United States Marshals Service (USMS) er en efterforskningstjeneste og forbundspoliti inden for U.S. Department of Justice. Tjenesten blev oprettet af George Washington i 1789 og er dermed den ældste føderale efterforskningstjeneste og forbundspolitienhed i USA.

U.S. Marshals Service er den primære føderale tjeneste til at udføre pågribelse af personer med en arrestordre, flygtede fanger, fangetransporter, samt beskyttelse og sikkerhed under føderale retssager. Derudover står U.S. Marshals operativt i spidsen for USA's vidnebeskyttelsesprogram.

Derudover er U.S Marshals' enhed for savnede børn sammen med FBI en central del i, at opspore og finde bortførte børn i samarbejde med det nationale center for savnede og udnyttede børn (National Center for Missing & Exploited Children)

Historie

Grundlæggelse
United States Marshals Service blev grundlagt, af USAs første kongres efter USA var blevet erklæret uafhængige. D. 24 September, 1789 underskrev præsident George Washington etableringen af de føderale domstole ind i loven. Loven gjorde, at en U.S. Marshals primære funktion var at udfører retslige arrestordrer med autoritet fra den føderale regering. Loven definerede Marshals, som domstolenes lange arm der kunne assistere føderale domstole med deres retshåndhævelsesmæssige funktioner.

Mange af de første U.S. Marshals, havde allerede bevist deres værd i militærtjeneste under den amerikanske revolution. Iblandt de første Marshals var præsident John Adams' svigersøn, Kongresmedlem William Stephens Smith fra New York-distriktet, en anden New York-distrikt Marshal, Kongresmedlem Thomas Morris og Henry Dearborn fra Maine-distriktet.

Allerede fra landets tidligste dage var det tilladt for Marshals at rekruttere særlige underordnede som lokal støtte eller midlertidige overførsler fil U.S. Marshals Service fra andre føderale efterforskningstjenester. Marshals var også autoriseret til at ride i store grupper , for at jage efterlyste. Marshals fik utrolig autoritet, til at støtte de føderale domstole inde for deres retslige distrikt, og udfører alle slags retslige ordrer udstedt af føderale domstole, kongressen eller præsidenten. U.S. Marshals var langt de mest vigtige, regeringsagenter inde for territorielle jurisdiktioner.

U.S. Marshals er mest kendt for deres operative arbejde, men det var kun en lille del af deres arbejdsområde. Den største del af arbejdet var papirarbejde og andet arbejde udstedt af retten som anholdelse og håndtering af alle føderale fanger.

Det 19. århundrede og USAs territorier

Under opsættelsen af det vi kender som "det vilde vesten", udgjorde Marshals den daglige politistyrke i områder, som ikke havde sin egen lokale regering. U.S. Marshals var til for at holde ro og orden i det vilde vestens æra. U.S. Marshals Service var involveret i pågribelse af outlaws som Bill Doolin, Ned Christie og i 1893 den berømte Dalton-bande efter en skududveksling, der resulterede i 3 døde U.S. Marshals.

Nogle U.S. Marshals har været set, som legendariske helte som resultat af den omfattende lovløshed som; Wyatt Earp, Bat Masterson, Dallas Stoudenmire og Bass Reeves. De 3 U.S. Marshals Bill Tilghman, Heck Thomas, og danskfødte Chris Madsen formede en legendarisk trio kendt som "The Three Guardsmen" da de arbejdede sammen om, at patruljere og håndhæve loven i det rummelige og lovløse Oklahoma og Indianerterritoriet.

I 1850 vedtog Kongressen, en af de mest kontroversielle love. En lov der krævede, at alle flygtede slaver skulle fanges og returneres til deres ejermænd. Embedsmænd og borger fra frie stater, blev påkrævet at samarbejde i denne lov. Loven fik øgenavnet "Bloodhound Law" pga. de hunde, der blev brugt til at jagte bortløbne slaver. Loven pålagde U.S. Marshals ved at udfører loven, at de skulle jagte og arrestere flygtede slaver. Hvis Marshals modsatte sig eller sjuskede, kunne det medføre økonomiske straffe.

I 1894 hjalp tusinder af U.S. Marshals med at komme Pullman-strejken til livs.<ref>{{cite book|author=John R. Commons |title=History of Labour in the United States vol 2 |url=https://books.google.com/books?id=6J1ShTnok40C&pg=PA502 |year=1918 |publisher=Macmillan |page=502 |display-authors=etal |url-status=live |archive-url=https://web.archive.org/web/20160426201210/https://books.google.com/books?id=6J1ShTnok40C&pg=PA502 |archive-date=26. april 2016 |df= }}</ref>

 Den moderne tid (Det 20. århundrede til i dag)
U.S. Marshals kom for alvor tilbage i forreste linje, i 1960'erne da den amerikanske borgerrettighedsbevægelse trådte ind i det amerikanske samfund. Her stod tjenesten hovedsageligt, for at beskytte menneskerettighedskæmpere og sorte skolebørn, der ville integreres i offentlige skoler som f.eks Martin Luther King, James Meredith og Ruby Bridges.

Som følge af USAs Højesteret, så begyndte en skolemæssig desegregationskrise i New Orleans i 1960. Desegregation var en politik, der skulle introducere sorte elever til skoler, med kun hvide. Offentlige skoler der raceadskilte, var forvaltningstridigt styret. Der havde været en markant modvilje, fra de hvide i New Orleans mod ophævelsen af raceadskillelsen, og New Orleans' skolebestyrelse havde prøvet at udskyde den føderale regerings desegregation.

D. 14 November ophævede to folkeskoler i New Orleans, McDonogh 19 og William Frantz Elementary schools deres raceadskillelse.
Sidst på dagen, var der kun få hvide elever tilbage på skolerne og det var tydeligt at en hvid boykot, havde ramt de to skoler.
Ruby Bridges, en sort elev blev velkendt ovenpå desegregationen. Hendes 3 sorte klassekammerater; Leona Tate, Tessie Prevost, og Gail Etienne blev alle udsat for offentlig ydmygelse, hån og racisme når de gik til skole. Et race-oprør brød ud, d. 16 November foran Orleans Parish skolebestyrelsesmøde. Der var adskillige dødstrusler mod sorte børn og det blev nødvendigt at beskytte Ruby Bridges med U.S. Marshals når hun var på Frantz Elementary.

I September 1962, satte præsident John F. Kennedy, 127 Marshals til at følge og beskytte James Meredith. En afroamerikansk menneskerettighedsforkæmper, der i et år havde kørt en sag mod University of Mississippi, for racediskrimination da han ville søge optagelse. Sagen endte med at han blev optaget, men ikke uden dramatik. U.S. Marshals og James Merediths tilstedeværelse på universitet, provokerede til optøjer men U.S. Marshals stod fast. U.S. Marshals fortsatte med at give Meredith beskyttelse igennem hans første år på universitet.

I 1969 efter næsten 200 år, blev U.S. Marshals så endelig etableret som føderal regeringsagentur. 2 år senere (1971), etablerede man USAs føderale vidnebeskyttelsesprogram som en operativ sektion hos USMS. Samtidig udviklede man også en, særlig taktisk enhed der skulle kunne indsættes 24 timer i døgnet. I 1979 fik U.S. Marshals Service overdraget ansvaret, for at pågribe efterlyste på føderalt niveau. Samme år blev ansvarsområdet udvidet, til også at omfatte flygtede fængselsfanger og i den forbindelse blev anholdelsen af Christopher Boyce deres første anholdelse på en højprofileret efterlyst.

 Organisation & Struktur

U.S. Marshals Service har hovedkvarter i Arlington, Virginia. Tjenesten er underlagt Justitsministerens autoritet og administration og ledes af U.S. Marshals direktør, som er assisteret af en underdirektør. U.S. Marshals Services hovedkvarter styrer, kontrollerer og koordinerer tjenestens forskellige arbejdsopgaver.

 Organisationsplan
Direktørens kontor (Office of the Director) tjener, som det centrale administrative organ hos U.S. Marshals Service. Kontoret yder faglige støttefunktioner (som kommunikation og facilitetsadministration) til de 12 operative og administrative afdelinger, samt de mange kontorer rundt om i USA. Kontoret bliver administreret af U.S. Marshals underdirektør (Deputy Director), som også fører tilsyn med arbejdet i det operative og administrative organ.

 Director of the U.S. Marshals Service: David Harlow (acting'')
 Deputy Director of the U.S. Marshals Service
 Equal Employment Opportunity (EEO)
 Office of Internal Communications (OIC)
 Office of General Counsel (OGC)
 Office of Professional Responsibility (OPR)
 Associate Director for Operations (ADO)
 Judicial Security Division (JSD)
 Investigative Operations Division (IOD)
 Witness Security Division (WSD)
 Justice Prisoner and Alien Transportation System|Justice Prisoner and Alien Transportation System (JPATS)
 Tactical Operations Division (TOD)
 Special Operations Group (SOG)
 Prisoner Operations Division (POD)
 Chief Financial Officer (CFO)
 Financial Services Division (FSD)
 Associate Director for Administration
 Training Division (TD)
 Human Resources Division (HRD)
 Information Technology Division (ITD)
 Office of Public and Congressional Affairs
 Management Support Division (MSD)
 Asset Forfeiture Division (AFD)

Rangsystem
 U.S. Marshals Management
 Director
 Deputy Director
 Chief of Staff
 General Counsel
 Chief of District Affairs
 Associate Director og Chief Financial Officer
 Assistant Director
 Chief
 U.S. Marshals Deputies
 Special Inspector
 Inspector
 Marshal Deputy

Uddannelse & Træning
U.S. Marshals Services ansættelsesproces ligner alle de andre føderale regeringstjenesters, optagelsesproces til at blive føderale agenter. Ligesom hos tjenester som FBI og Secret Service, så er antallet af uddannede agenter/deputies ikke ret høj pga. træningens høje intensitet og niveau. Typisk ligger succesprocenten kun på 4-5%.

Kvalifikationer
For at komme i betragtning til at blive, en U.S. Marshal så er der en række kvalifikationer, som ansøgeren skal opfylde:
 Skal være amerikansk statsborger
 Skal være imellem 21 og 36 år
 Skal have en bachelorgrad, 1 års specialiseret erfaring eller en kombination af uddannelse og erfaring, tilsvarende GL-07 niveau (Special agent niveau)
 Skal have gyldigt kørekort i god stand
 Skal gennemføre et struktureret interview og andre prøver
 Skal igennem et baggrundstjek
 Skal være i god fysisk form
 Skal gennemgå et benhårdt basisforløb på 21½ uge på U.S. Marshals Services akademi i Glynco, GA.

Basisuddannelse

Når ansøgere til U.S. Marshals Service er blevet, udvalgt og vurderet gode nok så påbegynder de deres basisuddannelse, på U.S. Marshals Basic Training Academy. Basisuddannelsen finder sted på Federal Law Enforcement Training Center i Glynco i staten Georgia. Før de nye aspiranter kan kalde sig Deputy U.S. Marshals, venter der 21,5 ugers basis træning med FLETC og USMS' instruktører.

Nogle af de ting som aspiranterne skal igennem inkluderer:
 Computer træning
 Førstehjælp
 Fysisk træning
 Skydetræning
 Selvforsvarsteknikker
 Køreteknik
 Beviser og procedure i retten
 Sikkerhed i retten
 Retssager med højt trusselsniveau
 Overvågning
 Husindtrængning
 Frihedsberøvelse og kropsvisitering af fanger
 Ransagning
 Livvagtsuddannelse

Opgaver

U.S. Marshals Service og en U.S. Marshals arbejdsopgaver spænder vidt imellem at jagte flygtede fanger og efterlyste kriminelle, sælge kriminelles beslaglagte ting, huse og transportere fanger og yde beskyttelse og sikkerhed til det amerikanske retssystem.

 Asset Forfeiture
 Fugitive Investigations
 Judicial Security
  Prisoner Operations
 Prisoner Transportation
 Tactical Operations
 Witness Security Program (WITSEC)

Retslig Sikkerhed

U.S. Marshals har siden grundlæggelsen i 1789, været de føderale domstoles lange arm, og haft ansvaret for sikkerheden under retssager.. De føderale domstoles påtager en lang række sager, inklusiv sager imod:
 Nationale eller internationale terrorgrupper
 Organiseret kriminalitet (Mafia, Rocker og bandekriminalitet)
 Hadforbrydelse
 Spionage

Foruden at sikrer faciliteterne under en retssag, mod hændelser fra tilskurer, bandemedlemmer eller terrorangreb. Så har U.S. Marshals også ansvaret for den personlige sikkerhed under retssager. Det er ikke ukendt at dommere, nævninge og advokater bliver truet på livet, så derfor har U.S. Marshals Service også ansvaret for den personlige sikkerhed optil og efter en retssag. Så derfor er det et krav, at U.S. Marshals hele tiden udvikler deres taktikker i forhold til personbeskyttelse.

Ved at bruge et nationalt netværk af U.S. Marshals agenter, sikkerhedsspecialister, efterretningsanalytikere og støttepersonnel opnår U.S. Marshals:
 En rolig og sikker retssag
 Yder beskyttelse til føderale dommere, advokater, vidner, nævninge, tilskurer og tiltalte
 Koordinere sikkerhed for retslige konferencer rundt om i USA
 Beskytte Højesteretsdommeren når vedkommende er væk fra Washington
 Yde støtte til Department of State's Diplomatic Security Service, under forhøjede beskyttelsesopgaver for udenlandske gæster under FN topmøder.

Vidnebeskyttelse

U.S. Marshals Service står operativt i spidsen for, USAs føderale vidnebeskyttelsesprogram United States Federal Witness Protection (WITSEC). Vidnebeskyttelsesprogrammet har gjort det muligt for den amerikanske administration, at kunne føre sager mod både enkelte kriminelle og til både mafiaer, bander og terrorister. Programmet yder beskyttelse og sikkerhed for vidner og deres familier, der er livstruet som resultat af vidnets vidneudsagn mod f.eks terrorister, mafia-medlemmer, rockere, narkosmuglere og andre farlige kriminelle, hvor man vurdere at sikkerhedsrisikoen er høj mod dem og deres familier. Programmet har vist sig at være, et yderst unikt og værdifuldt redskab for USAs skiftende regeringers kamp mod farlige kriminelle og organiseret kriminalitet.

Vidnebeskyttelsesprogrammet har siden dets begyndelse i 1971 beskyttet, flyttet og givet nye identiteter til mere end ca. 18.750 vidner og deres familiemedlemmer. U.S. Marshals yder beskyttelse til alle vidner, 24 timer i døgnet mens de er i højrisiko områder samt under retssagsforberdelser, når de giver deres vidneudsagn i retten og ved andre tilstedeværelse i retten. Vidner og deres familier, får typisk nye identiter med autentisk dokumentation, bliver huset med økonomisk hjælp så de kan klare sig på daglig basis og lægehjælp bliver også til ydet.

U.S. Marshals' indsats på området, har ført til at U.S. Marshals Service er den ledende autoritet på vidnebeskyttelse og at tjenestens vidnebeskyttelsesagenter er de førende eksperter inden for vidnebeskyttelse. Denne ekspertise har medført, at U.S. Marshals yder rådgivning og træning til en række sikkerhedstjenester rundt om i verden.

Fangetransportering

Justice Prisoner & Alien Transportation System (JPATS)

JTAPS er styreret af U.S. Marshals Service og er en af verdens mest omfattende fangetransporter i verden, som håndterer omkring 715 anmodninger mod, at flytte fanger mellem juridiske distrikter og fremmede lande hver dag. JTAPS støtter det føderale retssystem med dets transportmæssige ansvarsområder. JTAPS transportere dømte fanger, som er i det amerikanske fængselsystems varetægt, samt til høringer, fremmøde i retten og fængsler.

JPATS fuldfører over 260.000 fange/flygtninge forflytninger om året. Et netværk af fly, biler, varevogne og busser, gør det muligt at koordinere disse flytninger. JTAPS styrer en flåde af fly, som flytter fangerne mere økonomisk og med højere sikkerhed over lange afstande. Næsten alle flytninger i luften bliver udført af store eller små fly, som JTAPS ejer eller leaser. Transport på jorden er normalvis, enten udført af U.S. Marshals eller fængselsvæsnet.

JTAPS blev grundlagt, i 1995 da U.S. Marshals og ICE satte deres luftbårne flåder sammen, og fusionen førte til Justice Prisoner and Alien Transportation System (JPATS). Fusionen skabte et langt mere, effektivt fangetransportsystem af fanger og kriminelle flygtninge.

Pågribelse af Efterlyste

U.S. Marshals Service er den primære efterforskningstjeneste i U.S. Department of Justice der håndtere efterforskninger mod efterlyste kriminelle i USA. Derfor er det også dem, der har den bredeste autoritet af alle føderale efterforskningstjenester, når det gælder anholdelser i USA. For at dele ud af deres ekspertise i at lokalisere efterlyser, så støtter de også føderale, statslige, lokale og internationale politimyndigheder med assistance, ekspertise og træning.

U.S. Marshals pågreb i 2015 mere end 33.300 føderale efterlyste og ordnede ca. 36,300 føderale arrestordrer.

I 1983 etablerede U.S. Marshals et nyt værktøj, 15 Most Wanted Fugitive Program i forsøget på at prioritere efterforskningerne og anholdelserne af højprofilerede kriminelle, som blev betegnet for at være nogle af USAs mest farlige efterlyste. Efterlyste på denne liste, rygtes for at være kriminelle med en livslang historie med vold og andre forbrydelser og som udgør en markant trussel mod den offentlige sikkerhed. Nuværende og tidligere efterlyste i dette program inkludere: mordere, sexforbrydere, store narkobaroner, mafia og rockermedlemmer og personer efterlyst for højprofileret økonomisk kriminalitet. Siden programmet blev lanceret i 1983, er 238 kriminelle igennem programmet blevet anholdt.

Task Forces

U.S. Marshals har en lang historik, med at yde assistance og ekspertise til andre efterforskningstjenester og politimyndigheder når det gælder efterforskninger mod efterlyste. Successen fra U.S. Marshals task force initiativer, kombineret med et fantastisk samarbejde med andre tjenester, har ledet til formationen af en række permanente task forces mod efterlyste.

U.S. Marshals task forces kombinerer indsatsen fra føderale, statslige og lokale politimyndigheder, til at lokalisere og anholde de mest farlige efterlyste. 60 lokale task forces er dedikeret til at reducere den voldelige kriminalitet, ved at lokalisere og pågribe efterlyste kriminelle og assisterer i højprofilerede efterforskninger. De fungere også som samlepunkt, for de forskellige tjenester og politimyndigheder til at dele informationer om efterlyste.

Regional Fugitive Task Forces:
 New York/New Jersey
New York/New Jersey Regionale Fugitive Task Force blev operativ i April 2002. Task forcen består af 80 føderale, statslige og lokale myndigheder og har 5 fuldt operative kontorer omkring New York/New Jersey. Task forcen har været et ekstraordinært værktøj, i efterforskning og pågribelse af regionens mest farlige og voldelige efterlyste.

Efterforskningstjenester og Politimyndigheder
 U.S. Marshals Service
 Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives
 Drug Enforcement Administration
 Federal Bureau of Investigation
 U.S. Secret Service
 New York City Police Department

Pacific Southwest Regional Fugitive Task Force

Pacific Southwest Regionale Fugitive Force blev operativ i Juli 2002, og siden dens indsættelse har styrken vokset markant, hvad angår personel, udstyr og mængden af efterforskninger. Styrken har med deres udførsel af højprofilerede efterforskninger, mødt enorm succes ved at fjerne de værste af de værste fra gaden i den californiske region og på Hawaii.

Efterforskningstjenester og Politimyndigheder
 U.S. Marshals Service
 Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives
 U.S. Secret Service
 Los Angeles Police Department

Capital Area Regional Fugitive Task Force

Hovedstadsområdets Regionale Flygtninge Task Forces mission er at lokalisere og pågribe, de mest voldelige og farlige efterlyste overalt i området omkring Washington DC, Maryland og Virginia. Med kontorer i Washington DC, Virginia, og Maryland, har styrken udviklet og fortsat udviklet på forholdet mellem adskillige efterforskningstjenester og politimyndigheder, for at hjælpe med at sikrer sikkerheden for borgerne i landets hovedstad og omkringliggende områder.

Efterforskningstjenester og Politimyndigheder
 U.S. Marshals Service
 Udenrigsministeriet
 Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives
 Drug Enforcement Administration
 Federal Bureau of Investigation
 U.S. Secret Service

I samarbejde med føderale, statslige og lokalke myndigheder, fik U.S. Marshals-ledet task forces i 2015, arresteret mere end 99.700 statslige og lokale efterlyste og ordnede 119.100 arrestordrer.

Internationale Efterforskninger

U.S. Marshals Service er blevet udvalgt, af Department of Justice som den primære efterforskningstjeneste der påtager sig pågribelse af efterlyste der er efterlyst af andre lande og som tænkes at opholde sig i USA.
U.S. Marshals der ikke har nogen beføjelser, udenfor USA arbejder tæt sammen med internationale partnere, for at spore og pågribe efterlyste udenfor landets grænser. Tjenesten har desuden 3 internationale afdelinger i henholdsvis den Dominikanske Republik, Jamaica og Mexico, og arbejder tæt sammen med politimyndigheder langs den mexicanske og canadiske grænse. U.S. Marshals har desuden en nøglerolle hos Interpol. U.S. Marshals har en daglig kontakt, til adskillige politimyndigheder og repræsentanter for udenlandske regeringer. Da de ingen jurisdiktion har udenfor USA, så er det afgørende at USMS konstant etablere og forbedre netværket og forholdet til udenlandske regeringer, så det gør det muligt at pågribe efterlyste der som flygtninge søger ind i andre lande.

Special Operationer

U.S. Marshals Service udfører taktiske operationer, i tilfælde af at deres efterforskninger eller missioner bliver særligt krævende eller klassificeret og involverer national sikkerhed, nationale katastrofer og krisesituationer samt efterretningstjenesterne.

For at imødekomme særligt krævende taktiske opgaver, så har man i U.S. Marshals en specialenhed, kaldet Special Operations Group. Special Operations Group (SOG) blev oprettet i 1971 og er en, særligt trænet og taktisk udstyret enhed, som kan blive indsat i højrisiko og særligt krævende politiopgaver, nationale katastrofer og ulykker alle 24 timer i døgnet. Enheden består af frivillige U.S. Marshals, med en højere standard end almindelige agenter og som har gennemgået en benhård træning i specialiteter som; højrisiko indtrængning, finskytte-teknik, køreteknik, operationer på havet og taktisk sanitetsstøtte. Enheden fungere sammen med FBIs Hostage Rescue Team, som USAs primære indsatsstyrke, til enhver national eller global kritisk situation, beordret fra enten Justitsministeren eller U.S. Marshals director.

Enhedens missioner inkludere: pågribelse af efterlyste, beskyttelse af højtstående personer, yde domstolene sikkerhed, transport af højprofilerede og farlige fanger og sørge for ekstra høj vidnebeskyttelse.

Enheden fik ligesom andre særlige taktiske styrker en del negativ pressedækning da tidligere præsident Donald Trump i 2020 indsatte føderale styrker for, at stoppe urolighederne i Portland, Oregon som følge af George Floyds død.

Våben

U.S. Marshals Services foretrukne pistol er en 40 kaliber Glock. Udover deres faste pistol er det tilladt for alle U.S. Marshals at have en backup-pistol efter eget ønske, hvis den opfylder kravene. Almindelige U.S. Marshals kan også være bevæbnet med Remington 870 shotguns og AR-15 semi-automatiske rifler. U.S. Marshals SOG operatører er bevæbnet med colt M1911 pistoler.

Noter

Føderalt politi i USA

United States Marshals Service


NGC 358 este un asterism situat în constelația Cassiopeia. A fost descoperit în 4 februarie 1865 de către Heinrich d'Arrest

Note

Vezi și
 NGC 357
 NGC 359

Legături externe
 NGC 358 pe WikiSky
 NGC 358 pe spider.seds.org

Asterisme
Obiecte NGC
Constelația Cassiopeia
Obiecte astronomice descoperite în 1865
Obiecte astronomice descoperite de Heinrich d'Arrest

NGC 358


The Music of Nicaragua contains a mixture of European, Indigenous, and African influences. Occasionally, it also rarely features Asian and Arab musical influences as well as from other countries of Hispanic and Latino origin. Musical instruments include the marimba and others that are common across Central America. Pop music includes performers from all around the world including Nicaraguans, Cubans, Brazilians, Mexicans, Panamanians, as well as those from Europe and the United States.

Nicaraguans enjoy their local artist's music but also enjoy music from around the world. They enjoy the Dominican Republic's bachata and merengue, Jamaica's reggae, Puerto Rico's salsa and reggaeton and Colombia's Cumbia among other genres including pop. Among the younger crowds, heavy metal and rock have become very popular.

Styles of music

Nicaraguan music is a mixture of different cultures from indigenous tribes, European conquerors, and slaves. Styles of music vary throughout the different regions in the country. In the Caribbean coast music with African and indigenous influence are heard, in the Pacific coast the music is considered to be a mixture of the indigenous and Spanish culture and in the North/Central region of Nicaragua the music has more of a European flavor, this is because of the significant wave of Europeans, mostly Germans, that live in the region. European influenced dances like the polka and Mazurka are also danced in this region.

The Caribbean coast of Nicaragua is known for its Palo de Mayo, which is a lively and sensual form of dance music that is especially loud and celebrated during the Palo de Mayo festival. The Garifuna community exists in Nicaragua and is known for its popular music called Punta. Also, Soca, Reggaeton and Reggae is popular throughout the country.

Rhythms like the trova became essential to writers in the post-war scenario of the 70s and 80s. Writers used trova to express social injustice, their hope for a better tomorrow, patriotism, and ecological conservation. This, in time, became a rhythm used in artistic Nicaraguan creations, and it therefore also became part of the culture. Well known in this category is Duo Guardabarranco, formed by the brothers Salvador and Katia Cardenal.

Another popular musical genre in Nicaragua is the Chicheros, often consisting of a trumpet and trombone or other brass instruments, with additional musicians playing various percussions. This is often to be heard in private parties around the country.

Instruments
The marimba of Nicaragua distinguishes itself from the other forms of marimba in Central America by the way it is played. Nicaragua's marimba is played by a sitting performer holding the instrument on his knees. They are usually accompanied by a bass fiddle, guitar and guitarrilla (a small guitar similar to a mandolin). This music is played at social functions as a sort of background music. The marimba is made with hardwood plates, placed over bamboo or metal tubes of varying lengths. It is played with two or four hammers.

Theater

Indigenous theater groups performed with music and dance. Theatrical manifestations include the Elegant Knights of Huaco Bull and the UNESCO proclaimed masterpiece, "El Güegüense", among many others.

Nicaraguans in Music
One of the most prominent composers from Nicaragua is the leonés musician José de la Cruz Mena (1874-1907). He wrote a variety of romantic waltzes that display sounds inspired by common and daily experiences, or natural scenarios. Among those compositions, we found titles such as "El Nacatamal," "Los Turcos," and "Ruinas."  Besides, Mena's pieces are evocative of biblical characters and love relationship; titles like "Amores de Abraham," "Bonita Margarita," "Rosalía" are part of the most representative ones.  By the time, Mena gathered popularity and influenced composers from different countries of the Americas; additionally, in the late 1800s, his name reached Asia and Europe particularly Germany and Italy inspiring Giacomo Puccini's opera La Boheme.

Another relevant composer is Luis Abraham Delgadillo, with several symphonies, stage works, orchestral pieces, chamber music, songs, and piano music to his credit, and Camilo Zapata, creator of the Nicaraguan Sound.  Erwin Krüger, creator of Barrio de Pescadores (Fisherman's District).  Justo Santos creator of La Mora Limpia (A Clean Coffee Bean), considered Nicaragua's popular anthem.

Other prominent national musicians, groups, and songwriters include Lía Barrios, Marcio Brenes Mejía from Somoto, Nicaragua, Katia Cardenal, Salvador Cardenal, Marina Cárdenas, Dimension Costeña, Norma Helena Gadea, Macolla, Carlos Mejía Godoy, Luis Enrique Mejía Godoy, Luis Enrique Mejía López (known as Luis Enrique), Los Mokuanes, Sergio Tapia, and Hernaldo Zúñiga.

Of the younger generation of Nicaraguan singer-songwriters there are a few notable such as Latin Grammy Nominee Ramón Armando Mejía (Perrozompopo), Arturo Vaughan, Moisés Gadea, Juan Montenegro, Junior Escobar, Elsa Basil, Cecilia Ferrer, Alejandro Carlos Mejía, Clara Grun, Noel Portocarrero, Duo Guardabarranco, Juan Solorzano, and Marcio Brenes JR. Also, rock bands such as Necrosis, Grupo Armado, Crisis, Monroy y Surmenage, Mano de Vidrio, Contrapeso, Q69K, Kerfodermo, Resistencia, Carga Cerrada and Cecilia & The Argonauts.

Hip Hop and Reggaeton artist include Torombolo, J Smooth, Mr. Meli, Nello Style, Nica and Lingo Nicoya.

Nicaragua's Caribbean coast is home to prominent reggae singers and groups such as Philip Montalban, Carlos de Nicaragua, Kali Boom, Warrior Street (Singer), Sabu, Sabu Sr. and Osberto Jerez y los Gregory's.

Also notable instrumentalists such as guitarists Tony Melendez, Arturo Vaughan, Roberto Vaughan, Eduardo Araica, Omar Suazo, Arnulfo Oviedo, Saulo Pérez, and Andrés Sánchez, marimba player Carlos Luis Mejia, drummers Jorge Lanzas, Bikentios Chávez, Matute, Johnny Metralla, Henry Palacios, and percussionist José Areas who was inducted in the Rock & Roll Hall of Fame with the band Santana.

References

[CAMPOS FONSECA, Susan: "Historia compensatoria y Filosofía: Un caso centroamericano", en BABAB, Nº33, verano, España, 2008, ISSN · 1575-9385. Disponible en: http://www.babab.com/no33/susan_campos.php]

External links

Music of Nicaragua


يستخدم نظام القفز الترددي في نظم الاتصالات اللاسلكية للحد من تأثير التداخل بين المستخدمين لنفس القناة الترددية وكذلك التقليل من الاخطاء الناتجة عن تعدد المسارات.

فنجد انه في النظام العالمي للمواصلات الجوالة يستخدم كل من مسلك التقسيم الترددي ومسلك التقسيم الزمني وبذلك فإن عدد المستخدمين لنفس القناة الترددية يصل إلى 8 في نفس الوقت ويوزع الوقت بين المستخدمين بحيث يعطى كل مستخدم 577μs من الوقت.

وباستخدام القفز الترددي فإن التردد المخصص لمستخدم معين يتغير باستمرار وبذلك يتنقل المستخدم خلال المكالمة الواحدة إلى قنوات مختلفة يصل عددها إلى 124 قناة. ويتم الانتقال من قناة إلى قناة أخرى بمعدل معين وفي فترات زمنية محددة متفق عليها ويجب أن يتم ذلك بالتنسيق الدائم بين المرسل والمستقبل ويكون الفرق بين التردد المخصص لوصلة الهبوط والتردد المخصص لوصلة الصعود ثابت دائماً وهو 45 MHz.

أنواع القفز الترددي

يوجد نوعان من القفز الترددي وهما القفز الترددي البطيء والقفز الترددي السريع. في النوع الأول تتغير القناة الترددية بعد عدة تغيرات للمعلومات الرقمية. أما النوع الثاني فتتغير فيه القناة عدة مرات خلال معلومة رقمية واحدة.

مراجع

اتصالات
انتشار ترددات الراديو
أنظمة راديو عسكرية
إرسال متعدد

قفز ترددي


ඉෂාර අමරසිංහ (ඉංග්‍රීසි: Ishara Amerasinghe) යනු හිටපු ශ්‍රී ලංකා ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයකි. ඉෂාර ඕස්ට්‍රේලියාවේ ජීවත් වෙයි.

ජීවන සටහන්

ඉෂාර අමරසිංහ  කොළඹ නාලන්දා විද්‍යා‍ලයෙහි ආදි සිසුවෙකි.
1996 සිට 1998 දක්වා ඉෂාර කොලඹ නාලන්ද  විද්‍යාලයේ  ජ්‍යෙෂ්ඨ ක්‍රිකට් ක්‍රීඩා පිලේ ක්‍රීඞා කලේය.

ආශ්‍රිත
ඉෂාර අමරසිංහයන්ගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසු ක්‍රීඩකයින්

ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
1978 උපත්
ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ - ශ්‍රී ලංකා

ඉෂාර අමරසිංහ


Mark Manson (født 9. marts 1984) er en amerikansk blogger, forfatter, og iværksætter. Hans blog er at finde på MarkManson.net, og han har udgivet to bøger, Kunsten at være f*cking ligeglad og Models: Attract Women Through Honesty. Han er desuden stifter af og CEO for Infinity Squared Media LLC.

Baggrund
Mark Manson er fra Austin, Texas, i USA. Han flyttede til Boston, Massachusetts, for at studere og dimitterede fra Boston University i 2007.

Karriere som blogger
På hans hjemmeside blogger han om alt fra kultur, dating og forhold til psykologi. Han har udtalt, at han giver "råd om personlig udvikling der ikke stinker". I 2016 havde hans hjemmeside og blog ca. 2 millioner besøgende om måneden.

Mark Mansons artikler er blevet udgivet og citeret af blandt andet CNN, BBC News, Business Insider, Yahoo! Nyheder, Sydney Morning Herald, Time Magazine Vox, og The Huffington Post .

Kritik
Manson har skabt en del kontrovers for sit grove sprog, hvilket han selv anderkender og afviser at skrue ned for. I en online-artikel opsummerer han sit svar til dem, der er imod hans grove sprogbrug med to ord: "Fuck jer."

Bibliografi

 Kunsten at være f*cking ligeglad, Forlaget Memoris, 2018 (originaltitel: The Subtle Art of Not Giving a F*ck)
 Models: How To Attract Women Through Honesty (2011)

Personer fra USA

Mark Manson


Cédric Gerbehaye est un photographe documentaire  et réalisateur indépendant belge né en 1977 à Bruxelles. Il a obtenu pour son travail de nombreuses récompenses, dont un World Press photo en 2008, le Prix Roger-Pic en 2012 et le prix Lucas Dolega en 2022.

Biographie
Né à Bruxelles en 1977, Cédric Gerbehaye est journaliste de formation.

En 2002, alors qu'il poursuit des études de journalisme, il commence à s'intéresser au conflit israélo-palestinien et documente la déception et la révolte qui ont résulté de l'échec des accords d'Oslo. Il réalise de nombreux reportages en Cisjordanie et à Gaza et sur les questions économiques et sociales en Israël. Son reportage, « Gaza : pluies d'été », est récompensé par le Musée de la Photographie à Charleroi et par un prix Bayeux-Calvados des correspondants de guerre en 2007.

Il s'intéresse ensuite à la crise kurde en Turquie et en Irak.

Entre juin 2007 et mars 2010, il se rend sept fois en République démocratique du Congo où il réalise la série Congo In Limbo qui est récompensée par sept  prix en 2008 et qui fait l'objet d'un livre éponyme. Il a aussi travaillé au Burundi et en République centrafricaine.

En décembre 2012 et janvier 2013, il est en résidence photographique dans la ville de Sète pour le festival ImageSingulières.

En 2015, il présente « D'entre eux », un important travail sur Belgique qui fait l'objet de deux grandes expositions au FotoMuseum d'Anvers et à Mons, dans le cadre de la capitale européenne de la culture.

En mars 2020 alors qu'il s'apprête à repartir au Pakistan, il se retrouve confiné dans la petite ville de La Louvière, où il documente la crise sanitaire du Covid-19 en Wallonie. Ce travail publié sous le titre Zoonose est récompensé par le Prix Lucas Dolega en mars 2022

Après avoir travaillé pour l'agence VU à partir de 2007, Cédric Gerbehaye devient membre fondateur de l'agence Maps Images. Il est un contributeur régulier au National Geographic Magazine et anime des stages de formation aux Rencontres de la photographie d'Arles.

Publications
Liste non exhaustive
Histoire de l'immigration, Éditions. Plume, 1993.
Jusqu'ici, tout va bien, Éditions Actes Sud, 1995.
Tabou brisé, Éditions Cetavoir, 2004.
Merci Patron, Éditions Au diable vauvert, 2007
Congo in Limbo, Le Bec en l'Air, 2010
Land of Cush, textes de Jon Lee Anderson, Le Bec en l'air, 2013
Broken Hopes, Oslo's Legacy, avec Eve Sabbagh, web-documentaire, 25 min, 2013
Sète#13, texte de Christian Caujolle, Le Bec en l'air, 2013
D'entre eux, Le Bec en l'air, 2015
Zoonose, textes de Caroline Lamarche, Le Bec en l'air, 2021

Expositions
Liste non exhaustive

 2012 : « D'entre eux », Festival Photoreporter, Saint Brieuc
 2013 : « Sète#13 », festival ImageSingulières, Sète

Prix et récompenses
Liste non exhaustive
 2006 : Prix Photographie Ouverte (Musée de la photographie de Charleroi)
 2007 : Prix Bayeux-Calvados des correspondants de guerre, pour son travail à Gaza intitulé Summer Rains
 2008 : World Press Photo Award, pour Congo in Limbo
 2008 : The Olivier Rebbot Award (Overseas Press Club of America), pour Congo in Limbo
 2008 : Amnesty International Media Award, pour Congo in Limbo
 2010 : Bourse Magnum Foundation Emergency Fund pour The Land of Cush sur le Sud Soudan
 2010 : Pulitzer Center on Crisis Reporting pour The Land of Cush sur le Sud Soudan
 2012 : Prix Roger-Pic (SCAM) pour The Land of Cush sur le Sud Soudan
 2013 : Prix Nikon AFD du meilleur web-documentaire, pour Broken Hopes, Oslo's Legacy
 2022 : prix Lucas Dolega pour son travail sur la crise sanitaire du Covid dans la ville de La Louvière, en Belgique

Collections publiques
Liste non exhaustive
 Musée des Beaux-Arts de Houston
 Musée de la photographie à Charleroi,
 FotoMuseum Antwerpen
 Maison Européenne de la photographie, Paris.

Notes et références

Liens externes

Portfolio

 « Le naufrage du Congo », GEO magazine

Naissance en 1977
Photographe belge
Naissance à Bruxelles au XXe siècle

Cédric Gerbehaye


Grafton puede referirse a:

Localidades

Grafton, localidad del estado de Nueva Gales del Sur.

Grafton, localidad de la provincia de Nuevo Brunswick.
 Grafton, localidad de la provincia de Nueva Escocia.
 Grafton, localidad de la provincia de Ontario.

Grafton, ciudad del estado de Nuevo Hampshire.
 Grafton, ciudad del estado de Virginia Occidental.
 Grafton, ciudad del estado de Illinois.
 Grafton, ciudad del estado de Dakota del Norte.
 Grafton, ciudad del estado de Wisconsin.
 Grafton, ciudad del estado de Nueva York.
 Grafton, ciudad del estado de Iowa.
 Grafton, ciudad del estado de Nebraska.
 Grafton, ciudad del estado de Vermont.
 Grafton, ciudad del estado de Massachusetts.
 Grafton, ciudad del estado de Ohio.
 Grafton, ciudad del condado de Ozaukee (Wisconsin).

Municipios y condados

Estados Unidos
 Condado de Grafton, en el estado de Nuevo Hampshire.
 Grafton, municipio del estado de Dakota del Norte.
 Grafton, municipio del condado de Lorain (Ohio).
 Grafton, municipio del condado de Sibley (Minnesota).
 Grafton, municipio del condado de Fillmore (Nebraska) (Nebraska).
 Grafton, municipio del condado de McHenry (Illinois) (Illinois).
 Grafton, municipio del condado de Miner (Dakota del Sur).

Personas
 Sue Grafton (1940-2017), escritora estadounidense.
 Anthony Grafton, historiador.

Varios
 Grafton Street, una calle de Dublín.
 Almirante Lynch (FFG-07), barco fragata de Chile, antes el HMS Grafton.

Grafton


Bu madde Rueda dansı ile ilgilidir. Kelimenin diğer anlamları için Rueda sayfasına bakınız.

Rueda de Casino, (Rueda, Casino Rueda, Salsa Rueda olarak da bilinir) Salsa türevi bir halka tipi dans çeşididir. 1950'li ve 1960'lı yıllarda Küba'da ortaya çıkmıştır. Özellikle 1960'lı yıllarda Guaracheros de Regla isimli grup ve grubun koreografı tarafından Havana, Küba'da ortaya çıkarılmıştır. Bir sokak dansı olan rueda sonradan gazinolarda da icra edilmeye başlanmıştır.

Rueda sözcüğü "tekerlek" anlamına gelir. Rueda'da çiftler bir halka şeklinde dizilir ve cantante adı verilen bir yönetici tarafından verilen komutlara uyarlar. Yönetici "cantantes" adı verilen komutları yüksek sesle ve gerekirse mimiklerle de ifade eder. Birçok komut el hareketleri ile iletilir, bu gürültülü müzikte anlaşmayı kolaylaştırır. Hareketlerin isimleri İspanyolca'dır, bazen İngilizce de kullanılır.
Rueda'da çiftler sık sık partner değiştirir.

Özellikle Küba'da ve ABD'de meşhur olan rueda dansı diğer birçok ülkede de yapılır. Dans halkasına katılımcı çiftlerin sayısı bakımından bir sınır yoktur, 10, 20 ya da daha fazla çiftten oluşabilir. Dans sırasında çiftler iç içe birkaç halka oluşturabilecek şekilde de dans edebilirler. Bugüne dek en fazla kişinin katıldığı rueda dansı 17 Ağustos 2007 'de Santiago'da (Cali/Kolombiya) gerçekleştirilmiş olup, bu olay Guinness Rekorlar Kitabı'na geçmiştir.

Hareketlerin (dans figürlerinin) Listesi

 A Bayamo
 A Bayamo por de bajo
 A Bayomo complicado
 Abajo
 Abrázala
 Adiós
 Adiós con la hermana
 Adiós con la prima
 Adiós con vuelta [con la vuelta]
 Adiós largo
 Festival de adiós
 Al medio [p'al medio]
 A lo cortico
 Arriba al tiempo España
 Aspirina <Enchufla-Exhibela-Dile que no>
 Balsero
 Bikini
 Beso [El beso]
 Besito
 Bola
 Bola una
 Bola dos
 Bola tres
 Botella [La botella] ... -> con la tapa (con tapa)... -> trunca
 Bulla [Una bulla]
 Cadeneta
 Candado
 Cero [El cero]
 Cien
 Coca Cola
 Coco
 Coquita
 Consorte
 Croqueta
 Cucaracha
 Dame (
 Dame otra
 Dame una [also dos, tres...]
 Dame arriba [also Dame dos arriba, tres arriba...]
 ...con una (clap while you do the Dame)
 e.g., Dame dos con una
 Dame con los manos [pasa con los manos, pasala con los manos]
 Danilo
 Danilo y dame
 Dedo
 Dedo saboreado
 Dedo, guarapo y bota
 Dile que no
 Dile que si
 Doble play
 Doble cero
 Dos (two)
 Drácula
 Echevarria
 Enchufla
 Enchufla pa'fuera
 Enchufla pero no dile que no
 Enchufla doble
 Enchufla p'al medio
 Enchufla p'al medio con dos
 Enchufla y casate
 ...la cunada,... la hermana,... su madre,... la tuya
 Enchufla por detrás
 Evelyn
 Exhibe, Exhibela
 Fly [Un fly]
 Frankenstein
 Gancho
 Guapea [guaperia]
 Hombres derecho
 Huracan
 Juana la cubana
 Kentucky
 Kentucky complicado
 La rosa
 Mantecado
 Montaña
 Mujeres... derecho
 Mujeres... izquierdo
 Noventa
 Nueve
 Ochenta y cuatro
 Ocho
 Panqué
 Pasa con los manos (pasala con los manos, dame con los manos)
 P'al medio [Al medio]
 Pa'Arriba
 Pa'Tras
 Pelota...
 Pelota (con) dos
 Pelota (con) quatro
 Peluquería
 Prima
 Prima doble
 Prima con hermana
 Principe bueno
 Principe malo
 Policía
 Policia de Miami
 Ponle sabor
 Puente
 Rico pa el
 Rubenada
 Saboreado
 Sacar agua del pozo
 Seis
 Serrucho
 Setenta (70)
 Setenta complicado
 Setenta Miami
 Sencillo
 Siete (7)
 Siete Siete
 Siete con Cola
 Siete abierto
 Siete loco
 Siete moderno
 Sin manos
 Sombrero
 Sombrero doble
 Sombrero p'abajo [Sombrero por de bajo]
 Suena
 Tarro [Un tarro]
 Hombres un tarro
 Mujeres un tarro
 ... de mentira
 Dos tarros
 Tarrito
 Telefoto
 Talía
 Three-way stop
 Trenecito
 Uno
 Vacilala
 Yogurt
 Yogurt con tapa
 Yogurt con todo el mundo
 Yogurt con la vecina
 Yogurt para siempre

Dış bağlantılar
 "Rueda Calls & Descriptions" (English, Russian)
 Rueda de casino figür adları listesi
 Rueda de casino videoları
 Küba ve Rueda videosu
 Rueda de Casino'nun tarihi

Danslar
Latin dansları
Küba dansları
Toplu danslar

Rueda de Casino


Kniksenprisen var en pris til norske fodboldspillere, trænere og dommere, som blev uddelt hvert år fra 1990 til 2013 af interesseforeningen Norsk Toppfotball efter en afstemning blandt norske elitespillere. Vinderne modtog Per Ungs kniksenstatuet. Kniksenprisen var opkaldt efter Roald «Kniksen» Jensen.

De otte priser
Hvert år blev der uddelt otte priser:
{|
|
 Årets målmand
 Årets forsvarsspiller
 Årets midtbanespiller
 Årets angrepsspiller
|
 Årets træner
 Årets dommer
 Årets Kniksen
 Kniksens Hæderspris
|}
De seks første priser blev tildelt den bedste i den pågældende kategori i norsk topfodbold. Vinderne kunne være norske eller udenlandske statsborgere, men de skulle spille i norsk fodbold. Juryen bag disse priser var spillere, trænere, ledere og dommere i Eliteserien og i Norges førstedivision i fodbold.

Årets Kniksen blev tildelt Norges bedste fodboldspiller. Det vil sige, at prisen også kunne tildeles norsk spiller i en udenlandsk klub, men spilleren skulle være norsk statsborger. Juryen kunne i helt specielle tilfælde give prisen til en træner, dommer eller leder. Fra 2010 blev der uddelt én pris til bedste mandlige spiller og én pris til bedste kvindelige spiller.

Kniksens Hæderspris tildeles en person eller et hold som i et enkelt år har gjort en helt speciel præstation eller som over tid har gjort en særlig bemærkeligsværdig og flot indsats i eller for norsk topfodbold.

Prisene blev sædvanligt uddelt ved et fodboldarrangement, sædvanligvis før cupfinalen. Tidligere blev Årets Kniksen og Hædersprisen uddelt i forbindelse med Idrettsgallaen.

Vindere af Kniksenprisen

Øvrige priser
Årets unge spiller
 2006: Chinedu «Edu» Ogbuke, Lyn

Årets spiller i 1. division
 2006: Mattias Andersson, Strømsgodset
 2013: Papa Alioune Ndiaye, Bodø/Glimt

Årets mål
 2007: Fredrik Gulsvik, Odd Grenland

Bedste spiller i Toppserien
 2010: Lisa-Marie Woods, Stabæk

Eksterne henvisninger
 toppfotball.no «Kniksen-prisen»
 Haugesunds Avis «Vant Kniksen-prisen», 8.11.2010
 fotball.no «Hauge hedret med Kniksenprisen», 14.11.2010

Fodboldpriser

Kniksenprisen


Fudbalski klub Lokomotiva Brčko (FK Lokomotiva; Lokomotiva; Lokomotiva Brčko, srpski ФК Лoкoмoтивa Бpчкo) je nogometni klub iz Brčkog, Distrikt Brčko, Bosna i Hercegovina.
U sezoni 2019./20. klub se natječe u  "Područnoj ligi Posavina – skupina Zapad", ligi petog stupnja nogometnog prvenstva Bosne i Hercegovine.
Klupska boja je narančasta.

O klubu
FK "Lokomotiva" je osnovana 1948. godine od strane Sindikata željezničkih radnika Brčko, a kao glavni osnivači se spominju Aleksandar Aco Klinovski i Ethem Žilić. U početku je klub igrao prijateljske utakmice, a od 1950. godine se uključuje u ligaška natjecanja, igrajući u ligama podsaveza sa sjedištima u Tuzli i Brčkome. "Lokomotiva" nije imala svoje igralište te je koristila gradski stadion "Sedmi april". Odlukom gradskih vlasti na završetku sezone 1958./59. "Lokomotiva" je spojena s glavnim gradskim klubom "Jedinstvom", ali se ubrzo klub obnavlja pod nazivom "Ekspres", a 1960. godine vraća naziv "Lokomotiva". Na stadionu "Sedmi april" klub je igrao do 1968. godine.
Početkom 1970.-ih klub igra u "Bosanskoj-sjevernoistočnoj zoni", a od sezone 1975./76. je član "Republičke lige BiH", u kojoj nastupa do sezone 1988./89., a potom igra u "Regionalnoj ligi BiH – Sjever".
1992. godine izbija rat u BiH, koji je intenzivan na području Brčkog i Bosanske Posavine, te sami grad ostaje pod srpskom kontrolom. Klub za trajanja ratnih sukoba ne djeluje. Završetkom rata i smirivanjem situacije klub nanovo počinje s radom, ali sa srpskim vodstvom, te se priključuje natjecanjima u organizaciji "Fudbalskog saveza Republike Srpske". Klub se natjecao u ligama područnih saveza iz Doboja i Bijeljine, kao "Regionalna liga POR Doboj", "Treća liga SMB". Od sezone 2002./03. "Lokomotiva" je član "Druge lige Republike Srpske" (skupine "Centar" i "Istok"). U sezoni 2004./05. klub je bio članom "Prve lige RS". U "Drugoj ligi RS" klub igra do sezone 2015./16., potom ispada u "Regionalnu ligu RS – Istok" u kojoj igra sljedeće tri sezone, te je od sezone 2019./20. član "Područne lige Posavina – Zapad".

Uspjesi

Do 1992.
 Podsavezna liga Brčko
 prvak: 1959./60.

Nakon 1995.
 Druga liga Republike Srpske
 prvak: 2003./04. (Centar)

 Treća liga RS – SMB
 prvak: 2001./02.

Pregled plasmana

Poznati igrači

Unutrašnje poveznice
 Brčko

Vanjske poveznice
 fklokomotiva.com, wayback arhiva
 FK Lokomotiva Brčko, facebook stranica
 sportdc.net, Lokomotiva
 srbijasport.net, Lokomotiva
 posavinasport.com, Lokomotiva (Brčko)
 transfermarkt.com, FK Lokomotiva Brcko

Izvori
 brcanske.wordpress.com, FK Lokomotiva - KROZ ISTORIJU FUDBALA U BRČKOM, objavljeno 26. siječnja 2019., pristupljeno 22. rujns 2019.
 Milan Đorđić: Enciklopedija fudbalskih klubova Republike Srpske, Zvornik, 2011., , str. 82-83

Lokomotiva
Lokomotiva

FK Lokomotiva Brčko


An Cyperus gyraudinii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Ernst Gottlieb von Steudel. An Cyperus gyraudinii in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha R�union. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyperus

Cyperus gyraudinii


Aldegonda Clementina Maria (Olly) van Abbe, også kendt som Olly de Vries-van Abbe (Eindhoven, 25. marts 1935 – Tilburg, 13. januar 2017) var en nederlandsk billedhugger.

Biografi
Van Abbe var den ældste datter af Albert van Abbe (1910-1984) og Marijke Hoffmann. Hendes far var direktør for den Karel I Sigarenfabriek, som hans far Henri van Abbe havde grundlagt. Van Abbe gik til gymnasium på Notre Dame des Anges i Ubbergen. Derefter studerede hun ved Academie voor beeldende kunsten i Arnhem, og var elev af Cephas Stauthamer. Van Abbe blev gift med iværksætter Ad van Vliet, med hvem hun har tre børn. Senere giftede hun sig med Han de Vries, som hun har en søn med. Han de Vries døde i 2010. Olly van Abbe døde i 2017 i en alder af 81, og blev begravet i gravkapellet af familien Van Abbe.

Arbejde
Van Abbe lavede bland andet portræthoveder, i sten og bronze, og keramiske gavldekorationer.

Hendes portræthoveder blev delvist af børn, men hun arbejdede også på bestilling af erhvervsfolk og politikere som for eksempel af Frits Philips (fra Philipskoncernen) og borgmester Gerrit Brokx.

Van Abbe museum
Da der i 90'erne blev talt om at nedrive det af hendes bedstefar grundlagde Van Abbemuseum, kom hun i oprør. Med familie og andre lokale blev i 1993 Henri van Abbe Stichting grundlagt, som senere også satte sig bredere ind i at beskytte monumenter i byen.

Instituttet har stiftet Henri af Abbepris som består af et diplom og en bronze medalje. Medaljen blev designet af Olly van Abbe.

Galleri
Enkelte værker lavet af Olly van Abbe:

Referencer

Billedhuggere fra Nederlandene

Olly van Abbe


Maud Angelica Behn (born 29 April 2003) is a member of the Norwegian royal family. She is the first child of Princess Märtha Louise of Norway and her late husband Ari Behn and the eldest grandchild of King Harald V of Norway and Queen Sonja.

She came to national attention with the speech she gave at her father's funeral, and since then has published her first book.

In 2022 she competed in the Norwegian version of Masked Singer, Maskorama.

Birth and baptism
Maud Angelica Behn was born on 29 April 2003 at The National Hospital, a University Hospital in Oslo, Norway, where her mother had also been born. Her great-great-grandmother was Maud of Wales, youngest daughter of King Edward VII of the United Kingdom.

Maud was christened at Slottskapellet, Royal Palace, Oslo, Norway on 2 July 2003, the one-hundredth birthday of her great-grandfather, King Olav V of Norway. Her godparents are her grandfather King Harald V, her uncle Crown Prince Haakon, Princess Alexandra of Sayn-Wittgenstein-Berleburg, her aunt Anja Sabrina Bjørshol, her mother's cousin Marianne Ulrichsen, the actor Kåre Conradi and the politician Trond Giske.

She has two younger sisters, Leah Isadora Behn, born on 8 April 2005, and Emma Tallulah Behn, born on 29 September 2008.

The web site of the Norwegian royal family names the members of the family as King Harald and Queen Sonja, Crown Prince Haakon, Crown Princess Mette-Marit, Princess Ingrid Alexandra, Prince Sverre Magnus, Princess Märtha Louise, her three daughters, and Princess Astrid.

Succession to the throne
Princess Märtha Louise is the first child of King Harald and Queen Sonja, and Maud Angelica is their eldest grandchild. In 1990, the Norwegian constitution was changed, introducing full cognatic primogeniture to the Norwegian throne, so that the eldest child, regardless of sex, comes first in the line of succession. However, this change was made without displacing Crown Prince Haakon, as it only affects those born after 1989. Women born between 1971 and 1989 (in practice, only Märtha Louise), were given succession rights, but primogeniture would not apply. This was controversial, and if it were to be reversed Maud Angelica would be likely to inherit the throne in due course. At present, she is fifth in the line of succession to the Norwegian throne.

Education
The Behn family lived in Islington, London, then in New York, and finally in Lommedalen, a valley outside Oslo.

In the autumn of 2009, Maud Angelica Behn was enrolled at the Bærum Waldorf School (), an independent Steiner school in Bærum, a suburb west of Oslo.

Family
On 5 August 2016, Maud Angelica's parents began divorce proceedings, which were finalized in 2017. Ari Behn died by suicide on Christmas Day, 2019, and was buried in Oslo Cathedral.

Maud Angelica made a speech at her father's funeral and later talked about his death. In an article devoted to the speech, Aftenposten commented "It does not get more powerful than this".

For her public thoughts on mental illness and suicide, she was awarded the Acute Psychiatry Prize for 2020. In October 2021, she published her first book, Threads of Tears, her debut as a poet and illustrator, which tells the story of a girl whose life is dark but who learns to weave the threads she cries.
Ten thousand copies were printed, and on release the book went straight to first place on the Norwegian Booksellers Association bestseller list.

Maud regularly publishes her own drawings on Instagram. In 2021, Princess Märtha Louise stated that she was planning to move to the United States with her daughters when the COVID-19 pandemic was out of the way.

Ancestry

References

External links
3 eyed cat, Instagram profile of Maud Angelica Behn

2003 births
Living people
Waldorf school alumni
Norwegian people of German descent
Norwegian people of Danish descent
Norwegian people of English descent
Norwegian people of Swedish descent
21st-century Norwegian poets
Norwegian women poets
Norwegian women illustrators

Maud Angelica Behn


En vortexmixer eller vortexer er et simpelt stykke udstyr der ofte bruges i laboratorier til at blande små reagensglas med væske. Den består af en elektrisk motor med en drivaksel der er monteret vertikalt, og konkav gummitop, der sidder en lille smule skævt. Når motoren kører oscillerer gummihovedet hurtigt i cirkulære bevægelser. Når reagensglasset eller lignende beholder bliver presset ned i fordybningen bliver bevægelsen overført til indholder, og en vortex bliver dannet. De fleste vortexmixere kan indstilles til forskellige hastigheder, og kan blive sat til at køre kontinuerligt eller kun køre, når der presses ned på gummihovedet.

Vortex mixere bruges ofte i laboratorier, der beskæftiger sig bioteknologi. Steder der forsker i cellekulturer og mikrobiologi bruger dem ofte til at suspendere cellerne. I biokemiske eller analyselaboratorier bruger man dem til at blande reaktanter eller blandet eksperimentelle prøver og en diluent.

Vortex mixeren blev opfundet af Kraft-brødrene (Jack A. Kraft og Harold D. Kraft) da de arbejdede for Scientific Industries (en firma der fremstiller laboratorieudstyr). Et patent blev indsendt af brødrene den 6. april 1959, og det blev givet 30. oktober 1962. Scientific Industries fremstiller stadig en udgave af den originale vortexmixer.

Et alternativ til vortexmixere er "fingervortex"-teknikken, hvor en vortex bliver dannet ved manuelt at ryste reagensglasset ved at holde det mellem pegefinger og tommelfinger, og bevæge det nedad i en fremadgående bevægelse med et lille vrid i håndleddet. Det tager generelt noget længere, og kan ofte resultere i utilstrækkelig suspension. Selvom det kan være nok i nogle tilfælde når en vortexmixer ikke er tilgængelig eller hvis en sådan maskine vil ødelægge prøven, bliver det frarådet at benytte den manuelle metode når basiske forbindelser er involveret. Teknikken er velegnet til at fremskynde blandingen af en opløsning som ikke kræver kinetisk energi til at lave suspensionen..

Se også
 Magnetomrører

Referencer

Laboratorieudstyr

Vortexmixer


They All Kissed the Bride  é um filme estadunidense de 1942, do gênero comédia maluca romântica, dirigido por Alexander Hall, e estrelado por Joan Crawford e Melvyn Douglas.

A trama retrata a história de uma executiva proprietária de uma empresa de caminhões que se apaixona por um escritor arrogante.

Crawford assumiu o papel-título depois que Carole Lombard faleceu em um acidente de avião no início de 1942. Crawford doou todo o dinheiro que recebeu por este filme para a American Red Cross, uma organização humanitária sem fins lucrativos que fornece assistência de emergência, socorro e educação em preparação para desastres.

Sinopse
Margaret "M.J." Drew (Joan Crawford), que governa sua família com a mesma mão de ferro com que dirige a empresa de caminhões da família, descobre que o escritor Michael Holmes (Melvyn Douglas) está preparando um livro sugestivo sobre seu falecido e inescrupuloso pai. Há muito tempo sem pensar no amor, o efeito que o autor estranhamente atraente tem sobre ela no casamento de Vivian (Helen Parrish), sua irmã, faz Margaret sair de seu próprio eixo.

Elenco
 Joan Crawford como Margaret "M.J." Drew
 Melvyn Douglas como Michael Holmes
 Roland Young como Marsh
 Billie Burke como Sra. Drew
 Allen Jenkins como Johnny Johnson
 Andrew Tombes como Crane
 Helen Parrish como Vivian Drew
 Emory Parnell como Mahoney
 Mary Treen como Susie Johnson
 Nydia Westman como Secretária
 Ivan F. Simpson como Dr. Cassell
 Roger Clark como Stephen Pettingill
 Edward Gargan como Policial Particular

Produção
O filme foi originalmente programado para estrelar Carole Lombard em uma continuação do filme de sucesso "Ser ou Não Ser". No entanto, ela faleceu em um acidente de avião em 1942, após deixar Las Vegas no caminho de volta de uma turnê. Como uma forma de substituir Lombard, Louis B. Mayer, chefe da Metro-Goldwyn-Mayer, concordou em emprestar Crawford para a Columbia, onde o produtor Edward Kaufman teve que retrabalhar no roteiro e adequá-lo ao estilo de comédia de Crawford. De fato, Mayer raramente emprestava estrelas de grande renome como Crawford, não querendo que outros estúdios lucrassem em cima dos artistas tão consagrados de seu estúdio. Crawford insistiu na escalação de Melvyn Douglas (com quem ela apareceu em "The Shining Hour", de 1938; e "A Woman's Face", de 1941) para contracenar com ela.

Mídia doméstica
Até 2020, "They All Kissed the Bride" e "Letty Lynton" (1932) são os únicos dois grandes filmes falados de Joan Crawford que nunca foram oficialmente lançados em DVD nos Estados Unidos, embora o primeiro tenha sido lançado em VHS quase 25 anos antes como um título da Columbia Classics.

Filmes dos Estados Unidos de 1942
Filmes dirigidos por Alexander Hall
Filmes com trilha sonora de Morris Stoloff
Filmes de comédia romântica dos Estados Unidos
Filmes de comédia romântica da década de 1940
Filmes em preto e branco
Filmes em língua inglesa
Filmes da Columbia Pictures

They All Kissed the Bride


ජැක් හෙන්රි කැලිස් (උපත 16 ඔක්තොම්බර් 1975) යනු දකුණු අප්‍රිකානු ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෙකි.

ආශ්‍රිත

දකුණු අප්‍රිකා එක් දින ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
දකුණු අප්‍රිකා ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
දකුණු අප්‍රිකා විස්සයි20 ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
දකුණු අප්‍රිකානු  ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
දකුණු අප්‍රිකානු ක්‍රිකට් නායකයෝ
අක්‍රිසං අප්‍රිකානු එක් දින ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
කේප් කෝබ්රාස් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
ග්ලැමෝර්ගන් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
අයිසීසී ලෝක XI එක් දින ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
මිඩ්ල්සෙක්ස් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
බස්නාහිර පළාත් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
ලෝක XI ටෙස්ට් ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
 1998 පොදු රාජ්‍ය මණ්ඩල ක්‍රීඩා තරග වල ක්‍රීඩා කල  ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ
දකුණු අප්‍රිකාව වෙනුවෙන් පොදු රාජ්‍ය මණ්ඩල ක්‍රීඩා රන් පදක්කම් ලාභීහූ
 දකුණු අප්‍රිකාව වෙනුවෙන් පොදු රාජ්‍ය මණ්ඩල ක්‍රීඩා තරගකරුවෝ
කේප් ටවුන් වෙතින් ක්‍රීඩකයෝ
සුදු දකුණු අප්‍රිකානු ජනයා
1975 උපත ලද්දෝ
ජීවත්වන්නෝ
ක්‍රිකට් ක්‍රීඩකයෝ

ජැක් කැලිස්


As eleições presidenciais sob o regime do Estado Novo realizaram-se pela última vez a 25 de julho de 1972, as únicas não controladas pelo falecido primeiro-ministro António de Oliveira Salazar, tendo as sido as últimas eleições realizadas pela Assembleia Nacional. O presidente em exercício e ex-ministro da Marinha Américo Tomás da Ação Nacional Popular no poder foi eleito pela Assembleia Nacional para um terceiro mandato de sete anos, que terminaria em 25 de julho de 1979.

O Colégio eleitoral composto por 669 individualidades, deputados da Assembleia Nacional e Procuradores da Câmara Corporativa.

Na eleição de 1972, estiveram presentes 645 eleitores e ausentes 24 eleitores, a eleição foi presidida pelo Presidente da Assembleia Nacional Carlos Monteiro do Amaral Netto.

Após se ter procedido à chamada dos eleitores (1.ª e 2.ª chamadas), fez-se o 1 .º escrutínio no fim do qual se apurou terem entrado na urna 645 listas, sendo 616 válidas e 29 nulas. De seguida o Presidente, proclamou eleito Presidente da República, o Almirante Américo Deus Rodrigues Tomás. O Presidente da República foi eleito para o período constitucional de 7 anos que se iniciou em 9 de Agosto de 1972, data que corresponde à sua tomada de posse.

Resultados

1951
Portugal
1951 em Portugal

Eleições presidenciais portuguesas de 1972


Divizia 7 Infanterie a fost o mare unitate de infanterie, de nivel tactic, din trupele permanente ale Armatei României, din perioada 1880-1945, disclocată la pace în garnizoana Roman.

Regimentul a participat la Al Doilea Război Balcanic, la acțiunile militare pe Frontul Român, pe toată perioada Primului Război Mondial și la acțiunile militare postbelice (1918-1920).

Note

Vezi și
 Divizia 7 Infanterie (1916-1918)
 Divizia 7 Infanterie (1918-1920)

Unități militare din Armata României (1860-1945)

Divizia 7 Infanterie


La saison 2021-2022 du championnat des Îles Turques-et-Caïques de football est la vingt-troisième édition de la Provo Premier League, le championnat de première division des Îles Turques-et-Caïques.

Après un an et demi d'arrêt complet des activités en raison de la pandémie de Covid-19, la compétition reprend en septembre 2021. Le format utilisé en 2019-2020 avec deux tournois, un d'ouverture et un de clôture, est conservé. Les SWA Sharks, vainqueurs du tournoi d'ouverture 2019 et incidemment de la saison 2019-2020, sont les tenants du titre.

Le , en l'emportant 1-0 face aux SWA Sharks, le Blue Hills FC termine le tournoi d'ouverture en tête du classement après avoir enchaîné cinq victoires de rang. Lors du tournoi de clôture, c'est au tour des SWA Sharks de finir en tête devant le Blue Hills FC. Ces deux équipes se retrouvent en finale pour déterminer le champion de la saison 2021-2022. Ce sont les SWA Sharks qui s'imposent 4-2 après prolongations face au Blue Hills FC et décrochent un troisième titre dans leur histoire.

Les équipes participantes

Providenciales :AFC AcademyBeaches FCBlue Hills FCFlamingo FCSWA Sharks

Légende des couleurs

Compétition
Pour la deuxième saison consécutive, deux tournois (ouverture et clôture) sont organisés.

Le barème de points servant à établir le classement se décompose ainsi :
 Victoire : 3 points
 Match nul : 1 point
 Défaite : 0 point

Tournoi d'ouverture

|valign=top align=left width=35%|

|}

Résultats

Tournoi de clôture
Une rencontre comptant pour la huitième journée prévue le  entre le Flamingo FC et le Beaches FC n'a pas pu se tenir, les deux équipes ne disposant pas d'assez de joueurs pour ce match. Au cours du tournoi, le Beaches FC a dû déclarer forfait à trois reprises (défaite 0-3 au bénéfice de leurs adversaires) en raison d'un manque de joueurs le jour du match.

|valign=top align=left width=35%|

|}

Résultats

Finale
La finale voit s'affronter le Blue Hills FC, vainqueur du tournoi d'ouverture automnal et les SWA Sharks, champion du tournoi de clôture printanier.

Statistiques

Buteurs

Bilan de la saison

Références

Voir aussi

Lien interne
 Championnat des Îles Turques-et-Caïques de football

Lien externe
  Page complète sur la saison sur RSSSF

2021-2022
Îles Turques-et-Caïques
2021 aux Îles Turques-et-Caïques
2022 aux Îles Turques-et-Caïques

Championnat des Îles Turques-et-Caïques de football 2021-2022


Silvio Fógel (Pérez, 8 de julio de 1949-Puebla de Zaragoza, 27 de marzo de 2016) fue un futbolista argentino nacionalizado mexicano que se desempeñaba como delantero. Inició su carrera profesional en Club Atlético Rosario Central, destacándose luego en el fútbol mexicano en clubes como Torreón, Puebla FC,  Cruz Azul y América .

Biografía
Sobrino del histórico futbolista canalla Alfredo Fógel, tuvo su debut el 17 de agosto de 1969, vistiendo la casaca auriazul ante Gimnasia y Esgrima La Plata, derrota de su equipo 0-1, en cotejo válido por el Reclasificatorio de ese año; el entrenador centralista era Francisco Erauzquin. En las dos temporadas siguientes juega algunos pocos partidos, formando parte del plantel subcampeón del Nacional 1970 y campeón del Nacional 1971. Entre 1972 y 1973 logra mayor participación y consigue convertir 13 goles. Su bautismo en el gol sucedió el 26 de marzo de 1972 en el triunfo 3-0 ante Atlanta. Jugó también 2 encuentros por la Copa Libertadores 1972.

A mediados de 1973 fichó con el Club de Fútbol Torreón, equipo del norte de México. Con los Diablos Blancos juega una temporada aceptable que lo lleva a firmar con el América; tras un año sin destacarse, pasa a Puebla F.C..En 1975 Puebla vive una mala racha de 11 fechas sin ganar y 25 expulsados en el torneo, lo que amenazó seriamente al cuadro camotero de tener que jugar la "liguilla por el no descenso" pero finalmente eludió ese peligro al quedar en 18° puesto en la general. Durante la temporada 1976-77 logra anotar 20 goles en 33 partidos pero no consigue clasificar a la liguilla. En las temporadas siguientes se afirma a fuerza de goles como la gran figura del equipo. En 1980 es cedido al Cruz Azul, donde con poca actividad llega a semifinales, perdiendo contra Pumas UNAM. En la temporada 1982-83 Silvio Fógel se despide de las canchas coronando su carrera con un título de campeón con el Puebla, aunque con poca actividad, jugando 10 encuentros y anotando 2 goles para el equipo conducido por Manuel Lapuente.

Con 84 goles es el segundo máximo anotador en la historia del Puebla; también es uno de los diez futbolistas argentinos en superar la marca de 100 goles en la Primera División del fútbol mexicano.

Actualidad

Silvio Fogel vivió en Puebla donde trabajó dentro de la institución del Puebla FC. Tomó parte en varios homenajes y partidos de veteranos con el club. Fue Gerente General de La Vista Country Club en Puebla y empresario gastronómico.

Murió la madrugada del 27 de marzo de 2016 en su casa de retiro, ubicada en el estado de Puebla, a causa de un infarto; rodeado del ambiente que amaba y la paz que le proporcionaba la filosofía del pensador Osho, de quien era un seguidor y en honor a él destinó un jardín dentro de su propiedad. "Y llovieron flores", su frase favorita.

Clubes

Palmarés

Referencias

Futbolistas del Club Atlético Rosario Central en los años 1960
Futbolistas del Club Atlético Rosario Central en los años 1970
Futbolistas del Club América en los años 1970
Futbolistas del Club Puebla en los años 1970
Futbolistas del Club Puebla en los años 1980
Futbolistas del Cruz Azul Fútbol Club en los años 1980
Futbolistas nacionalizados en México
Emigrantes argentinos hacia México
Fallecidos por infarto agudo de miocardio
Fallecidos en Puebla de Zaragoza

Silvio Fógel


Ash Grove may refer to:

The Ash Grove, a Welsh folk song.
Ash Grove (music club) in Los Angeles, California, United States
Ash Grove (plantation) in Fairfax County, Virginia, United States
Ash Grove Cement Company in Overland Park, Kansas, United States
Ash Grove, Indiana, United States
Ash Grove, Kansas, United States
Ash Grove, Missouri, United States
Ash Grove Township, Iroquois County, Illinois, United States
Ash Grove Township, Shelby County, Illinois, United States
Ash Grove, Wrexham, Wales

Ash Grove


فولوديميريتس (Володимирець) هي مدينة في مقاطعة ريفنينسكا في أوكرانيا.

أعلام
 لسيا تسورينكو

مراجع

أماكن مأهولة أسست في القرن 12
مدن أوكرانيا

فولوديميريتس (ريفنينسكا)


Chloraea volkmannii est une espèce d'orchidée terrestre du genre chloraea, originaire du sud de l'Amérique du Sud.

Description

Cette plante de taille moyenne préfère les climats froids. Son habitat est terrestre.  Herbacée, à  feuilles persistantes , elle atteint  30 à 50 cm de hauteur. La tige comporte des  feuilles inférieures oblongues et lancéolées de 5 à 6 cm de long et se termine par une inflorescence en épi, composée de 6 à 8 fleurs de couleur blanche, aux pétales striées de vert foncé avec de nombreuses petites verrucosités de même couleur parsemant le labelle.

Distribution
La plante est native d'Argentine (Neuquén), du centre et du sud du Chili.

Références

Liens externes
 Images en Google

Volkmanii
Espèce d'Orchidaceae (nom scientifique)
Orchidée d'Amérique du Sud
Flore en Argentine
Flore au Chili
Espèce décrite en 1904

Chloraea volkmannii


Bernhard Langer (; born 27 August 1957) is a German professional golfer. He is a two-time Masters champion and was one of the world's leading golfers throughout the 1980s and 1990s. In 1986, he became the sport's first number one ranked player following the creation of the Sony Ranking (now the Official World Golf Ranking).

Langer is one of five golfers who have won professional golf events on all six continents where golf is played. He has victories on all the premiere tours, with 42 wins on the European Tour (2nd most all-time), three on the PGA Tour, and numerous international victories; including wins on the Japan Golf Tour, Asian Tour, Australasian Tour, and the Tour de las Américas.

The highlights of Langer's career are his two major championships. His first major win came at the 1985 Masters Tournament, where Langer won by two strokes over runners-up Seve Ballesteros, Raymond Floyd and Curtis Strange. His second major came at the 1993 Masters Tournament with a four-shot victory over Chip Beck. Langer has also finished runner-up on two occasions at The Open Championship (1981 and 1984). In 2020 Langer became the oldest player in Masters history to make the tournament cut, at age 63. This record has since been overcome by Fred Couples in 2023.

After turning 50, Langer has established himself as the most successful player in the history of the PGA Tour Champions. He has won a record 12 senior major championships, been the money leader in a record 11 seasons and a record 7 times in a row. He has the most PGA Tour Champions career wins and is one of only two players who have achieved the career Senior Grand Slam (winning each of the five major championships at least once during one's career). He has won the 2010, 2014, 2017 and 2019 Senior Open Championship, the 2010 U.S. Senior Open and 2023 U.S. Senior Open, the 2016 and 2017 Regions Tradition, the 2014, 2015 and 2016 Constellation Senior Players Championship, and the 2017 Senior PGA Championship.

Life and work

Langer was born on 27 August 1957 in the village of Anhausen, which today is a part of Diedorf municipality, near Augsburg, Bavaria, Germany. He turned professional in 1972 and has won many events in Europe and the United States, including The Masters in 1985 and 1993. He was the inaugural World Number 1 when the Official World Golf Rankings were introduced in 1986. He was elected to the World Golf Hall of Fame in 2001 (but deferred his induction until 2002). He ranks second in career wins on the European Tour (42) and has also played regularly on the U.S.-based PGA Tour, especially in the late 1980s and since 2000. He finished in a tie for fifth at The Open Championship the month before he turned 48, and regained a ranking in the top 100 three months before he turned 50. Along with Gary Player, David Graham, Hale Irwin and Justin Rose, Langer is one of only five players to have won official tournaments on all six continents on which golf is played. He played on ten Ryder Cup teams (1981, 1983, 1985, 1987, 1989, 1991, 1993, 1995, 1997, 2002), winning five times, and was the non-playing captain of the victorious European team in 2004.

Langer has battled the yips, having a strong tendency to flinch or twitch during putting. He has changed his putter grip numerous times in an attempt to cure the problem. In the 1991 Ryder Cup, Langer missed a five-foot putt that would have tied the Ryder Cup and allowed the European team to retain the trophy.

Langer has been married to his American wife Vikki Carol since 1984. They have four children: Jackie, Stefan, Christina, and Jason. They maintain homes in Langer's birthplace of Anhausen and in Boca Raton, Florida. Langer is known to be a devout Christian. Daughter Christina is married to professional baseball player Chase De Jong.

In 2006, in recognition of his contribution to the sport of golf, Langer was appointed as an honorary Officer of the Most Excellent Order of the British Empire (OBE). In his native Germany, Langer has received multiple honors, including the Order of Merit of the Federal Republic of Germany and the Silver Laurel Leaf (Silbernes Lorbeerblatt), which is the highest German sport award. In July 2016, he was inducted into Germany's Sport Hall of Fame.

Senior career
In 2015, Langer became the first player since Arnold Palmer (1984–85) to win the Constellation Senior Players Championship in back-to-back years. It was also the last year that Langer was allowed to anchor the long putter, a technique which the USGA banned effective 1 January 2016. At the 2016 Masters, Langer was in the second to last group in the final round only two shots back, but fell to a tie for 24th.

In 2016, Langer claimed the Regions Tradition title for his sixth senior major championship. He won by a six-stroke margin over Olin Browne. This was his 100th professional win and the first time Langer had won the title.  His capture of the 2017 Senior PGA Championship completed a career Grand Slam. The Regions Tradition title had also made him only the second golfer, after Jack Nicklaus, with wins in four different senior major championships. Later in 2016 he wrote history by becoming the first three-time winner of the Constellation Senior Players Championship and wins it for third straight year. The result also meant that only Nicklaus had won more senior majors than Langer. In November, he won his fourth Charles Schwab Cup and his third in a row.

In January 2017, US president Donald Trump used an incorrect story about Langer's failed attempt at voting in the United States to justify an investigation of voter fraud in the 2016 US presidential election. The story was covered in several media outlets. Since Langer is a citizen only of Germany, he was not eligible to vote.

Langer won three more senior majors in 2017 to become the most decorated player in the senior ranks of all time. In total, he won seven titles – but he did not win the season-ending Schwab Cup. Instead, Kevin Sutherland, who was fifth in the Order of Merit heading into the final event of the season, won that to lift the trophy in what was his only win of the season. Langer subsequently called the playoff process 'unfair'.

In September 2018, Langer received the Payne Stewart Award.

In November 2018, Langer won his fifth Charles Schwab Cup. This brought his lifetime earnings in the Charles Schwab Cup to $7,000,000.

In July 2019, Langer won his fourth Senior Open Championship at Royal Lytham & St. Annes Golf Club. This marked his eleventh victory in a senior major championship.

In March 2020, Langer won the Cologuard Classic for his 41st victory on the PGA Tour Champions.

In October 2021, Langer won the Dominion Energy Charity Classic in a playoff over Doug Barron. This made him the oldest man to win a PGA Tour Champions event at 64 years, 1 month and 27 days.

In November 2021, Langer won his sixth Charles Schwab Cup for the combined 2020–21 season. The Cup was awarded for play over two seasons due to the COVID-19 pandemic.

Langer's total career earnings through 2021 on the PGA Tour and PGA Tour Champions were more than US$42 million.

In February 2022, Langer won the Chubb Classic for the fourth time. At 64 years, 5 months, 23 days he broke his own record for oldest winner on the PGA Tour Champions and won for the 16th straight season. This win left him two behind Hale Irwin for the career PGA Tour Champions record. In November 2022, Langer won the TimberTech Championship for the third time. This was his first win as a 65-year-old and his 44th win on PGA Tour Champions.

In February 2023, Langer successfully defended his title at the Chubb Classic. This was his 45th win on the PGA Tour Champions, tying him with Hale Irwin. Langer birdied five of his last seven holes in the final round to shoot 65 and earn a three-stroke victory.

In July 2023, Langer won the U.S. Senior Open by two strokes over Steve Stricker at SentryWorld in Stevens Point, Wisconsin. This win put him ahead of Hale Irwin with a record 46 career titles on the PGA Tour Champions.

Professional wins (122)

PGA Tour wins (3)

PGA Tour playoff record (1–2)

European Tour wins (42)

*Note: Tournament shortened to 54 holes due to rain.
*Ballesteros and Langer agreed to share the 1986 Trophée Lancôme after failing light caused play to halt after four holes of a playoff.
*Langer and Montgomerie agreed to share the 2002 Volvo Masters Andalucía after failing light caused play to halt after two holes of a playoff.

European Tour playoff record (8–6–2)

PGA of Japan Tour wins (1)

PGA of Japan Tour playoff record (0–1)

Asian PGA Tour wins (1)

1Co-sanctioned by the PGA Tour of Australasia

PGA Tour of Australasia wins (2)

1Co-sanctioned by the Asian PGA Tour

Asia Golf Circuit wins (1)

South American Tour wins (2)

Other German wins (13)
1975 German National Open Championship
1977 German National Open Championship
1979 German National Open Championship, German PGA Championship
1984 German National Open Championship
1985 German National Open Championship
1986 German National Open Championship
1987 German National Open Championship
1988 German National Open Championship
1989 German National Open Championship
1990 German National Open Championship
1991 German National Open Championship
1992 German National Open Championship
Note: the German National Open Championship is a different event from the German Open listed five times in the European Tour wins section. That event was open to all comers, German and non-German. The German National Open Championship is "open" to German golfers whether they are amateur or professional.

Other wins (12)

Other playoff record (2–0)

PGA Tour Champions wins (46)

*Note: Tournament shortened to 36 holes due to weather.

PGA Tour Champions playoff record (7–9)

European Senior Tour wins (8)

European Senior Tour playoff record (0–2)

Other senior wins (1)

Major championships

Wins (2)

Results timeline
Results not in chronological order in 2020.

WD = Withdrew
DQ = Disqualified
CUT = missed the halfway cut
"T" indicates a tie for a place.
NT = No tournament due to COVID-19 pandemic

Summary

Most consecutive cuts made – 8 (1994 Masters – 1996 Masters)
Longest streak of top-10s – 2 (three times)

Results in The Players Championship

CUT = missed the halfway cut
"T" indicates a tie for a place

Results in World Golf Championships

1Cancelled due to 9/11

QF, R16, R32, R64 = Round in which player lost in match play
"T" = Tied
NT = No tournament

Senior major championships

Wins (12)

Results timeline
Results are not in chronological order before 2021.

CUT = missed the halfway cut
"T" indicates a tie for a place
NT = No tournament due to COVID-19 pandemic

Team appearances
World Cup (representing Germany): 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1990 (winners), 1991, 1992, 1993 (individual winner), 1994, 1996, 2006 (winners)
Ryder Cup (representing Europe): 1981, 1983, 1985 (winners), 1987 (winners), 1989 (tied – retained trophy), 1991, 1993, 1995 (winners), 1997 (winners), 2002 (winners), 2004 (non-playing captain – winners)
Hennessy Cognac Cup (representing the Continent of Europe): 1976, 1978, 1980, 1982 (captain)
Four Tours World Championship (representing Europe): 1985 (captain), 1986 (captain), 1987 (captain), 1989 (captain), 1990
Alfred Dunhill Cup (representing Germany): 1992, 1994, 2000
Seve Trophy (representing Continental Europe): 2000 (winners)
UBS Cup (representing the Rest of the World): 2001, 2002, 2003 (tie), 2004
Wendy's 3-Tour Challenge (representing Champions Tour): 2010, 2012, 2013

See also
List of golfers with most PGA Tour Champions wins
List of golfers with most European Tour wins

Notes

References

External links

German male golfers
European Tour golfers
PGA Tour golfers
PGA Tour Champions golfers
Winners of men's major golf championships
Winners of senior major golf championships
World Golf Hall of Fame inductees
Ryder Cup competitors for Europe
Recipients of the Cross of the Order of Merit of the Federal Republic of Germany
People from Augsburg (district)
Sportspeople from Swabia (Bavaria)
Sportspeople from Boca Raton, Florida
1957 births
Living people

Bernhard Langer


Bang war ein griechisches Pop-Duo, das von 1987 bis 1991 bestand. Die Mitglieder waren Thanos Kalliris (Gesang) und Vasilis Dertilis (Backgroundgesang/Keyboards).

Das Duo gewann die griechische Vorentscheidung zum Concours Eurovision de la Chanson 1987 und durfte daher beim Contest in Brüssel mit ihrem Popsong Stop auftreten. Als Background-Chor fungierten Katerina Kalliri, Mariana Efstratiou und Laura Burke. Sie erreichten den zehnten Platz.

Nach dem Contest veröffentlichte die Gruppe noch drei LPs und mehrere Singles. Ab 1992 entschloss sich Thanos Kalliris zu einer Solokarriere als Popsänger.

Diskografie (Alben)

 1987: Bang – The Album
 1990: Clockwise
 1991: Kane to Lathos

Weblinks

Einzelnachweise

Interpret eines griechischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Popband
Griechische Band

Bang (Band)


Vize, Kırklareli'nin doğusunda, İstanbul'a 140 km uzaklıkta bir ilçedir. Cittaslow denilen sakin şehir unvanı ile Türkiye'deki 10 ilçeden birisi olmuştur.  2022 TÜİK verilerine göre ilçe nüfusu 28.669'dur. Vize Trakya'nın Karadeniz kıyısındaki ilçelerinden biridir. Merkez ilçeden sonra yüzölçümü bakımından Kırklareli'nin en büyük ilçesidir. Ayrıca Kofçaz'dan sonra Kırklareli'nin rakımı en yüksek ilçesidir.

Tarihçe
Tarihte değişik isimlerle anılan kent Byzia, Bizye, Bida, Biza, Vyza, Vizii ve son olarak da Vize olarak bilinmektedir. İsmin kökü Byzas'tan gelmekte olup Byzas Poseidon'un bir oğlunun adıdır. Aynı zamanda Byzas, Trak dilinde keçi anlamına gelmekte olup Trakların çokça kullandıkları bir isimdir. Ayrıca Byzas isimli efsanevi bir Trak Kralının adından geldiği söylenir ki bu Byzas Su Perisi Semestra'nın oğludur. Ayrıca Yunan Mitolojisinde Kaynak Perisinin adı Byzia'dır. Vize'nin her dönemde isminin suyunun bolluğu ile anıldığı düşünülürse bu da akla yatkın bir ihtimaldir.

Strabon'a göre Vize, Antik Trakya kabilesi olan Asti'nin başkenti olarak hizmet etmiş ve birkaç antik çağ yazarları tarafından bahsedilmiştir. Daha sonra, şehir son Trak kralları Cotys IV, Rhoemetalces I, Rhoemetalces II ve Rhoemetalces III'ün başkenti ve ikametgahı olarak görev yapmıştır. Şehrin Roma İmparatorluğu'nun Trakya eyaletine dahil edilmesinden sonraki ilk yetmiş yıl içinde Bizye hakkında başka bir şey bilmiyoruz. Epigrafik kanıtlar, Trajan yönetimindeki eski stratejik düzenin dağılması sırasında özerk bir polis statüsü kazandığını göstermektedir. Son olarak, Bizye, Hadrianus döneminde kendi sikkelerini basmaya başlamıştır. Bazı araştırmacılara göre, Roma İmparatoru Arap Philip MS 247 yılında Bizye bölgesinden geçmiş olabilir.

Kasabanın yukarısındaki tepedeki akropol bölümünde bazı eski yapılar ve muhtemelen MS 5. veya 6. yüzyıldan kalma mükemmel korunmuş bir Bizans Ayasofya Kilisesi (Küçük Ayasofya) vardır.  Ayrıca akropolün yamacında bir antik tiyatronun kalıntıları bulunmaktadır. Tepedeki güzel konumuyla Vize, çevredeki alana hakim bir konumdadır. Kasabanın karşısındaki ovanın ötesinde, Traklar'ın hükümdarları için inşa edilmiş birçok tümülüs vardır. Vize ilçesinde daha çok Bizans dönemine ait kilise ve manastırlar bulunmaktadır. Kasaba ayrıca eski bir sinagogun yanı sıra bazı Osmanlı yapılarına da sahiptir.

Vize yöresi MÖ. XIII. yüzyılda Trakların yaşadığı bir bölgedir. Vize'deki Çömlektepe Höyüğü'nde 1962 yılında Feridun Dirimtekin'in, 1995'te Trakya Üniversitesi'nden Yard. Doç. Özkan Ertuğrul'un yaptığı araştırmalar, ardından Prof. Dr. Mehmet Özdoğan'ın çalışmaları yörenin Eskiçağ tarihini aydınlatmıştır. Vize yakınlarındaki Karakoçak Tepe mevkiinde Orta Tunç Çağı'na ait kaya sunağı bulunmuş, bunu Vize'nin Soğucak köyünde bulunan bir benzeri izlemiştir. Vize'nin Çakıllı Köyü'nün 1 km. güneyindeki Eski tekke mezarlığında bulunan el yapımı kaba hamurlu, deve tüyü rengindeki çanak çömlekler, yontma taş aletler, cilalı el baltaları Neolitik Çağ'da burada bir yerleşim olduğunu ortaya koymuştur. Özellikle Çömlektepe Höyüğü'nün MÖ. 3000 yıllarına kadar indiği belirlenmiş, aynı yerde Demir Çağı'na ait keramikler ele geçmiştir. Bunları Helenistik ve Roma keramikleri de tamamlayınca Vize yöresinin Neolitik Çağ'dan günümüze kadar kesintisiz bir yerleşime sahne olduğunu ortaya koymuştur.

Antik Çağ
Vize'de en eski devirler, Trakların tarihi ile başlar. Bu yıllarda Trakyayı işgal eden kavimlerin yayılma alanı Adriyatik Denizi'nden Karadeniz'e kadar uzanmaktadır. Trakya'ya ismini veren bu kavimler dalgalar halinde İstanbul ve Çanakkale'ye kadar uzanmışlardır. Özellikle MÖ.1200'de Trak kavimlerinden Bitinyalılar ve Frigler, Anadolu'ya geçmişlerdir. Trakya'da kalanlar ise ufak bir takım krallıklar kurmuşlardır.MÖ. 3000-2500 arasında Adriyatik Denizi'nden, Karadeniz'e kadar uzanan bölgeye yerleşen Traklar, Trakya'da egemenliklerini sürdürmüştür. Bunlardan Astai Kavmi Istranca Dağları'nda yaşamış ve küçük bir prenslik kurmuşlardır. MÖ. 513'te Pers İmparatoru I. Darius tüm Trakya'nın yanı sıra Bizye'yi de ele geçirmiş, Med Savaşları'ndan sonra bölgenin tümünü Makedonyalılar'a bırakmak zorunda kalmıştır. Büyük İskender'in ölümünden sonra, generallerinden Lucimachos Trakya ile birlikte Bizye'ye de hakim olmuştur. Ancak bu dönemde Trakya Keltler tarafından yağmalanmıştır. Bütün bu karmaşayı MÖ.72'de Romanın yönetiminde kurulan Odrysian Krallığı izlemiştir.

Bizye en parlak dönemini Klasik Çağ'da (MÖ. 500-400) ve Helenistik Çağda (MÖ.300-MS.20) ve Roma İmparatorluğu döneminde yaşamıştır. Vize Hristiyanlığın yayılması ile birlikte Avrupa metropolitliğine bağlı bir piskoposluk merkezi olmuştur. Bu dönemde dış tehditler altında Bizyeliler ezilmiş, bazen kalelerini terk etmiş, bazen de vergi ve haraç vererek şehirlerini yağmalanmaktan kurtarmışlardır. MS. IV. yüzyılda Got akınlarını Hun, Bulgar ve Slav akınları izlemiştir.

Aziz Memnon ve Severos, MS 303'te başlayan Diocletianus Zulmü'nün bir parçası olarak Bizye'de öldürülmüştür. MS 353'te, sürgündeki Antakyalı Eustathius, Bizye'ye yerleşmeyi seçmiş, burada ölmüştür. Şehir, 5. yüzyıl gibi erken bir tarihte Heraclea (Marmaraereğlisi)'nın süfragan'ı olarak bir başpiskoposun merkezi olarak belgelenmiştir.

Orta Çağ
6. yüzyıldan itibaren Bizye'den Konstantinopolis'e borularla su taşınmıştır ve boruların bir kısmı hala görülebilir durumdadır. İmparator V. Konstantin 773 ya da 774 yılında burada bir köprü inşa ettirmiştir.

Bizye, Hierocles'in Sinekdimos'unda ve daha sonra VII. Konstantinos'un De Administrando Imperio'sunda Avrupa eyaletinde bir şehir (polis) olarak tanımlanmaktadır.

Şehir, 692 yılında Trullo'da toplanan ve Geōrgios elachistos episkopos Uzusēs tēs Thrakōn chōras tarafından imzalanan Trullo Konsili'nde adı geçen "Uzusa" (Yunanca: Οὔζουσα) ile aynı görünmektedir. Belgede Bizye'nin bir temsilcisinin imzası bulunmadığından, aynı yer oldukları varsayılmaktadır.

Proto-Bulgar yazıtları Han Krum'un Bizye'yi ele geçirdiğini ve muhtemelen tahrip ettiğini göstermektedir.  9. ve 10. yüzyıllar boyunca şehir bir turma'nın başı olarak hizmet vermiştir.  Slav Thomas'ın 823'teki isyanının ardından üvey oğlu Anastasios, Bizye'ye sığınmaya çalışmış ancak şehir sakinleri tarafından imparatora teslim edilmiştir.  Halk azizi Maria Nea, 896 yılında burada turma olan Nikephoros ile evlendikten sonra Bizye'de yaşamıştır.  Maria Nea, 903 yılında öldükten sonra azize olarak saygı görmüş ve kültü Bizye ve çevresindeki bölgelerde çok popüler hale gelmiştir.

Bulgar imparatoru I. Simeon beş yıl süren bir kuşatmanın ardından 925 civarında Bizye'yi ele geçirdi; şehrin surları yıkıldı ve nüfusunun çoğu yakınındaki Medea'ya (Kıyıköy) kaçtı. Bizye'nin daha sonra I. Petr'ın 927'de Doğu Trakya'ya yaptığı sefer sırasında hedef alınıp alınmadığı belirsizdir.

12. yüzyılda Arap coğrafyacı El-İdrisi, Bizye'yi verimli bir vadide, gelişen ticaret ve sanayiye sahip büyük ve iyi tahkim edilmiş bir şehir olarak tanımlamıştır.  Kuman istilacılar 1199'da gelip Doğu Trakya'yı yağmaladığında, Bizye'den onları püskürtmek için bir Bizans ordusu gönderilmiştir. İlk başta başarılı olmuşlar, ancak Bizans birliklerinin açgözlülüğü yüzünden ilk zaferleri heba olmuştur.

Nisan 1204'te Konstantinopolis'in yağmalanması'nın ardından Bizye, Partitio Imperii Romaniae uyarınca yeni Latin İmparatorluğu'nun bir parçası oldu. 290 Şehir ilk başta Latinlere boyun eğmedi ve Mart 1205'e kadar benzer şekilde isyan eden Arcadiopolis (Lüleburgaz) ve Tzurulon (Çorlu) şehirleriyle birlikte dize getirilemedi. Ancak sadece bir ay sonra Latin ordusu, Çar Kaloyan liderliğindeki Bulgar ve Kumanlardan oluşan birleşik bir güç tarafından yenilgiye uğratıldı ve ardından Doğu Trakya'da bir dizi istila başlattı. Bizye, bölgedeki akınlardan etkilenmeyen birkaç şehirden biriydi. 1205 yılının sonlarına doğru, asilzade Anseau de Cayeux 120 şövalyeyle birlikte şehri garnizon haline getirmek üzere gönderildi. 1206 yılının Haziran ayında, Latin İmparatoru Henri, Latince: "Mult ere bone et forz" (Çok güzel ve güçlü) olarak onurlandırılan Bizye'de kamp kurdu.

1225'ten bir süre sonra, Theodore Komnenos Doukas komutasındaki bir Epir kuvveti Bizye'ye ilerledi, ancak şehri ele geçiremediler.  1237'de Kumanlar Trakya'yı tekrar işgal etti; Bizye sakinlerinin çoğu esir alındı ve köle olarak satıldı.  Ağustos 1246'da Latin İmparatoru II. Baudouin, Aziz James Tarikatı ile Bizye ve Medea'yı (Kıyıköy) Konstantinopolis'teki mülklerle birlikte tarikata bırakacak bir anlaşma müzakere etti, ancak anlaşma hiçbir zaman yürürlüğe girmedi.  1147 yılında Bizye [Tzurulon, Medea ve Derkos (Durusu) ile birlikte] Bulgarlarla ittifak yapan III. İoannis'in kontrolüne geçti.

İmparator II. Theodoros, 1255'in sonunda ya da 1256'nın başında Bizye ile Bulgarophygon (Babaeski) arasında bir yerde birleşik bir Bulgar ve Kuman kuvvetini yenilgiye uğrattı.  Ardından yukarı Meriç vadisinde yeni bir sınır belirleyen bir barış anlaşması imzaladı.

Bizye, 1286'dan 1355'e kadar megala allagia olarak adlandırılan bilinen üç askeri bölgeden birinin merkeziydi (Diğer ikisi Selanik ve Serez'dir.)  Bu bölge kabaca kuzeyde Mesembria'dan batıda Arcadiopolis'e ve doğuda Konstantinopolis'in banliyölerine kadar uzanan tüm alanı kapsıyordu.

1304 yılında, Theodore Sviatoslav komutasındaki bir Bulgar akınını durdurmak amacıyla imparator IX. Mihail ve Michael Doukas Glabas Tarchaneiotes komutasında Bizye'de büyük bir Bizans ordusu toplandı.  Bizanslılar Skaphidas'ta zaten yenilmişlerdi ve ardından Bizye'de tekrar yenildiler.

1307 yılında, Megas Tzausios Humbertopoulos'un protestoları üzerine, yerel halk Ferran Ximenes de Arenos komutasındaki Türk yardımcılarıyla birlikte bir Katalan kuvvetiyle savaşmaya çalıştı.  Yenildiler ve Katalanlar şehri yağmaladılar. Şehir 1313'te bu kez Aydınoğullarından Halil Bey liderliğindeki bir Türk kuvveti tarafından tekrar yağmalandı; Türkler daha sonra Xerogypsos'taki savaşta yenildiler.

1322 kışında Sirgiannis Paleologos, Raidestos (Tekirdağ) ve Sergentzion (Binkılıç) ile birlikte Bizye'yi ele geçirdi, ancak şehri neredeyse hemen III. Andronikos'un kuvvetlerine kaybetti.  Andronikos'un kendisi de 1324 yazında hastalığı nedeniyle birkaç gün Bizye'de kalmıştır.  O Eylül ayında Bizye'nin Konstantinopolis Patrikhanesi'ne yıllık bağışı 100 iperpiron olarak belirlendi.  Andronikos 1328 yılında, eski müttefiki Mihail Şişman'ın hiç gerçekleşmeyen bir saldırısı beklentisiyle Bizye'ye bir orduyla geri döndü.  1332 yazında, Teolog Efesli Matthaios, göreve atandığı Brysis'e (Pınarhisar) giderken Bizye'de durdu; sadece kısa bir süre kaldı, ancak bölgede Kutsal Ana'ye adanmış çok sayıda kutsal kuyu ve ayazma olduğunu yazdı.  Bizye çevresindeki bölge, o dönemde soyguncuların varlığı nedeniyle güvensiz olarak tanımlanmıştır.

1344 yılında Bizye, VI. İoannis tarafından ele geçirildi ve generali Manuel Komnenos Raul Asen'i şehrin valisi olarak atadı.  Birkaç yıl sonra, 1340'ların sonunda, 1.200 kişilik bir Türk atlı kuvveti Bizans topraklarına Bizye'ye kadar girdi.  Matheos, imparatorluk tahtından çekilmek zorunda kaldıktan sonra, Bizye onun etkin kontrolü altında kaldı ve 1356'da birkaç kez burada kaldı.

Ağustos 1355'te imparator V. İoannis ile Çar İvan Aleksandr arasındaki ittifakı onaylayan bir konsil toplantısının parçası olarak, Bizye metropolitliği yaklaşık iki yıllık kısa bir süre için epidosis olarak Derkos başpiskoposluğuna verildi.  Benzer bir durum Temmuz 1361'de Stauropolis (Afrodisias) piskoposluğunda da yaşandı.

Bizye sakinleri muhtemelen 1357 veya 58'de, belki de V. İoannis ve Matheos arasındaki çatışmalar nedeniyle şehrin garnizonunun tükenmiş olmasından yararlanan Türk eşkıyalar yüzünden yeniden yerleştirildi.

1358 sonbaharında, Matheos'un amcası olan Manuel Asanes, V. İoannis'den kendisini Bizye valisi yapmasını istedi.

Osmanlı Dönemi
1368 yılında Bizye, Güney Istranca Dağları'ndaki diğer bölgelerle birlikte Lala Şahin Paşa tarafından 1 aylık bir kuşatmanın ardından Osmanlı kontrolü altına girdi.  Bizye metropoliti, Bizye'nin kaybını telafi etmek için Mesembria ve Anchialos'a yeniden atandı.  Bizye 1403 yılında tekrar Türkler tarafından fethedilmiş ve ardından muhtemelen 1410 yılında II. Manuil yönetimindeki Bizanslılar tarafından yeniden fethedilmiştir. Bizye son kez 1453'ün başında, muhtemelen Karaca Paşa'nın birlikleri tarafından Türk kontrolü altına girdi.

Osmanlı idaresine geçen yerleşim, Rumeli Eyalet'in bir sancağı olan Vize sancağının merkezi konumunda bulundu. Türk seyyah Evliya Çelebi, 1661'de altıncı seyahatinde Vize'yi ziyaret etti. Vize'yi bir sancak beyinin merkezi, Türk, Bulgar ve Rum karışımının yaşadığı ve pırasalarıyla ünlü bir yer olarak tanımladı.

Edirne Vilayet Matbaası Müdürü Şevket Dağdeviren'in yazdığı 1892 tarihli salnameye göre;

Kırkkilise sancağının kazası olan Vize kasabasına bağlı 47 köydeki 4466 hanede 23595 nüfus olup, çoğunluğu İslam ve Rum'dur.

Saray, Yenice, Örencik, Hasboğa nahiyeleri Vize'ye bağlıdır. Vize hükûmet konağı, 108 basamaklı merdivenle çıkılan bir tepe üzerindedir. Vize'de 4 cami, 3 mescit vardır. Bunlardan Gazi Süleyman Paşa'nın yaptırdığı cami Ayasofya'nın modelindedir. Diğer 3'ü Saka Baba, Hasan Bey ve Ferhat Bey tarafından yaptırılmıştır.

Kaza içinde 13 sağlam, 27 harap cami ve mescit, 2 hükûmet konağı, 32 okul, 1 ortaokul, 2 harap imaret, 1 telgrafhane, 1 tekke, 5 kiremithane, 5 sayak dolabı, 46 çeşme 1 metropolithane, 18 kilise ve manastır, 301 ev arsası, 42 mera, 775 çayır, 17759 tarla, 28 Bahçe, 3926 bağ, 6 çiftlik, 1522 ambar ve samanlık, 1 rakı fabrikası, 25 değirmen, 10 han, 2 hamam, 31 fırın, 35 İslam, 18 Hristiyan mezarlığı, 72 harman yeri, 6 tahta bıçkısı, 3 çiftlik arsası, 1 yağhane ve 376 dükkân vardır.

1914 yılı Osmanlı nüfus istatistiklerine göre Vize kazasının toplam nüfusu 10.020 Müslüman ve 4.089 Rum olmak üzere 14.109'dur.

Nüfus

Kültür, Turizm ve İlgi Çekici Yerler
Vize ilçesi 1.Viyana Seferi esnasında Kanuni Sultan Süleyman tarafından kullanılan Avyolu güzergâhı üzerindedir. Bu güzergâh günümüzde yeniden keşfedilerek Sultanlar Yolu ismiyle doğa, kültür ve tarih sevenlerin kullanımına açılmıştır. Sultanlar Yolu işaretlemeleri Vize içinde ve çevresinde yolu yeniden keşfeden Sedat Çakır tarafından yapılmıştır. Sultanlar Yolu Viyana-Simmering'den İstanbul'da Süleymaniye Camii ve Topkapı Sarayı'na kadar uzanan 2133 kilometrelik bir yoldur.

Küçük Ayasofya Kilisesi (Gazi Süleyman Paşa Camii): İmparator I. Justinianus (hükümdarlığı 527-565) döneminde inşa edilen ve daha sonra Osmanlı döneminde camiye dönüştürülen eski bir Bizans dönemi Ortodoks kilisesidir. Ortodoks Bazilika planında tasarlanan kilise, Apollon Tapınağı'nın temelleri üzerine yığma taş ve tuğla ile inşa edilmiştir. Haç şeklindeki kilise, üçer sütunlu iki sıra sütunlu bir nef, iki koridor ve bir uçta apsisten oluşmaktadır. Orijinal ahşap çatısı 12. ve 13. yüzyıllarda yüksek bir kubbe ile değiştirilmiştir. Yapı, normalde Bizans mimarisinde görülmeyen farklı bir tarz olan kubbe etrafında tonozludur. Camiye dönüştürüldükten sonra ismini Rumeli Fatihi Gazi Süleyman Paşa'dan almıştır.

Vize Kalesi: Antik Roma döneminde inşa edilmiş bir surdur. Şehrin kuzeybatısında yer almaktadır. Kalenin ilk olarak M.Ö. 72-76 yıllarında inşa edildiği ve I. Justinianus döneminde yeniden canlandırıldığı düşünülmektedir. Kale, 50 cm × 80 cm (20 inç × 31 inç) ve 100 cm × 150 cm (39 inç × 59 inç) boyutlarında taş bloklardan oluşan temeller üzerine temiz kesme taşlardan ve moloz taştan inşa edilmiştir. Kuzey duvarındaki taşların mavimsi rengi, bu bölümün Geç Bizans döneminde Paleologos Hanedanlığı döneminde yeniden inşa edildiğini göstermektedir. Kale iç içe geçmiş iki surdan oluşmaktadır. Batı ve güney sur duvarları sağlamdır. Kalede bulunan taş üzerine Grek harfleriyle kazınmış bir yazıtta "Burada Aulus Pores'in oğlu Firmus ile Kenthes'in oğlu Rytes'in oğlu Aulus Kenthes ve Hyakinthus'un oğlu Rabdus'un yönetiminde gözetleme kuleleri inşa edilmiştir." yazmaktadır. Kırklareli Müzesi'nde sergilenmektedir.

Antik Tiyatro (Odeon): Geç Roma döneminde 2. yüzyılda inşa edilen ve Trakya'da bilinen tek açık hava tiyatrosudur. Çömlektepe tümülüsü için yürütülen arkeolojik kazılar sırasında 1998 yılında keşfedilmiştir. Roma tiyatrosunun halen mevcut olan bölümleri, koltuklar arasında koridorlar bulunan cavea (seyirci koltukları), scaenae (sahne) ve orkestradır. Sahnenin arka planı olan scaenae frons'a ait kabartmalar Kırklareli Müzesi'nde sergilenmektedir.

Hasan Bey Camii: 14. yüzyılın sonlarında sinagog olarak kullanılmakta iken, Gelibolulu Hasan Bey tarafından camiye dönüştürmüştür. Minaresiz olduğundan, ayrıca şekil itibarıyla de adeta bir türbeyi anımsatmaktadır. Kare plan üzerine kalın duvar, iri kesme muntazam taş kaplama olup, kubbesi sekiz köşe tanbur üzerine oturtulmuştur. 2007 yılında Vakıflar Genel Müdürlüğü tarafından aslına uygun restorasyon yapılmıştır.

Diğer ilgi çekici yerler arasında Asma Kayalar Mağara Manastırı, Aya Nikola Manastırı (Kıyıköy'de), Cehennem Şelaleleri, 824 yıllık tarihi çınar ağacı (Çakıllı'da), kaya kiliseleri, Trak tümülüsleri, çeşmeler, ayazmalar, mağaralar sayılabilir. İlçede bulunan Yenesu Mağarası, 1620 m. uzunluğuyla Trakya'nın 3. büyük mağarasıdır.

Aya Nikola Manastırı: Dünyanın en eski taş oyma manastırlarından olan Aya Nikola Manastırı 6. yüzyıl, MS. 527-565 yıllarına ait bir kaya manastırına örnektir. Manastırın zemin katı kilise iken, bodrum katı ayazmadır. Bunun yanında keşişler için dinlenme hücreleri bulunmaktadır. Aya Nikola Manastırı

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Vize kaymakamlığı resmi sitesi
 Vize Belediyesi resmi sitesi

Cittaslow
Türkiye'deki Roma kentleri
Bizans İmparatorluğu kentleri
Kırklareli ilinde kültür
Kırklareli ilinin ilçeleri

Vize, Kırklareli