (citare amplă)

Legături externe
 Rîndunica și cocoșul în credințele românești http://dilemaveche.ro/sectiune/tema-saptamanii/articol/rindunica-si-cocosul-in-credintele-romanesti
 Viscolul de Vladimir Sorokin http://atelier.liternet.ro/articol/11689/Antoaneta-Olteanu-Vladimir-Sorokin/Prezentare-la-Viscolul.html
 Roman despre pinguini http://atelier.liternet.ro/articol/5516/Antoaneta-Olteanu-Andrei-Kurkov/Roman-despre-pinguini.html
 Luarea Ismailului de Mihail Șișkin http://www.curteaveche.ro/blog/2015/03/31/luarea-ismailului-de-mihai-siskin-in-pregatire-la-curtea-veche-publishing19 noiembrie 2016, Tîrgul de carte. Cu Bogdan Tănase/
 Farmece de dragoste și de ursită https://oceanospotamos.files.wordpress.com/2011/11/farmece-de-dragoste-c59fi-de-ursitc483-aducerea-ursitului1.pdf
 Andrei Makine între Rusia și Franța http://www.diacronia.ro/ro/indexing/details/A24251/pdf
 Dimensiunea mitologică în romanele Olgăi Tokarczuk http://macedonia.kroraina.com/rs/rs41_4.pdf
 https://www.bookaholic.ro/mihail-siskin-considerat-cel-mai-important-scriitor-rus-contemporan-si-a-intalnit-publicul-roman.html
 http://www.revista-satul.ro/traditiile-lunii-februarie/
 Pușkin al nostru http://www.revistaparagraf.ro/puskin-al-nostru/
 http://aarc.ro/articol/documentarul-calugaritele-vrajitoare-in-cinematografele-din-romania

Nașteri în 1968
Autori români
Traducători români
Eseiști români
Lingviști români în viață
Filologi români
Profesori universitari români
 Slaviști
Scriitori români în viață
 Etnologi români
Absolvenți ai Universității din București
Membri ai Uniunii Scriitorilor din România
Profesori români în viață

Antoaneta Olteanu


Let's Fight Ghost est une série télévisée sud-coréenne de seize épisodes de 60 minutes diffusé du 11 juillet 2016 au 30 août 2016 sur TVN et est adapté du webtoon du même nom qui a été sérialisé sur Naver de 2007 à 2010, avec comme acteurs principaux Kim So-hyun dans le rôle de Kim Hyun-ji, Ok Taec-yeon jouant Park Bong-pal et Kwon Se-in en tant que Joo Hye-seong.

Synopsis
Park Bong-pal (Ok Taec-yeon) a grandi avec la capacité de voir les fantômes. Il utilise son pouvoir afin de travailler comme exorciste, bannissant les fantômes afin de gagner suffisamment d'argent pour subir une procédure qui lui enlèvera ses capacités. Dans un lycée hanté, il rencontre Kim Hyun-ji (Kim So-hyun), une lycéenne fougueuse qui, à cause d'un accident de la circulation, est devenu un esprit errant. Hyun-ji pense que Bong-pal pourrait détenir le secret de la raison pour laquelle elle est devenue un fantôme. Afin d'être libérée de l'errance sans fin et de pouvoir accéder à sa vie après la mort, Hyun-ji convainc Bong-pal de la laisser emménager chez lui, et les deux deviennent des partenaires de combat contre les fantômes.

Distribution

Acteurs principaux
 Ok Taec-yeon: Park Bong-pal (adulte)
 Lee Seung-woo: Park Bong-pal (enfant)
 Kim So-hyun: Kim Hyun-ji
 Kwon Yul: Joo Hye-sung (adulte)
 Jang Ho-joon: Joo Hye-sung (enfant)

Acteurs secondaires
 Kim Sang-ho: Monk Myung-cheol
 Kim Min-sang: Park Ji-hoon
 Son Eun-seo: Hong Myung-hee
 Lee Do-yeon: Oh Kyung-ja
 Kang Ki-young: Choi Cheon-sang
 Lee David: Kim In-rang
 Baek Seo-yi: Lim Seo-yeon

Distribution étendue
 Nam Kyung-min: Infirmière Jung
 Yeon Ji-hae: Infirmière Kim
 Yoon Seo-hyun: Détective Yang
 Jung Ji-soon: Détective Kim
 Choi Min-geum
 Oh Ha-nui
 Seo Yoon-ah: Noh Hyun-joo
 Yoon Joo
 Kim Choo-wol
 Lee Jeong-hyuk
 Kwon Ban-seok
 Hyun Jeong-cheol
 Kim Ji-eun: étudiant de première année Kim Ji-eun
 Yoon Sung-won
 Yeom Ji-hye
 Son Seung-hee
 Kim Hyo-myung: président du club syndical
 Seo Kwang-jae: ami acupuncteur du moine Myung-cheol
 Seo Jeong-ha
 Lee Ye-rim
 Son Young-soon: grand-mère de l'enfant décédé
 Park Gyu-young: Lee Se-in
 Oh Eun-byul
 Kwon Ji-hwan
 Kim Sang-woo
 Lee Jin-mok
 Lee Min-sung
 Kwon Soon-joon
 Kang Min-ah: Kim Eun-sung
 Joo Boo-jin: grand-mère de la maison d'hôtes
 Kim Do-yoon
 Park Geon-rak
 Choi Yoon-joon
 Kim Joon-won: détective
 Choi Soo-im: Le frère cadet de Hyun-min
 Son Seon-geun
 Yook Mi-ra
 Park Geon
 Park Gwi-soon: monk
 Park Hyung-joon: docteur
 Yoon Hee-won: Le père de Hyun-ji
 Park Jae-hong
 Ha Min
 Yoo An
 Ahn Soo-bin
 Lee Han-joo
 Han Ji-woon
 Im Jae-geun
 Ri Min [ko]
 Jung Jong-hyun
 Kim Mi-hye
 Kim Hye-rim
 Jo Seon-mook
 Go Jin-young
 Lee Jae-soo
 Shin Dong-hoon
 Ahn Sung-geon
 Kang Ji-woo
 Lee Ho
 Kim Ji-eun
 Choi Hyo-eun
 Kim So-yi
 Park Sung-gyun
 Kim Joo-young
 Park Dae-won
 Lee Dong-hee
 Jo Ah-jin
 Cha Min-hyuk
 Lee Jae-won
 Ahn Ye-eun
 Kim Soo-jeong
 Yang Ha-young

Apparitions spéciales
 Lee Se-young comme fantôme (Ep. 1)
 Choi Hong-man comme fantôme (Ep. 1)
 Shim Hyung-tak en tant que professeur (Ep. 1, 5, 16)
 Woo Hyun comme fantôme (Ep. 1)
 Choi Go en tant que garçon dans un bus (Ep. 1)
 Lee Jung-eun en tant que femme présidente de l'appartement (Ep. 2)
 Han Bo-reum en tant que Miz (Ep. 3)
 Choi Dae-sung en tant que propriétaire du sauna (Ep. 4)
 Goo Bon-im en tant que connaissance du moine Myung-cheol (Ep. 5, 10–11, 15)
 Park Hyun-sook (actrice) en tant que mère de Kim Eun-sung(Ep. 7)
 Kim Ji-young en tant que grand-mère de Kim In-rang (Ep. 7)
 Choi Ji-na en tant que Seo Jeong-geum, mère de Hyun-ji (Ep. 7, 11)
 Park Choong-seon en tant que personnel d'autopsie du CSI national (Ep. 7, 10)
 Jin Yi-han en tant que Hyun-min (Ep. 9, 10)
 Lee Soo-kyung en tant que Shin Soo-kyung (Ep. 9, 10)
 Yoon Bong-gil en tant que secrétaire du club syndical (Ep. 10)
 Kim Hee-won en tant que détective (Ep. 12)
 Seo Hyun-jin en tant que commis de grand magasin (Ep. 13)
 Kwon Hyuk-soo en tant que client (Ep. 16)
 Yoon Doo-joon en tant que Goo Dae-young (Ep. 16)
 Kim Hyun-sook en tant que chaman (Ep. 16)

Production
En mars 2016, tvN a annoncé qu'elle adapterait et produirait une version dramatique de Hey Ghost, Let's Fight, un manhwa populaire 2007-2010 d' Im In-seu, sous le même titre. Le 27 avril, l'agence de Kim So-hyun a confirmé qu'elle rejoindrait le drame,[18] avec le rôle principal masculin Ok Taec-yeon et Kwon Yul le 4 mai.[19]

La première lecture du scénario a eu lieu le 18 mai 2016 au CJ E&M Center à Sangam-dong, Séoul, Corée du Sud.[20] L'épisode 1 a été diffusé le 11 juillet 2016 sur la chaîne tvN.

Épisodes

Notes et références

Série télévisée de Studio Dragon
Série télévisée de TVN (Corée du Sud)
Série télévisée créée en 2016
Série télévisée disparue en 2016

Let's Fight Ghost


Io (titlu original: IO) este un film american din 2019 regizat de Jonathan Helpert. Este creat în genurile SF, aventură, dramă. romantic. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Margaret Qualley, Anthony Mackie și Danny Huston. Scenariul este scris de Clay Jeter, Charles Spano și Will Basanta.

Prezentare

Filmul are loc într-un viitor distopic, unde atmosfera Pământului a devenit toxică. Cei mai mulți oameni au fugit de pe planetă pentru a trăi într-o stație spațială lângă Io, un satelit al planetei Jupiter.

Sam Walden este una dintre puținele persoane rămase pe Pământ. Trăiește la altitudine mare, unde aerul încă mai este respirabil, încercând să crească albine care să poată supraviețui în atmosferă.

Într-o zi, un bărbat, Micah, ajunge la casa ei, călătorind cu un  balon cu heliu. El intenționează să ajungă la un site de lansare pentru a părăsi Pământul, dar dorește mai întâi să vorbească cu Dr. Harry Walden, tatăl lui Sam, care a îndemnat omenirea să rămână pe Pământ pentru că încă mai avea speranțe privind soarta planetei.

Sam îi dezvăluie că tatăl ei este mort. Auzind acest lucru, Micah este hotărât s-o ia pe Sam cu el pe naveta spațială, iar ea este de acord. În timp ce se pregătesc și așteaptă vântul potrivit, se apropie mai mult unul de altul și fac sex. Ei descoperă, de asemenea, că o nouă regină albină a ieșit din stupul lui Sam și că este imună la aerul toxic.

Distribuție
 Margaret Qualley - Sam Walden
 Anthony Mackie - Micah
 Danny Huston - Dr. Henry Walden
  Tom Payne -  vocea lui Elon

Producție
Filmul a fost produs de Mandalay Pictures, Sunset Junction Entertainment,  Untitled Entertainment și Great Point Media.

Lansare și primire
A fost lansat la  18 ianuarie 2019 de Netflix.

Note

Legături externe

Vezi și

Filme din 2019
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme SF din anii 2010
Filme cu acțiunea în viitor
Filme Mandalay Pictures
Filme Netflix
2019 în științifico-fantastic

Io (film)


Jekaterina Fjodorovna Ilina ( ; født 7 marts 1991 i Toljatti, Rusland) er en kvindelig russisk håndboldspiller, som spiller for CSKA Moskva og tidligere Ruslands kvindehåndboldlandshold.

Kilder

Håndboldspillere fra Rusland
Håndboldspillere fra Rostov-Don
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020
Håndboldspillere ved sommer-OL 2016
Medaljevindere ved sommer-OL 2016
Medaljevindere ved sommer-OL 2020
Olympiske mestre fra Rusland
Olympiske sølvmedaljevindere fra Rusland
Personer fra Toljatti

Jekaterina Ilina


222403 Bethchristie este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
222403 Bethchristie este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Junk Bond Observatory de David Healy (astronom). Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,08 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 0,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 222001-223000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

222403 Bethchristie


Kærlighed på bumpet vej er en dansk kortfilm fra 1989, der er instrueret af Carsten Fromberg efter manuskript af ham selv og Jakob Gislason.

Handling
Den 16-årig Mik føler sig tiltrukket af den noget ældre Tinna, som flytter ind i hans opgang. Da Tinnas eks-mand dukker op, bliver der ballade.

Medvirkende
 Sune Otterstrøm - Mik
 Pernille Højmark - Tinna
 Steen Springborg - Steff
 Augustin Kolerus - Arvid
 Birthe Neumann - Miks mor
 Jørgen Gregersen - Ingvar
 Martin Brygmann - Medhjælper
 René Dyg - Rod
 Emil Ulrik - Rod
 Jakob Gislason - Vicevært

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1989

Kærlighed på bumpet vej


Lagostomus es un género de roedor de la familia Chinchillidae. Actualmente sólo hay una especie viva, la vizcacha común (Lagostomus maximus), que mide hasta 60 cm de largo y habita en Sudamérica, desde el sur de Bolivia y Paraguay hasta el norte de la Patagonia argentina.

Especies extintas
 Lagostomus telenkechanum † Rasia y Candela, 2017. Se ha encontrado en Argentina, en estratos del período Mioceno tardío (Chasiquense).
 Lagostomus angulatus †
 Lagostomus antiquus †
 Lagostomus compressidens † (Ameghino, 1908).Se ha encontrado fósil en el Plioceno (Chapadmalalense) de Argentina. La especie L. indefinita † es considerada sinónimo de L. compressidens.
 Lagostomus crassus † Thomas, 1910. Se ha encontrado fósil en Perú.
 Lagostomus incisus † Ameghino, 1888. Se ha encontrado fósil en Argentina, en estratos del período Plioceno (Chapadmalalense). La especie L. spicatus † es considerada sinónimo de L. incisus.
 Lagostomus cavifrons † (Ameghino, 1889) se ha encontrado fósil en Argentina.
 Lagostomus debilis †
 Lagostomus egenus † (Ameghino, 1908) se ha encontrado fósil en Argentina.
 Lagostomus euplasius † (Ameghino, 1908). Se ha encontrado fósil en el Plioceno (Chapadmalalense) de Argentina. Las especies L. loberiaense †, L. definita † y L. chapalmalense † son consideradas sinónimos de L. euplasius.
 Lagostomus heterogenidens †
 Lagostomus insolitus †
 Lagostomus laminosus † (Ameghino, 1891)
 Lagostomus minimus †
 Lagostomus pretrichodactylus †
 Lagostomus trichodactylus † (Brookes, 1828)

Referencias

 Woods, C. A., Kilpatrick, C. W. (2005). Hystricognathi en Wilson, D. E., Reeder, D. M. (eds). Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. 3ª edición. Johns Hopkins University Press, Baltimore. vol. 2, pp. 1538-1600.
 Rasia, L. L. & Candela, A. M. 2013. Systematic and biostratigraphic significance of a chinchillid rodent from the Pliocene of eastern Argentina. Acta Palaeontologica Polonica 58 (2): 241-254. available online 13 Oct 2011 doi:10.4202/app.2011.0041
 Rasia, L. L. & A. M. Candela. 2017. Lagostomus telenkechanum sp. nov., a new lagostomine rodent (Caviomorpha, Chinchillidae) from the Arroyo Chasicó Formation (late Miocene; Buenos Aires Province, Argentina). Journal of Vertebrate Paleontology 37 (1). doi: 10.1080/02724634.2017.1239205

Enlaces externos

Lagostominae
Mamíferos del Mioceno
Mamíferos del Plioceno
Mamíferos del Pleistoceno

it:Lagostomus

Lagostomus


كارثة سوبرغا الجوية هي كارثة طيران وقعت في 4 مايو 1949 بعدما اصطدمت طائرة من نوع Fiat G212CP التابعة للخطوط الجوية الإيطالية، والتي كانت تحمل معظم أعضاء نادي تورينو لكرة القدم (والمعروف باسم غراندي تورينو) خلال عاصفة رعدية بتل سوبرغا القريب من مدينة تورينو بإيطاليا. وقد مات جميع الركاب البالغ عددهم 31، ومن ضمنهم 18 لاعباً من نادي تورينو وإدارة النادي والصحفيين المرافقين للفريق بالإضافة لطاقم الطائرة وعددهم 4 أشخاص. وقد كان الفريق عائداً من مدينة لشبونة البرتغالية بعدما قابل نادي بنفيكا البرتغالي ضمن مباراة تكريمية للاعب نادي بنفيكا البرتغالي فرانشيسكو فيريرا.

الحادث
طائرة الخطوط الجوية الإيطالية (أليتاليا) وهي من نوع Fiat G212CP قادمة من لشبونة وتحمل الفريق معها تمر من خلال عاصفة رعدية خلال اقترابها من تورين وقد كانت الرؤية ضعيفة والغيوم منخفضة جدا، مماضطر الطيار للانخفاض لكي يتمكن من الرؤية خلال الطيران ولكن عند تلك اللحظة احتكت الطائرة بحائط بالقرب من كنيسة باسيلكا سوبرغا فتسبب باصطدامها بالكنيسة. السلطات الإيطالية أثبتت بأن انخفاض الغيوم وضعف بالإرسال الراديوي ووجود خطأ ملاحي كانت كلها عوامل ساهمت بوقوع الحادث.

تأثير الصدمة العاطفية للحادث كانت عميقة على محبي الرياضة الإيطالية لأنها أودت بحياة لاعبي الفريق الأسطوري الذي فاز بلقب الدوري الإيطالي قبل توقفه عام 1944 بسبب الحرب العالمية الثانية وعاد بعد ذلك وفاز باللقب أربع مرات متتالية (1946-1949). فالحادث قلل من اعداد اللاعبين الإيطاليين بالنادي إلى 10، وأضعف من قوة النادي نفسه، فهو لم يحصل على اللقب بعد ذلك إلا في عام 1976.

قائمة الضحايا

انظر أيضا
 قائمة حوادث الطائرات المدنية
 كارثة ميونخ الجوية

وصلات خارجية
 Memorial museum page (in Italian)

مصادر

إيطاليا في 1949
أحداث مايو 1949
أحداث مايو 1949 في أوروبا
الرياضة في تورينو
تاريخ كرة القدم في إيطاليا
حوادث طيران بسبب الطقس
حوادث طيران في 1949
حوادث طيران في إيطاليا
تورينو في عقد 1940
كرة القدم الإيطالية في 1948-49
نادي تورينو

كارثة سوبرغا الجوية


Koca Ragıp Paşa, (d. 1698, İstanbul – ö. 1763, İstanbul) - Osmanlı devlet adamı, diplomat, şair, kütüphaneci, çevirmen. III. Osman ve III. Mustafa saltanatında 11 Ocak 1757 - 8 Nisan 1763 tarihleri arasında altı yıl iki ay yirmi sekiz gün sadrazamlık yapmış bir devlet adamıdır. Şair kişiliği ile tanınır.

Yaşamı
1698 yılında İstanbul'da doğdu. Babası defterhane kâtibi Şevki Mustafa Efendiydi. Küçük yaşta babasının yanında Doğu dillerini öğrendi, iyi bir öğrenim gördü. Bağdat defterdarlığı, sadaret mektupçuluğu gibi memurluklarda bulundu, bilim, edebiyat ve idare işlerinde gösterdiği başarı, Bağdat valisi Ahmet Paşanın takdirini kazandı; vali için yazdığı kaside de para bağışı ile mükafatlandırıldı.

1739'da  Rusya ile imzalanan Belgrad Antlaşması'nın Osmanlılar lehine hükümler içermesinde etkisi oldu. Bu başarısı üzerine  1740'ta Reisülküttaplığa (bugünkü Dışişleri Bakanlığı), 1743'te vezirlik rütbesi ile Mısır valiliğine atandı. Mısır valiliğinin uzamasından sıkılıp Anadolu taraflarına gelmek isteyince bir kıta kaleme alarak isteğini İstanbul'a iletti. 1748'de Kubbe veziri olarak İstanbul'a çağrıldı ve ardından; Aydın muhasıllığı ile görevlendirildi. Sayda (1750), Rakka, Halep (1755) valiliklerinde bulundu. Bir okuma tutkunu olan Koca Ragıp Paşa, valiliklerinde bulunduğu yerlerden yazma eserler topladı.

1757 yılı Ocak ayında Osmanlı padişahı III. Osman'ın sadrazamı olarak sadarete geldi. Sultan Üçüncü Mustafa zamanında da sadrazamlığa devam etti. Vilayetlerde asayişin korunması, maliyenin düzeltilmesi, askerin disiplinli eğitimi, savaş gemileri yapımı, Laleli Camii inşası, Koca Ragıp Paşa sadrazamlığı sırasında gerçekleşti. Avrupa Devletleri arasındaki Yedi Yıl Savaşı sırasında Osmanlı Devleti'ni savaşın dışında tuttu.

1758 yılında III. Mustafa'nın dul kız kardeşi Saliha Sultan ile evlendi; bu onun üçüncü evliliği idi; daha önceki evliliklerinden iki kızı vardı.

III. Mustafa'nın İstanbul'da başlattığı imar hareketine katıldı ve Koska'da (Laleli) kütüphane, çeşme, mektep yaptırdı. Kendi servetini kültür yatırımlarına harcamak istiyordu. Daha önce vali olarak bulunduğu yerlerde yaptığı gibi İstanbul kütüphanelerinden de yazma eserler topladı. Bilim adamlarının övgü ile bahsettiği bir kütüphane yarattı.

Devlet adamlığını ve edebi kişiliğini bir arada yürüten Koca Ragıp Paşa, üç dilde şiirler yazdı. Şiirleri hikmet (felsefe) ağırlıklı idi. 18. yüzyıl divan şiirinin beli başlı temsilcileri arasında yer aldı. Fıtnat Hanım ve  koruyucusu olduğu şair Haşmet ile türlü şakaları günümüze kadar fıkra olarak anlatılageldi.. Yaşarken şiirlerini toplayamamış ancak ölümünden sonra  (1836, 1859) şiirleri düzenli bir divan halinde toplanmıştır.

Koca Ragıp Paşa'nın günümüze kadar gelen ve İstanbul kütüphanelerinin bazılarında asılları bulunan diğer eserleri ise "Münşead Mecmua", "Tahkik ve Tevfik" (I. Mahmut ile Nadir Şah arasındaki yazışmaları ve elçiler arasındaki görüşmeleri içerir), "Safinat al Ragıp" (Arapça muhezarat kitabı) 'tır.

Sadrazamlığının son yıllarında rahatsızlandığında 1763 yılında yerine Tevkii Hamza Hamid Paşa atandı. 8 Nisan 1763'te hayatını kaybeden Koca Ragıp Paşa, İstanbul Koska'da kendi adını taşıyan kütüphanenin yanında gömülüdür.

Değerlendirme
Nedim ve Şeyh Galip'ten sonra 18. Yüzyıl Osmanlı şiirinin en önemli temsilcilerinden birisi kabul edilir. "Merd  i kıpti şecaatin arzederken sirkatin söyler (Çingene erkeği yiğitliğini anlatırken hırsızlığını söyler)" beyti darb-ı mesel olmuştur.

Ayrıca bilgi birikimi, devlet yönetmedeki becerisi ve zamanının kriminal suçlularını yakalamaktaki zekası da bu güne kadar söylenegelmiştir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Danişmend, İsmail Hâmi, (1961) Osmanlı Devlet Erkânı, İstanbul:Türkiye Yayınevi.
 Buz, Ayhan (2009) Osmanlı Sadrazamları, İstanbul: Neden Kitap, ISBN 978-975-254-278-5

1698 doğumlular
1763 yılında ölenler
Osmanlı sadrazamları
Reisü'l-küttablar
Divan edebiyatı şairleri
Osmanlı şairleri
Osmanlı çevirmenleri
Kütüphaneciler
İstanbul doğumlu devlet görevlileri
İstanbul'da ölenler
İstanbul'da defnedilenler
Osmanlı Mısır valileri
Osmanlı Halep valileri

Koca Mehmed Ragıp Paşa


وهو سياسي أمريكي ينتمي إلى الحزب الديمقراطي وحاكم ولاية ماريلاند الأمريكية ولد توماس واكتينز ليجون في أيار - مايو من سنة 1810 كان ليجون حاكما على ولاية ماريلاند ما بين الأعوام 1854 إلى عام 1858 توفي توماس واكتينز ليجون في 12 كانون الثاني - يناير من سنة 1881 في ولاية ماريلاند.

مراجع

وصلات خارجية

أعضاء مجلس النواب الأمريكي من الحزب الديمقراطي
أعضاء مجلس النواب الأمريكي من ماريلند
حكام ولايات أمريكية من الحزب الديمقراطي
حكام ولاية ماريلند
ديمقراطيون من ولاية ماريلند
سياسيون أمريكيون في القرن 19
مواليد 1810
مواليد في مقاطعة برينس إدورد (فيرجينيا)
وفيات 1881
وفيات في ماريلند
أعضاء الحزب الديمقراطي في مجلس النواب الأمريكي من ماريلند

توماس واكتينز ليجون


Ricardo Ayres de Carvalho (Goiânia, 17 de Janeiro de 1979) é um político brasileiro, filiado ao Republicanos.

Biografia
Na sua primeira eleição para deputado estadual em 2010, legislatura em que assumiu a suplência. Em 2014, conquistou uma vaga de parlamentar, sendo reeleito em 2018. Nas eleições de 2022, foi eleito deputado federal pelo Tocantins com  36.293 votos (0,72% dos votos válidos).

Naturais de Goiânia
Membros do Republicanos (partido político)
Deputados federais do Brasil pelo Tocantins
Deputados estaduais do Tocantins
Membros do Partido dos Trabalhadores
Membros do Movimento Democrático Brasileiro (1980)
Membros do Partido Socialista Brasileiro
Membros do Partido Socialista Brasileiro do Tocantins

Ricardo Ayres


Cette liste d'écrivains gabonais vise à recenser les principaux écrivains gabonais, en toute langue, toutes diasporas comprises.

Elle contient également quelques non-gabonais d'avant l'indépendance, et potentiellement quelques non-gabonais revendiquant leur attache à la culture gabonaise.

1800
 Henri-Louis-Marie-Paul Trilles (1866-1949), religieux, anthropologue, Au Gabon dans les rivières de Monda (1900 ?), Contes et légendes fang du Gabon (1905), Mille lieues dans l'inconnu : de la côte aux rives du Djah (1902)
 André Raponda-Walker (1871-1968), prêtre, linguiste, dictionnariste, ethnographe, premier prêtre gabonais (1995), Rites et croyances des peuples du Gabon (1962)
 Jean-Rémy Rapontchombo (1874 ? – 1940 ?), sans doute premier bachelier gabonais
 Albert Schweitzer (1875-1965), médecin, pasteur, organiste, humanitaire, ayant vécu près de 50 ans à Lambaréné, Hôpital Albert-Schweitzer
 René Maran (1887-1960), martiniquais (enfance au Gabon), poète, romancier, Batouala (1921)

1900
 Georges Damas-Aléka (1902-1982), politique, auteur-compositeur de l'hymne national gabonais

1910
 Vincent de Paul Nyonda (1918-1995), dramaturge, homme politique, Le combat de Mbombi- l'Émergence d'une nouvelle société-Bonjour, Bessieux (1979), La mort de Guykafi-Deux albinos à la Mpassa-Le soûlard (1981), puis Le roi Mouanga (1988)

 1920

 1930
 Georges Rawiri (1932-2006), poète, politique, diplomate, Le Train de la forêt vierge ou l'Épopée du Transgabonais (1985)
  (1932-), éducateur, nouvelliste, Les Aventures de Biomo (1975), Contes de gazelle. Les Aventures de Biomo. L'Arbre du voyageur (1975), Contes du Gabon (1981)
 Paulin Nguema-Obam (1934-2020), anthropologue, Aspects de la religion fang (1984), Fang du Gabon, les tambours de la tradition (2005)
 Omar Bongo (1935-2009), politique, Le Réconciliateur (théâtre), Gouverner le Gabon (1968)…
 Ndouna Dépénaud (1937-1977), éducateur, poète, dramaturge, diplomate, Passages. Essais poétiques (1967), Rêves à l'aube (1975), La Plaie (sd)

 1940
 Josette Lima (vers 1940), poétesse, Poèmes (1966)
 Henri Walker-Deemin  (1940 ? – 1990 ?), Poèmes de France (1963)
 Patience Dabany (1941-), alias Marie-Joséphine Kama, musicienne, chanteuse, Obali (1974)
 Pierre Akendengué (1943-), musicien, chanteur, parolier
 Pierre-Edgar Moundjégou (1943-2011) alias Magang-Ma-Mbuju-wisi , Le Crépuscule des silences (1975), Ainsi parlaient les Anciens (1987), Chant du coupeur d'Okoumé Richard Moubouyi (1944-2001), homme de radio, poète, dramaturge, metteur en scène, Au rythme des pagaies (1990), Boussoudou, La circoncision, Le nouveau système des choses Robert Zotoumbat, Histoire d'un enfant trouvé (1971)
 Laurent Owondo (1948-), dramaturge, Au bout du silence (1985), La Folle du Gouverneur (2001)
 Jean-Claude Quentin Ben Mongaryas (1948-), poète, diplomate, En route pour Kendje (1974), Poésies (1976), Poèmes (1976), Voyage au cœur de la plèbe (1986)...
 Justine Mintsa (1949-), universitaire, romancière, Un seul tournant Makôsu : journal (1994), Histoire d'Awu (2000), Larmes de cendre (2012)...

 1950
 Francis Taïka (1950 ?-) Elongah (ou Le mystère de la mort) (1971)
  (vers 1950-), économiste, politique, De la démocratie au Gabon : Les fondements d'un renouveau national (1993)
 Paul Bunduku-Latha (1952-), politique, diplomate, écrivain, L'administration Clinton et l'Afrique (1999), La politique africaine de George W. Bush (2010)
 Ferdinand Allogho-Oké (1953-), enseignant, animateur, acteur, Biboubouah (1985)
 Maurice Okoumba-Nkoghé (1954-), poète, romancier, professeur, Paroles vives écorchées (1979), La Mouche et la glu (1984), Olendé, une épopée du Gabon (1985), La courbe du soleil (2016)…
 Angèle Rawiri (1954-2010, Ntyugwetondo), romancière, Elonga (1980), Gʾamèrakano au carrefour (1983), Fureur et cris de femme (1989)  au carrefour
 Charles M'ba (1954-),  haut cadre économique et financier, essayiste et homme politique Gabonais, Gabon, la passion du pays;  Mes mots (2016)
 Jean-Ferdinand Mbah (1955 ?), universitaire, La recherche en sciences sociales au Gabon (1987, 2000), La construction de l'État au Gabon (2015)...
 Jean-Mathieu Angoué-Ondo (né vers 1956), Résidence Karabonella (2000), Par-delà les siècles des siècles (2000), Quelle évolution des droits des femmes et des filles au Gabon ? (2017)
 Patrick Nguema Ndong (1957-2021), présentateur radio, producteur, Rêves de serpent Honorine Ngou (1957-), universitaire, essayiste, romancière, Féminin interdit, Afép - L'étrangleur-séducteur, Quatorze clés pour réussir son couple (2003), Mon mari, mon salaud (2017), Ils ne pensent qu'à ça (2017)...

 1960
 Jean-Juste Ngomo (1961-), nouvelliste, Les ombres océanes (2020), Nouvelles du Como et de nulle part (2007), Nouvelles d'Ivoire et d'outre-tombe (2003)
 Emmanuel Issoze Ngondet (1961-2020), politique, Un Ascète dans la cour (2007)
 Jean Divassa Nyama (1962-), écrivain, journaliste, critique littéraire, La Calebasse (1987-2008), Oncle Mâ (1991), La Vocation de Dignité (1997), Le bruit de l'héritage (2002), Opumbi (2010), Le Roi de Libreville (2011), L'Amère Saveur de la liberté (2013-2014)
 Armel Nguimbi Bissielou (1962-), Le Bourbier (1993)
 Augustin Emane (1963-), juriste, enseignant, universitaire, Docteur Schweitzer une icône africaine (2013)
 Désiré Ename (1964-), journaliste, éditorialiste
 Ludovic Emane Obiang (1965-), nouvelliste, dramaturge, essayiste, Et si les crocodiles pleuraient pour de vrai (2008), Péronnelle (2004), L'enfant des masques (1999)
 Chantal Magalie Mbazoo-Kassa (1967-), poétesse, francophone, romancière, Noir, le sang de ma terre (1998), Sidonie (2001), FAM ! (2003), Amours infirmes (2013), Chienne de vie ! (2016)…
 Imunga Ivanga (1967-), réalisateur, critique, poète, essayiste, Les Sens du silence (1989), Cinéma et Mémoire : comment s'instruire de son passé pour bâtir une identité (2017)
 Éric Joël Békalé (1968-), essayiste, historien de la littérature, anthologiste
 Sandrine Bessora (née en Belgique) (1968-), romancière, nouvelliste, 53 cm (1999), Les Taches d'encre (2000)…
 Pauline Mvélé (1969-), actrice, scénariste, réalisatrice
 Ludovic Mba Ndzeng (1969-), anthropologue, Pouvoir politique et discours sorcellaire au Gabon (2012)

 1970
 Émilie Koumba (1970 ?), Sally de mes rêves (1992)
 Lucie Mba (vers 1970 ?), poétesse, secrétaire d'état,  Patrimoine (2000), Patrimoine II (2006)
 Sylvie Ntsame (vers 1970), romancière (jeunesse), La Fille du Komo (2004), Malédiction (2005), Mon amante, la femme de mon père (2007), Femme libérée battue (2010)
 Lié Luc Mounguengui Nyonda (1970 ?), Le sein d'Adomi (2006)
 Blaise-Arnaud Mounguengui Mihindou (1970 ?), Rencontres avec Mackjoss (2018)
 Hubert Freddy Ndong Mbeng (1971 ou 1973-) Les matitis (1992), Dôlè (1999)
 Nadège Noële Ango-Obiang (1973-), poétesse, nouvelliste, dramaturge, scénariste, Rien qu'une nuit (1991), L'amour dans deux visages (2000), La dépression (2009)
 Douka Zita Alida (1973 ?), Le cri de la liberté (2005), La vie ne tient qu'à un fil  (2015)
 Fidèle-Marcellin Allogho-Nkoghe (1975-), universitaire, géographe, Politique de la ville et logiques d'acteurs. A la recherche d'alternatives d'aménagement pour les quartiers informels de Libreville (Gabon) (thèse, 2008)
 Edna Merey-Apinda (1976-), nouvelliste, romancière, Les aventures d'Imya, petite fille du Gabon (2004), Ce soir je fermerai la porte (2006), Garde le sourire (2008) Je suis d'elle (2004), Le sourire de mes seize ans (2006), La vie d'une autre (2007), Il pleut sur la ville (2008)
 Stève-Wilifrid Mounguengui (1976-), Et au-delà nos songes d'hiver et le parfum de la terre (2017)
 Janis Otsiemi (1976-), romancier (policier), essayiste, Tous les chemins mènent à l'autre (2000), La vie est un sale boulot (2010), Le Festin de l'aube (2018)…
 Charline Effah (1977-), poétesse, parolière, romancière, affairiste, Percées et Chimères (2011), N'être (2014), La danse de Pilar (2018)
 Antier Ondo Ntoughou (1977-) Beauté Sombre ou Lolie l'ingénue  (2010)
 Nadia Origo (1977-), romancière, éditrice, Le voyage d'Aurore (2007), J'ai résolu de... (2008), Le bal des débutants (2012), La valse des initiés (2014), Sanglotites équatoriales (2014), Entreprendre c'est faire la guerre (2019)…
 Hervé Ona Ndong (1978-), poète, nouvelliste, romancier, Jardins intimes (2002)

 1980
 Annie Flore Assenguet Yogoulou Joly (1980 ?), économiste, Tiga la tèguè. Parle le téké (2015), Francophonie et démocratie (2015), Quelle évolution des droits des femmes et des filles au Gabon ? (2017), L'évolution des droits des femmes et leur engagement vers une égalité réelle (2018), De la diplomatie féministe pour promouvoir l'efh ! (2021)
 Prisca Olouna (1980 ?), La force de toutes mes douleurs (2005)
  (vers 1980 ?), poétesse, compositrice, peintre, Unmanifest Poems (2000), The Sublime Sphere (2001), Nocturnal Light (2003)
 Samantha Biffot (1985-), scénariste, réalisatrice, productrice
 Jocksy Ondo-Louemba (1985-), journaliste, polémiste, Something is wrong (2015), Mauvaises nouvelles, chroniques du gabon 2016-2019 (2020)
 Zita Alida Douka (vers 1985), Le cri de la liberté (2005), La vie ne tient qu'à un fil (2015)
 Angèle Rawiri (1983 ) G'amarakano, Elonga ( 1985 ), et Fureur et cris de femmes, publié en 1989.

 1990
 Max Axel Bounda (né le 17 avril 1991), est un écrivain, poète, essayiste et romancier auteur de plusieurs ouvrages à savoir : L'Anatolie, l'heure sombre qui précède l'Aube (recueil de poèmes, 2013), Au-delà des mots (recueil de poèmes, 2018), Opération Forêt des Abeilles (polar, 2019), Sombre Affaire tome 1 Meurtres sur le campus (2021) et Si c'était à refaire, confidences, témoignages et révélations d'un ancien secrétaire général du CNJ (Autobiographie, 2022)''.

Références

Annexes

Articles connexes
 Femmes de lettres gabonaises
 Littérature gabonaise
 Culture du Gabon
 Liste d'écrivains africains

Liens externes
 Soumbala, portail francophone du livre africain

Littérature gabonaise

Liste d'écrivains gabonais


Monique van der Vorst (Gouda, 20 de noviembre de 1984) es una deportista neerlandesa que compitió en ciclismo. consiguió dos medallas de plata en los Juegos Paralímpicos de Pekín 2008 en la modalidad de "bicicleta de mano" en la primera vez que dicha disciplina se disputaba en categoría femenina; 3 veces campeona mundial de "bicicleta de mano"; y campeona Mundial  de Ironman para discapacitados en el 2009. Obteniendo el premio a la mejor deportista con discapacidad del año 2009.

Tras una sorprendente recuperación a lo largo de los años 2010-2011 debutó como profesional en el equipo femenino del Rabobank en el 2012.

Biografía
A los 13 años perdió la movilidad en la pierna izquierda, después de someterse a una operación en el tobillo debido a las continuas lesiones por jugar a hockey, y progresivamente fue perdiendo movilidad en el resto del tronco. Encontró una salida en los triciclos especiales adaptados que se impulsan con las manos y poco a poco fue progresando consiguiendo victorias. Sin embargo, esa progresión se vio parada tras sufrir un gravísimo accidente de tráfico contra un coche en Tampa aunque tan solo 4 meses después se presentó en los Juegos Paralímpicos de Pekín 2008 con un collarín ganando dos medallas de plata.

En el 2010, en su preparación hacia los Juegos Paralímpicos de Londres 2012, sufrió un accidente en Mallorca al impactar contra una bicicleta convencional que sorprendentemente la hicieron recuperar su movilidad lo que hizo que empezase a ser rechazada en pruebas para discapacitados. Aunque intentó dedicarse a la maratón pronto volvió a la bicicleta, esta vez convencional, y tras comprobar en largos entrenamientos que estaba totalmente recuperada fue fichada por el mejor equipo del mundo femenino, Rabobank (anteriormente llamado Nederland Bloeit), para el 2012, donde compartió equipo con la mejor ciclista del mundo, Marianne Vos. Después de ese año se retiró definitivamente sin haber disputado ninguna carrera.

Rescisión de contrato por parte del Rabobank y polémica retirada
Su retirada profesional vino generada de cierta polémica por el ocultismo de la decisión. Si bien a efectos UCI siguió manteniendo su ficha con el Rabobank realmente dicho equipo la rescindió el contrato el 1 de julio por motivos médicos sin querer dar más detalles. Debido a lo mediático de su caso el diario neerlandés De Pers descubrió que durante su época paralímpica hubo días en las que si podía andar con normalidad con varias personas que así lo atestiguaban a lo que Monique y el médico que la trató se defendieron aduciendo que debido a estar tanto tiempo en la silla de ruedas se la había olvidado caminar y cuando la parálisis se atenuaba tenía capacidad para ello siendo una especie de problema psicologíco lo que la impedía recuperarse. Posteriormente ella misma dijo que volvía a tener dificultades para andar, lo que explicaría su baja con el Rabobank. Tras varios meses de rehabilitación a finales del 2012 podía volver a correr con normalidad.

Después dicha polémica la revista especializada VeloNation se puso en contacto con su exequipo y el jefe de prensa declaró que: "Contratamos a Monique como una ciclista, y no como un ex atleta paralímpica". Lo que indicaría que en el equipo no sentó muy bien su recaída.

Equipos
 Rabobank Women Cycling Team (2012)

Notas y referencias

Enlaces externos
 Web oficial
 Ficha de Monique van der Vorst (cqranking.com)
 Ficha de Monique van der Vorst (sitiodeciclismo.net)

Ciclistas de los Países Bajos
Ciclistas con discapacidad de los Países Bajos
Deportistas en los Juegos Paralímpicos de Pekín 2008
Medallistas paralímpicos de plata
Nacidos en Gouda

Monique van der Vorst


Cheilotheca khasiana er tegund blómplantna af lyngætt. Hún er ættuð frá Indlandi (Meghalaya).

Tilvísanir

Lyngætt

Cheilotheca khasiana


Darling kan henvise til:

 Darling (flod) – Australiens længste flod
 Darling (EP) – EP af Kylie Minogue
 Darling (film fra 1965) – britisk film fra 1965 af John Schlesinger
 Darling (film fra 2017) – dansk film fra 2017 af Birgitte Stærmose

Darling


Petersweiler steht für:
 den Namen der französischen Gemeinde Pierrevillers im Département Moselle 1915–1918 und 1940–1944
 den Namen von Pietrzykowice (Kąty Wrocławskie), einer Ortschaft in der polnischen Gemeinde Kąty Wrocławskie in der Woiwodschaft Niederschlesien 1939–1945

Petersweiler


Kristen Hans Jørgen Dahl (født 31. august 1830, død 11. oktober 1921 i København) var en dansk sprogmand. Han var søn af Frederik Peter Jacob Dahl.

Han blev student 1849, teologisk kandidat 1855 og, efter at have været kommunelærer i København, 1863 kapellan i Fjelsted og Harndrup på Fyn, 1865 kateket i Svendborg, derefter sognepræst, senest (indtil 1901) for Keldby på Møen. I en lang række skrifter, for eksempel Dansk hjælpeordbog til fredning af det hjemlige og uddrivelse af det unyttige fremmede (1875), Om vore blades røgt af modersmålet (1882), Om Skat Rørdams bibeloversættelsesarbejde (1887), Vort kirkemål (1888), Alvors- og morskabslæsning om modersmålet (1891) har han med stor iver virket for det danske sprogs renhed og udryddelsen af fremmedord. På det nyere danske kirkesprog har hans indflydelse været ret betydelig. Ved Bendt Treschow Dahls og Hans Hammers Dansk Ordbog for Folket (1907-14) har han ydet virksom medhjælp.

Kilder

Filologer fra Danmark
Præster fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet

Kristen Hans Jørgen Dahl


Bruna Maia (Rio Grande, 1986) é uma jornalista, cartunista, escritora e artista plástica brasileira. É conhecida pelo livro em quadrinhos Parece que Piorou, pelo romance Com todo o meu rancor e por ser autora da página dabrunamaia nas redes sociais Twitter e Instagram. Assina a coluna X de Sexo por Bruna Maia no site F5 da Folha de São Paulo.

Biografia
Bruna Maia nasceu em 1986, em Rio Grande, e cursou jornalismo na Universidade Federal do Rio Grande do Sul. Em 2010 mudou-se para São Paulo e trabalhou na cobertura de mercado de capitais, finanças e negócios até 2019. Em 2017 começou a página de cartuns Estarmorta, que em 2021 passou a se chamar Dabrunamaia. Em 2020 publicou o quadrinho Parece que Piorou – crônicas do cansaço existencial pela editora Companhia das Letras. Em 2022 realizou uma exposição de quadrinhos e pinturas na Galeria 9° Arte, em São Paulo, no mesmo ano lançou o romance Com todo o meu rancor pela Editora Rocco. É colunista do site F5 da Folha de São Paulo desde dezembro de 2022, onde assina a coluna X de Sexo por Bruna Maia. Seu trabalho versa sobre saúde mental, gênero, sexualidade, política e outros temas contemporâneos.

Obras

 Manual da Esposa Pós-Moderna (2018) – zine independente
 Parece que Piorou (2020, Companhia das Letras)
 O Novinho do Sebo (2020) – Zine independente
 Com todo o meu rancor (2022, ed. Rocco)

Notas e Referências

Alunos da Universidade Federal do Rio Grande do Sul
Naturais do Rio Grande do Sul
Jornalistas do Rio Grande do Sul
Escritores do Rio Grande do Sul
Nascidos em 1986
Cartunistas do Brasil

Bruna Maia


Sazköy, Amasya - Amasya ili merkez ilçesine bağlı köy
 Sazköy, Uğurludağ - Çorum ili Uğurludağ ilçesine bağlı köy
 Sazköy, Bozkurt - Denizli ili Bozkurt ilçesine bağlı mahalle
 Sazköy, Bodrum - Muğla ili Bodrum ilçesine bağlı mahalle
 Sazköy, Çaycuma - Zonguldak ili Çaycuma ilçesine bağlı köy

Sazköy


An Axonopus furcatus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Johannes Flüggé, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Albert Spear Hitchcock. An Axonopus furcatus in nahilalakip ha genus nga Axonopus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Axonopus

Axonopus furcatus


Prima facie es una locución latina en ablativo absoluto que significa «A primera vista (de otras subsiguientes que puedan ocurrir y hacer cambiar de opinión o parecer)», que se agrega en el discurso antes de una opinión o comentario para aclarar implícitamente que no se quiere arriesgar una conclusión definitiva.

Una traducción más exacta sería "primera apariencia", ya que literalmente prima es la adjetivación de "primero", y facie significa "rostro" y por extensión "aspecto que presenta".

En derecho
De uso frecuente en las actuaciones judiciales, que, similarmente al ámbito coloquial, quiere decir "a primera vista" o "en principio", con lo que se da a entender la apariencia de un derecho o de una situación, sin que con ello se prejuzgue el asunto.

Carga de la prueba
Se usa, principalmente, en lo que concierne a la carga de la prueba. Jurídicamente, la carga de la prueba es la obligación de hacer la prueba de lo que uno alega. La regla general es que la necesidad de la prueba le incumbe al que reclama algo. Por consiguiente, la carga de la prueba suele corresponderle a quien interpone una demanda. La excepción a esta regla es la prueba prima facie: una prueba considerada suficiente para establecer una conclusión hasta que se refute válidamente.

En filosofía
La expresión prima facie también se utiliza en filosofía, generalmente en el mismo sentido que cuando se usa en las ciencias jurídicas. Entre los ejemplos más notables, puede citarse el caso de la teoría de la ética propuesta por William David Ross, también llamada "Ética de los deberes prima facie" (Ethic of Prima Facie Duties).

Referencias

Expresiones latinas usadas en derecho
Latinismos usados en filosofía

sk:Zoznam latinských právnických výrazov#P

Prima facie


Sekundærrute 269 er en rutenummereret landevej på Sjælland.

Ruten strækker sig fra Ringsted til Rønnede.

Rute 269 har en længde på ca. 24 km.

Kilder

269

Sekundærrute 269


Rugero Pertile (Camposampiero, 8. kolovoza 1974.) talijanski je atletski dugoprugaš, natjecatelj u utrkama na duge pruge, polumaratonu i maratonu. Bio je pobjednik Rimskog gradskog maratona 2004., a Italiju je predstavljao na četirima Svjetskim prvenstvima i dvjema Olimpijskim igrama.

Športska karijera
Već na svom prvom međunarodnom seniorskom nastupu na Svjetskom prvenstvu 2003. u Parizu trčao je svoj osobni rekord zauzevši 23. mjesto. Nakon osvajanja Rimskog gradskog maratona, ponovo je nastupio na Svjetskom prvenstvu 2005., ovaj put u Helsinkiju. Trčao je ispod svojih mogućnosti te završio 35. u polumaratonu. Na Europskom prvenstvu sljedeće godine u Göteborgu bio je isključen zbog preranog starta.

Iako nije imao značajnijih uspjeha tijekom 2007. uspio se plasirati na Olimpijske igre 2008. u Pekingu. U poluzavršnici je popravio svoj osobni rekord za 6 sekundi i osvojio visoko 15. mjesto, ostvarivši najbolji rezultat svoje karijere.

U završnici Mediteranskih igara 2009. u talijanskoj Pescari, izmaklo mu je odličje pred domaćim gledateljstvom. Bio je 4. u polumaratonu, a odličje je izgubio u zadnjem krugu utrke. Isti uspjeh ostvario je u završnici Europskom prvenstvu 2010. u Barceloni, gdje mu je brončano odličje izmaklo za manje od 80 stotinki; ruski maratonac Dimitri Safronov bio je brži i okitio se broncom. Zlato je tada pripalo Švicarcu Viktoru Röthlinu.

Iznenadno je pobijedio na kišnom Torinskom maratonu 2010., a iste godine bio je brončani na Europskom maratonskom kupu u Barceloni. Sljedeće godine bio je drugi na Milanskom gradskom maratonu, iza Kenijca Daniela Tooa, osvajača mnogih europskih gradskih maratona.

Na Svjetskom prvenstvu 2011. u južnokorejskom Daeguu pokazao je dobru formu osvojivši 8. mjesto u maratonu. Time se bio plasirao na Olimpijske igre 2012. u Londonu, gdje je u istoj utrci bio 10. istrčavši maraton samo sekundu sporije nego na lanjskom SP-u. Nakon Olimpijskih igara, Italiju je predstavljao i na Mediteranskim igrama 2013. Iako nije trčao osobni rekord, u polumaratonskoj utrci ulicama Mersina osvojio je srebrno odličje istrčavši ju u sat i sedam minuta.

Izvori

Talijanski atletičari

Ruggero Pertile


La diócesis de Roselle (en latín: Dioecesis Rusellensis)
es una sede suprimida y sede titular de la Iglesia católica.

Historia
La diócesis de Roselle fue erigida en el curo del siglo IV. Era inicialmente
sufragánea de la diócesis de Roma. La sede episcopal era la ciudad de
Roselle: la catedral original estaba localizada en la localidad
La Canónica.
El 9 de abril de 1138, con la bula Sacrosancta Romana Ecclesia, el papa Inocencio II, decide transferir a Grosseto la sede episcopal, dando vida a la diócesis de Grosseto.

Cronología de Obispos y Arzobispos titulares
 Lorenzo Antonetti (23 de febrero de 1968 - 21 de febrero de 1998 nombrado cardenal diácono de Sant'Agnese in Agone)
 Marcello Zago, O.M.I. † (28 de marzo de 1998 - 1º de marzo de 2001 fallecido)
 Giovanni Angelo Becciu, desde el 15 de octubre de 2001

Fuentes
 Reportado en Catholic Hierarchy a la página

Bolla Sacrosancta Romana Ecclesia, in Bullarum diplomatum et privilegiorum sanctorum Romanorum pontificum Taurinensis editio, Vol. II, pp. 427-428

Roselle
Diócesis de Italia

Diócesis de Roselle


Le processus maxillaire du cornet nasal inférieur (ou apophyse auriculaire du cornet inférieur ou apophyse maxillaire du cornet inférieur) est une fine lame osseuse naissant à la portion moyenne du bord supérieur du cornet nasal inférieur, à la base du processus ethmoïdal.

Il se courbe vers le bas et latéralement en obturant une partie du hiatus maxillaire et s'articule avec le maxillaire. Il fait partie de la paroi médiale du sinus maxillaire. Son bord postérieur s'articule avec le processus maxillaire de l'os palatin.

Notes et références

Crâne

Processus maxillaire du cornet nasal inférieur