Six Flags St. Louis, originally known as Six Flags Over Mid-America, is an amusement park featuring characters and rides from many Warner Bros. films and TV shows such as Looney Tunes, DC Comics, and formerly Scooby-Doo. It is located in Eureka, Missouri, which is a suburb of St. Louis, Missouri. Owned and operated by Six Flags, the park opened on June 5, 1971 as the third of the company's three original theme parks. It is the only one of the original three Six Flags parks to be both owned and operated by Six Flags. (The other two, Six Flags Over Texas and Six Flags Over Georgia, are owned by limited partnerships and operated by Six Flags.)  The park was conceived by Six Flags founder Angus G. Wynne in the 1960s, although unlike the previous two Six Flags parks, it was designed by the Six Flags company itself rather than architect Randall Duell, who was preoccupied with designing AstroWorld at the time. Its layout consists of six themed areas, each of which contain numerous attractions, dining locations and live entertainment.

Since its original opening in 1971, the park has undergone many changes, most notably of which are the replacement or renaming of all six of the park's original areas in the 1990s, as well as the addition of two new ones.

There are many celebrations and events held year round at the park. Some of the most popular are Fright Fest runs during the Halloween season (usually late September to late October/early November) and features many Halloween decorations and haunted houses. Coca-Cola's  Fest takes place July 3–5 and features firework displays. Formerly Holiday in the Park during the Christmas season that ran from November to early January and featured Christmas decorations, music, New Years fireworks, and more.

History

Opening and operation

Plans for a Six Flags park in the St. Louis area were announced on July 16, 1969, which would be called Six Flags Over Mid-America. The park opened on June 5, 1971, the third and last of the three "true" Six Flags parks as envisioned by Angus G. Wynne. The park was divided into six uniquely themed sections, the namesake "Six Flags" over Mid-America:

 Missouri (now 1904 World's Fair), the main entry of the park, themed after the St. Louis World's Fair of 1904.
 U.S.A. (replaced by Time Warner Studios in 1995), located in the southeast of the park, with a patriotic theme, after the United States.
France (now Chouteau's Market), located to the east, adjacent to U.S.A., themed after a colonial French trading post.
Spain (replaced by DC Comics Plaza in 1997), located in the southwest of the park, with Spanish-themed architecture and restaurants.
England (now Britannia), located in the northwest of the park, themed after a village in Medieval England.
Old Chicago (currently known as Illinois), located in the northeast section of the park, themed after the city of Chicago in the early 1900s.

On June 5, 1999, the 12-acre Six Flags Hurricane Harbor water park opened, adjacent to the main park. At a cost of $17 million, it was the largest single investment in Six Flags St. Louis' history.

In 2014, Six Flags sold 180 acres of unused land to the east of the park to developer McBride & Sons, effectively reducing the total property area of the park from 503 acres to 323 acres. According to the Six Flags 2015 Annual Report, the park now owns 323 acres of land (with 283 acres of land used for the park, plus an additional 40 acres of undeveloped land).

In January 2020, construction began on a renovated entry plaza, removing the original ticket booths that had been at the park since its opening in 1971. Subsequently, in March of the same year, Six Flags St. Louis announced that the opening of their 2020 season would be delayed, due to the COVID-19 pandemic.

Areas and attractions
Six Flags St. Louis is divided into eight themed sections, all of which were added after the park's opening or renamed. The park is laid out in a "Duell loop", a design concept that was often used by park designer Randall Duell.

1904 World's Fair
1904 World's Fair is the main area of the park, named after the Louisiana Purchase Exposition in St. Louis, which ran from April 30 to December 1, 1904. The area features the "Mall of the Mid-Americas", a shopping mall complex that features many foods introduced or present at the fair, as well as buildings themed to the time period of the early 1900s. The area was previously named "Missouri" from the park's opening until 1994 season.

Gateway to the West
Gateway to the West is themed after the old colonial times of the state of Missouri, and features many references to locales and people that have lived in the state. The area opened in 1993, taking over a part of what was formerly the Missouri section of the park.

Chouteau's Market
Chouteau's Market is themed after a French market along the Mississippi River. It is named after Auguste Chouteau, the founder of the city of St. Louis. The area opened in 1993, replacing France. In 2014, the area was expanded to take over a piece of what had formerly been the back of Studio Backlot.

Studio Backlot
Studio Backlot is themed to the backlot of a movie studio in Hollywood. The area originally opened in 1995 as "Time Warner Studios", but was renamed "Warner Bros. Backlot" the following year.

In the first couple years, the area featured five interactive movie set experiences based on various Warner Bros. films, including Bonnie and Clyde, Little Shop of Horrors and Maverick, all of which were retired after the 1997 season. The area's name was changed again to its current name in 2002, though it mostly retains its previous theme.

DC Comics Plaza
DC Comics Plaza celebrates the worlds of DC Entertainment, with several attractions based on various DC characters and properties. The area opened in 1997, replacing the former Spain section of the park. One of DC Comics Plaza's most iconic features is DC Circle, a section of the ground that is designed after DC's longtime "DC Bullet" logo. The visual centerpiece of the Plaza is the Hall of Justice, which serves as the facade and entrance for Justice League: Battle for Metropolis. Directly to the opposite side is the large, snowman-themed facade of the "Snowy's Ice Cream Factory Tours", which is the entrance to Mr. Freeze: Reverse Blast.

Britannia
Britannia is based on the country of Great Britain as it was in its medieval period, including elements from Arthurian legend. The area was named "England" from 1971 to 1992, then "Great Britain" in 1993, and it was given its current name in 1994.

Illinois
Illinois is loosely themed to the city of Chicago. The area was formerly known as "Old Chicago" from 1971 to 1993.

Bugs Bunny National Park
Bugs Bunny National Park is a kiddie area based on the Looney Tunes franchise. It opened in 2006 as the successor to Looney Tunes Town. It replaced some former land that Britannia used to occupy.

Roller Coasters

Six Flags Hurricane Harbor
Hurricane Harbor is a water park that is connected to the southeast portion of Six Flags St. Louis and is adjacent to Studio Backlot, but is not part of the main park.

Unlike other Six Flags Hurricane Harbors across the United States, entrance to the Six Flags St. Louis version is included with park admission or a Season Pass.

Entertainment Venues
Six Flags St. Louis has several theaters that host daily shows during its operating season. With the exception of the summer concert series, all shows are free to attend.

Annual events
A number of annual seasonal events are held at the park:

July 4th Fest
 Fest was introduced in the 2000s and features multiple nights of fireworks for the Fourth of July. It is typically sponsored by Coca-Cola.

Fright Fest

Fright Fest was introduced in 1988 as "Fright Nights", which ran until Fright Nights V in 1992. In 1993, the event became Fright Fest under the ownership of Time Warner, who wanted each Six Flags park's Halloween event to use the same name for branding purposes. The event runs from mid to late September through Halloween and typically features several haunted attractions and scare zones, as well as live entertainment. Fright Fest celebrated its 30th anniversary in 2018.

Fright Fest was replaced with HALLOWFEST in 2020 in response to the COVID-19 pandemic. Park capacity was reduced to 25% of its normal capacity and all haunted houses, scare zones, and shows were replaced with outdoor, socially distanced alternatives.

Holiday in the Park

A holiday event was introduced in 2016 which features several themed areas as well as live entertainment. The event extended the park's operating season by two months for the first time in its history. It did not return in 2022.

Holiday Square and Cosmic Sleigh Ride
For the 2022 season, Holiday in the Park was replaced by Cosmic Sleigh Ride & Holiday Square. After 2021 season, Holiday in the Park was reimagined and rebranded as "Holiday Square" heavily toning down the operation, but still including the core elements of lights, entertainment, characters and treats. It is paired alongside a drive through lights show, run by Worle of Imagination.

Cinco de Mayo Celebration
A new Event, Cinco de Mayo Celebration, began for the 2023 season. According to Six flags, "Tacos, margaritas, music, and coasters all in one place for Cinco de Mayo weekend!"

Kids Weekend
Throughout weekends in June, Kids Weekends, happens. Kids Weekend features decorations, entertainment, and food offerings. According to Six Flags, "This event is all about the kids. Foam cannons, dance parties, and snow cones will be at Six Flags every weekend in June." Kids Weekend inaugural season is 2023.

Summer Vibes
Presented by M&Ms, Summers Vibes features food offerings, entertainment, and decorations. Summer Vibes is throughout July, after July 4th Fest. According to Six Flags, "This spectacular event features mouth-watering treats, beat-the-heat beverages, and photo moments in both the theme park and the water park." Summer Vibes' inaugural season is 2023.

Former attractions

Gallery

Incidents

References

External links

 Six Flags St. Louis

1971 establishments in Missouri
Saint Louis
Saint Louis
Amusement parks in Missouri
Amusement parks opened in 1971
Buildings and structures in St. Louis County, Missouri

Six Flags St. Louis


مسييه 41 أو م41 (بالإنجليزية: Messier 41 أو M41 أو NGC 2287) هو تجمع نجمي مفتوح يوجد في كوكبة الكلب الأكبر. اكتشفه جيوفاني باتيستا هوديرنا عام 1654 وربما كان معروفا لأرسطو  نحو 325 قبل الميلاد. ويقع مسييه 41  نحو 5 درجات جنوبا من سيريوس، ويحوي نحو 100 من النجوم من ضمنها عدة عمالقة حمراء. وألمع نجم في التجمع يبدي طيفا من تصنيف العمالقة K3 وهو يقع في مركز التجمع.

يبدو أن هذا التجمع يتحرك بعيدا عن المجموعة الشمسية بسرعة 23 كيلومتر في الثانية. ويقدر قطر التجمع مسييه 41 بين 25 - 26 سنة ضوئية ويقدر عمره بين 190 و240 مليون سنة.

ترجع التسمية NGC 2287 إلى الفهرس العام الجديد ويمكن مشاهدة التجمع بواسطة تلسكوب بسيط.

اقرأ أيضا
 علم الفلك للأشعة السينية
 سداسية زايفرت
 سكوربيوس إكس-1
 قزم أبيض
 عملاق أحمر
 نجم
 نجم نيوتروني
 مجرة
 الانفجار العظيم
 خط زمني للانفجار العظيم
 ثقب أسود
 نابض
 نجم متغير
 متغير سيفيدي
 نجم الدجاجة إكس-1

مراجع

وصلات خارجية
 موقع الكون في الإنترنت
 Messier 41, SEDS Messier pages
 NightSkyInfo.com - M41
 M41 Hires LRGB CCD Image

أجرام فلكية معروفة منذ العصور القديمة
أجرام الفهرس العام الجديد
ذراع الجبار
سدم
عناقيد مفتوحة
فهرس مسييه
كوكبة الكلب الأكبر

مسييه 41


Events in the year 1966 in the Republic of India.

Incumbents

Governors

Events
National income - 321,058 million

January - May
 3 January – Prime Minister of India Lal Bahadur Shastri and President of Pakistan Ayub Khan agree to the Tashkent Declaration, a peace pact mediated by the Soviet Premier Alexei Kosygin in Tashkent, Uzbek S.S.R.
 11 January – Prime Minister Shastri dies of heart attack in Tashkent.
 19 January – Supported by provincial Congress chief ministers, Indira Gandhi becomes prime minister.
 24 January - Air India Flight 101 crashed into Mont Blanc killing the 117 passengers including Homi J. Bhabha who was in the flight. There was a similar aviation accident in the same spot in 1950.
 5 March - Indian Air Force bombs Aizawl following Mizo National Front uprising.
 28 March – Indira Gandhi visits Washington, D.C.

June - December
 6 June - First Indira Gandhi ministry devalues Indian rupee by 57%.
 10 June - President of India promulgates Jayanti Shipping Company (Taking Over of Management) Ordinance, 1966 to take over shipping company owned by Jayanti Dharma Teja.
 19 June: Shiv Sena founded by Bal Thackeray.
 12 July – Indira Gandhi visits Moscow.
 7 November - 1966 anti-cow slaughter agitation and ensuing violence took place.
 17 November – Reita Faria, [Eve's Weekly Miss India] is crowned Miss World 1966, the first Indian to win the title.

Law
 27 August – Eighteenth Amendment of the Constitution of India takes effect.
 11 December – Nineteenth Amendment of the Constitution of India takes effect.
 22 December – Twentieth Amendment of the Constitution of India takes effect.
 29 December – Enactment of Seeds Act, creating central administration to oversee and certify seeds.

Sport
 Krishan Lal, (field hockey player) is awarded the Padma Shri.

Births
 3 January – Chetan Sharma, cricketer
 11 January – Sunil Kumar Mahato, politician, assassinated (d.2007).
 22 January - Kesineni Srinivas, politician and member of parliament from Vijayawada.
 28 January – Anjani Kumar, 1990 batch IPS officer
 22 February – Babu Antony, actor and martial artist.
 24 March - Galla Jayadev, politician and member of parliament from Guntur.
30 March  Vikraman, film director.
 17 April – Vikram, actor.
 3 May – Firdous Bamji, actor.
 30 May – Rajinder Garg, politician.
 8 July  Revathi, actress.
 14 July – Sachin Puthran, entrepreneur.
 28 August – Priya Dutt, politician.
 1 September - Sonam Wangchuk, Indian engineer, innovator and education reformist.
24 October  Nadhiya, actress.
 30 October – K. V. Anand, cinematographer and film director (d. 2021)
 28 November – P. Ravi Shankar, actor, dubbing artist, director and writer.
 5 December – Dayanidhi Maran, politician.

Full date unknown
 Raj Kamal Jha, novelist and journalist.
 September – Faisal Khan, actor.

Deaths
 11 January – Lal Bahadur Shastri, politician and 2nd Prime Minister of India (b. 1904).
 Devarakonda Balagangadhara Tilak, poet, novelist and short story writer (b. 1921).
 24 January – Homi J. Bhabha, Indian nuclear physicist.
 26 February - Vinayak Damodar Savarkar, Indian Freedom Fighter (b. 1883).

See also
 Bollywood films of 1966
 :Category:1966 establishments in India

References

India
Years of the 20th century in India
1960s in India
1966 in Asia

1966 in India


Agrilus argyrograptus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, 1933.

Referências

argyrograptus

Agrilus argyrograptus


Dali (Daal, Dæl) je božica u gruzijskoj mitologiji, zaštitnica divljih planinskih životinja poput divokoza i jelena i zaštitnica lovaca. Često se uspoređuje s grčkom Afroditom ili asirskom božicom Ištar. Opisuje se kao lijepa žena zlatne kose i svijetle puti, a često se i prikazuje u liku jelena ili neke druge životinje s Kavkaza. U narodnim predajama Svana opisuje se i kao lovkinja na muškarce. Prema usmenoj predaji, živi u pećini na vrhu planine odakle motri divlje životinje.

Ime vjerojatno dolazi od gruzijskog dila što znači "jutro", dok u osetskom jeziku dælimon znači "demon", pa sama etimologija imena nije razjašnjena.

Izvori

Gruzija
Božanstva

Dali (božica)


The Hellschreiber, Feldhellschreiber or Typenbildfeldfernschreiber (also Hell-Schreiber named after its inventor Rudolf Hell) is a facsimile-based teleprinter invented by Rudolf Hell. Compared to contemporary teleprinters that were based on typewriter systems and were mechanically complex and expensive, the Hellschreiber was much simpler and more robust, with far fewer moving parts. It has the added advantage of being capable of providing intelligible communication even over very poor quality radio or cable links, where voice or other teledata would be unintelligible.

The device was first developed in the late 1920s, and saw use starting in the 1930s, chiefly being used for landline press services. During World War II it was sometimes used by the German military in conjunction with the Enigma encryption system. In the post-war era, it became increasingly common among newswire services, and was used in this role well into the 1980s. Today, the Hellschreiber is used as a means of communication by amateur radio operators using computers and sound cards; the resulting mode is referred to as Hellschreiber, Feld-Hell, or simply Hell.

Operation

Hellschreiber sends a line of text as a series of vertical columns. Each column is broken down vertically into a series of pixels, normally using a 7 by 7 pixel grid to represent characters. The data for a line is then sent as a series of on-off signals to the receiver, using a variety of formats depending on the medium, but normally at a rate of 112.5 baud.

At the receiver end, a paper tape is fed at a constant speed over a roller. Located above the roller is a spinning cylinder with small bumps in a helical pattern on the surface. The received signal is amplified and sent to a magnetic actuator that pulls the cylinder down onto the roller, hammering out a dot into the surface of the paper. A Hellschreiber will print each received column twice, one below the other. This is to compensate for slight timing errors that are often present in the equipment, and causes the text to slant. The received text can look like two identical texts coming out one below the other, or a line of text coming out in the middle, with chopped-off lines above and below. In either case, at least one whole letter can be read at all times.

The original Hellschreiber machine was a mechanical device, so therefore it was possible to send "half-pixels". The right ends of the loops in B, for instance, could be shifted a little, so as to improve the readability. Any on-signal could in any case last no shorter than 8 ms, however, both because of having to restrict the occupied bandwidth on the radio, but also for reasons having to do with the mechanical makeup of the receiving machinery.

Improvements that came as a result of software implementation:

 Depicting the received signal as shades of gray instead of monochrome, thereby making it much easier to read weak signals.
 Changing to a different font. Here is one mode that is truly international and independent of character sets: any thing that can be depicted as markings within a 7 pixels high grid, can be transmitted over the air.

Variants

Hellschreiber has also spawned a number of variants over the years, many of them due to radio amateur efforts in the 1990s. Examples of them are:

 PSK Hell encodes a pixel's brightness in the carrier phase instead of the amplitude. Strictly speaking, it's encoded in the change of the phase (differential phase shift keying): an unchanged phase in the beginning of a pixel means white, and a reversed phase means black. It operates at 105 or 245 baud.
 FM Hell (or FSK Hell) uses frequency modulation with a careful control of phase, essentially minimum-shift keying. The most common variant is FSK Hell-105.
 Duplo Hell is a dual tone mode which sends two columns at a time at different frequencies (980 Hz and 1225/1470 Hz).
 C/MT Hell or concurrent multitone Hell sends all rows at the same time using tones at different frequencies. The transmission can be read using an FFT display or a waterfall plot. It allows for high resolutions.
 S/MT Hell or sequential multitone Hell is like C/MT but it sends only one tone (for one row) at a time. As a result, characters received have a bit of slant, they look like an oblique font.

Slowfeld
Slowfeld is an experimental narrow band communication program that makes use of the Hellschreiber principle requiring that the transmitter and receiver both use the same column-scan speed. Data is sent at a very slow rate and received via a Fast Fourier Transform routine giving a bandwidth of several Hz. As long as tuning is within several signal bandwidths, the result will appear. The transmission rate is around 3, 1.5 and 0.75 characters per second. Slowfeld, along with similar modes such as very slow QRSS Morse code, may be used when all other communication methods fail.

Media

See also
 Dot matrix teletypewriter

References

External links

 Feld Hell Club website
 Hellschreiber on Signal Identification Wiki
 FELD HELL, WWII Hellschreiber and Hagenuk Ha5K39b in use (Using WWII equipment)

Military radio systems
Telecommunications equipment
Quantized radio modulation modes
Digital amateur radio
German inventions
Impact matrix printers
History of telecommunications
Telegraphy
Typewriters
1929 in science
1929 in Germany

Hellschreiber


Biserica "Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul" din Focșani este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Focșani. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 174753.16. Edificiul are un plan triconc, cu turla pe naos, cu un valoros decor de arcaturi din ciubuce.

Istoric
Biserica a făcut parte din ansamblul fostei mănăstiri cu hramul "Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul" fiind ctitorită de domnitorul Țării Românesti Grigore Ghica în anul 1661. Această mănăstire a fost înălțată în partea munteană a orasului Focsani, chiar lânga hotarul ce despărțea pâna la Unirea din 1859 cele două țări. În prezent Biserica acestei manastiri se află în gradina publică a orașului Focșani.

Acestei mănăstiri i-au fost oferite danii în decursul anilor de către: Al. Ipsilanti, Duca Vodă, Șerban Cantacuzino, Constantin Brâncoveanu, Mihail Racoviță. Datorită acestor danii mănăstirea a devenit una dintre cele mai înstărite din zonă având proprietăți în Focșani cât și în zonele viticole învecinate. Mănăstirea a suferit modificări de pe urma cutremurelor, incendiilor și a năvălitorilor străini. În 1854 a ars mănăstirea, dar biserica a supraviețuit.

Arhitectură
În trecut Biserica a fost construită din cărămidaă pe fundație de piatră, în formă de cruce cu 3 abside și cu împărtirea clasică: pronaos, naos și altar. Până la restaurarea din 1977 în interior s-au păstrat mici porțiuni de pictură, fațadele erau tencuite și decorate cu două rânduri de firide suprapuse. În interior erau circa 23 icoane, 9 candele, cădelnițe, obiecte de argint, cărți grecești, românești, odoare, policandru, sfetnice, veșminte. Biserica a fost restaurată după cutremurul din 1977, forma în care se află și acum..

Evenimente marcante
Mănăstirea a fost martora unui eveniment important. La 21 septembrie 1845 s-a oficiat cununia religioasă a domnitorului Gheorghe Bibescu cu Marițica Văcărescu-Ghica (1815-1859), fiica poetului Nicolae Văcărescu. Nas fiind Mihail Sturdza, domnitorul Moldovei.

Note

Galerie

Monumente istorice din județul Vrancea
Biserici cu hramul Sfântul Ioan Botezătorul
Biserica Nașterea Sfântului Ioan
Biserici ortodoxe din județul Vrancea
Biserici din secolul al XVII-lea din România

Biserica „Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul” din Focșani


Tezcacohuatzin (Ozomatzin) bio je kralj Cuauhnāhuaca, a živio je u 14. stoljeću. Bio je jedan od najmoćnijih aztečkih vladara svog vremena te djed aztečkog cara Moctezume I. i njegove supruge, Chichimecacihuatzin I. Prema legendi, je bio čarobnjak.

Obitelj
Tezcacohuatzin i njegova supruga bili su roditelji kraljice Miahuaxihuitl i Cuauhtototzina, koji je Tezcacohuatzina naslijedio.

Izvori

Životopisi, Meksiko
Okultisti

Tezcacohuatzin


An Dyckia julianae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Strehl. An Dyckia julianae in nahilalakip ha genus nga Dyckia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dyckia

Dyckia julianae


Türkü, Türkiye'nin sözlü geleneğinde, bir ezgi ile söylenen halk şiirlerinin her çeşidine verilen ad. Türkü sözcüğü, Türk adının sonuna, ilgi eki olan "î" ekinin getirilmesiyle ortaya çıkmıştır. "Türkî", Türk ile ilgili ve Türk'e özgü anlamında da kullanılır.

Türkü, kendine özgü ve belirli bir ezgi ile söylenen, hece ölçüsüyle yazılan ve zamanla anonimleşen bir nazım biçimidir. Türküler ana dörtlüklerle, onu izleyen nakaratlardan oluşur. Türkülerdeki dörtlüklere (üçlük veya ikilik de olabilir) "bent" adı verilir. Nakaratlar ise halk dilinde "bağlama" ve "kavuştak" olarak adlandırılır. Kavuştaklar her ezgiden sonra tekrar edilen ikilik (ya da daha çok) dizelerdir.

Türkünün belirli bir şekli yoktur. Bir koşma, bir semai, bir destan ya da herhangi bir halk şiiri türkü ezgisiyle söylendiğinde türkü olur. Bu yüzden türkü tipinin en belirgin özelliği melodisidir. Türküler hece ölçüsünün her kalıbıyla söylenir. Yani hece sayısı itibarıyla bir sınırlama olmaz.

Türkülerin büyük çoğunluğu anonimdir ya da ağızdan ağza söylenirken söyleyeni kaybolmuştur. Türküler bu şekilde halkın malı olurlar ve halkın her kesimine hitap eden sanatçılar tarafından albümlerde, konserlerde ve canlı performanslarda kullanılan yaygın bir müzik türüdür. Türküler çoğu kez, bir doğa olayı ya da bir kahramanlık karşısında doğar ve yayılırlar. Türküler, doğdukları bölgenin özelliklerini koruyamazlar. Taşındıkları bölgelerde kişilerin, yer adlarının, hatta konuların bile değiştiği görüldüğü için, nerede doğduklarını saptamak güçleşir.

Mahmut Ragıp Gazimihal, ezgilere göre usulsüz ve usullü türküler olarak iki ayrım yapar. Usulsüz olanlar; divan, bozlak, koşma, hoyrat ve Çukurova'yı içine alan uzun havalardır. Usullü olan türküler grubunda ise genellikle oyun havaları yer alır ki bunlara Konya'da oturak havası, Şanlıurfa'da kırık hava adı verilmektedir.

Türklerde işlenen konulara göre de sınıflama yapan yazarlar vardır. Konularına göre türküler:
 Ninniler
 Çocuk türküleri
 Doğa türküleri
 Aşk türküleri
 Kahramanlık ve askerlik türküleri
 Tören türküleri
 İş türküleri
 Karşılıklı türküleri
 Ölüm türküleri (Ağıt)
 Oyun türküleri
 Tabiat ve hayvan türküleri
 Zeybek ve derebeyi türküleri
 Cinayetler ve acıklı olaylarla alakalı türküleri
 Güldürücü türküleri

Türkü


Bundesverband Musikindustrie (dansk: Den Føderale Musikindustrisammenslutning), eller blot BVMI, repræsenterer musikindustrien i Tyskland. Foreningen repræsenterer næsten 280 pladeselskaber og musikindustrirelaterede virksomheder, som udgør 90% af musikindustrien.

Bundesverband Musikindustrie er medlem af International Federation of the Phonographic Industry (IFPI), som er baseret i London, England. IFPI består af musiksammenslutninger fra 70 lande.

BVMI arbejder tæt sammen med GfK Entertainment (tidligere "Media Control GfK International") (grundlagt i 1976), som er ansvarlig for at udgive hitlister i Tyskland på ugentlige baser.

Bundesverband Musikindustrie, som er ansvarlig for certifiering af guld- og platinpriser, er anført af Dieter Gorny, der har været formand siden 2009.

Certificeringer (tidslinje)

Albummer

Singler

Videoer

Jazzsingler eller -albummer

Se også

 Liste over bedst sælgende albummer i Tyskland
 Liste over de bedst sælgende singler i Tyskland

Noter
Notes

Vær opmærksom på at Diamant-prisen for både singler og albummer vil blive givet til titler der udgiver på/efter 1. januar 2013.

Referencer

Musikorganisationer

Bundesverband Musikindustrie


Nikolai Apollonovici Beleliubski (; ) a fost un inginer constructor, proiectant de poduri și om de știință din Rusia Țaristă.

Viața și cariera
Nikolai Beleliubski s-a născut la 13 martie 1845, în Harkov, într-o familie nobiliară rusă cu descendență din secolul al XVI-lea. El și-a petrecut copilăria și tinerețea în Taganrog și a absolvit Gimnaziul de Băieți de acolo cu medalie de aur în 1862. În acel an, Beleliubski a intrat la Institutul de Ingineri de Căi Ferate din Sankt Petersburg, pe care l-a absolvit în anul 1867.

Beleliubski a fost considerat unul dintre cei mai buni absolvenți ai Institutului, numele său fiind gravat pe o placă memorială de marmură și, după absolvire, a fost lăsat la institut ca meditator privat. În 1873, a fost numit profesor extraordinar în cadrul Departamentului pentru Materiale de construcții și trei ani mai târziu avea deja poziția de profesor universitar.

El a dobândit recunoaștere internațională pentru cercetarea și practica în domeniile ingineriei podurilor și materialelor de construcții.

Prima experiență practică a inginerului Beleliubski a fost un proiect de construcție a unei noi linii de cale ferată care să evite stația Verebje, în perioada cuprinsă între 1877 și 1881. În fapt, în timpul construcției, era imposibilă eliminarea unui urcuș greu și, ulterior, a unei coborâri lângă stația de cale ferată Verebje (Verebușka) prin mijloacele tehnice din acel moment. Trenurile de călători putea trece muntele, dar garniturile de marfă trebuiau decuplate și mutate pe părți cu câte două locomotive. Această zonă era considerată a fi cel mai periculos tronson din întreaga . Proiectul lui Beleliubski a permis abordarea mai multor probleme de inginerie simultan: construirea unui unic terasament la 49 m înălțime și ridicarea pilonilor podului în albia adâncă a râului Msta (similare cu ), folosind pentru prima dată metoda chesonului.

Niciun pod de cale ferată peste vreun râu din Rusia nu se construia fără implicarea sau susținerea lui Nikolai Beleliubski. El este considerat a fi fondatorul școalii profesionale rusești de constructori de poduri. El și-a îmbunătățit continuu și și-a actualizat proiectele.

Beleliubski a proiectat și gestionat  personal peste 100 de proiecte de poduri lungi. Lungimea totala a podurilor construite după proiectele sale este de 17 km. Printre acestea se numără poduri peste râurile Nipru, Don, Dunăre, Ob, Kama, Oka, Neva, Irtîș, Belaia, Ufa, Neman, Berezina, și multe altele.

În 1875, Beleliubski a proiectat Podul de cale Ferată Alexandru de pe calea ferată a Volgăi Samara-Zlatoust, în apropiere de Sîzran. Lucrând la acest proiect de pod, Beleliubski a dezvoltat o metodă de analiză a deschiderilor căilor navigabile pentru poduri mari, care mai târziu a ajuns să fie cunoscută pe scară largă. Acest pod a continuat să fie cel mai lung din Europa o lungă perioadă de timp, cu o lungime totală de 1483 m: suprastructura sa avea 13 deschideri, fiecare a câte 107 m lungime. Podul conecta rețeaua de cale ferată din centrul Rusiei cu regiunea Volga și Siberia. La lucrările de construcție au participat aproximativ 2.500 de oameni, a fost nevoie de peste 10 mii de metri cubi de zidărie și aproximativ 6,5 tone de fier și, cel mai important, Beleliubski a obținut personal fier din Belgia, cerând îmbunătățirea calității acestuia. Primul tren a traversat podul la 30 august 1880. În 2004, deschiderile inițiale au fost înlocuite cu cele moderne.

În perioada 1881-1884, a fost construit un pod feroviar cu două niveluri peste Nipru la Ekaterinoslav după proiectul lui de Nikolai Beleliubski. Nivelul inferior era numai pentru trenuri, în timp ce nivelul superior ― pentru trăsuri. Lungimea podului era de 832 m. Podul a fost complet renovat în anii 1930-1950.

În timp ce proiecta podurile feroviare peste râul Volga aproape de Tver în 1885 și peste Belaia la Ufa în 1886, Beleliubski a dezvoltat și a introdus o nouă tehnologie: grinzile transversale de bază erau legate prin balamale de conectat la partea de jos a structurii metalice. Un asemenea tip de sprijin structural a fost considerat deschizător de drumuri în zilele lui Beleliubski, pentru că a permis reducerea tensiunilor secundare în structuri. La Expoziția de la Edinburgh din 1890, acest design a primit medalia de aur și mai târziu a ajuns să fie cunoscut în străinătate ca "metoda rusească de susținere".

În 1897, Beleloubski a fost responsabil de construirea podului de cale ferată peste râul Ob în apropiere de Novosibirsk. Acesta a fost primul mare podu al Marii Rute Siberiene, care a legat permanent cele două mari și importante zone ale căii ferate trans-siberiene ― căile ferate Vest-Siberiană și Mijlociu-Siberiană. Podul a fost pentru prima dată echipate cu deschideri având deasupra structuri metalice cu grinzi în consolă, în timp ce podul în sine a rămas în istorie ca cea mai mare structură a căii ferate Vest-Siberiene.

Beleloubski a acordat întotdeauna o atenție deosebită aspectului creațiilor sale, mai ales în zonele urbane. În acest sens, de un interes special sunt podul Rusanovski din Kiev (1906) și Podul Nevski din Sankt Petersburg, care prezintă arcade abrupte. Fiecare pod al său era o operă artistică de arhitectură, o combinație de utilitate practică, frumusețe și rezistență structurală.

Apogeul carierei sale inginerești a fost podul de cale ferată Romanovski, construit peste Volga lângă Zelenodolsk în 1913. El a fost rebotezat Podul Roșu după Revoluția din Octombrie 1917. Structura sa deschisă ovală se ridică la 160 m (un model similar a fost replicat pentru podul din Simbirsk). Datorită întinderii acesteia, proiectantul a putut reduce numărul lor (șase plus încă două mici). A fost deschis traficului la 11 iulie 1913, și încă este utilizat. În perioada 2006-2011, deschiderile inițiale au fost înlocuite cu structuri noi.

Beleliubski a fost implicat în mod activ și în elaborarea mai multor poduri din Sankt Petersburg: Ohtinski, Troițki și Dvorțovi. El a dezvoltat o metodă de a construi chesoane în construcția podurilor pe pontoane, care mai târziu avea să fie numită "cheson-papuc". În plus, Beleliubski a fost implicat în teste de materiale de construcții, și a fost președinte al Societății de resort.

Referințe

Note

Nașteri în 1845
Decese în 1922
Oameni din Harkov
Ingineri ruși
Inventatori ruși
Ucraineni de origine rusă
Înmormântări în cimitirul Novodevici

Nikolai Beleliubski


La Vie de Klim Samguine (en ) est une série télévisée soviétique en quatorze parties du réalisateur Viktor Titov, basée sur le roman éponyme (1927-1936) de Maxime Gorki.

La série a été créée à la télévision en mars-avril 1988.

Synopsis

Le film décrit la vie du révolutionnaire intellectuel russe Klim Samguine sur fond d'un panorama grandiose de la vie russe de 1877 à 1917.

Fiche technique

Distribution

 Andreï Rudenski : Klim Ivanovitch Samguine
 Leonid Gorelik : Klim Samguine (dans son enfance)
 Elena Solovei : Vera Petrovna, mère de Klim
 Ernst Romanov : Ivan Akimovich Samguine, père de Klim
 Armen Djigarkhanian : Timofei Stepanovitch Varavka, beau-père de Klim
 Sergey Koltakov : Dr Konstantin Makarov, ami de Klim
 Svetlana Krioutchkova : Lyubov Somova
 Mikhaïl Glouzski : Yakov Akimovich Samguine, oncle de Klim
 Natalia Goundareva : Marina Petrovna Zotova (Premirova)
 Andreï Boltnev : le colonel de gendarmerie Popov
 Larissa Gouzeïeva : Elizaveta Spivak
 Evguenia Glouchenko : Maria Ivanovna Nikonova
 Aleksandr Kaliaguine : Ivan Mitrofanov / Yakov Kotelnikov, un agent de la police secrète
 Igor Vladimirov : Andrey Sergueïevitch Prozorov
 Sergueï Makovetski : Dmitri Samguine, frère de Klim
 Andreï Kharitonov : Igor Turoboev
 Victor Kostetskiy : Gueorgui Gapone
 Valentin Gaft : Valery Trifonov, officier ivre
 Vladimir Soshalsky : Valentin Bezbedov
 Vsevolod Shilovsky : Zahar Petrovich Berdnikov, homme d'affaires
 Alexeï Loktev : Grigory Popov
 Irina Rozanova : Tosya
 Lioubov Sokolova : Anfimovna
 Viktor Bychkov : apiculteur
 Irina Kouptchenko : dame à la réception chez l'avocat
 Alexandre Galibine : Diomidov / Nicolas II de Russie

Notes et références

Liens externes

Série télévisée soviétique
Série télévisée des années 1980
Série télévisée créée en 1988
Série télévisée en russe
Film tiré d'une œuvre de Maxime Gorki
Film tourné à Souzdal

La Vie de Klim Samguine (série télévisée)


Yöney analizinde del işlemcisi, 3 boyutlu Kartezyen koordinatlarda nabla işlemcisine denk gelir ve  simgesiyle gösterilir.

Bu işlemci fiziksel matematikte ve yöney (vektör) analizinde büyük kolaylık sağlaması bakımından bir uzlaşımdır. Temelde kısmi türevdir ve tam türevin çarpanlarından biri olarak düşünülebilir. Bilinen çarpma ve çarpım işlemleriyle yöneysel (vektörel) ve sayıl (skaler) alanlara etkir. Ancak bilinen çarpmayla kullanıldığı halde değişmeli değildir, yazılımda sağ tarafındaki çarpana uygulanır.

Tanım
Del işlemcisi tam türevden tanımlanır:

O halde, işlemci

olarak tanımlanmış olur. Burada  işlemcisi kısmi türev, 'ler de birim yöneydir. i=(1,2,3)
n boyutlu Öklit uzayında bu gösterim:

olarak genellenebilir. Buradaki  'ler birim yöneylerdir ve i=1,2,...,n alınır.

Ayrıca Einstein toplam uzlaşımı gereği nabla işlemcisi tensör olarak:

şeklinde de gösterilebilir. Tensör gösteriminde F 'ye etkiyen del işlemcisi virgülle de gösterilebilir:

Burada i=1,2,3 alınır.

Örnekler
 Del işlemcisinin matematikteki çeşitli kullanım alanları: Gradyan, Diverjans, Rotasyonel, Laplasyen.
 Elektromanyetizmada Maxwell Denklemleri del işlemcisiyle ifade edilir.  ve  sırasıyla serbest yüklerin yoğunluğu ve akısı olmak üzere,

 Fizikte korunumlu kuvvetler için potansiyel ifadesi yazılır, bu yüzden korunumlu bir F kuvveti için:

ifadesi geçerlidir ki burada  göndermesi, eğer F elektriksel kuvvetse elektrik alan, eğer F manyetik kuvvetse manyetik alan ya da eğer F kütleçekim kuvveti ise kütleçekim alanıdır.
 Dalga denkleminde

 d'Alembert İşlemcisi

Özel görelilikte del işlemcisi
Genelde 3 boyutlu Öklityen uzay ile 4 boyutlu Minkowski uzayı arasındaki fark bu maddede de uygulandığı gibi, 3-yöneyler Latin harfleriyle (i,j,k,...) gösterilirken 4-yöneylerin yunan harfleriyle ( ) gösterilmesi adet olmuştur.

Del işlemcisi genel olarak her yöne ait kısmi türevdir. Einstein'ın Özel Görelilik kuramında 4-del işlemcisi şu şekilde tanımlanır:

Burada  alınır ve c ışıkhızıdır.

Tensör gösteriminde virgül türev olarak ifade edilir:

Burada  alınır.

Maxwell denklemlerinin tensör gösterimi

Maxwell Denklemler tensörlerle ifade edilebilir. Kaldı ki bu şekilde dört tane olan denklem sayısı ikiye inmiş olur.

Bu denklemleri daha da sade yazabiliriz:

Buradaki  çarpanı Levi-Civita Tensörüdür.

Notlar

Kaynakça

Matematiksel analiz

Del işlemcisi


Das Haus Hauptstraße 43 in Gundelfingen an der Donau, einer Stadt im schwäbischen Landkreis Dillingen an der Donau in Bayern, wurde in der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts errichtet. Das Gebäude ist ein geschütztes Baudenkmal.

Architektur
Das zweigeschossige Giebelhaus mit fünf Achsen wurde in der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts errichtet. Es besitzt einen glatten Giebel mit Profilrand, das Traufgesims ist an der Giebelfassade verkröpft. An der Schaugiebelseite befindet sich mittig ein Portal mit Werksteingewände, das profiliert und mit einer Perlschnur versehen ist. Am Schlussstein befindet sich eine Wappentartsche mit der Inschrift M.SH. 1793. Über dem Schlussstein ist eine Vase mit Girlande zu sehen.

Literatur
 Die Kunstdenkmäler des Landkreises Dillingen an der Donau. Bearbeitet von Werner Meyer (= Die Kunstdenkmäler von Bayern. Die Kunstdenkmäler von Schwaben. Band VII. Landkreis Dillingen an der Donau). R. Oldenbourg Verlag, München 1972, ISBN 3-486-43541-8, S. 343.

Weblinks

Bauwerk in Gundelfingen an der Donau
Baudenkmal in Gundelfingen an der Donau
Erbaut im 18. Jahrhundert

Hauptstraße 43 (Gundelfingen an der Donau)


Auguste Blangy, né à Bourges le  et mort à Paris (20 arrondissement) le , est un compositeur français.

Biographie

Chef d'orchestre du théâtre Beaumarchais et du théâtre des Nouveautés, on lui doit plus d'une centaine de compositions pour piano ainsi que des musiques de chansons sur des paroles, entre autres, de Claude Appay, Marc Chautagne, Paul Henrion, Robert Planquette, Léon Pournin ou Charles Pourny, et de la musique de scène.

Notes et références

Liens externes

Naissance en juillet 1833
Naissance à Bourges
Compositeur français
Chef d'orchestre français
Décès dans le 20e arrondissement de Paris
Décès en décembre 1910
Décès à 77 ans

Auguste Blangy


An Cypripedium himalaicum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Allen Rolfe. An Cypripedium himalaicum in nahilalakip ha genus nga Cypripedium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Cypripedium

Cypripedium himalaicum


Una policétido sintasa (PKS) es un complejo multienzimático que biosintetiza precursores de productos naturales denominados policétidos.

Tipos de PKS
Los PKS pueden ser clasificados en tres grupos:
 Tipo I: Proteínas largas, modulares.
 Tipo II Agregados de proteínas monofuncionales .
 Tipo III Proteínas pequeñas sin proteína acarreadora de acilos.
Las PKS Tipo I son subdivididas en:
 Iterativa: Reutilizan los dominios en un ciclo.
 Modular: Contiene una secuencia de módulos separados y no repiten los dominios, a excepción de las aciltransferasas.
Las PKS iterativas pueden ser divididas a su vez en:
 NR-PKSs — no-reductiva
 PR-PKSs — Parcialmente reductiva
 FR-PKSs — totalmente reductiva, correspondería a las ácido graso sintasas (FAS).
Dado que las policétido sintasas están relacionadas con las ácido graso sintasas (FAS), se explicarán éstas primero (V. Biosíntesis de ácidos grasos):

Una ácido graso sintasa (FAS) es un complejo multienzimático que realiza primero una condensación tipo Claisen con descarboxilación entre una unidad de malonilo unido a una subunidad de una proteína acarreadora de acilos (PAA o en inglés ACP) y un sustituyente acetilo unido a la enzima. La condensación la realiza una subunidad de cetosintasa (KS). En el caso de las FAS, se lleva a cabo una reducción biológica del grupo carbonilo de β-cetoácido hasta un grupo metileno, primero reduciendo al alcohol (Ceto reductasa, KR), deshidratando el alcohol formado (Deshidratasa, DH) e hidrogenando el alqueno (Enoil reductasa, ER). Este ciclo de reducciones se repite progresivamente, dando así un ácido graso:

PKS Tipo I
Las PKS Tipo I en general se pueden dividir en dos grupos, iterativas y modulares.

Las PKS tipo I modulares están organizadas en series de subunidades enzimáticas que reducen parcial o totalmente (o pueden no reducir) el grupo ceto formado, de acuerdo a la codificación de las subunidades KR, DH y ER. Cada unidad produce una elongación de la cadena:

Las PKS iterativas utilizan los mismos dominios catalíticos que las modulares, con la excepción de que todo el proceso se lleva a cabo en un solo polipéptido que es utilizado repetitivamente para generar el policétido precursor completo:

PKS Tipo II
Las PKS tipo II sólo contienen dos dominios KS, KSα y KSβ. Las PKS tipo II iterativas efectúan condensaciones de Claisen sucesivas, sin reducir el grupo ceto formado. Así, se forman precursores denominados ácidos poliacéticos:

PKS Tipo III
Las PKS tipo III también producen cetoácidos, pero contienen múltiples dominios catalíticos y utilizan un mecanismo distinto a la proteína acarreadora de acilos (ACP).

Referencias

EC 2.3.1

Policétido sintasa


O British Academy Television Awards de 2021 (ou BAFTA TV Awards de 2021) aconteceu em 6 de junho de 2021 no Television Centre em Londres, e premiou os melhores programas e profissionais da televisão britânica. A cerimônia de premiação foi transmitida ao vivo pelo canal BBC One e apresentada por Richard Ayoade.

Em outubro de 2020, a British Academy of Film and Television Arts (BAFTA) anunciou várias mudanças em suas regras e categorias, tanto para alcançar uma maior variedade de indicados e em resposta à pandemia de COVID-19 em curso e seu impacto na indústria televisiva. Para as categorias de atuação, o número de indicados aumentou de quatro para seis. Uma nova categoria, a de Melhor Programa Diurno, foi criada. Devido à pandemia de COVID-19, o período de elegibilidade para a categoria Melhor Novela foi estendido até o final de janeiro de 2021.

Vencedores
Fontes:

Ligações externas
Official website

2021 na televisão
2021 na televisão no Reino Unido
2021 no Reino Unido
Prémios de televisão do Reino Unido
Edições dos BAFTA
Eventos de junho de 2021


Gustav Coppel (* 17. Juli 1830 in Solingen; † 25. Dezember 1914 ebenda) war ein deutscher Stahlwaren- und Waffenfabrikant.

Familie Coppel, Jugend
Der Großvater von Gustav Coppel, Samuel (* Februar 1746; † 23. April 1837 in Solingen), kam um 1770 nach Solingen und begründete dort das spätere Unternehmen als Vertrieb für Stahlwaren. Samuel Coppels Sohn Alexander (* 7. November 1795 in Solingen; † 1. Dezember 1878 ebenda) heiratete am 4. Juli 1821 Elise Schubach (* 28. November 1803 in Solingen; † 8. November 1880 ebenda), baute das väterliche Geschäft weiter aus und gründete 1821 die Firma Alexander Coppel Solingen, die heute unter dem Namen ALCOSO noch besteht und neben Stahlwaren auch Waffen produzierte. 1862 galt das Unternehmen als drittgrößtes der Stadt und gehörte in den Gründerjahren weltweit zu den fünf bedeutendsten Waffenherstellern.

Gustav Coppel wurde 1830 als fünftes Kind geboren. Wie seine Geschwister besuchte er die Elementarschule am Kirchplatz ab 1835. Im Anschluss absolvierte er die Ausbildung in der Scherenfabrikation mit dem Abschluss des Meisters.

Unternehmer, Politiker, gesellschaftliches Engagement
Am 23. November 1853 trat der damals 23-Jährige in das väterliche Geschäft ein. Bereits auf seiner Hochzeitsreise nach Wien konnte er dort umfangreiche Aufträge annehmen. Weitere Reisen führten ihn zum Beispiel nach Ägypten. Ab 1868 wurde mit der Installation einer Dampfkesselanlage der Fertigungsprozess weiter entwickelt, mit überzeugenden Ergebnissen der Waffentechnik besonders im Bereich von Bajonetten. Ab der Jahrhundertwende stellte das Unternehmen auch nahtlose Rohre her, zunächst nur für den Fahrradbau. Um 1898 entstand in Hilden eine neue Fabrikation, in der erstmals ein kaltgezogenes Präzisions-Stahlrohr gefertigt wurde, das als "Coppelrohr" weltweit bekannt wurde. 1912 beschäftigte das Unternehmen 380 Mitarbeiter.

Coppel engagierte sich in der Stadt Solingen auch in anderen Funktionen. Er war unter anderem Präsident der Handelskammer, Aufsichtsratsvorsitzender des Siegen-Solinger Gussstahl-Aktien-Vereins, Vorsitzender des Scherenfabrikantenvereins und Vorsitzender der Vergleichskammer in der Scherenbranche sowie nach anfänglicher Tätigkeit in der Deutschen Fortschrittspartei später dann Kreisvorsitzender der Nationalliberalen Partei. Später wurde er Vorsitzender des Verbandes sämtlicher Fabrikantenvereine Solingen und verwandter Vereinigungen. Er war von 1867 bis 1920 Stadtverordneter, Kreistagsabgeordneter und ab 1892 bis zu seinem Tod Beigeordneter. Von 1905 bis 1914 bildeten Gustav Coppel, Oberbürgermeister August Dicke sowie vier weitere Beigeordnete wie zum Beispiel Carl Friedrich Goerdeler die Verwaltungsspitze.

1906 stifteten er und weitere Familienmitglieder eine erhebliche Summe für den Bau des Coppelstifts, eines Säuglingsheims und einer Erholungsstätte für Erwachsene und Kranke, der 1912 eingeweiht wurde und als städtische Beratungsstelle heute noch im historischen Gebäude besteht.

1897 wurde Gustav Coppel mit dem Titel Kommerzienrath ausgezeichnet, 1906 mit dem eines Geheimen Kommerzienraths. Zudem wurde er Ehrenbürger seiner Heimatstadt.

Familie Gustav Coppel
Er war seit dem 3. November 1856 mit der damals noch minderjährigen Fanny Katzenstein (* 20. August 1836; † 13. Dezember 1922) verheiratet. Das Paar hatte fünf Kinder:
 Carl Gustav (* 14. Dezember 1857 in Solingen; † 25. September 1941 in Düsseldorf)
 Hermann (* 13. Juli 1859 in Solingen; † 3. April 1931 ebenda)
 Johanna Franziska (* 9. September 1861 in Solingen; † 26. September 1949 in Luzern)
 Henriette (* 14. September 1863 in Solingen; † 27. März 1939 in Berlin)
 Alexander Otto (* 18. September 1865 in Solingen; † 4. August 1942 im KZ Theresienstadt)
Nach seinem Tod wurden er und seine Frau auf dem jüdischen Friedhof Solingen beigesetzt. Seine Nachkommen wurden als Juden während der NS-Zeit verfolgt und ermordet. Der älteste Sohn, Carl Gustav, nahm sich 1941 das Leben, dessen Tochter Anna wurde im April 1942 in das KZ Ravensbrück deportiert und starb 1942 in der Tötungsanstalt Bernburg. Ihre Schwester Martha wurde in die jüdischen Heil- und Pflegeanstalt Sayn-Bendorf eingeliefert, am 15. Juni 1942 dann in das Vernichtungslager Sobibor deportiert, über das weitere Schicksal ist nichts bekannt. Alexander, jüngster Sohn von Gustav Coppel, starb im Ghetto Theresienstadt an Hunger und Entkräftung.

Gedenken
In Solingen erinnert der Gustav-Coppel-Park an den Unternehmer.

Literatur
 Wilhelm Bramann: Coppel – Geschichte einer jüdischen Familie in Solingen. 1770–1942, Solingen 2012, Seiten 82 bis 208.
 Wilhelm Bramann: Familie Coppel – dem Gemeinwohl verpflichtet, in: "… daß ich die Stätte des Glückes vor meinem Tode verlassen müßte". Beiträge zur Geschichte jüdischen Lebens in Solingen, hrsg. v. Manfred Krause / Solinger Geschichtswerkstatt, Leverkusen 2000, S. 89–93.

Weblinks

Einzelnachweise

Ehrenbürger von Solingen
Politiker (Solingen)
Unternehmer (Solingen)
Unternehmer (19. Jahrhundert)
Unternehmer (20. Jahrhundert)
Unternehmer (Rüstungsindustrie)
Geheimer Kommerzienrat
Unternehmer (Hilden)
Person des Judentums (Solingen)
Deutscher
Geboren 1830
Gestorben 1914
Mann
Person (Bergische Industrie- und Handelskammer Wuppertal-Solingen-Remscheid)

Gustav Coppel


An Sporobolus pectinatus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Hackel. An Sporobolus pectinatus in nahilalakip ha genus nga Sporobolus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sporobolus

Sporobolus pectinatus


Helga Margareta Dietrich (* 12. November 1940 in Zwickau; † 30. Juni 2018; geborene Kolbe) war eine deutsche Biologin.
Ihr botanisches Autorenkürzel lautet "H.Dietr.".

Werdegang
Dietrich studierte ab 1959 Biologie an der Universität Jena und schloss 1964 mit Diplom zum Thema Die Pollenmorphologie der Plantaginaceae ab. Danach war sie wissenschaftliche Mitarbeiterin am Institut für Spezielle Botanik/Botanischer Garten der Universität. Nach Promotion 1975 wurde sie zum Kustos des Botanischen Gartens Jena ernannt. Ihre Dissertation befasste sich mit dem Thema Zum Merkmalsbestand der Plantaginaceae und seiner Bedeutung für die Systematik. 1980 erhielt sie die Lehrbefähigung, zwischen 1989 und 1994 absolvierte sie ein Promotion-B-Verfahren, das kurze Zeit später als Habilitation anerkannt wurde. Von 1994 bis 2006 war sie Dozentin am Institut für Spezielle Botanik, seit April 2006 war sie dort Lehrbeauftragte.

Sie setzte sich für den Schutz von Orchideen ein und legte eine Zusammenstellung von Orchideenvorkommen in Thüringen und anderen Bundesländern vor. Von 1982 bis 1994 war sie Mitglied im European Orchid Committee (EOC), von 1984 bis 1992 Mitglied im Subcommittee Orchidaceae der International Union for Conservation of Nature and Natural Ressources (IUCN) und von 1990 bis 1996 im Subcommittee Schutz genetischer Pflanzenressourcen-Wildpflanzen. Sie war Gründungsvorstand des Verbandes Botanischer Gärten. Seit 1992 war sie Mitglied im Thüringer Landesnaturschutzbeirat.

Ehrungen
 2012: Verdienstkreuz am Bande der Bundesrepublik Deutschland
"für ihren Einsatz für den Naturschutz und den Erhalt der Thüringer Pflanzenwelt"

Weblinks

 Lebenslauf am Institut für Spezielle Botanik der Universität Jena

Einzelnachweise

Biologe
Hochschullehrer (Friedrich-Schiller-Universität Jena)
Träger des Bundesverdienstkreuzes am Bande
Deutscher
DDR-Bürger
Geboren 1940
Gestorben 2018
Frau

Helga Dietrich


La porte de Lyon (ou porte de la loi) est une porte de ville médiévale, située sur la commune de Crémieu, dans le département français de l'Isère.

Généralités
L'édifice est situé sur la rue des augustins et le cours Baron Raverat, au centre de l'actuelle cité de Crémieu, dans le département de l'Isère, en région Auvergne-Rhône-Alpes, en France. À l'époque médiévale, la porte faisait vraisemblablement partie du système défensif de la ville, composé de 9 portes et 14 tours de guet.

Historique
La porte est mentionnée en 1392 et devient en 1535, l'un des accès principal à la ville. Elle aurait été construite en remplacement d'une simple poterne.

La porte est classée au titre des monuments historiques par arrêté du 11 septembre 1906.

À partir de 2018 et le diagnostic sanitaire de son bâti, un projet de restauration de la porte est initié.

Description
L'édifice de la porte fait environ 20 mètres de hauteur et est couvert d'un toit à 4 pans couverts de lauzes, pierres calcaires de la région. Des corbeaux en saillies sont encore visibles sur la façade et supportaient à l'origine des hourds en bois.

À l'origine, la porte était précédé des douves alimentées par la rivière de Vaud et pourvue d'un pont-levis ainsi que d'une herse.

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des monuments historiques de Crémieu
 Porte de ville
 Porte François Ier (Crémieu)

Liens externes

Monument historique à Crémieu
Monument historique classé en 1906
Porte monument historique en France
Porte de ville

Porte de Lyon (Crémieu)


Marko Milanović (Kruševo, Stolac, 1837. ili 1839. – Jakomir, kraj travnja 1859.), mučenik i svjedok katoličke vjere. U rimskom izvješću, u talijanskom prijevodu o smrti stoji da je pogubljen pod šiljcem Takomistom, što je očito krivo čitanje.
Ubijen je na brdu Jakomiru, na putu od Morina prema Sominama.

Životopis
Rođen u Kruševu 1837. godine, tada filijala prenjske župe, danas filijala stolačke župe. Kršten odmah po rođenju, kako je bio tadašnji običaj. Vrlo je razumna pretpostavka da je sakramente sv. ispovijedi i prve sv. Pričesti primio u djetinjoj dobi, a krizman u velikoj krizmi 1856. koju je te godine u dva navrata podijelio apostolski pohoditelj, talijanski isusovac p. Vincenzo Basile. Milanović je pogubljen krajem travnja 1859. godine, na brdu Jakomiru iznad nevesinjskih Morina. Marko je planištario skupa s Perom iz Moševića i društvom.

Krenuo je prema planini Sominama kod Nevesinja. Tih je godina ondje presretao planištare neki banatski harambaša po imenu Sava Ćeović sa svojom oružanom hajdučkom družinom, odnosno neki je harambaša iz crnogorskih Banjana imenom Stevan sa svojom skupinom od "oko 70 ajduka". Nemilice ih je pljačkao. Pljačka nije završavala na tome. Muslimane je na mjestu ubijao, a katolike nagonio da se izjasne pravoslavcima. Tad je Ćeović uhvatio petoricu planištara iz donjih krajeva Hercegovine: jednoga muslimana Muju Gutošić iz Kruševa, s Poplata, dva pravoslavca kojima se ne znaju imena te dvojicu katoličkih mladića, jedan Pero Glavinić iz Moševića, iz gradačke župe, i Marko Milanović iz Kruševa, tada dubravska župa. Muslimana su ubili čim su mu čuli ime. Ostalima su rekli da će ih sve pobiti izjasne li se katolicima, odnosno ne prikažu li se pravoslavcima, a pustit će ih ako se izjasne pravoslavnima.

Pero je ne dvojeći, za spasiti život odrekao se i zemaljskoga očinstva i crkvenoga materinstva i rekao "Ja sam sin "Tripka Brstine iz Gornjega Hrasna", dakle pravoslavac. Marko nije zatajio vjeru. Rekao je: "Ja sam pravi katolik, a vi činite što hoćete!". Smogao je snage hrabro posvjedočiti da je katolik, pripadnik Katoličke Crkve i vjere. Krvnicu su ga na to stali nagovarati da kaže da je pravoslavac i da će mu poštediti život. Preporučujući se uzdasima Bogu, uporni Milanović je da je pravi katolik, i neka rade što god hoće od njega, ali on ne odustaje od svoje katoličke vjere.

Na ustrajanje da je katolik,  komiti su sabljom mu odsjekli glavu na spomenutom mjestu na planištarskoj stazi na putu prema Sominama, gdje je Milanovićevo imanje od pamtivijeka.

Tijelo mučenika Marka Milanovića pronađeno je nakon četiri dana. Usta su bila nasmijana. Bilo je neraspadnuto. Svjedoci su zapisali da je mirisalo i 40 dana nakon smrti.

Svjedočanstvo o smrti zabilježio je tadašnji dubravski župnik don Vide Maslać koji je u pismu dubrovačkom biskupu Vinku Čubraniću zapisao kratko sadržajno izvješće datirano Godine 1859. na svršetku mjeseca travnja. Pismo je poslao i bogoslovu Lazaru Lazareviću u Rim s nakanom da ovo blistavo svjedočanstvo vjere dođe i do vatikanskih ureda i kardinala. Možda je i pismo poslao i u Mostar.

Godine 1980. fra Andrija Nikić pisao je o Marku Milanoviću u "Taveliću". Na 2. Stolačkom kulturnom proljeću 2004. pjesmu je o mučeničkoj smrti Marka Milanovića spjevao hrvatski pjesnik iz Neuma Pero Pavlović, a narodni guslar i umjetnik Zlatko Glavinić iz Babina Dola također je napisao i uz gusle otpjevao pjesmu o mučeništvu Marka Milanovića.

Nakladnik Pero Milanović priredio je knjigu o Milanoviću 2010. godine. Godine 2011. osnovana je Udruga "Marko Milanović – Stolac" radi proučavanja povijesnih podataka, širenja glasa o Markovu junačkom činu i tako upoznala mlađe naraštaje i širu javnost o ovom povijesnom događaju. Njeni su medijski pravci prezentiranja s nakanom da se Marko Milanović u dogledno vrijeme uzdigne na čast oltara, odnosno službeno proglasi blaženikom Katoličke crkve.

Od 2012. godine u stolačkoj župnoj crkvi sv. Ilije proroka 30. travnja slavi se sv. Misa za dušu svjedoka vjere i za otvaranje biskupijskoga procesa na kojem bi se proučilo njegovo povijesno mučeništvo.

Slično mučeništvo u biskupiji podnio je bezimeni mučenik iz Stoca, koji je ubijen 1744. godine. Ni po cijenu svog života nije se htio odreći svoje katoličke vjere. Mučenje je zapisao prije 260 godina župnik Dubrava don Petar Bronzić.

Izvori

Literatura
 Mučeništvo Marka Milanovića, priredio Pero Milanović,  Mostar : Crkva na kamenu, 2010.

Vanjske poveznice
Župa sv. Ilije Stolac
Zajednica Hrvata Istočne Hercegovine: 'Mučeništvo Marka Milanovića' don Ivana Štironje
HercegBosna.org Kršćanski mučenici

Kršćanski mučenici
Hrvati u Bosni i Hercegovini
Rimokatolička Crkva u Bosni i Hercegovini

Marko Milanović


ඔලිම්පික් පදක්කම් වාර්තාව

පිරිමි ක්‍රීඩා

රිදී පදක්කම	-	1948 - ලන්ඩනයේ දී 	-	මීටර් 400 කඩුලු මතින් දිවීම

1918 මාර්තු මස 01 වන දින ලත්පාන්දුර උපත ලැබූ ඩන්කන් වයිට් මෙලොවින් සමුගත්තේ 1998 ජුලි මස තෙවැනි දින වෝවික්ෂයර්හි දීය. ඔලිම්පික් තරඟාවලියක දී ලංකාව වෙනුවෙන් පදක්කමක් දිනා ගත් මුල්ම ක්‍රීඩකයා මොහු විය. මීටර් 400 කඩුළු පැන දිවීමේ තරඟයෙන් රිදී පදක්කම දිනා ගැනීමට වයිට් සමත් වූයේ 1948 වර්ෂයේ ලන්ඩනයේ පවත්වනු ලැබූ "සමර් ඔලිම්පික්ස්" තරඟාවලියේදීය.

කළුතරට නුදුරු ග්‍රාමයක් වූ ලත්පඳුර ඩන්කන් වයිට්ගේ උපන් ගමයි. එකවකට ශ්‍රී ලංකාව බ්‍රිතාන්‍යයේ යටත් විජිතයක්ව පැවති අතර ඩන්කන් වයිට්, ජෝන් බර්නාර්ඩ් වයිට් සහ සෙසලිසා හෝක් වයිට්ට යන ඉංග්‍රීසි මවුපියන්ට දාව උපන් සිව් දරුවන්ගෙන් දෙවැන්නා විය. නුවර ත්‍රිත්ව විද්‍යාලයෙන් අධ්‍යාපනය හැදෑරූ හෙතෙම එහිදී "ට්‍රිනිටි ලයන්" යන සම්මානයෙන් ද පිදුම් ලැබීය. නමුත් සුළු විනය ගැටළුවක් හේතුවෙන් පසුව ඔහුට මෙම සම්මානය අහිමි විය.

ඩන්කන් වයිට්ගේ ඔලිම්පික් ජයග්‍රහණයත්, ලංකාව බ්‍රිතාන්‍ය පාලනයෙන් මිදී නිදහස ලැබීමත් යන අවස්ථා දෙකම එකම වර්ෂයක සිදුවීම සුවිශේෂ වේ. එකී ඔලිම්පික් තරඟාවලියේ එම අංශයෙන් රන් පදක්කම දිනූ රෝයි කොව්රන් නැමැත්තා වසර හතරක් පුරා ඒ සඳහා පුහුණු වීම් කර තිබුණ ද ඩන්කන් වයිට් තම පුහුණුවීම් සඳහා යොදා ගත් කාලයමාස 3කට ආසන්න වේ. වයිට් මෙම තරඟය සඳහා ගතකර තිබූ කාලය තත්පර 51.8 ක් වන අතර ප්‍රථම ස්ථානය ලබා ගත් ක්‍රීඩකයාට වඩා ඔහු සිටියේ තත්පර 0.7 ක් පසුපසිනි. ඒත් සුළු වෙනස ද මෙම ඔලිම්පික් තරඟාවලියේ සුවිශේෂී වාර්තාවන් අතරට එක් වූවක් විය.

ඔලිම්පික් ජයග්‍රහණයෙන් පසුව වයිට් ට්‍රිනිටි විද්‍යාලයේ පවත්වනු ලැබූ උළෙලකින් මහත් හරසරින් යුතුව පිළිගනු ලැබූ අතර ඔහුට අහිමිව ගිය "ට්‍රිනිටි ලයන්" යන ගෞරව සම්මානය නැවත වතාවක් එහිදී පිරිනැමුණි. එකී අවස්ථාවේ රැස්ව සිටි පිරිස අමතා කතා කළ වයිට් කියා සිටියේ "මාගේ ඔලිම්පික් ජයග්‍රහණය ගෞරවාන්විත එකක් වුව ද "ලයන්" ලෙස මා මෙහි දී නැවත හිමි කරගන්නා ලද සම්මානය මට ඊටත් වඩා ගෞරවයක් එක් කළ බවක් එය මා ඉතා ප්‍රීතියෙන් පිළගත් බවත්" ය.

1950 වර්ෂයේ නවසීලන්තයේ ඕක්ලන්ඩ් නඟරයේ පැවති බ්‍රිතාන්‍ය අධිරාජ්‍ය තරඟාවලියේ දී ඩන්කන් වයිට් විසින් මීටර් 440 yard hurdles තරඟය ජයග්‍රහණය කළේ ලෝක වාර්තාවට තත්පර 0.3 ක් පසුපසින් හිඳිමිනි. තවද ඔහු 1949 "බ්‍රිතාන්‍ය අධිරාජ්‍යයා" යන සම්මානයෙන් ද පිදුම් ලැබීය.

නමුදු ශ්‍රී ලංකාව විසින් ඔහුට දැක්වූ ගෞරවය වූයේ වසර ගණනාවකට පසු ඔහු වෙනුවෙන් නිකුත් කරන ලද තැපැල් මුද්දරයයි. 1998 එංගලන්තයේ වෝර්වික්ෂයර්හි දී ඩන්කන් වයිට් මෙලොවින් සමුගත්තේය.

වයිට් විවාහප්‍රාප්ත වී සිටියේ ඇන්ජෙලා වියට්නේ සියබෙල් සමඟ වන අතර ඔහු සය දරු පියෙක් විය. නීටා, මැරිලෙන්, ෆියෝනා, ඩෑන්, මැක්සීන් සහ ක්‍රිස් යනු ඔහුගේ දරුවන් සය  දෙනාය. වයිට්ට සහෝදරයන් තිදෙනෙකු වූ අතර ඉන් ෆෙඩ්‍රික් ඒ. වයිට් ද ක්‍රීඩකයෙකු විය. අනෙක් දෙදෙනා ස්ටැන්ලි ලෙනාර්ඩ් වයිට් හා ඩග්ලස් ඇන්ඩෲ වයිට් වන අතර ඔවුන් 1960 වසරේදී මරණයට පත් විය.

ක්‍රීඩකයෝ
ලාංකිකයෝ
ඔලිම්පික් රිදී පදක්කම් ලැබූවෝ
බර්ගර් ජාතිකයෝ
මහනුවර ත්‍රිත්ව විදුහලේ ආදි සිසුවෝ
1918 උපත්
1998 මරණ

ඩන්කන් වයිට්


An Drymoda siamensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Drymoda siamensis in nahilalakip ha genus nga Drymoda, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Drymoda

Drymoda siamensis


Ion Luca (n. 7 decembrie 1894, Roman – d. 30 ianuarie 1972, Vatra Dornei) a fost un  dramaturg român. Face parte din aceeași generație cu Alexandru Kirițescu, Mihail Sorbul, Mihail Davidoglu și Aurel Baranga.

Biografie
Provenea dintr-o familie de muncitori. A urmat școala primară la Roman și Bacău, apoi și-a continuat studiile la seminarul "Veniamin Costache" din Iași. A obținut licența în drept la Iași și pe cea în teologie la București, apoi și-a susținut doctoratul în drept și teologie la București. A fost mobilizat în timpul Primului Război Mondial, activând ca sergent sanitar într-un spital orășenesc din Nikolaev-Rusia (1917-1918). Este hirotonit diacon, iar mai apoi lucrează ca profesor și avocat în Bacău.

A obținut o bursă de studii în domeniul bibliotecilor și a călătorit astfel prin Austria, Franța, Germania, Italia și Ungaria. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial a locuit la București, apoi la Craiova. A revenit în anul 1948 la Bacău, unde a predat limba romană la o școală generală.

Cel mai bun prieten al lui Ion Luca a fost Valeriu Anania care îl vizita la Vatra Dornei, iar la Bacău îl vizita profesorul de limba germană Alfred Klug, cel care i-a tradus în limba germană piesele Evdochia, Femeia, fiica bărbatului și Morișca, tipărite la Bacău în anul 1939.

În anul 1953 se retrage, fără familie, la Vatra Dornei, stabilindu-se într-o casă de stat situată în zona cea mai pitorească a orașului, unde spera să-și poată continua opera dramatică și unde a rămas până la capătul vieții. Acolo a predat până în anul 1955 ca profesor de limba rusă la Școala Generală Nr. 1.

Cele mai multe detalii legate de temperamentul și de caracterul acestui dramaturg au fost incluse de monahul și scriitorul Valeriu Anania în volumul Rotonda plopilor aprinși, volum în care amintirile se opresc la nume ca Tudor Arghezi, Gala Galaction, Anton Holban, Lucian Blaga, Marin Preda, Vasile Voiculescu și Ion Luca.

Recunoașterea postumă a activității sale are loc abia în secolul al XXI-lea, atunci când liceul teoretic din Vatra Dornei a fost redenumit Liceul Teoretic "Ion Luca".

Creația dramaturgică
Ion Luca s-a dedicat teatrului după 1930. Piesa Iuda, scrisă în colaborare cu Gheorghe Ciprian (care a completat textul inițial cu încă un act), a fost reprezentată în anul 1933 pe scena Teatrului Național din București, cu piesa luda (avându-l coautor pe G. Ciprian, care adaugă textului inițial încă un act). În decursul carierei sale de dramaturg a compus și publicat peste 40 de piese de teatru, dintre care unele au fost jucate pe scenele unor teatre din București, Iași, Cluj etc.

Piesele de teatru ale lui Ion Luca se înscriu în curentul literar tradiționalist, promovat în perioada interbelică de revista Gândirea, condusă inițial de Cezar Petrescu și apoi de Nichifor Crainic. Poemul dramatic Icarii de pe Argeș (1933) este inspirat de legenda Meșterului Manole. Alte drame ale lui Ion Luca prezintă episoade ale istoriei românilor: Alb și negru (1933) îi are ca protagoniști pe voievodul Constantin Cantemir, mitropolitul Dosoftei, logofătul Miron Costin ș.a.; Rachierița (1934) se petrece în timpul domniei lui Dumitrașcu Cantacuzino; Leana vrăjitoarea evocă Războiul pentru independență din 1877-1878; piesa Dumitra (1958) se petrece în timpul domniei lui Mihail Sturdza și-i are ca protagoniști pe Mihail Kogălniceanu și Alexandru Ioan Cuza; Doamna Chiajna și Cuza Vodă evocă personajele istorice din titlu, iar Cele patru Mării este inspirată din viața lui Ștefan cel Mare.

În perioada postbelică, scriitorul Ion Luca se supune imperativelor realismului socialist promovat de regimul comunist și scrie piese de teatru cu pronunțate accente sociale precum Pelina (dramă ce are acțiunea petrecută în perioada răscoalelor țărănești din 1907) sau piese de actualitate precum Chiftarii (din viața industrială a Hunedoarei), Apele-n jug (despre munca la construirea hidrocentralei de la Bicaz), Iubire învrăjbită, Emilia ș.a.

Piesa Salba reginei i-a atras autorului o acuzație de antisemitism, formulată de poeta Nina Cassian într-un articol publicat la 28 septembrie 1947 în revista Rampa. În pofida acestei opinii virulente, criticul Alexandru Piru a evidențiat, într-un articol publicat la 15 septembrie 1947 în ziarul Națiunea, existența unor calitățile estetice incontestabile.

Ion Luca a obținut în cursul carierei sale literare premii de prestigiu precum premiul Societății Scriitorilor Români în valoare de 100.000 de lei pentru piesa Iuda, piesă reprezentată în același an la Teatrul Național din București, în regia lui Ion Șahighian, cu o scenografie realizată de Traian Cornescu, și premiul Teatrului Național în valoare de 100.000 de lei pentru piesa Femeia cezarului, pusă în scenă de același regizor, autorul decorului și costumelor fiind același Traian Cornescu.

Piese istorice
 Alb și negru (1933)
 Rachierița (1934)
 Leana vrăjitoarea
 Doamna Chiajna
 Cuza Vodă
 Cele patru Mării

Piese de critică socială
 Pelina (1937)
 Chiftarii
 Apele-n jug
 Iubire învrăjbită
 Emilia

Opera

 Alb și negru, tragicomedie în opt tablouri, București, 1933 (ed. a II-a, Bacău, 1941);
 Icarii de pe Argeș, tragedie în versuri, București, 1933 (ed. a II-a, Bacău, 1940; ed. a IV-a, București, 1944);
 Rachierița, dramă în versuri, București, 1934 (ed. a II-a, Bacău, 1938; ed. a III-a, București, 1943);
 Amon-Ra, poem dramatic, București, 1936 (ed. a II-a, Bacău, 1940; ed. a III-a, București, 1943);
 Evdochia, dramă în zece tablouri, Bacău, 1938 (ed. a II-a, Femeia cezarului, comedie în unsprezece tablouri, 1938);
 Femeia, fiica bărbatului, dramă în trei acte, Bacău, 1938;
 Morișca, o comedie în patru acte, Bacău, 1938;
 Javra pământului, tragicomedie în șase tablouri, Bacău, 1942;
 Femeia cezarului. Morișca. Două comedii, București, 1943;
 Năframa iubitei, dramă, București, 1944;
 Salba reginei, dramă în douăsprezece tablouri, București, 1947;
 Dumitra, dramă în trei acte, București, 1958;
 Teatru, prefață de Valeriu Râpeanu, București, 1963;
 Teatru, București, 1968;
 Alb și negru, ed. și pref. de Sanda Anghelescu-Magoș, București, 1976.

Traduceri din rusă
 A. Panteleev, Prima săptămână, în colab. cu A. Ivanovschi, București, 1950;
 Aleksandr Voloșin, Pământul Cuznețcului, în colab. cu Elena Constantinescu, postfață de Ion Călugăru, București, 1950.

Traduceri ale operei

Traducere în engleză
 Eudochia, A Drama, traducere din română de Alice V. Wise, Bacău, 1938;

Traducere în italiană
 Eudochia, Dramma, traducere din română de E. Loreti, Bacău, 1938;

Traduceri în germană
 Eudochia, traducere din română de A. Klug, Bacău, f.a.;
 Die Frau - die Töchter des Mannes, traducere de A. Klug, 1938;
 Rechts oder Links, comedie în patru acte, traducere de A. Klug, Cernăuți, 1938;

Traducere în franceză
 Deux pièces de théâtre roumaines: Eudocie. La femme, fille de l'homme, prefață și traducere de F. Hermann, Bacău, 1939.

Note

Bibliografie
 Valeriu Anania, Rotonda plopilor aprinși, Editura Polirom, Iași, 2009. ISBN 978-973-46-1513-1
 Liviu Chiscop, Drama lui Ion Luca, Editura "Bacovia", Bacău, 2013. ISBN 973-85236-9-9
 Aurel Sasu, Dicționar biografic al literaturii române A-L, vol. I, Ed. Paralela 45, București, 2004, pp. 864–865. ISBN 973-697-758-7

Legături externe
 Nicolae Cârlan, Un studiu monografic consacrat dramaturgului Ion Luca, în Crai Nou, Suceava, 15 noiembrie 2013.
 Vasile Pruteanu, Drama lui Ion Luca, în Ziarul de Bacău, 4 iulie 2013.

Nașteri în 1894
Nașteri pe 7 decembrie
Decese în 1972
Decese pe 30 ianuarie
Dramaturgi români
Oameni din Roman
Revista Gândirea
Traducători din rusă în română
Traducători români

Ion Luca


Juan Godayol Colom SDB (Mataró, 4 de setembro de 1943) é Prelado Emérito de Ayaviri.

Biografia

Juan Godayol Colom ingressou na Ordem Salesiana de Dom Bosco e foi ordenado sacerdote em 13 de agosto de 1972.

O Papa João Paulo II o nomeou Prelado de Ayaviri em 4 de dezembro de 1991. O núncio apostólico no Peru, Luigi Dossena, o ordenou bispo em 4 de janeiro do ano seguinte; Os co-consagrantes foram Fernando Vargas Ruiz de Somocurcio S.J., Arcebispo de Arequipa, e José Ramón Gurruchaga Ezama SDB, Bispo de Huaraz.

Juan Godayol Colom renunciou ao cargo em 18 de fevereiro de 2006. Foi o Núncio Apostólico Rino Passigato quem pediu anteriormente a Dom Godayol que oferecesse sua renúncia "por motivos de saúde".

Ver também

Naturais da Catalunha
Salesianos
Bispos católicos do Peru

Juan Godayol Colom


En la teoría de sistemas de muchas partículas, las coordenadas de Jacobi se usan con frecuencia para simplificar las fórmulas matemáticas. Estas coordenadas son especialmente comunes en el tratamiento de moléculas poliatómicas y reacciones químicas, y en mecánica celeste.

Algoritmo para N cuerpos
Un algoritmo para generar coordenadas de Jacobi para N cuerpos puede basarse en árboles binarios. Literalmente el algoritmo se describe como sigue:

Sean mj y mk las masas de dos cuerpos que son reemplazados por un  nuevo cuerpo de masa virtual M = mj + mk.

Las coordenadas x j y x k se reemplazan por sus posiciones relativas rjk =xj − xk y por el vector al centro de sus masas Rjk = (mj qj + mkqk)/(mj +  mk).

El nodo en el árbol binario correspondiente al cuerpo virtual tiene mj como rama derecha y mk como rama izquierda. El orden de las ramas indica el punto de coordenadas relativas desde  xk a xj.

Repita esta secuencia para N − 1 cuerpos, o sea los N − 2 cuerpos originales más el nuevo cuerpo virtual.

 Problema de los cuatro cuerpos
Para el problema de cuatro cuerpos el resultado es:

con

El vector R' es el centro de gravedad de todos los cuerpos:

Referencias

Sistemas de coordenadas
Geometría molecular
Mecánica hamiltoniana
Jacobi, coordenadas

Coordenadas de Jacobi


Der Kaphummer (Homarinus capensis), auch Kap-Hummer geschrieben, ist eine Art der Zehnfußkrebse aus der monotypischen Gattung Homarinus. Bis 1995 war diese Art Teil der Gattung Hummer (Homarus), wurde aber u. a. aufgrund ihrer wesentlich kleineren Körpergröße zu einer neuen Gattung ausgestellt. Der Name "Homarinus" bedeutet "hummerähnlich", das Artepitheton bezieht sich auf die Herkunft der Art, die Gewässer um das Kap der Guten Hoffnung.

Beschreibung
Der Kaphummer erreicht Körperlängen von 8 bis 10 cm, der Carapax ist dabei 4 bis 5 cm lang. Seine Farbe ist korallenrot bis bräunlich gelb.

Der Körperbau ähnelt dem der Hummer (Homarus). Im Gegensatz zu jenen sind die Scheren der ersten Schreitbeine deutlich behaart. Die großen Scheren am ersten Beinpaar haben wegen der länglichen Carpus ein langgezogenes Erscheinungsbild. Während das Rostrum bei Amerikanischen und Europäischen Hummer zur Spitze hin aufrichtet ist, ist es beim Kaphummer abgeflacht und mit kleineren seitlichen Dornen versehen. Die Gonoporen sind relativ groß, weshalb vermutet wird, dass die Eier nicht nur wesentlich größer als bei anderen Hummern sind, sondern auch weniger zahlreich.

Trotz ihrer morphologischen Ähnlichkeiten sind die Gattungen Homarus und Homarinus keine Schwestergruppen. Phylogenetische Untersuchungen weisen vielmehr darauf hin, dass eine Konvergenz vorliegt.

Verbreitung und Gefährdung
Das natürliche Verbreitungsgebiet des Kaphummers erstreckt sich an der südafrikanischen Küste von Dassen Island bei Kapstadt im Westen bis Haga Haga in der Provinz Ostkap im Osten. Dort lebt er in eher flachen Küstengewässern auf steinigem Grund. Der Kaphummer wird nicht befischt und ist eine äußerst seltene Art, die vom Aussterben bedroht ist.

Taxonomie
Die Erstbeschreibung des Kaphummers erfolgte durch Johann Friedrich Wilhelm Herbst im Jahr 1792 als Cancer (Astacus) capensis. Synonyme sind Astacus fulvus Fabricius, 1793, Homarus fulvus Weber, 1795, Astacus capensis Latreille, 1802 und Cancer (Astacus) fulvus Turton, 1806.

Quellen

Literatur

Einzelnachweise

Hummerartige
Endemisches Tier Südafrikas

Kaphummer


August Albrecht Christian Tischbein (* 29. Juli 1768 in Hamburg; † 10. September 1848 in Rostock) war ein deutscher Maler und Lithograph aus der Künstlerfamilie Tischbein.

Leben

August Tischbein war der Sohn des Lübecker Tischbein genannten Johann Jacob Tischbein und seiner Frau, der Hamburger Landschaftsmalerin Gertrud Tischbein, geborene Lilly. Seine älteren Schwestern waren die Malerinnen Sophia Tischbein, verheiratete Roentgen und Magdalena Margaretha Tischbein.

Er wurde von 1786 bis 1788 Schüler seines Onkels Johann Heinrich Tischbein, des Casseler Tischbein. Von 1792 bis 1803 war er in Lübeck tätig. Um 1803 hielt er sich in der mecklenburgischen Kleinstadt Sternberg auf, wo sein Sohn Albrecht geboren wurde, der als Maschinenbauingenieur eine Werft in Rostock gründete, aus der später die Neptunwerft hervorging. Ab 1805 wurde Rostock Mittelpunkt des Schaffens von August Albrecht Christian Tischbein. 1814 überarbeitete er den Tarnowschen Stadtplan von Rostock. Ab 1829 war er als akademischer Zeichenlehrer tätig. Seine Themen waren vielseitig. Wichtig sind heute seine Architekturzeichnungen und Stadtbilder von Lübeck und Rostock als Zeitdokumente.

Sein Sohn Paul Tischbein (1820–1874) arbeitete ebenfalls als Maler in Rostock.

Veröffentlichungen
 Grundriss der Stadt Rostock mit den nächsten Umgebungen aufgenommen, Rostock 1814
 Denkmale altdeutscher Baukunst in Lübeck, Mappenwerk gemeinsam mit dem Arch. Johann Heinrich Schlösser (1802–1887), Lübeck 1830 bis 1832

Literatur

 Gustav Lindtke: Alte Lübecker Stadtansichten (= Lübecker Museumshefte Heft 7). Lübeck 1968, S. 107.

Weblinks

Einzelnachweise

Lithograf (Deutschland)
Maler (Lübeck)
Maler (Rostock)
August
Deutscher
Geboren 1768
Gestorben 1848
Mann

August Tischbein


Ayten Kalan (nacida el 2 de abril de 1990 en Róterdam, Países Bajos), más conocida por su nombre artístico Joan Franka, es una cantante holandesa de ascendencia parcial turca.  Se hizo popular en su país al participar en la primera edición del talent show The Voice of Holland y representó a los Países Bajos en el Festival de la Canción de Eurovisión 2012 en Bakú, Azerbaiyán.

Carrera musical

2010-2011: The Voice of Holland
En septiembre de 2010, Joan Franka se presentó al concurso The Voice of Holland en su primera edición. Dos de los jurados, Van Velzen y Jeroen van der Boom votaron a su favor para que fuera su pupila. Franka escogió concursar en el equipo de Van Velzen. Fue eliminada del concurso en la quinta gala.

Dos de las canciones que interpretó en la competición se convirtieron en éxitos menores en la lista oficial de ventas neerlandesa. "Foolish Games" llegó al número #42 y "Promise Me" al #45 sobre la base de las descargas.

2012: Festival de Eurovión
El 26 de febrero de 2012, participó en el Nationaal Songfestival 2012, donde fue elegida para representar a los Países Bajos en Eurovisión 2012, en Bakú, Azerbaiyán, con el tema "You and me".  Con dicha canción llegó al número 1 en la lista oficial de ventas neerlandesa pero no consiguió pasar a la final de Eurovisión.

Enlaces externos

Sitio web Joan Franka

Referencias

Cantantes femeninas de los Países Bajos
Cantantes de pop de los Países Bajos
Participantes en Eurovisión 2012
Representantes de los Países Bajos en Eurovisión
Turco-neerlandeses
Nacidos en Róterdam

Joan Franka


Mestre Nato (batizado como: Raimundo Nonato da Silva) (Belém, 25 de fevereiro de 1952 - Belém, 23 de maio de 2014), foi um alfaiate e cenógrafo brasileiro, mais conhecido pelos estandartes que confeccionou para o Arraial do Pavulagem a partir de 2002.

Biografia
Nascido em Belém, capital do estado do Pará, aprendeu o ofício de alfaiate com a avó, na adolescência; em busca de aperfeiçoamento profissional, na década de 1970 mudou-se para no Rio de Janeiro, onde frequentou o curso de Desenho e Aquarela da Sociedade Brasileira de Belas Artes (SBBA).

Retornando à cidade natal, iniciou sua produção artística com temas que envolviam mitologia, religiosidade e sexualidade. Envolveu-se também com o teatro, tendo obtido o título de cenógrafo pela Escola de Teatro e Dança da Universidade Federal do Pará (UFPA). Foi também instrutor de artes na Fundação Curro Velho.

Morte
Mestre Nato morreu em 2014, vitimado por um infarto.

Legado
Seu ateliê, no bairro do Guamá, guarda parte de sua produção artística. Em 25 de fevereiro de 2015, data em que o artista completaria 63 anos, foi criado o Memorial Mestre Nato em homenagem ao mesmo.

Sobre as polêmicas envolvendo algumas de suas criações, Mestre Nato declarou:

Em 2014, uma semana antes da sua morte, Mestre Nato visitou a Galeria Theodoro Braga da Fundação Cultural do Pará Tancredo Neves (FCP) e declarou que um dia gostaria de realizar uma exposição naquele espaço. Seu desejo foi atendido postumamente, tendo a mostra sido realizada entre 6 e 27 de junho daquele ano.

No ano de 2015, a exposição "Mestre Nato em Linhas de Resistência: bordados imaginários" foi realizada no Museu de Arte de Belém (MABE), tendo como base o acervo do Memorial Mestre Nato.

Obras
Principais criações de Mestre Nato:

 Monotipias
 Sagrado Sincretismo

Ligações externas
Portfólio
Memorial Mestre Nato

Nascidos em 1952
Mortos em 2014
Naturais de Belém (Pará)
Alunos da Universidade Federal do Pará
Cenógrafos do Brasil
Artistas do Pará
Brasileiros de ascendência africana

Mestre Nato


السيد أبو العربي وصل فيلم كوميدي مصري من إنتاج سنة 2005. من إخراج محسن أحمد، وتأليف طارق عبد الجليل، من بطولة هاني رمزي، منة شلبي، صلاح عبد الله، طلعت زكريا، وحيد سيف.

قصة الفيلم
تدور أحداث الفيلم حول شاب بورسعيدي شهرته أبو العربي الذي يقوم بدوره الفنان هاني رمزي الذي يحب بنت بلده مهجه وتقوم بدورها الفنانة منة شلبي يأخذ أبو العربي صفة الشجاعة والشهامة من والده الشهيد والنصب والاحتيال من خاله يتعرض لضغوط من والد حبيبته مهجه الذي يقوم بدوره الفنان وحيد سيف, سافر اليونان بسبب خدعة قام بها عدوه تاجر القماش معاطي الذي يقوم بدوره الفنان صلاح عبد الله.

الفيلم أثار الجدل واعترض عليه عضو بورسعيدي في مجلس الشعب بسبب إهانته للشعب البورسعيدي حسب ما قال عن طريق شخصية أبو العربي وأيضا اعترض على اهانة ديليسيبس لأن الفنانة منة شلبي قامت بالرقص فوق التمثال. الفيلم سحب من دور العرض وعرض على مجلس الشعب وقرروا حذف 3 مشاهد.

الفيلم حقق إيرادات بلغت 5307986 جنيه مصري

الممثلون

 هاني رمزي: (أبو العربي)
 منة شلبي: (مهجة)
 صلاح عبد الله: (معاطي)
 وحيد سيف: (والد مهجة)
 طلعت زكريا: (شامبو صديق أبو العربي)
 حجاج عبد العظيم: (الضابط)
 عبد الله مشرف: (الحاج نور في اليونان)
 ميمي الشربيني: شخصيته الحقيقية (معلق المباراة)
 سليمان عيد: (سامبو)
 ليلى: (جوليا)
 حمدي السخاوي: (أبو جوليا)
 عمرو عبد الجليل: (ريس المركب)
 أنور عبد المنعم
 عبد المنعم رياض
 محمد درديرى
 ناصر شاهين
 أحمد الحلواني: (عماد)
 عادل أبو الغيط
 إسماعيل فرغلي
 حمدي هيكل
 نبوية السيد
 مصطفى الشامي: (المحافظ)
 نادية العراقية: (والدة أبو العربي)
 علي كمالو
 طارق سليمان: (مفتش جمارك)
 نورين أمين
 سحر عبد الحميد
 نورا السباعي
 محمد ناصر: طفل
 عنتر هلال
 سعيد الحناوي
 غباشي محمد
 محمد سراج
 إيمان أبو طالب
 علاء الدين
 فتحي سعد
 حمدي الأبيض

فريق العمل
 الإخراج: محسن أحمد
 الإنتاج: الباتروس للإنتاج السينمائي
 التأليف: طارق عبد الجليل
 المونتاج: شريف عزت
 التوزيع: الإخوة المتحدين للسينما

المراجع

وصلات خارجية

أفلام أحمد الحلواني
أفلام منة شلبي
أفلام طلعت زكريا
أفلام صلاح عبد الله
أفلام هاني رمزي
أفلام كوميدية مصرية
أفلام مصرية إنتاج 2005
أفلام تقع أحداثها في اليونان
أفلام حمدي السخاوي
أفلام مصورة في بورسعيد
أفلام تقع أحداثها في بورسعيد
أفلام حجاج عبد العظيم

السيد أبو العربي وصل (فيلم)


An Bolboschoenus novae-angliae in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Nathaniel Lord Britton, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni S.Galen Smith. An Bolboschoenus novae-angliae in nahilalakip ha genus nga Bolboschoenus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Bolboschoenus

Bolboschoenus novae-angliae


Nordsjællands Friskole tidligere Den Alternative Skole er en skole med stor elevindragelse og elevdemokrati. Skolen er bygget op om projektarbejde.

Historie
Den Alternative Skole har haft flere adresser i Hillerød området. Men efter flere flyttede flyttede de til Rønbjerg Alle hvor den ligger i dag. I  2019 skiftede den navn til Nordsjællands friskole.

Værdier

Skolen arbejder med inddragende fællesskaber, hvor eleverne har udvidet selvbestemmelse.
Laver opsøgende projekt arbejde inden for og uden for landets grænser. Blandt andet England, Tyskland, Hviderusland.

Traditioner

Da 2.generation's tog kørte var der tradition for at vogn 3 fra forenden var pendler vognen for skolens elever, når de skulle i skole.
Efter indførelsen af 4.generation's tog forsvandt denne tradition grundet den manglende afgrænsning mellem vognene.

Der er flere lejerskoler i løbet af året:
Indskolingslejerskole, Planlægningslejerskole (PL), samt forskellige lejerskoler for årgangene.

Kendte Elever fra Den alternative skole

2000-tallet
Nicholas Westwood Kidd

Kilder og henvisninger

Skolens websted

Privatskoler i Danmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Hillerød Kommune

Nordsjællands Friskole


Dick Lundy is the name of:

 Dick Lundy (animator) (1907–1990), American animator and film director
 Dick Lundy (baseball) (1898–1962), Negro leagues baseball player

Dick Lundy


Tourism: Songs from Studios, Stages, Hotelrooms & Other Strange Places is the fourth studio album by Swedish pop duo Roxette, released on 28 August 1992 by EMI. Despite often being mistaken for a live album, the record was described by Roxette in its liner notes as a "tour album": the band recorded the majority of its material in numerous recording studios in between live dates of their worldwide Join the Joyride! Tour. The album contains three live concert recordings, while another track was recorded live in an empty nightclub in São Paulo. A further two songs were recorded in Buenos Aires' Alvear Palace Hotel.

The album received mixed reviews from American publications upon release, with several of them confused over its concept and incorrectly describing it as containing just five previously unreleased songs. It also underperformed on the Billboard 200, peaking at number 117 on the chart and selling approximately 278,000 copies—far short of the million-selling Joyride. Nevertheless, the album was a commercial success in Europe and was certified platinum in numerous territories. As of 2001, Tourism had sold over six million copies worldwide.

Background and recording
Tourism was described by Roxette in the album's liner notes as a "tour album, [...] not a live album". It consists of songs recorded by the band in various locations during the "Join the Joyride! Tour". The idea was to "create and collect material along the way; to record our music in different environments in different parts of the world; to take advantage of the excitement and the energy within the band on a tour like this." It does contain several live recordings, including versions of "The Look" and "Joyride" taken from their 13 December 1991 performance at the Sydney Entertainment Centre, as well as an acoustic version of Joyride album track "Things Will Never Be the Same" from a November 1991 concert in Zürich. A portion of a live performance of "It Must Have Been Love" from their 25 April 1992 concert at San Carlos Stadium in Santiago, Chile is used as an intro to a new studio recording of the song. This new version was recorded in Ocean Way Recording Studios in March 1992, and features k.d. lang guitarist Greg Leisz performing pedal steel guitar. Also recorded there was new song "The Heart Shaped Sea", which again features Leisz.

The band recorded several songs while touring in Latin America in May 1992. Two songs were recorded in Brazil: the album's third single, "Fingertips", was recorded in Nas Nuvens Recording Studio in Rio de Janeiro; "Never Is a Long Time" was recorded live in an empty nightclub in São Paulo. "Here Comes the Weekend" and a new version of "So Far Away" – originally released on their 1986 debut Pearls of Passion – were recorded live in room 603 of the Alvear Palace Hotel in Buenos Aires, Argentina, on 4 May 1992. Two other previously released studio recordings are included on the album: "Silver Blue" was originally released as a b-side to "The Look" in 1988; "Come Back (Before You Leave)" appeared on the "Joyride" single in 1991.

The majority of the remaining tracks were recorded at EMI Studios in Stockholm between late March and early April 1992, with the exception of "Cinnamon Street", which was overdubbed at Medley Studios in Copenhagen, Denmark, on 6 July. The album's second single, "Queen of Rain", was recorded in July 1990 in Stockholm during the sessions for Joyride. It was originally set to appear as that album's final track, but was later excluded in favour of "Perfect Day". However, the closing notes and sound effects of the Joyride version of "Things Will Never Be the Same" – that album's second-last song – can still be heard over the crowd noise on the intro of "Queen of Rain". Until 2011's Charm School and 2016's Good Karma, Tourism was the first and only Roxette album to not contain any material composed by Marie Fredriksson, who would release her fourth Swedish-language solo album, Den ständiga resan, just five weeks after Tourism was released.

Critical reception

The album received generally positive reviews upon release. A review for Billboard complimented the album for abandoning the "production glitz" of past work, while Bryan Buss of AllMusic said that the album "spotlights how strong an act they are even without the benefit of studio production." He praised the re-recorded version of "It Must Have Been Love", saying "you have to hear 45,000 Chilean fans singing back-up to truly appreciate what was one of their least affecting ballads", and said that the album demonstrates "what true pop craftsmanship is." He compared the album to Joyride, saying that both releases contained very little filler, before summarising that Tourism was "Not quite a greatest hits package, this is your best bet as an introduction to Roxette."

Dennis Hunt of Los Angeles Times, who incorrectly described the album as containing just five new songs, praised Fredriksson's vocals. He referred to her as being "one of pop's best and most underrated singers", but said that the material on Tourism was "beneath her talents". He awarded the album two-and-a-half stars out of four, highlighting her performance for transforming "low-grade fluff into passable–often delectable–pop." Entertainment Weekly referred to the album as a "stopgap measure between discs", but said that the "catchy and pop-savvy Tourism ain't half bad", awarding the album a grade of B−.

Commercial performance
Though not matching the success of the duo's previous studio albums, Tourism had sold in excess of 6 million copies worldwide. The album had little impact on American music charts, peaking at number 117 on the Billboard 200—in stark contrast to Joyride, which peaked at number 12 on the same chart. As of January 2009, it had sold 278,000 copies in the US. It peaked at number 18 on the national RPM albums chart in Canada, where it has been certified platinum by Music Canada (formerly the Canadian Recording Industry Association) for shipments in excess of 100,000 units.

It did far better elsewhere, especially in Europe, topping the European Top 100 Albums chart for four consecutive weeks in September 1992. In the duo's native Sweden, the album spent two weeks at number one and was certified triple platinum by the Swedish Recording Industry Association for shipments in excess of 300,000 units. It also topped the charts in other Nordic countries, including Denmark, Finland and Norway. The album was a massive commercial success in Germany, spending five consecutive weeks at number one there. It was certified triple gold by the Bundesverband Musikindustrie (BVMI) for shipments in excess of 750,000 units. The album debuted at number two on the UK Albums Chart, where it was held off the top spot by Mike Oldfield's Tubular Bells II. It spent 17 weeks on the chart, and was certified gold by the British Phonographic Industry (BPI) in September 1992, denoting shipments in excess of 100,000 copies.

Track listing

Personnel
Credits adapted from the liner notes of Tourism.

 Roxette are Per Gessle and Marie Fredriksson
 Recorded at various locations between September 1987 and July 1992
 Mastered by Ted Jensen at Sterling Sound Studios, New York City
 Remastered by Alar Suurna at Polar Studio, Stockholm (2009 reissue)
 All songs published by Jimmy Fun Music, except: "Hotblooded" by Shock the Music/Jimmy Fun Music

Musicians
 Marie Fredriksson – lead and background vocals; piano ; liner notes
 Per Gessle – lead and background vocals; acoustic guitar ; rhythm guitar ; harmonica ; mixing; liner notes
 Per "Pelle" Alsing – drums ; percussion ; Samsonite suitcase
 Vicki Benckert – backing vocals ; accordion ; percussion
 Bo Eriksson – oboe
 Anders Herrlin – engineering ; programming ; bass guitar
 Jonas Isacsson – mandolin ; acoustic and electric guitars
 Greg Leisz – pedal steel guitar
 Mia Lindgren – backing vocals
 Clarence Öfwerman – programming ; piano ; keyboards; production; mixing
 Staffan Öfwerman – backing vocals ; percussion ; tambourine
 Mats "MP" Persson – engineering ; acoustic guitar
 Alar Suurna – maracas ; tambourine ; engineering; mixing

Technical
 Kjell Andersson – sleeve design
 Henry Diltz – photography
 Mattias Edwall – photography
 Lennart Haglund – engineer
 Patrick Hanson – engineer
 Paulo Junqueiro – engineer
 Antoine Midani – assistant engineer
 Matt Murray – photography
 Oli Poulsen – engineer
 Rail Rogut – assistant engineer
 Mike Ross – engineer

Charts

Weekly charts

Year-end charts

Certifications and sales

References

External links

1992 albums
EMI Records albums
Roxette albums

Tourism (Roxette album)


අථර්ව වේදය (සංස්කෘත: अथर्ववेद) අථර්ව වේදය යනු "අථර්වාණයන්ගේ දැනුම් ගබඩාව, එදිනෙදා ජීවිතයේ ක්‍රියා පටිපාටි" වේ. මෙය සිව්වන වේදය වන නමුත් හින්දු ආගමේ වෛදික ග්‍රන්ථවලට පසුකාලිනව එකතු කිරීමකි.

ආශ්‍රේයයන්

අථර්ව වේද


A Marinha dos Estados Unidos teve três navios chamados USS Rhode Island:

 : um barco a vapor com rodas de pás que serviu de 1861 a 1867; antes chamado Eagle e depois chamado Charleston.
 : um couraçado pré-dreadnought da Classe Virginia que serviu de 1906 a 1920.
 : um submarino de mísseis balísticos da Classe Ohio em serviço desde 1994.

USS Rhode Island


النسخة الخامسة عشرة من بطولة أمريكا الجنوبيةعقدت في ليما، بيرو من 15 يناير، 1939 إلى 12 فبراير 1939.

الدول المشاركة كانت تشيلي، الإكوادور، باراغواي، بيرو، و أوروغواي. شارك من الجانب الإكوادوري في هذه البطولة للمرة الأولى على الرغم من أنه عضو في كونميبول منذ عام 1927،. انسحبت كولومبيا مرة أخرى من البطولة، وكذلك منتخبات الأرجنتين، بوليفيا البرازيل.

الملعب

المباريات
كل فريق لعب ضد كل الفرق الأخرى.منح اثنين (2) نقطة للفوز ونقطة للتعادل وصفر (0) نقطة للخسارة.

 منتيجة الشوط الأول هي بين قوسين

15 يناير، 1939

22 يناير، 1939

29 يناير، 1939

5 فبراير، 1939

12 فبراير، 1939

الترتيب

الفائز

الهدافين
7 أهداف

  تيودورو فيرنانديز

5 أهداف

  خورخي ألكالدي
  سيفيرينو فاريلا

3 أهداف

  مارسيال باريوس - تيبيريو غودوي
  بيدرو لاغو - روبرتو بورتا

هدفين

  خوسيه أبيندانيو - انريكي سوريل
  مارينو الكفار - مانويل أريناس

هدف وحيد

  ألفونسو دومنقيز - روبرتو لوكو - راؤول مونيوز - راوول تورو
  ريكاردو اكينو - اوستاغيو باريرو - ادواردو مينغو
  فيكتور بيليتش
  اديلدو كاميتي - أوسكار تشيريميني

مراجع

الإكوادور في 1939
أحداث فبراير 1939 الرياضية
أحداث يناير 1939 الرياضية
بطولات كوبا أمريكا
بطولة أمريكا الجنوبية 1939
ليما في عقد 1930
كرة القدم الأمريكية الجنوبية في 1939
كرة القدم الأوروغويانية في 1939
كرة القدم الباراغوايانية في 1939
كرة القدم البيروفية في 1939
كرة القدم التشيلية في 1939
منافسات رياضية في ليما
منافسات كرة قدم دولية تستضيفها بيرو

كأس أمريكا الجنوبية 1939