Cartierul evreiesc din Orașul Vechi al Ierusalimului  (în ebraică הרובע היהודי  "Haròva Hayehudí", în arabă:حارة اليهود  "Harat al Yahud" ) se află în partea de sud-est a Orașului Vechi din Ierusalim și este unul din cele patru cartiere ale acestuia, alături de "Cartierul musulman", "Cartierul creștin" și "Cartierul armean". El se numește așa din secolul al XIX-lea. În cartierul evreiesc locuiesc circa 6000 locuitori, marea majoritate evrei evlavioși, și el cuprinde case de locuit, lăcașuri de cult evreiesc, situri arheologice, obiective de turism, magazine de suveniruri și de judaica, și restaurante.
Poziția
Cartierul se întinde pe o arie de 20 hectare și reprezintă circa o cincime din suprafața Orașului Vechi. El se învecinează cu Muntele Templului la est, cu Zidurile Orașului Vechi la sud, Cartierul armean la vest și bazarul de pe Strada David la nord. Din punct de vedere topografic cartierul este așezat pe partea superioară și pe povârnișurile de răsărit al Muntelui Sion.
Principalele lui străzi sunt Rehov Hayehudim (Strada evreilor), Rehov Habad (Strada Habad) și Maale (Urcușul) Rabi Yehuda Halevi

Istoria
Reașezarea evreilor în cetate

După reprimarea de către romani a Marii revolte a evreilor și Distrugerea Templului de către romani în cursul anului 70 d.Hr. a început popularea orașului cu coloniști străini. În zonă a rămas o mică comunitate evreiască, care sălășluia pe marginile sudice ale Muntelui Sion. După răscoala lui Simon Bar Kokhba și înăbușirea ei în anul 135, evreii din Ierusalim au fost expulzați din localitate.
Pe ruinele Ierusalimului s-a întemeiat orașul greco-roman Aelia Capitolina
În timpul perioadei bizantine a continuat interdicția pentru evrei de a locui în oraș. Evreii au putut din nou să se stabilească la Ierusalim abia sub stăpânirea arabă musulmană care a început aici în anul 640 și s-au concentrat în jurul Muntelui Sion.
De fapt, vreme de sute de ani, Cartierul evreiesc s-a aflat pe Muntele Sion și pe povârnișurile lui estice, în apropierea  așa numitului Mormânt al lui David și a Zidului de miazăzi.

În anul 1033 un cutremur de pământ a distrus zidurile sudice ale Ierusalimului.Ca urmare a acestui dezastru traseul zidurilor s-a restrâns, sudul orașului a fost abandonat, iar evreii au fost nevoiți să-și mute locuințele în nordul cetății. Această constatare se bazează pe marturia cruciaților
care au povestit cum în anul 1099 în cursul primei cruciade au străpuns zidurile orașului dinspre nord și au trecut prin "Cartierul evreilor". În timpul primei jumătăți a stăpânirii lor, cruciații au interzis evreilor să locuiască la Ierusalim. În 1170, la finele epocii cruciate, călătorul Beniamin din Tudela a găsit la Ierusalim o mică comunitate de 200 de persoane, concentrată în jurul Turnului lui David, aceasta fiind singura mărturie a prezenței evreilor în oraș în acea perioadă. Cucerirea Ierusalimului de către musulmanii conduși de Saladin (Salah ad-DIn)
în 1187 și căderea Regatului cruciat al Ierusalimului a permis accesul liber al evreilor în cetate. Comunitatea lor a revenit atunci pe Muntele Sion.

Consolidarea reașezării evreilor în Ierusalimul vechi. Transferarea lor de pe Muntele Sion
La jumătatea secolului al XV-lea a izbucnit o dispută între evrei și călugării franciscani în jurul posesiunii Mormântului lui David pe Muntele Sion. Stăpânitorii mameluci ai orașului au pus capăt litigiului, izgonind amândouă părțile implicate din zonă și transformând locul în moschee. Creștinii au trebuit să se stabilească în Cartierul creștin, iar evreii s-au așezat într-o zonă relativ nelocuită, între Cartierul armean și Muntele Templului în sud-estul cetății. Acesta a fost începutul Cartierului evreiesc pe locul său de astăzi.
Mărturiile din secolul al XV-lea despre Cartierul evreiesc sunt puține, dar se pare că așezarea evreilor se concentra în jurul zonei Sinagogii Ramban.Aceasta este considerată cea mai veche dintre sinagogile din cartier, dar nu are vreo legătură directă cu Ramban însuși. Acesta a vizitat Ierusalimul și a contribuit la întărirea așezării evreilor în oraș încă în secolul al XIII-lea, în vremea când ei trăiau pe Muntele Sion. Se crede ca obștea sinagogii pe care Ramban a renovat-o pe Muntele Sion, s-a mutat în noul cartier, și odată cu ea s-a transferat și numele sinagogii. Această comunitate împreună cu ceilalți locuitori ai cartierului au suferit de pe urma hărțuielilor din partea vecinilor musulmani din Cartierul Moghrabilor. Atât evreii cât și creștinii erau în acea epocă obiectul aplicării legilor discriminatoare ale lui Omar, și nu aveau dreptul să-și renoveze sinagogile sau să construiască altele în preajma celor degradate.

Valuri de imigrare și dificultăți economice
În secolul al XVI-lea, la începuturile dominației otomane populația  cartierului evreiesc a crescut simțitor, în urma sosirii de evrei sefarzi, ca urmare a izgonirii lor din Spania și Portugalia în anii 1492 și respectiv, 1498. Aceștia au întemeiat sinagoga Yohanan Ben Zakay, care se afla in zilele noastre în precinctul Sinagogilor sefarde. Sefarzii erau un factor comunitar nou, care se deosebeau de evreii locali, care majoritatea erau "mustarabim" care adoptaseră în cursul secolelor limba arabă. Diversitatea colewctivității  evreiești s-a accentuat  odată cu sosirea in anul 1700 a unor evrei așkenazi sub conducerea rabinului Yehuda Hehassid. Imigrația (aliya) așkenazilor, care număra câteva sute de persoane, a fondat asa numitul "cartier al așkenazilor" și a ridicat Sinagoga Yehuda Hehassid. La puțină vreme după sosirea la Ierusalim, rabinul Yehuda Hehassid a murit în urma unei boli și aceasta a dus la destrămarea rapidă a comunității așkenaze, care s-a înglodat în datorii față de musulmanii care au zidit pentru ea casele și sinagoga. În anul 1721 creditorii arabi au dărâmat sinagoga, prefăcând-o în ruină - în ebraică Hurvá. De atunci resturile sinagogii s-au numit "Hurvat Rabi Yehuda Hehassid" sau Sinagoga Hurvá. Consecințele conflictului au fost critice, deoarece în urma neplatei datoriei, musulmanii au interzis evreilor așkenazi să mai locuiască în cetate. În cartierul evreiesc au rămas, drept urmare, numai celelalte obști evreiești, casele de rugăciune ale așkenazilor au fost închise și doar o mica minoritate dintre ei, îmbrăcându-se ca sefarzii, au izbutit să rămână în oraș.

Locuitorii cartierului evreiesc au fost vreme de câteva secole foarte săraci. Majoritatea se întrețineau din banii donațiilor numite "Haluká" trimise de evreii din Diaspora, care vedeau în ele o împlinire a poruncii religioase de așezare a Țării Sfinte.
Comunitatea sefarda era mai bine situată. Ea se întreținea din munca proprie, precum și din donații de la comunitățile sefarde din lume. Majoritatea caselor din cartierul evreiesc aparțineau unor proprietari arabi, musulmani sau creștini, iar chiriașii evrei se straduiau să facă față cheltuielilor asociind  mai multe familii în aceiași casă. Imigranții sau pelerinii (Olim) evrei care au sosit și ei in cartier erau în mare parte bătrâni săraci (și mai ales femei bătrâne)  care își doriseră să moară la Ierusalim și să fie înmormântați apoi în Cimitirul de pe Muntele Măslinilor. Aceștia au devenit o povară pentru comunitatea locală, care cu greu se măsura cu dificultățile financiare.În aceste împrejurări cartierul era supraaglomerat, murdar și neglijat, iar casele lui de rugăciuni erau dărăpănate.

Prima jumătate a secolului al XIX-lea
La începutul secolului al XIX-lea număra populația evreiască în cartier circa 2000 de suflete, adică un sfert din populația orașului. Străini care au vizitat orașul în acea vreme au descris conditiile precare și mizerabile din cartier, murdăria din ulițele sale.Abatorul orașului, care se afla în cartierul evreiesc, era el însuși un factor însemnat de poluare. Bazarul evreilor era mizer, în comparație cu cele ale musulmanilor și creștinilor.
În 1837 un cutremur de pământ a distrus cartierul evreiesc din Safed (Tzfat),ceea ce i-a silit pe cei mai mulți din evreii din acel oraș să se mute la Ierusalim și să îngroașe numărul locuitorilor din cartierul evreiesc de aici.Aceasta s-a petrecut în timpul revoltei stăpânitorilor Egiptului, Muhammad Ali și fiul său, Ibrahim pașa, contra dominației otomane. Răsculații egipteni au cucerit Palestina și au încercat s-o anexeze la Egipt. Restabilirea puterii otomane în regiune în anul 1840 a dus la o primă cotitură politică importantă în situația evreilor, după ce amestecul Franței și al Marii Britanii în reprimarea revoltei egiptene a obligat regimul turc să-și amelioreze atitudinea față de supușii de pe cuprinsul imperiului. Sultanul a fost nevoit să instituie reforme constituționale, incluzând așa numitele capitulații, acorduri cu puteri europene asupra drepturilor cetățenilor acestora pe teritoriul Imperiului Otoman. Capitulațiile au contribuit la întărirea statutului evreilor supuși ai Imperiului Rus, ai Imperiului Austriac si ai Marii Britanii și au avut un efect benefic asupra întregii colectivități evreiesti - Ishuv - din Palestina.

Mijlocul și a doua jumătate a secolului al XIX-lea. Creșterea demografică

În urma ameliorării atitudinii și legislației adoptate față de supușii evrei aflați sub protecția puterilor europene, au  putut și evreii așkenazi să revină la Ierusalim și să-și reglementeze datoriile față de creditorii musulmani din oraș. Au ajutat la aceasta un număr de filantropi, între care mai ales baronul Edmon James de Rothschild, care a plătit tot restul datoriei ce rămăsese neachitată. În acest fel la mijlocul secolului așkenazii au reușit să reclădească Sinagoga Hurvá, al carei nume oficial a devenit "Beit Yaakov," după numele tatălui baronului Rothschild. După încă un număr de ani evrei așkenazi hasidimi, au înființat marea sinagogă "Tiferet Israel", iar comunitatea așkenază a devenit treptat mare si dominantă, ca și în restul Palestinei.  După veacuri de represiune etnică și religioasă, s-au înălțat astfel in cartierul evreiesc al cetății Ierusalimului două mari sinagogi, ale căror cupole puteau fi remarcate de la distanță.

Creșterea demografică a cartierului dus la o mare aglomerare și i-a silit pe evrei să se stabilească și în alte cartiere, mai ales în cartierul musulman, unde au luat ființă sinagogi și ieșive și unde s-a aflat de acum și sediul gazetei evreiești "Havatzelet".
Donațiile Haluka erau acum împărțite la un numar mai mare de persoane, au crescut chiriile și din când în când cartierul a fost lovit de epidemii. Acești factori au contribuit la starea economică precară a populației din cartier.
Instituția religioasă "Kolel Holand veDoitshland" (HoD) a sărit în ajutorul locuitorilor săraci și în anul 1857 a clădit în sudul cartierului așa numitele Batey Mahasse, "case de adăpost". Acestea erau ultimul spațiu locativ construit în cartier, după el nerămănând nici un teren fără case.
În acea vreme cartierul a fost populat de peste 10000 evrei, jumătate sefarzi și jumătate așkenazi. După estimări, la sfârșitul secolului al XIX-lea locuiau în Orașul Vechi circa 20000 evrei.

Abatorul orașului
Abatorul Ierusalimului se afla în partea de vest a Cartierului evreiesc, lângă sinagogile sefarde. El răspândea în jur o duhoare greu de suportat. Și un călător străin a remarcat în anul 1806 că acesta "răspândește mirosuri rele în cartier" și că evreii erau de părere că musulmanii au înființat abatorul dinadins în acel loc ca sa le facă viața amară. Un izvor din anul 1854 (Stuart, citat de Yehoshua Ben Arie p. 249-250) menționează că un abator ființa acolo încă din vremea cruciaților, și că el fusese lăsat pe loc pentru a dăuna locuitorilor evrei. Acelaș lucru se spunea și despre o mare tăbăcărie localizată în cartierul creștin, dupa cât se pare tot pentru a deranja pe locuitorii creștini din vecinătate.  Stuart, autorul acestor remarci, crede că acest fenomen indica "ura acerbă a musulmanilor față de nemusulmani". Un alt martor, Schulz, în scrierea "Țara Sfântă" (citat de Yehoshua Ben Arie p. 362) scrie că "spre abator ducea o trecere îngustă către o curte deschisă, pătrată și înconjurată de ziduri și magazii. Vitele legate de niște stâlpi erau tăiate pe loc, bucăți de carne erau aruncate pe jos, sângele curgea din toate direcțiile și gunoiul acumulat nu era evacuat."
"

Ieșirea înafara zidurilor

Filantropul evreu britanic de origine sefardă Sir Moses Montefiore a fost impresionat de suferința provocată de supra-aglomerarea și bolile din Cartierul evreiesc și a hotărat înființarea pentru evrei a unui spital în afara zidurilor cetății.În acest scop el a cumpărat un teren de pământ la circa jumătate de kilometru de Poarta Jaffa pe o coastă de deal vizavi de Muntele Sion. După ce a achiziționat pământul Montefiore s-a răzgândit și a decis să transforme locul într-un cartier de locuințe.În 1860 el a înființat, drept urmare, cartierul Mishkenot Shaananim, cel dintâi cartier evreiesc dinafara zidurilor Ierusalimului.  Evreii din Cartierul evreiesc din cetate nu s-au grăbit să-și părăsească cartierul și procesul de ieșire din acest perimetru a durat decenii. După recensământul din anul 1880, în acel an locuiau în Orașul vechi circa 15000 evrei, iar 2000 locuiau în afara zidurilor, în orașul cel nou. În cursul anilor tendința s-a schimbat, și până la Primul Război Mondial tot mai mulți evrei au abandonat cartierul cel vechi, pentru a trece în zona nouă.

Repartizarea demografică a evreilor din Orașul vechi între sfârșitul secolului al-XIX și până la Războiul arabo-evreiesc din 1948-1949 (în mii):
după Rami Izreel, pe situl Centrului israelian de tehnologie pedagogică Matah

Începutul secolului al XX-lea

La începutul secolului al XX-lea trăiau in Orașul Vechi 20000 evrei, din care o treime în Cartierul musulman. Densitatea ridicată. sărăcia și fanatismul religios au împins numeroși locuitori sa părăsească Cartierul evreiesc și să se mute treptat înafara zidurilor. Până la urmă în cartier au rămas cei mai săraci și mai bigoți, din rândurile evreilor haredim. Locuințele lor erau foarte mizere, luminate cu lumânări izolate sau cu tăciuni aprinși, aerul în odăi fiind îmbăcsit cu fum de smirnă.(după descrierea lui Ari Ben Zahav)
În culegerea sa de povestiri "Yalkut Sipurim", scriitorul Yehuda Burla a descris  viața în așa numită Curte a sefarzilor (Hatzar Hasfaradim sau Hahakura) din Cartierul evreiesc într-o lumină mai optimistă.Cu toată înghesuiala și îngustimea locului și cu tot necazul și sărăcia, locatarii acestor case nu se simțeau de fel rău. Nimenea nu se plăngea că locul îi e strâmt, și nimănuia nu i-a trecut prin minte vreodată să rupă legământul cu viața din pricina lipsei de spațiu și de aer. Dimpotrivă, - pe ulițele, pe sub bolțile și prin cotloanele acestor curți s-au născut copii, au crescut fetișcane, s-au încropit iubiri, s-au ținut nunți, s-au petrecut evenimente,  certuri, furtuni, dar și molime, nenorociri și înmormântări.

În Primul război mondial a suferit întreg Ierusalimul, dar locuitorii Cartierului evreiesc, care erau cei mai săraci dintre toți, au ajuns la sapă de lemn.
Scriitorul Itzhak Rab, și el locuitor al Ierusalimului, a descris așa cartierul în acele zile: "Nu era un singur ungher în oraș, unde să nu vezi copii îmbrăcați în zdrențe tărându-se ca niște schelete, întinzând mîinile și cerșind cu ochii o bucată de pâine. Și nu trecea o zi și nici un ceas fără  înmormântarea unui mort, și purtătorii sicrielor alergau cu repeziciune, trecând ulița în goană."

Epoca mandatului britanic
În vremea mandatului britanic situația securitară în cartier se înrăutăți cu timpul, odată cu izbucnirea răzmerițelor arabe din anii 1920. Oamenii batalioanelor ebraice și apoi ai organizației de apărare Hagana au ajuns și în Cartierul evreiesc și îi apărau pe locuitori. Atacurile arabe i-au silit pe mulți dintre locuitorii cartierului să fugă din Orașul Vechi, iar cei rămași s-au concentrat mai cu seamă în zona sinagogilor din inima cartierului.În zilele Marii revolte arabe din anii 1936-1939  autoritățile britanice au apărat Cartierul înconjurându-l cu un gard de sârmă ghimpată, dar cu toate acestea  a fost atacat în rânduri repetate cu focuri de armă și bombe. Accesul evreilor la Zidul de apus prin Cartierul moghrabilor musulmani era aproape imposibil.
Cu vremea Cartierul evreiesc s-a golit de o bună parte din locuitori, inclusiv elevii de la ieșive.În anul 1939 intrarea a fost protejată cu o poartă de fier, dar izolarea cartierului l-a transformat într-un fel de ghetou.

Războiul din 1948-1949

În ziua în care britanicii au părăsit Palestina la 13 mai 1948 au rămas în Cartierul evreiesc 1700 locuitori. Ei erau apărați de 150 luptători, membri în organizațiile paramilitare Hagana și Etzel. La 14 mai pe o bună parte din teritoriul Palestinei, conform deciziei ONU evreii au proclamat Statul  Israel. După rezoluția Adunarii Generale a ONU care fusese respinsă de arabi, Ierusalimul ar fi urmat să fie "internaționalizat". Odată cu plecarea britanicilor luptătorii evrei din cartier au ocupat pozițiile britanice din zonă în cadrul a ceea ce s-a numit Operația "Shefifon". La 16 mai arabii au început să asalteze cartierul, și în două zile au reușit să ocupe o treime din suprafața lui. În noaptea 17-18 mai Brigada israeliană Etzioni, vrând să-i ajute pe cei asediați, a încercat să pătrundă în cartier din direcția Turnului lui David dar a eșuat. În noaptea următoare dintre 18-19 mai un pluton de evrei din Palmah sub comanda lui David Elazar a izbutit să străpungă Poarta Sion iar după ea a pătruns o unitate de întărire comandată de Mordehai Gazit (care pentru scurtă vreme a fost comandantul cartierului, până ce a fost grav rănit în lupte) cu 80 militari israelieni din Brigada Etzioni,
În ciuda cererii lui David Shaltiel, comandantul Hagana din Ierusalim, luptătorii din Palmah au părăsit poarta Sion. În acea dimineață, Regatul Transiordaniei s-a alăturat ostilităților de la Ierusalim, și ostașii săi, din așa numita Legiune Arabă Transiordaniană au ocupat Poarta Sion și au strâns și mai mult blocada Cartierului evreiesc.
Sinagoga Tiferet Israel, a cărei cupolă înaltă slujea ca poziție a apărătorilor cartierului, a fost ocupată de iordanieni de la începutul luptelor și aruncată în aer. În zilele următoare Legiunea Transiordaniană  sub comanda lui Abdallah Al-Tal a ocupat părți considerabile din cartier și i-a blocat pe locuitori în zona celor patru sinagogi sefarde.La 27 mai1948 după zile grele de lupte, arabii au ocupat Sinagoga Hurva și au aruncat-o și pe aceasta în aer.
Pe toată perioada ostilităților forțe israeliene au încercat în zadar să pătrundă în cartier și să-i ajute pe împresurați. În cursul luptelor au fost uciși 69 luptători și civili evrei. Morții au fost îngropați în morminte provizorii într-o curte mică din cartier, în speranța ca vor fi transferați după aceea într-un cimitir, atunci când aceasta va fi posibil.

La 28 mai mai rămăseseră în cartier mai puțin de 50 de combatanți evrei apți pentru luptă. Sub presiunea populației civile istovite și din grija pentru viața ei, comandantul cartierului, Moshe Rusnak, a semnat după amiază actul de capitulare. Locuitorii s-au adunat în piața Batey Hamahasse, înainte de a părăsi cartierul. Bărbatii au fost luați prizonieri de către iordanieni. În total 341 luptători și locuitori evrei din cartierul evreiesc au căzut prizonieri în mâinile iordanienilor. Restul locuitorilor au fost izgoniți spre vest în afara zidurilor, și toate proprietățile din cartierul evreiesc au fost expropriate de Regatul Transiordaniei. Iordanienii au interzis evreilor să-și scoată afară morții și aceștia au rămas în mormintele provizorii până în anul 1967. Refugiații din Cartierul evreiesc au fost plasați în cartierul Katamon din Ierusalim, care cu numai o lună în urmă a fost cucerit de luptători din Palmah și Haganá. Prizonierii cartierului au fost puși în libertate de către Iordania la 9 luni după încheierea armistițiului definitiv.

Perioada iordaniană

După cucerirea Cartierului evreiesc, iordanienii au dărâmat sistematic clădirile ce aparținuseră evreilor. Marile sinagogi au fost aruncate în aer,  iar altele au fost transformate în grajduri pentru animale. Majoritatea caselor erau practic distruse încă în urma luptelor, iar în cele rămase au fost plasați refugiați arabi din vestul Ierusalimului,ca de pildă locuitorii satului arab Lifta de la intrarea dinspre apus in Ierusalim.
În vremea stăpânirii iordaniene cartierul a fost delăsat, nefacandu-se în perimetrul lui nicio acțiune de renovare sau construcție. Până la Războiul de Șase Zile din iunie 1967 majoritatea caselor, abandonate, s-au prăbușit și distrus.

Sub autoritatea Israelului
În Războiul de Șase Zile Israelul, respingând atacurile Iordaniei, a reușit să preia controlul asupra întregului Ierusalim și a Cisiordaniei. La scurt timp după aceea, guvernul israelian a hotărât să reclădească și să renoveze Cartierul evreiesc și să-l repopuleze cu repeziciune. Între altele s-a decis crearea în cartier a câtorva locuințe destinate miniștrilor. În cele din urmă singurul politician israelian care s-a mutat în cartier a fost ministrul învățământului, Igal Allon. După moartea lui în 1980, locuința a trecut in folosința unui tribunal religios evreiesc și apoi a fost vândută unei ieșive numite "Esh Tora".

În aprilie 1968 Israelul a expropriat aria Cartierului evreiesc, inclusiv esplanada Zidului de apus și clădirile vecine ei.În iulie 1968 guvernul israelian a hotărât să întemeieze o Societate pentru renovarea și dezvoltarea Cartierului evreiesc ca societate guvernamentală controlată de stat. Această societate a luat ființă în ianuarie 1969, fixându-si drept obiectiv renovarea și dezvoltarea Cartierului ca un loc de însemnătate națională, religioasă, istorică și culturală. Renovarea a durat până în anii 1980, dar societatea de renovare și dezvoltare continuă să fie activă.
Până la Războiul de Șase Zile Cartierul evreiesc era despărțit de ulicioara Zidului de apus prin Cartierul arab al Moghrabilor de la poalele Zidului de apus.

În urma războiului Cartierul Moghrabilor a fost evacuat, iar casele sale mizere au fost dărâmate pentru a crea esplanada din fața Zidului de apus.În acest fel s-a creat o continuitate între Zidul de apus, principalul loc sfânt al iudaismului contemporan și Cartierul evreiesc, și zidul a devenit parte integrală din cartier. Familiile arabe care au locuit în cartierul evreiesc au fost evacuate în schimbul unei despăgubiri financiare.
O parte din ele s-au mutat în cartierul Abu Dis, o singură familie  fiind evacuată din casa ei dărăpănată, abia în anul 1980, în schimbul unei despăgubiri substanțiale. Unul din cei evacuați la începutul anilor 1970 a făcut apel la Tribunal cerând să-și arendeze casa din cartierul renovat, dar judecătorul Haim Cohen a respins cererea:  "Este firesc faptul ca renovarea are drept menire revenirea colectivității evreiești din Orașul Vechi la vechea sa cinste, pentru ca evreii să aibă parte din nou de un cartier deosebit, al lor, alături de cartierele musulman, creștin și armean. Nu este în specificatatea  acestor cartiere nici o discriminare inacceptabilă,fiecare obște având cartierul ei.
"
În mod ironic, distrugerea Cartierului evreiesc a permis în cele din urmă și renovarea lui optimală:în primii ani de după război s-au efectuat prospecțiuni și excavații arheologice în scopul salvării unor vestigii, ceea ce nu s-ar fi putut, dacă cartierul ar fi fost populat și în picioare. Cartierul a fost planificat de aceasta, ca o zonă de locuințe, de o parte, și ca un obiectiv turistic și arheologic, pe de altă parte. Numai o mică parte din materialul arheologic descoperit  se află expus publicului larg pe socoteala spațiului locativ (ex. Cardo și zidul de lărgire). Deasupra celorlalte situri arheologice s-au construit case, ca de pildă "Cartierul herodian" aflat în pivnița ieșivei Zidului sau Cardo-ul bizantin,

La inceputul anilor 1970, paralel cu activitatea arheologică, a început procesul de renovare și construcție a cartierului, călăuzit de străduința de a păstra pe cât se poate traseul vechi al ulițelor.  Sinagogile au fost refăcute și curățate de gunoiul și balega acumulată în cursul anilor. După lungi dezbateri, marile sinagogi Hurva și Tiferet Israel au fost lăsate în starea de ruine, pentru a păstra amintirea zilelor distrugerii cartierului. Sinagoga Hurva a fost, în cele din urmă, reconstituită și rezidită în anul 2010.
Începând din anii 1980 Cartierul evreiesc a devenit un cartier de locuințe, mult căutate de publicul religios și cel ultrareligios. În cadrul publicului național-religios se evidențiază în cartier prezența elevilor și absolvenților ieșivei cu pregătire militară "Hakotel". Între locuitorii harediți se evidențiază membrii familiei Zilberman, familia rabinului Itzhak Shlomo Zilberman și elevii acestuia. Aceștia sunt continuatori ai tradiției rabinului gaon Eliyahu din Vilna și au fondat în cartier instituții de învățământ religios foarte apreciate care predau după metoda Zilberman și cooptează învățăcei de pe tot cuprinsul Ierusalimului și chiar din afara lui. Treptat Cartierul evreiesc a căpătat un caracter ultrareligios.

Viața cotidiană în cartier are problemele ei: ulițele și spațiul în general sunt strâmte, mașinile particulare nu au acces până la case, și trebuie parcate în puținele parcări de la marginea cartierului.În toate ceasurile zilei cartierul este frecventat de un număr mare de turiști care deranjează liniștea locatarilor. În ciuda acestor dezavantaje, marea apropiere de Zidul de apus și atmosfera comunitară și religioasă, precum si stilul vechi al caselor decorate cu cupole și arcuri, au făcut din Cartier o atracție imobiliară și unul din cele mai scumpe cartiere din capitala Israelului.

Obiective istorice și arheologice
Cartierul evreiesc a fost excavat cu minuțiozitate în cursul anilor 1970 și 1980, iar descoperirile făcute au indicat o intensă activitate în zonă pe parcursul epocilor. Cele mai vechi lucrări și obiecte găsite sunt Zidul de lărgire, Turnul israelit, și vase pentru alimente și figurine care se păstrează la Muzeul Cartierului herodian. Potrivit rezultatelor cercetărilor, la finele zilelor Primului Templu, în urmă cu 2500 ani, zona aceasta se afla în interiorul unui oraș fortificat, și locuitorii, inclusiv evreii, practicau pe atunci culte politeiste. În perioada celui de-al Doilea Templu locul se numea Orașul de sus al Ierusalimului. Locuitorii săi erau  preoți (cohanim) înstăriți, cu înaltă poziție în societate. Majoritatea vestigiilor găsite datând din aceasta epocă se află la Muzeului Cartierului Herodian, el incluzând clădiri impozante cu  pardoseli de mozaic , băi rituale - mikvaot, ruinele unor coloane fastuoase, fresci. Se poate vizita  una din casele cartierului de  preoți, așa numita "Casa arsă", care oglindește distrugerea orașului în anul 70.
Din epoca romană s-au găsit numeroase țigle și cărămizi purtând insignele Legiunii a X-a Fretensis.
În epoca bizantină aria aceasta a cunoscut o efervescentă viață religioasă și publică, căreia îi stă mărturie gigantica biserică Neam ale cărei ruine se găsesc dedesubtul pieții Batey Mahasse, precum și Cardo-ul bizantin, care a era destinat să faciliteze trecerea directă între bisericile din nordul cetății către Biserica Nea din sud. Din epoca islamică veche nu au rămas aici vestigii deosebite, în schimb în epoca cruciaților cavalerii teutoni au construit aici două biserici, iar armenii au ctitorit o mânăstire.Zidul cel lat este  un sector din fortificațiile cetății Ierusalimului, datat din vremea regelui Hizkiahu, care stă mărturie asupra limitei de nord a Ierusalimului în zilele Primului Templu. Lățimea lui deosebită -șapte metri- i-a conferit numele, încă în gura lui Neemia, în urmă cu 2500 ani, căci, după cât se înțelege, el i-a văzut ruinele la întoarcerea sa din Babilon.(Neemia 3,8). Însemnătatea zidului stă în faptul ca el reprezintă dovada clară decisivă că Ierusalimul s-a extins spre colina de apus încă din vremea Primului Templu
 Turnul israelit (la capătul străzii Plugat Hakotel) este  și el o fortificație din epoca Primului Templu, care, după cum se vede, era legat de Zidul cel lat, aflat în preajma lui. Turnul este construit din piatră brută și, probabil, era o parte dintr-o poartă. El a ars în vremea distrugerii Ierusalimului de către Nabucodonosor al II în anul 586 î.Hr. La baza lui se mai văd cenușă și săgeți care evocă luptele din vechime.Grădina arheologică Ierusalim în imediata apropiere, în sudul Esplanadei Zidului de vest, este un precinct de 2 hectare, care prezintă vestigii arheologice din Ierusalim la locul unde au fost găsite.Majoritatea sunt din vremea celui de-Al Doilea Templu. Ele includ o stradă pietruită atașată de Zidul de apus, ruine din Arcul Robinson, băi rituale (Mikvaot) și inscripții. În afară de aceasta  Grădina arheologică mai cuprinde un cartier din epoca bizantină, niște palate din epoca islamică  timpurie etc.Tunelurile Zidului (Minharot Hakotel) - un spațiu subteran, pe lângă continuarea Zidului de vest pe un traseu de 400 metri, până la colțul nord-vestic al Muntelui Templului. Se pot vedea tunelurile, canale de apă, structuri și gropi care au fost acoperite cu trecerea anilor.și deasupra cărora s-a construit Cartierul musulman.Casa arsă (הבית השרוף) - casă de locuit de la finele epocii celui de-al Doilea Templu, care s-a încheiat în anul 70 cu distrugerea Ierusalimului  și a templului.  Casa este bogată în băi rituale, cisterne de apă, și recipiente de piatră pentru apă, care dovedesc faptul că locatarii casei respectau regulile purității așa cum se cuvinea preoților - kohanim. Un vestigiu însemnat îl reprezintă urmele brațului unei femei, probabil moartă într-un incendiu, și care ținea o suliță.Suburbia herodiană - Strada Hakaraím 1 - ruinele unui cartier periferic iudeu antic, în care au locuit preoții în vremea domniei regelui Irod. Se pot vedea pavimente cu mozaicuri, băi rituale, unelte si alte obiecte din vremea Primului si mai ales celui de-al Doilea Templu. Exponatele sunt o mărturie a bogăției preoților din zilele celui de-al Doilea Templu, care adeveresc detalii din literatura talmudică despre corupția și ruperea de popor a păturii preoților, care avea să contribuie, potrivit tradiției, la catastrofa din secolul I d.Hr.    Casa Siebenberg - pe Simtat Beit Hashoeva 5 - un loc arheologic multistratificat, aflat în pivnița unei case particulare. Locul a fost excavat de către Theo Siebenberg  în propria sa casă. În afara pereților și a cisternelor descoperite, se poate vedea o colectie de obiecte din vremea Primului si celui de al Doilea Templu și din epoca bizantină.
 Biserica Nea -dedesubtul pieții Batei Mahasse - ruinele unei gigantice biserici bizantine - având lungimea de 116 metri și lățimea de 52 metri, construită de împăratul Iustinian I în secolul al V-lea d.Hr. Biserica era închinată Sfintei Maria, numele ei întreg fiind "Biserica cea Nouă pe numele Mariei, maica Domnului Iisus." (Nea= Nouă). Ruinele bisericii sunt îngropate sub piața Batey Mahasse, si se pot vedea părți din ea, ieșind de sub Zidul Orașului Vechi, în pivnița școlii vecine și în Grădina Hatekumá.Cardo din Ierusalim - paralela cu străzile Hayehudim și Habad -  strada pietruită foarte largă (de 22 metri)  care a servit drept piață comercială în epoca romană și bizantină. Partea din Cardo aflată în Cartierul Evreiesc este o prelungire bizantină spre sudul orașului, care era destinată să lege Bicerica Nea cu Biserica Sfântului Mormânt. Din cauza însemnătății vestigiilor găsite, stâlpii sparți ai cardo-ului au fost reconstruiți și strada este dezvelită în inima Cartierului datorită excavațiilor conduse de prof.Nahum Avigad. În anul 1971 proiectul arhitecților Peter Bogod și Esther Niv Krendel de sistematizare a zonei Cardo - dintre strada Hayehudim și Strada Habad și dintre Strada David și Sinagoga Tzemah Tzedek, a primit premiul I la concursul inițiat. Inițial fusese planificată aici construirea unor hoteluri, dar ulterior ministerul locuințelor a decis transformarea ariei într-una de locuințe  deasupra străzii comerciale.Biserica Maria a Germanilor (strada Misgav ladakh, colț cu Tiferet Israel)  este un mare complex, bine conservat, cuprinzând o biserică,o mânăstire și un han, care a fost zidit la Ierusalim în epoca cruciaților, de către cavalerii teutoni.Biserica era una din cele două biserici germane din aria actualului Cartier evreiesc, dar a doua biserică nu s-a păstrat.Piața Batey Mahasse - Strada Hagal'ad , colț cu Strada Maamadot Israel - o esplanadă renovată, care păstrează locul ultimului spațiu de locuințe construit in Cartierul evreiesc în secolul al XIX-lea. Din casele originale s-au păstrat un bloc de locuințe cu cupole, care deservește in zilele noastre o școală locală, precum si Casa Rothschild, construită în curtea caselor, și care servește drept Talmud Tora (școală primară religioasă tradițională) pentru băieți. În piață se pot vedea stâlpi ridicați din Biserica Nea, care se află îngropată sub curte.   Gal'ad (strada Gal'ad)- loc de comemorare a evreilor din cartier căzuți în timpul luptelor din 1948. Iordanienii care au cucerit cartierul nu au permis evreilor să-și evacueze morții, și aceștia au rămas îngropați aici vreme de 19 ani, până la Războiul de Șase Zile. După acest război rămășițele pământești au fost transferate într-un mormânt comun pe Muntele Măslinilor.

Lăcașuri de cult

Muntele Templului - considerat locul cel mai sacru al religiei iudaice din antichitate, este prevăzut cu o esplanadă pe care se află aria Haram ash-Sharif, unul din cele mai însemnate locuri sfinte ale cultului musulman (al treilea ca importanță după cele din Mecca și Medina) cu Moscheea Al Aqsa și sanctuarul Cupola Stâncii. Iudaismul ortodox oficial mainstream în zilele noastre nu permite accesul credicioșilor evrei pe Muntele Templului din motive de cult și politice.
Zidul de vest, cunoscut la popoarele străine ca Zidul plângerii, este cel mai însemnat loc sfânt al iudaismului după Muntele Templului, fiind dintre toate zidurile perimetrului Templului din Ierusalim, presupus ca cel mai apropiat de Sfânta Sfintelor, locul principal de cult din Templul antic, care a fost distrus de romani în anul 70 d.Hr.. Esplanada din fața lui, realizată de Israel în urma distrugerii în 1967 a Cartierului Mograbilor, care se întindea până la câțiva metri de Zid, permite vederea a numai 60 metri din lungimea totală de 500 de metri a Zidului de vest. Continuarea zidului poate fi văzută în Tunelurile zidului (vezi mai sus)Sinagoga Ramban (pe Strada Hayehudim) este cea mai veche sinagogă din Cartierul evreiesc, a fost clădită la jumatatea secolului al XV-lea, și serveste ca loc de cult și de studii talmudice (Beit Midrash) pentru ritul așkenaz. Ea a fost prima sinagogă din Cartierul evreiesc care a fost renovată, în 1967, după Războiul de Șase Zile. Renovarea a coincis cu implinirea a 700 de ani de la vizita lui Ramban - Rabi Moshe Ben Nahman la Ierusalim în anul 1267. Moscheea Sidna Omar''' (strada Hayehudim colț cu strada Beit El) este singurul loc de cult musulman aflat în incinta Cartierului evreiesc, nu este activă. A fost construită în secolul al XV-lea, probabil ca reacție la construirea sinagogii Ramban din apropiere. Moscheea are un minaret mameluc care se înalță la nivelul a două etaje

Bibliografie

Legaturi externe

Note

Cartiere din Ierusalim

Cartierul evreiesc (Ierusalimul vechi)


Rylskov (dansk) eller Rüllschau (tysk) er en landsby beliggende øst for Flensborg i det nordlige Angel i Sydslesvig. Administrativt hører Rylskov under Masbøl Kommune i Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Rylskov var en selvstændig kommune indtil marts 1965, hvor Rylskov og Masbøl blev sammenlagt i Masbøl-Rylskov Kommune (fra 1969 kun Masbøl Kommune). I den danske periode indtil 1864 var Rylskov sogneby i Rylskov Sogn (Husby Herred, Flensborg Amt).

Landsbyen Rylskov blev første gang nævnt omkring 1450. Stednavnet henviser til personnavnet Rolf eller til det sønderjyske udtryk rylle for avnbøg.

Det i byens østlige udkant beliggende sted Helledal tolkes som et førkristent hedensk kultsted "hellig dal", men det er uvist. Stednavnet er første gang nævnt 1769.

Rylskov er omgivet af Rosgaard i nord, Runmark i nordøst, Grimmerup i øst, Masbøl i syd og Tarup i vest.

Erhverv
Den sydslesvigske landsby er landbrugspræget.

Eksterne henvisninger

 Hjemmeside om Rylskov

Noter

Byer i Angel
Byer i Kreis Slesvig-Flensborg

Rylskov


«1.000.000» es una canción grabada por la cantante rumana Alexandra Stan para su álbum de estudio debut, Saxobeats (2011). Con la colaboración del rapero alemán-zimbabuense Carlprit, fue lanzada para su descarga digital el 22 de febrero de 2012 a través de Vae Victis y E2. La pista fue escrita por Andrei Nemirschi, Marcel Prodan y Marcian Alin Soare, mientras que la producción fue manejada por los dos primeros. Musicalmente, «1.000.000» es una canción R&B y pop, que incorpora ritmos de hip hop en su instrumentación; Stan repite la palabra «million» durante el coro, reminiscente al tema «Milioane» de la banda rumana M&G.

Un video musical para el sencillo fue subido al canal de Prodan en YouTube el 22 de diciembre de 2011; filmado por Iulian Moga en Bucarest en un lapso de 30 horas. El videoclip presenta a Stan y Carlprit interpretando la canción frente a un mural con grafiti y dentro de una habitación con un espejo; parte de la vestimenta de la cantante incluía un par de zapatos que fueron hechos a su medida en aproximadamente cuarenta y ocho horas. La pista fue aclamada por los críticos de música, aunque experimentó éxito menor en las listas. Alcanzó la posición número 13 en el Top 100 de Rumania, el número 34 en Italia y el número 203 en Rusia.

Antecedentes y composición
Luego de la participación de Carlprit en una remezcla del sencillo de Stan «Mr. Saxobeat» (2011), su mánager Marcel Prodan sugirió que los dos trabajen juntos en el futuro, lo que resultó en «1.000.000». La canción se transmitió por primera vez en la estación de radio francesa Puls Radio. La pista fue escrita por Andrei Nemirschi, Prodan y Marcian Alin Soare, mientras que la producción fue manejada por los dos primeros. «1.000.000» incorpora ritmos de hip hop en su instrumentación, mientras que Stan proporciona voces «cálidas». Carlprit abre la canción dirigiendo las líneas «You're one in a million» a Stan; esta última repite la frase «million» durante el coro, que es reminiscente a «Milioane», una canción de la banda rumana M&G. La publicación italiana L'Altra Pagina lo describió como una evolución en el estilo de Stan, notando la ausencia de un saxofón en su composición a diferencia de sus trabajos previos, y su estilo orientado al género pop en lugar de dance. Según Rodrigo de Yam-Magazine, «1.000.000» es un sencillo de R&B y pop.

Recepción
La pista ha recibido reseñas positivas por parte de los críticos de música. Kevin Apaza, quien escribió para Direct Lyrics, describió la canción como «pegadiza» y «super contagiosa», sugiriendo que «si se la promueve correctamente, podría destacar en las listas europeas y estadounidenses». Continuó elogiando su coro por ser «demasiado tierno», y etiquetó la pista como «demasiado simple, demasiado genérica, pero demasiado caliente al mismo tiempo». Aunque el sitio web rumano Utv pensó que las letras durante el coro eran «repetitivas y monosilábicas», aplaudió su ritmo y afirmó que, «Alexandra Stan nos ha prometido que cada vez que lanza un nuevo sencillo, siempre será diferente a sus predecesores». La revista alemana Klatsch–Tratsch dijo que «1.000.000» contiene «tonos suaves y a veces muy románticos», mientras que Celeste Rhoads de AllMusic la llamó «adictiva» durante su reseña de Saxobeats. El portal alemán Mix1 dijo que el sencillo podría convertirse en un éxito y le otorgó 6 estrellas de 8. El sitio web de música Digijunkies elogió la contribución de Carlprit en «1.000.000», concluyendo que la canción es «agradable para la pista de baile y cariñosa para el canal auditivo». Durante una reseña variada para Saxobeats, Yam Magazine declaró que el sencillo se «destaca por su sonido diferente al resto de pistas. [...] y Stan se expresa bien en el género».

Comercialmente, «1.000.000» experimentó éxito menor en Europa. En el Top 100 de Rumania, alcanzó la posición número 13 el 15 de enero de 2012. En Rusia, la canción ingresó en la lista Tophit en el número 230 el 22 de enero de 2012, alcanzando su punto máximo en el número 203 luego de dos semanas. La pista alcanzó el puesto número 34 en Italia en su sexta semana, y el número 21 en España.

Video musical
Un video musical de acompañamiento para el sencillo fue subido al canal oficial del sello de Prodan, Maan Studio, en YouTube el 22 de diciembre de 2011. Fue filmado por Iulian Moga en Bucarest en un lapso de 30 horas, en más de cinco estudios diferentes, con Stan luciendo seis atuendos en el videoclip. Con respecto a la vestimenta, la cantante confesó durante una entrevista que eligió lucir «preciosa y glamorosa combinada con algo urbano, R&B y hip-hop» después de consultarlo con su estilista Andra Moga. Parte de su vestimenta incluía un par de zapatos que fueron hechos a su medida en aproximadamente cuarenta y ocho horas. Estrenado en MTV el 21 de diciembre de 2011 a las 12:00, el video no tiene una trama general y sirve para enfatizar su imagen.

El videoclip empieza con Carlprit montando una bicicleta delante de un mural con grafiti, mientras que Stan aparece sentada en un televisor frente a él. Posteriormente, ambos se presentan en una sala de espejo. Hacia el final, los dos bailan al ritmo de la canción, con la cantante apareciendo poco después dentro de una jaula y luego recostada en el piso cubierto de plata. El video termina con la pantalla oscureciéndose, y Stan mirando a la cámara. El sitio web Direct Lyrics etiquetó al video musical como «tierno», explicando además que «no pasa nada general, Alexandra simplemente camina usando diferentes ropas en diferentes escenas [...] aprovecha esta oportunidad para mostrar su figura sexy». La estación de radio española Los 40 Principales describió al video de «1.000.000» como «uno de los mejores videoclips de Stan».

Formatos
Versiones oficiales
«1.000.000» (feat. Carlprit) – 3:18
«1.000.000» (feat. Carlprit) [Rico Bernasconi Remix] – 5:29
«1.000.000» (feat. Carlprit) [Rico Bernasconi Remix Edit] – 2:38
«1.000.000» (feat. Carlprit) [Maan Studio Remix] – 4:29

Personal
Créditos adaptados de las notas de Saxobeats y The Collection.

Alexandra Stan – voz principal
Carlprit – artista invitado
Iulian Moga – director
Andrei Nemirschi – compositor, productor, fotógrafo
Marcel Prodan – compositor, productor
Marcian Alin Soare – compositor

Posicionamiento en listas

Historial de lanzamiento

Notas

Referencias

Enlaces externos
 Sitio oficial de Alexandra Stan (en inglés)

Sencillos de 2011
Canciones en inglés
Sencillos de Alexandra Stan

1.000.000 (canción)


Rodolfo Santana (Guarenas; 25 de octubre de 1944-Caracas, 21 de octubre de 2012) fue un dramaturgo y director de teatro venezolano. Escribió más de ochenta obras, muchas de ellas traducidas a diversos idiomas y representadas en Latinoamérica y Europa. Las obras teatrales de Rodolfo Santana han sido una de las más persistentes de la dramaturgia venezolana. Quizás también la más revisada y reescrita por su propio autor, para quien los matices esenciales del texto dramático eran indesligables del propio devenir histórico, cultural, político e intelectual.

Inicios y carrera
Nació en la ciudad de Guarenas, Estado Miranda, Venezuela, siempre se había reconocido como escritor. Desde los quince años escribía cuentos y novelas breves. A los 19 años comenzó a formar grupos de teatro en las áreas populares de Caracas, en los sectores de Petare, donde se inició su carrera dramatúrgica, tomando como referencia la problemática social, lingüística, cultural y humana de Venezuela en especial y el latinoamericano en general.

En 1968 obtuvo, con la obra La muerte de Alfredo Gris, el Primer Premio en el Concurso de Dramaturgia promovido por la Universidad del Zulia en la ciudad de Maracaibo, Estado Zulia, Venezuela. En esa misma oportunidad logró una mención de honor con la obra Los hijos del Iris, además que en el siguiente concurso de la misma universidad, en el año 1969, su obra El ordenanza, logró el segundo premio.

En la oportunidad que trabajó en los barrios como director de grupos, sin aporte de ningún tipo, intentó encontrar los soportes de una estética en medio de tantas restricciones, la encontró en un lenguaje donde el espectador se sentía referenciado, elaborando el espectáculo a partir de recursos sintéticos que permitían el fácil traslado y especialmente bajos costos.

Como director de teatro
Para 1969 se vinculó a los procesos teatrales universitarios y en 1970 comenzó a dirigir el Teatro Universitario de Maracay, dependiente de la Universidad Central de Venezuela. Ese año obtuvo el Premio Nacional de Teatro, que se otorgaba por primera vez en Venezuela, con la obra Barbarroja e, igualmente, estrenó en Valencia, Estado Carabobo, su obra El sitio, en el marco del I Festival de Teatro de Provincia, logrando el Premio «Juana Sujo» a la mejor obra del año. En 1971 fue becado por el Instituto Nacional de Cultura y Bellas Artes. Durante dos años su trabajo se radicó en España, Inglaterra, Francia y luego en Colombia, Perú y México.

Es investigador de las distintas tendencias de la escena latinoamericana y autor de obras que intentaban una reflexión detenida sobre algunos puntos de la variada gama temática del continente americano: violencia, identidad, costumbres, sincretismos, magia, santería, el poder político, influencia de los medios de comunicación, el deporte en las sociedades, etc. En 1972 obtuvo una mención de honor con la obra Tarántula en el Premio Internacional «León Felipe» promovido por la Editorial Finisterre de México. Ese año, el montaje de su obra La Farra logró el Premio «Juana Sujo» a la mejor obra del año.

Fue invitado en 1973 a la Universidad de California por el Departamento de Portugués y Español. Allí, con un grupo de estudiantes, estrenó la obra Moloch, que participó en el Festival de Teatro Chicano celebrado en la ciudad de San Antonio. Asistió como invitado especial al V Festival Internacional de Teatro de Manizales que fue celebrado en Colombia y a la Muestra Mundial de Teatro en San Juan, Puerto Rico.

Al regresar a Venezuela, en 1974, fundó el Laboratorio de Investigación Teatral, dependiente de la Dirección de Cultura de la Universidad del Zulia. Allí, en Maracaibo, dirigió obras de calle, teatro de cámara y un espectáculo experimental llamado El Gran Circo del Sur, que participó en el III Festival Internacional de Teatro de Caracas en 1975, obteniendo el Premio Nacional de la Crítica a la mejor obra.

Como guionista de cine
A partir de 1975 inició una intensa actividad como guionista de cine. Para el director venezolano Clemente de la Cerda, fallecido en 1986, escribió los guiones:
 El reincidente, en 1975.
 El crimen del penalista, en 1976.
 Compañero de viaje, Premio Municipal al mejor guion cinematográfico en el año 1979.
 Los criminales, basado en su obra teatral, en 1981.

A la actividad como guionista se agrega la de Director de Arte en el rodaje de las películas y la dirección del Grupo Teatral Cobre fundado en 1976. Para Mauricio Wallerstein, director de cine mexicano radicado en Venezuela, escribió el guion del largometraje La empresa perdona un momento de locura en 1976, basado en la obra de teatro de su autoría.

En 1979 fue invitado como representante de Venezuela al Congreso Mundial de la Paz y a la III Conferencia Cultural de Las Naciones en New Delhi, India. Rodolfo fue un dramaturgo que buscaba reflejar con profundidad los conflictos existenciales del ser humano, con esa justa dosis de humor que caracteriza al latinoamericano.

Fue miembro de un grupo dramatúrgico calificado por él de La Patota, que integró a Rodolfo junto a Roberto Ramos Perea, Eduardo Rovner, Mauricio Kartún, Marco Antonio de la Parra, Fermín Cabal y Guillermo Schmidhuber de la Mora, representando a seis países hispanos. Juntos publicaron Itinerario del autor Iberoamericano (Editorial Ateneo Puertorriqueño, 1997), bajo el nombre Grupo de Estudios Dramatúrgicos Iberoamericano (GEDI).

Sus obras

 1961: Elogio a la tortura
 1964: Los Hijos del Iris
 1965: La Muerte de Alfredo Gris
 1966:
 El sospechoso suicidio del señor Ostrovich
 Algunos en el Islote
 El Ordenanza
 1967:
 Moloch
 Naufragio
 Tarántula
 Tiránicus
 1968:
El Sitio
 Los Criminales
 Nuestro Padre, Drácula
 1969:
 Barbarroja
 El Ring de la Seguridad Nacional y otras torturas
 La Farra
 Las Camas
 1970:Babel
 1971:
 El Gran Circo del Sur
 Los Ancianos
 Nunca entregues tu corazón a una muñeca sueca
 1972:
 El Animador
 El Ejecutor
 Historias del Barrio
 1973: La Horda

 1974: La Empresa perdona un momento de locura
 1975:
 Crónicas de la Cárcel Modelo
 Gracias José Gregorio Hernández y Virgen de Coromoto por los Favores Recibidos
 1976:
 Fin de Round
 Un lugar donde nadie nos mire los zapatos
 1978:
 Crónicas de la Cárcel Modelo
 Encuentro en el Parque Peligroso
 1981: Ese Bolero es mío
 1982: Rock para una abuela Virgen
 1984:
 Con los Fusibles Volados
 Baño de Caballeros
 1985: Los ejércitos de Zapata combaten sin reglamentos
 1986: Baño de Damas
 1987:
 Mirando al Tendido
 Rumba caliente sobre el muro de Berlín
 1989: El asesinato múltiple como diversión pública
 1990: Ángel Perdido en la Ciudad Hostil
 1991: Santa Isabel del Video
 Obra para dormir al Público, dedicada a Guillermo Schmidhuber
 1994: Asesinas Anónimas
 1996: Santa Estrella del Porno
 1998: El Hada Azul no tiene Celular
 2000: Asalto al Viento
 2001: Una tarde poco fastidiosa
 2011: Ocho piezas de teatro breve

Referencias

Mirandinos
Dramaturgos de Venezuela
Directores de teatro de Venezuela
Guionistas de Venezuela

Rodolfo Santana


Evanđelistar (hrvatski prijevod latinskog izvornika Evangelistarium) je sustavna je moralistička rasprava u sedam knjiga, nastala u razdoblju od 1480. do 1500., tiskana šezdesetak puta. U djelu se govori o etičkim načelima i moralnim dužnostima kakva se očekuju od jednog kršćanina, a temelj su tri krjeposti: vjera, nada i ljubav. Djelo je prevedeno na hrvatski (Branimir Glavičić), talijanski (Silvano Razzi) i druge jezike.
Djelo se klasificira kao kršćansko teološko i u teoriju i filozofiju religije.

Prijevodi na hrvatski jezik

 na hrvatski: Evanđelistar; preveo, komentirao i latinski tekst priredio Branimir Glavičić, Split : Književni krug, 1985., str. 784.

Izvori

Hrvatski latinizam
Knjige
Teologija u Hrvatskoj
Filozofija religije

Evanđelistar (Marko Marulić)


MTV News: Unfiltered is an American television series created by Steven Rosenbaum which aired on MTV in the 1990s. The half-hour show features footage of real events provided by viewers, and later selected and edited by the show's producers. The videos show controversial events in the viewers' community that were not being covered by traditional news outlets.

Fast Company Magazine described the program this way:  "Every segment of 'MTV News UNfiltered' begins with a phone call. About 2,500 a week leave their story pitches on voice mail. Steven Rosenbaum and his BNN colleagues review them, identify the best bets, and send out camcorders to their newest correspondents. It's grassroots programming for a different kind of news program."

The Baltimore Sun wrote in 1995 "I was always struck by the arrogance of news people who thought that they knew what was a story, and that there was no way in," said Steven Rosenbaum, 34, the creator of "Unfiltered," who has long put together magazine-type television stories as an independent producer. Mr. Rosenbaum, who sold the "Unfiltered" idea to MTV and now works as executive producer, said he wants a program that offers ordinary citizens an outlet for their stories without interference from newspaper and network news barons. To do that, "Unfiltered" sends cameras to people and allows them, with some guidance from MTV producers, to shoot their own stories. The work is then edited and given MTV pacing by professionals."

Eli Noam wrote at length about UNfiltered  in "Peer-to-Peer Video: The Economics, Policy, and Culture of Today's New Mass Medium"

And Fast Company covered the series in "He's Making News - for the Future: Steve Rosenbaum's programs for MTV and CBS are revolutionizing TV by putting the news in the hands of the people who live it." Many people complain about the news. Steven Rosenbaum is reinventing it. He's the founder and executive producer of a fast-growing production company, Broadcast News Networks (BNN), that's challenging some of the most cherished assumptions behind TV news: what gets covered, who gets on camera, how programs get created. Rosenbaum is making news for the future — and making waves in the process. "I'm counting on the fact that viewers want to take over TV," he declares, "That they want to turn TV inside out, to go from being passive viewers to active participants."

Some of the segments from episodes can be found on YouTube here, here, and here.

The complete list of the episodes and segments in each episode follows:

EPISODE 105

Rolling Rebels.

We sent cameras to three different skateboard enthusiasts across the country. Glenn Bookspan (Rockville Centre, NY), Earnie Salmon (Concord, CA), and Nathan Bett (Marquette, MI) documented their struggles with the powers-that-be over their right to skate in peace. What do you think? Should skaters be allowed to skate where they please, or should they be subject to rules and regulations? Let us know what you think!

The System Sucks.

When Jared Frank was suspended from his high school for publishing an underground newspaper called "Vision", his friend Tom Yufik wanted to document the story. Jared and Tom disobeyed school orders and took advantage of their first amendment rights by putting out a new issue of the paper, with no further punishment from the administration. Any comments about the right to free speech in within a school environment?

You Can't Stop Cruising.

Some of our viewers showed the problems they face from local police when they go cruising. We were given an inside view of the situation in Portland, Oregon; Albuquerque, New Mexico; and Virginia Beach, Virginia. The cruisers claim it's their only harmless outlet for fun; while the police say it's a nuisance and a traffic impediment. Any other cruisers out there?

NYPD Blues.

A group of urban homesteaders were evicted from their apartments on New York City's East 13th Street on July 4, 1995 by city police in full riot gear. Annie, a squatter, tells her tale of injustice and terror at the hands of the officials and describes the fear she now lives in, waiting for the next police raid. What is your take on this issue?

Born To Be Wild.

Adam Ford of Boston, Massachusetts went to college for five years and got several degrees before realizing he didn't want to live in the corporate world. His chosen career as a bike messenger brought him to Toronto, Ontario for the world championship bike messenger Olympics, where Adam came in tenth place. Any other bikers out there?

Wardrobe Warriors.

Many students react most strongly to being told what they can and can not wear to school. Such was the case with dozens of students who called us to lodge complaints against their schools' newly imposed dress codes. Five students got cameras to show us the ridiculous nature, from banned tattoos and earrings to forbidden backpacks. What do you think of dress codes in schools?

EPISODE 106

Beat The S.A.T.

Jake Easton works for the Princeton Review, teaching high school students how to score better on the Scholastic Aptitude Test, or S.A.T. He feels that the test is a biased survey of knowledge, and does not appropriately reflect the intelligence or potential for students. In his segments Jake shows why the test doesn't work, and gives tips on how to most effectively beat each section of the test. Anybody have any good tips they want to share? How do you feel about the S.A.T.? Is it a fair measure of students' abilities?

Ferrets Anonymous.

Nicole (who wants her last name and town to remain anonymous) is in direct violation of California law, because she owns a ferret. While she and her friends find them to be loyal house pets, the state government has declared them illegal. In this piece Nicole shows us what ferrets are like as pets, and speaks to several other members of Ferrets Anonymous, a collective of ferret owners who are banding together to fight the power. Any other illegal pet stories out there?

Jet Ski Junkie.

Jen Berkow is addicted to her jet ski. She spends most of her time riding for pleasure or in competitions around her adopted hometown of West Palm Beach, Florida. Her gripe is with people who have a general disregard for water safety, who are spoiling all the fun for responsible water sport enthusiasts. Give us your personal take on the sport — and it's abuses.

Ministry Of Silly Walks.

Brandon Kennedy and Brian White were sitting around bored four years ago, and came up with a great idea — freestyle walking. Well, they thought it was a great idea, anyway. Unfortunately, most of the teachers at their school don't agree with them. In this story, we see the troubles Brandon and Brian face while pursuing their preferred past time. What do you think? Should they be allowed to freestyle walk in school?

Some Of My Best Friends Are Bald.

Kate Hewitt had to face the harsh realities of cancer when she was diagnosed with Hodgkin's Disease at the age of fifteen. Kate talks about the way her attitude changed due to her involvement in a group for teens with cancer called Some of My Best Friends Are Bald. Her odds for beating the disease are very good, and she realizes now how valuable her life is and how lucky she is to beat "the Big C." Any personal stories to share?

Italy vs. Iowa.

Poor Matteo Pasino. The Italian student got involved with a foreign exchange program so he could experience the metropolitan glory of an American city for a year. Little did he know that he would be placed in Osceola, Iowa — the most boring place he's ever been. Though he's gaining an entirely new perspective on American culture, he can't help but feel that his situation sucks.

EPISODE 107

Pugilistic Poultry

If the only animal competition you've ever been to is a dog show, brace yourself! Rebecca Andrews takes us on a tour of one of her favorite hobbies — cockfighting. She raises roosters who are bred to peck each other to death in a sort of bird boxing competition. The only catch? The sport is illegal on her home turf of Clay County, Kentucky. She and her group of friends feel this is wrong, since cockfighting is the only thing to do around there. What do you think? Animal rights or excessive boredom? You be the judge.

Striving To Drive

Why is it that someone who is old enough to marry, drive a car, serve in the military, and drink legally can't rent a car from most major car rental companies? That's a question Dave Werner of St. Louis sought the answer to on the eve of his 25th birthday. Though he was turned down at several companies, he returned the next day and was accepted as a customer. Is it a justified corporate policy or is it age discrimination?

Paraplegic Diver

Scotty Carnahan has cerebral palsy, and he's also a paraplegic due to an auto accident he was in several years ago. His friend Justin Silvia is a professional skydiver who makes a living taking amateurs on tandem skydive missions. As Scotty's birthday drew near, Justin had a great idea — give Scotty a few minutes of freedom from his wheelchair by taking him on a very special adventure! What do you think of Justin's birthday gift to his friend?

Every Picture Tells A Story

Photojournalist Courtney Kealy traveled to exotic Irianjaya to document the comparatively primitive life of the native tribespeople. She feels passionate about recording their way of life before it is phased out by the encroaching Westernization forced upon them by the Indonesian government. Mummies, penis gourds, cigarettes, and native songs and dances — it's all here in Courtney's very special story. What is you're take on the Westernization of native peoples? Do the benefits outweigh the negatives, or vice versa?

Birth In The Bath

Ellyn MacKay is a registered nurse who feels that she has "the best job in the world." Unlike most R.N.s, Ellyn helps expectant couples bring their new arrivals into the world in the comfort of a hot tub. She shows us how remarkably calm the labor process is for the mothers, as well as how much more the partner can participate in the process. A groundbreaking piece, but not recommended for the squeamish! What is your personal take on this and other forms of non-conventional childbirth?

The Mosaic Man

If you've ever walked through New York City's East Village, you've probably seen some of Jim Power's work. For several years now, Jim has been beautifying his neighborhood with elaborate sidewalk and light pole mosaics. In this feature story, Jim explains his passion for his art and his vision for a happier world through mosaics.

EPISODE 108

Worth The Wait

Sex, sex, sex. It's what the media and the advertisers feed us in large daily doses. Well, Crystal Nordberg and some of her friends are taking a defensive stance by swearing their celibacy until marriage through the Christian-values True Love Waits organization. Crystal and her boyfriend Jon explain the reason they've sworn themselves to cold showers for the next few years. Do you think the media trivialize sex? Should people wait until marriage? Let us know what you think!

Strife On The Slopes

The long-standing rivalry between skiers and snowboarders finally gets a full-length feature in this Unfiltered piece. We got both sides of the story from skiers, snowboarders, and people who dig both snow sports. Check out the tensions and the triumphs as the two factions slug it out on the slopes! Which group deserves more of the mountain? Can skiers and snowboarders share the trails in peace or should there be separate areas? Give us your viewpoint!

Monkey Business In Texas

When a band of Japanese snow monkeys were brought to Texas a quarter of a century ago, many people were skeptical about their chances for survival. Not only did they survive, they THRIVED! The troop now numbers approximately 600, and measures have been made to control the population. In addition, poachers have killed several of the monkeys, forcing their guardians to raise funds to move the monkeys to a safer environment. Mr. Las Vegas, Wayne Newton pitched in with a benefit concert, and the dedicated group at the South Texas Primate Observatory have been working hard to pull together the remaining money. Check out a cuddly former endangered species and learn the history of the monkeys in this eye-catching and touching story! Who doesn't love monkeys? How do you feel about poachers hunting the monkeys on their own reservation? What do you think of Mr. Newton's efforts on their behalf? We want to know, so share your opinions!

O.C.A., Go Away

Debbie Caselton of Portland, Oregon faces hatred and attempts at discrimination on a regular basis as a result of the ultra-right-wing Oregon Citizens Alliance. The O.C.A. believes that gay, lesbian, and bisexual people are second-class citizens and should be treated as such. As a lesbian mother of a four-year-old child, Debbie vehemently disagrees and shows us why in this emotionally-charged personal account of her struggle for equality. What do you think of people's attempts to legislate their personal morality on the lives of gay and lesbian citizens? Should the O.C.A. just leave the citizens alone or is their personal crusade against the gay community justified?

Tweeka's Big Day

Having transferred to the University of South Florida at Tampa, John Barber didn't have time to make many friends. Since he knew he wouldn't enjoy his graduation exercises as an anonymous student, he decided to spice up his commencement ceremonies by going as his alter ego — the drag persona he calls "Tweeka"! Although he expected negative reactions, almost all of the students and family members he encountered were friendly — many even asked him to pose for pictures with them! Did John/Tweeka find a creative way to make the ceremony more fun or did he make a mockery of the event? We want to hear what you think!

EPISODE 109

A Legal Bedtime

Approximately 1000 municipalities in the United States currently have curfew laws for minors. Many youths (and their parents) believe this is an infringement on their rights as citizens, but government officials argue that it's a necessary crime reduction technique. We sent cameras to three decidedly different cities — San Angelo, TX, Anchorage, AK, and Birmingham, AL — to allow some young people to sound off on the issue.

Is It "Right To Bear Arms"?

The debate between gun control advocates and some gun owners is about as heated as it can get. Firearms aficionado and bail enforcement officer Andy Malik contacted us to voice his views on the topic, as well as to reinforce the issues of safety and responsibility that go hand-in-hand with gun ownership.

Comics & Fanboys & Booth Babes...oh my!

In the early 1980s, a best-selling independent comic book with the strange title "Teenage Mutant Ninja Turtles" opened the door for a plethora of artists to steal some thunder from the mass-market publishers and their conventional superhero titles. Since then, multitudes of Indie publishers have found varying degrees of success by operating outside the major studio system. One self-publisher, Jon "Bean" Hastings, wanted to take us on a whirlwind tour of the Indie comics world at the San Diego Comic Book Convention, where he went to promote his new series Smith Brown Jones.

Pursuit of Happiness

Twenty-one year old Katie Templin called us with a very personal story: her struggle of living with severe depression. Katie used our camera as a video diary, detailing her daily struggle to deal with the constant ups and downs of clinical depression.

A Hairy Situation

If men don't have to shave their legs and armpits, why should women? This is the question posed by follicle enthusiast Tracy Lawton, who sought out her fellow high schoolers' opinions on female grooming habits, particularly her own proclivity for body hair.

EPISODE 110

School Security: How Safe Is Your School?

Young people from across the country face violence, drugs and vandalism not only in their community but also at school. Several students brought our cameras inside their school walls to document their various perspectives on what the schools are doing to combat these problems. From police officers in the halls to security cameras to mandatory ID badges, school administrators are trying to make getting an education safer — whether the students like it or not!

All Ages Club v. Police: No Other Place to Go

If the Portland police department has its way, the City Nightclub could soon be facing its last dance. The authorities make the claim of continuing illegal activity there, but Patrick Hill argues the case from the other side. He claims this is nothing more than a case of harassment, since most of the clubgoers are gay, lesbian or bisexual youths. In this segment, Patrick and his friends try to show us what makes this club such a unique place to call home for those young people who say they have no other place to go.

Homeless Vignettes: Homeless Helpers

Viewers in New York City, Houston and San Francisco took cameras to show us how they are using their own skills and resources to help battle the ongoing problem of homelessness in their community. Through outreach centers, bagged lunches, and even leftover bakery products, these good samaritans are trying to make a difference in the lives of those who are less fortunate.

Dog Lady: Teacher's Pets

Educator Susan Bass takes the camera inside her classroom at Grand View Alternative School, which includes both human and canine students. This innovative class teaches abandoned dogs and "problem" teens to work together to help those whose disabilities prevent them from leading their lives alone. 20

Bedpan Collectors: PAN-demonium

Marah Eakin is being brutally honest when she says, "My family is weird." and support this with an in-depth tour of the family's unusual collection. See, her father has been an avid collector of bedpans & urinals for years; and what started out as a joke a generation ago has now become a family affair.

Police Officer Response: Cops Are People Too

Police Officer Michael Loomis e-mailed us to gripe about several past Unfiltered stories that portrayed cops in a negative light. So we sent him a camera so he could share his perspective from behind the badge.

Jobs Mini: It's A Living

Many calls are received from people who want to show us the unusual ways they bring home the bacon. This piece illustrates the diversity of non-traditional employment, from BB King's guitar manufacturer to the friendly skies, and right to your very own trash can.

Cemetery Boy: Home Sweet Boneyard

Sixteen year-old Cincinnati resident Ray Scott grew up in a red brick house with a big front lawn. Typical Americana, right? Right — EXCEPT that it's filled with tombstones! Ray's father is the caretaker of the local cemetery, and the family lives smack dab in the middle of the hallowed grounds. We sent him a camera to show us what it's like to live among the no-longer-living.

EPISODE 111

Dildos: State Vs. Smut

Atlanta resident Donnell Grey called us after he was arrested for what he calls "archaic" laws in the state of Georgia. You see, Donnell is a clerk at an adult video and novelty store and was arrested for selling genital stimulators (a.k.a. dildos), which according to local laws, can only be sold as novelty devices. Donnell uses our camera to state his case for keeping the government out of all of our bedrooms.

Heroin: Just One Fix

Danielle first shot heroin when she was 18 years old. Now, at 22, she's made the commitment to stay clean for the rest of her life. Danielle's Unfiltered segment details her struggle, her mother's tale of Danielle's near-death experience as the result of an overdose, and allows us to see into the minds of two of her friends who are still using the drug, despite their better judgment.

Accessibility: I Get Around

Before the car accident that paralyzed her below the waist, Sunday Garcia says she never really gave any thought or consideration to the difficulties people with disabilities face in their daily lives. However, now that her wheelchair is a permanent extension of her body, she's learned the hard way that even if we don't see anyone in a handicapped bathroom or parking space, there's a very good reason to leave them vacant for those who really need them.

Car Culture: Here In My Car

There's something for everyone in Hollywood, but Steve Fitzgerald contacted us to document the subculture he's immersed himself in: the classic hot rod scene. Contrary to popular belief, the love a classic automobile is not limited to wealthy collectors, but includes numerous young people who lovingly detail and restore their own classic cars. In this segment, Fitzgerald introduces us to the basics of the car culture, including the social scene that's been created around their sweet rides.

Straight Edge Response: Razor's "Edge"

In the year since our Unfiltered segment on the anti-drug and alcohol Straight Edge movement first aired, we've heard a great deal of response, from both supporters and detractors of the movement. Some people claimed that while our piece played up the positive aspects of the movement, it left out another side of the story. Ryan Mills contacted us to share a different tale: one of extremely violent straight edgers, who attacked and slashed his friend Rich when he lit a joint at a concert.

EPISODE 112

Agoraphobia: Here In My Bedroom

Eighteen year-old Dean called to give us a peek into the thoughts of someone with a mind set most of us haven't experienced; a world saturated with panic attacks, obsessive-compulsive behavior and most of all, agoraphobia. As a result of Dean's agoraphobia, he has only left the solitude of his house a few times in the past four years, and wanted to show us that despite his long-term struggle, he felt it was important to show others like him that they're not alone.

Raves: Rave On

We've gotten countless calls over the past few months decrying the bad rap that raves have been getting in the media. While many people believe they're nothing but drug-infested bacchanals with a beat, those who actively participate in them insist that they're just feel-good dance parties built around the exploding electronic music scene. We sent a camera to Minneapolis-based rave producer Sean Widuch, who wanted to give us the real deal on raves.

Alternative Sports Roundup: We Are The Champions

Forget the Olympics. Forget the Super Bowl and Wimbledon. Forget the Stanley Cup and the World Series. We've been flooded with calls from people who are not only pioneers in their chosen sporting events — they're bona fide champions! Travel to the Scottish Games with Elizabeth Ross; to the International Football Championship with Ryan Mulroney; and to the Extreme Games with Modified Snow Shovel Racing medallist John Strader!

Underground Tattoo Artist: Occupational Outlaws

Mike Dowis contacted us to detail the struggle he and some of his colleagues have undertaken to decriminalize their line of work in their home state. You see, the state of South Carolina made tattooing illegal in the 1960s as a result of a hepatitis epidemic, and that law still remains on the books even though modern sterilization methods make the tattoo application process at least as safe as piercing. He and the other members of South Carolina Advocates for Safe Tattooing took this opportunity to make the rest of the country aware of their legislative plight.

Single Teen Mom

As you can probably guess, it's not easy to be a parent, now try to imagine how hard it would be if you were a sixteen-year-old high school student. Karley Hart called us so she could show other teens how traumatic and exhausting the experience can be; and how the parenting process voids out any remaining sense of freedom and youthful abandon.

Tall Girl/Short Guy: Height Hatred

High school seniors Paul Smuskiewicz and Leela Carroll-Ridella have the same problem: they hate their height. Paul, at 5'5" often finds himself looking UP to underclassmen; while Leela, at 6'1" towers above most of her classmates. We sent cameras to each of them so we could get opposite perspectives on problematic size-related issues such as dating, shopping for clothes, and fitting in.

EPISODE 113

Alcoholic: Mike Shepherd — Wellsville, OH

Mike, a self-declared alcoholic is almost certain he won't quit drinking, despite the turmoil he puts his family through. A 22 year old native of Wellsville, Ohio, his drinking began as typical youthful experimentation, but has progressed into a debilitating addiction. In this segment, he brings the viewer inside his painful world of substance abuse, and through the cathartic process of sharing his grim lifestyle, he gains insight on the nature of his condition.

Cornerstone: Jorge and Leigh Goyco — Austin, TX

Jorge and his wife, Leigh, create divinely inspired electronica that has captured the attention of the Christian Techno music scene. They are on the verge of being signed by a Christian record label, and recently performed at Cornerstone, an annual Christian music festival. Jorge takes the camera to the show to demonstrate the variety of what he feels is a misunderstood music genre.

Card Thrower: Jon Wedd — Denver, PA

Jon has discovered an unusual mode of self-defense — card throwing. He and his friends get together to hone their skills and ward off small town boredom. They practice techniques on each other's stomachs, drawing blood even, in an effort to demonstrate how an ordinary deck of cards can be used as a powerful defense weapon.

HIV Love Story: Shawn Decker and Mariana — and Brazil

Shawn Decker and Mariana met and became interested in each other on the Internet. Their relationship immediately became more intimate when Shawn encouraged Mariana to visit his homepage, "My Pet Virus". There, she was introduced to an important side of Shawn's life — that he is living with HIV, a virus that he contracted at the age of eleven. Their feelings for each other transcend both the stereotypes surrounding HIV and the great distance separating them, and they soon fall very much in love. This segment documents their complicated relationship, as Shawn proposes on-line, and then travels to Brazil to personally escort his new fiancé back to the States, where they prepare to forge a life together.

References

External links
 MTV News: Unfiltered Official site - MTV

MTV News
MTV original programming
1990s American television news shows
1994 American television series debuts
1998 American television series endings

MTV News: Unfiltered


Gravesham ( ) is a local government district with borough status in north-west Kent, England. The council is based in its largest town of Gravesend. The borough is indirectly named after Gravesend, using the form of the town's name as it appeared in the Domesday Book of 1086. The district also contains Northfleet and a number of villages and surrounding rural areas.

Parts of the borough lie within the Kent Downs, a designated Area of Outstanding Natural Beauty. The neighbouring districts are Dartford, Sevenoaks, Tonbridge and Malling, and Medway, plus Thurrock on the opposite side of the River Thames.

Gravesham is twinned with Cambrai in Hauts-de-France, France and Neumünster in Schleswig-Holstein, Germany. The Gravesham parliamentary constituency covers the same area as the borough.

History
The first borough in the area of modern Gravesham was "Gravesend and Milton", an ancient borough which had been incorporated in 1568 by Elizabeth I. The borough had been reformed in 1836 to become a municipal borough, at which point the name was changed to just "Gravesend".

The modern district was created on 1 April 1974 under the Local Government Act 1972, covering the whole area of two former districts and parts of a third, which were all abolished at the same time:
Gravesend Municipal Borough
Northfleet Urban District
Strood Rural District (parishes of Cobham, Higham, Luddesdown, Meopham and Shorne only, rest went to Medway)
The new district was named Gravesham, using the form of Gravesend's name which had appeared in the Domesday Book. The choice of name was not without criticism; Robert Heath Hiscock, chairman of the Gravesend Historical Society, in the foreword to his book, 'A History of Gravesend' (Phillimore, 1976) wrote:
"The name Gravesham appears only in the Domesday Book, 1086, and was probably the error of a Norman scribe. It was 'Gravesend' in the Domesday Monarchorum c.1100, and 'Gravesende' in the Textus Roffensis c. 1100. It is strange that this "clerical error" should now have been adopted as the name of the new Council".

The district was granted borough status from its creation, allowing the chair of the council to take the title of mayor.

Governance

Gravesham Borough Council provides district-level services. County-level services are provided by Kent County Council. The more rural parts of the borough are also covered by civil parishes, which form a third tier of local government.

Political control
The council has been under Labour majority control since the 2023 election.

The first election to the council was held in 1973, initially operating as a shadow authority alongside the outgoing authorities before coming into its powers on 1 April 1974. Political control of the council since 1974 has been as follows:

Leadership
The role of mayor is largely ceremonial in Gravesham. Political leadership is instead provided by the leader of the council. The leaders since 1996 have been:

Elections

Since the last boundary changes in 2023, the council has comprised 39 councillors, representing 17 wards, with each ward electing one, two or three councillors. Elections are held every four years.

The wards are:

Chalk
Coldharbour and Perry Street
Denton
Higham and Shorne
Istead Rise, Cobham and Luddesdown
Meopham North
Meopham South and Vigo
Northfleet and Springhead
Painters Ash
Pelham
Riverview Park
Rosherville
Singlewell
Town
Westcourt
Whitehill and Windmill Hill
Woodlands

Premises
The council is based at the Civic Centre on Windmill Street in Gravesend, which had been built in 1966 for the old Gravesend Borough Council. The building was formally opened on 15 November 1968 by Katharine, Duchess of Kent.

Housing and architecture
Housing varies from mid rise to low rise, particularly in the villages.  The district has 12 buildings listed in the highest category of the national grading system, Grade I, three of which are private residences:

Gadshill Place in Higham
Luddesdown Court in Luddesdown
Nurstead Court in Meopham

Cobham Hall, also in the highest architectural category, is a stately home which was formerly the seat of the Earls of Darnley: since 1965 it has been a private girls' school. Cobham Park is Grade II*-listed which is listed separately in the gardens and parklands category of classification approved by the Department of Culture, Media and Sport; and includes the remains of a Roman villa.

The other Grade I-listed buildings in the borough comprise its ancient parish churches.

Gravesham is home to the largest Sikh Gurdwara in Europe, Guru Nanak Darbar Gurdwara.

Parishes

The borough includes six civil parishes, covering the more rural eastern and southern parts. The more urban north-west of the borough, roughly corresponding to the combined area of the former borough of Gravesend and urban district of Northfleet, is an unparished area. The parishes are:

Cobham
Higham
Luddesdown
Meopham
Shorne
Vigo

References

External links
 Gravesham Borough Council YouTube channel
About Gravesend website

Thames Gateway
Local authorities adjoining the River Thames
Non-metropolitan districts of Kent
Boroughs in England

Gravesham


İsmail Fenni Ertuğrul (1855; Tırnova, Bulgaristan - 29 Ocak 1946, İstanbul), Türk mutasavvıf, felsefeci, yazar, lügatçi, musıkişinas, güfteci ve besteci.

Hayatı
1855 yılında Bulgaristan'ın Tırnova şehrinde doğdu. Babası mahalli idare meclisi azası Mahmud Bey'dir. Rüşdiyeyi bitirdikten sonra medreseye devam etti ve Arapça ve Farsça öğrendi. 16 yaşında iken Varidat Muayyitliği'ne tayin edildi. Bu görevi sırada hem muhasebe öğrendi hem de musiki ile ilgilenmeye başladı. Tırnova'nın Ruslar tarafından işgali üzerine 20 yaşında İstanbul'a göç etti. 1879 yılında Maliye Nezâreti'nde çalışmaya başladı. 1883'te Divan-ı Muhasebat'a tayin edildi. Lisan mektebine girerek Fransızca Bölümünden mezun oldu. Bir süre İngilizce dersleri de almasının ardından, Divan Üyesi oldu. Sonrasında Mâbeyn-i Hümâyun bütçesini hazırlayan komisyonda görevlendirildi. Ayrıca Şirket-i Hayriye'nin hesaplarını denetleyen komisyonda da yer aldı. 1898'de Dahiliye Nezâreti'nde Muhasebe Müdürlüğü'ne atandı. İsmail Fenni, başarılı çalışmalarından dolayı çeşitli nişanlarla ödüllendirildi. 1911 yılında emekli oldu.

Emekliye ayrıldıktan sonra şiir, musiki ve felsefe ile ilgilenmeye başladı. 29 Ocak 1946 tarihinde İstanbul'da öldü ve Eyüp Sultan Mezarlığı'na defnedildi. Mirasçısı bulunmadığından, tüm mal varlığını, basılmamış eserlerini ve bütün kitaplarının basım hakkını Darüşşafaka'ya bağışladı. 9050 ciltlik kütüphanesini ise Beyazıt Devlet Kütüphanesi'ne vakfetti.

Eserleri

İsmail Fenni Bey'in bütün eserleri yayımlanmış değildir. On beş civarında da yayımlanmamış telif ve tercüme eserleri bulunan yazarın basılan eserleri şunlardır:

  Lügatçe-i Felsefe (Felsefe Sözlüğü (1927)
  Maddiyyûn Mezhebinin İzmihlâli (1928)
  Vahdet-i Vücûd ve Muhyiddîn-i Arabî (1928)
  Kitâb-ı İzâle-i Şükûk (1928),
  Küçük Kitapta Büyük Mevzular (1934),
  Hakîkat Nurları, Cemiyet-i Tedrisiye-i İslamiye İstanbul 1949,  366 shf.
  Materyalizmin İflası ve İslam 1, Sadeleştiren: Abdülhalim Kılıçsoy, İstanbul, 1996, 315 sayfa, ISBN 9757480592
  Materyalizmin İflası ve İslam 2, Sadeleştiren: Abdülhalim Kılıçsoy, İstanbul, 1996, 1625 sayfa, ISBN 9757480606
  Vahdet-i Vücûd ve İbn-i Arabi, İnsan Yayınları / İbn Arabi Dizisi, 1997, 312 sayfa, ISBN 975-7732-24-9;
  İman Hakikatleri Etrafında Suallere Cevaplar  Haz. Kâmil Yılmaz,  1978, 126 sayfa

Neşredilememiş eserleri:

  Büyük Filozoflar.
  Hürriyet, Stuart Mill'in aynı  adb eserinin tercümesidir.
  Asr-ı Hazır Madiyyun Mezhebi, Paule Janet'den tercüme.
  Hayat ve Madde, Olvirer Lodge'dan tercüme.
  Türkiye Tarihi, 1908'de 24 cilt olarak neşredilen Umumî Tarihin Türkiye ile ilgili kısmının tercümesi.
  Dürretü'l-Yetime: İbn Mukaffa'nın ahlâk ve edebe dair eserinin Arapça'dan tercümesi.
  Heyet-i İctimaiyye ve Hayatta Muvaffak olmak için Malumat-ı Ameliye, Baron Isfehan'dan tercüme.
  Ezop, Çocuk Masalları, İngilizce'den tercüme
  Gülzar-i Emsal, Çeşitli dillerde yazılmı masallardan derleme.
  Ebyât-ı Müntehibe-i Arabiyye, Cahiliyye devrinden yeni zamanlara kadar
  Arap şairlerinin divanlarından seçme hikmetli beyitlerin tercümesi.
  Telhis-i Usûl-i Maliye, Maliye metodunun özeti.
  Seçilmiş Farsça Beyitler Tercümesi
  Les Essais (Denemeler) Tercümesi.
  Muhtelif makamlarda on fasıl notası.
  Hakîkat-ı Zerâfet.

Dış bağlantılar
 http://www.biyografya.com/biyografi/9802

Kaynakça

1855 doğumlular
Veliko Tırnovo doğumlular
1946 yılında ölenler
İstanbul'da ölenler
Bulgaristan Türkleri
19. yüzyıl Türk bestecileri
20. yüzyıl Türk bestecileri
19. yüzyıl Türk yazarları
20. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
Türk mutasavvıflar
Türk felsefeciler
Türk sözlükçüler

İsmail Fenni Ertuğrul


Wasilla er en amerikansk by i staten Alaska. I 2010 havde byen et indbyggertal på 7.831.

Eksterne henvisninger

Byer i Alaska

Wasilla


Alberico Evani (Massa, Italia, 1 de enero de 1963) es un exfutbolista italiano que se desempeñaba como centrocampista. En toda su carrera disputó 353 partidos en la Serie A italiana, también participó con la selección de fútbol de Italia en el Mundial 1994. Fue entrenador de la selección de fútbol de Italia sub-18 en 2018 y actualmente es asistente de Roberto Mancini en la selección nacional.

Clubes

Jugador

Entrenador

Palmarés

Campeonatos nacionales

Copa Internacionales

Distinciones individuales

Referencias

Futbolistas de la selección de fútbol sub-21 de Italia
Futbolistas de Italia en la Copa Mundial de 1994
Futbolistas de la Associazione Calcio Milan
Futbolistas de la Unione Calcio Sampdoria
Futbolistas del Reggio Audace Football Club
Futbolistas de la Carrarese Calcio 1908
Nacidos en Massa

Alberico Evani


Schashagen, Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Ostholstein iline bağlı bölge. 41,46 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu 31 Aralık 2003 itibarıyla yaklaşık 2.405 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Ernst-August Wittrock tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-ostholstein-mitte.de

Ostholstein iline bağlı yerleşim birimleri

Schashagen


ييغورليكسكايا  هي مدينة في مقاطعة روستوف أوبلاست في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 17439 نسمة.

أعلام
 فيدور توكاريف

مراجع

مقاطعة دون هوست
مدن مقاطعة روستوف
مواقع ريفية في مقاطعة روستوف

ييغورليكسكايا (روستوف)


An Eriocaulon echinaceum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Pieter van Royen. An Eriocaulon echinaceum in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Mabibilngan ini ha Sulawesi. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon echinaceum


Yaguarundi (Herpailurus yaguarondi), kedigiller (Felidae) familyasının Güney Amerika'da yaşayan bir üyesi.

Özellikleri
Yaguarindiler uzun kuyruklu, kısa bacaklı kedilerdir. Vücutları 65 cm (+45 cm kuyruk) uzunluğunda olur. İki farklı renk varyasyonları vardır; bazıları gri tüylü, bazıları kırmızımsı kahverengi tüylü olurlar. Eskiden bu ayrı renklerinden dolayı, iki ayrı tür olarak sınıflanırlardı, ama daha ayrıntılı araştırmalardan sonra, iki renk varyasyonun da birbirleriyle çiftleştikleri ve kardeş yavruların bazılarının kırmızı ve bazılarının ise gri olabildikleri ortaya çıkmıştır.

Yaşam alanı
Yaguaundi Güney ve Kuzey Amerika'nin, Teksas'tan Uruguay ve Bolivya'ya kadar varan bir coğrafyanın tropik ve subtropik bölgelerinde bulunur. Az ağacı olan ormanlar, çalılık alanlar ve ormanların kenarları gibi farklı alanlara ayak uydurmuştur. Tamamen bitkisiz açık alanlarda ya da yağmur ormanlarında pek sık rastlanılmaz.

Yaşam şekli
Yaguarundi, geceleri aktif bir avcı olarak, kemiriciler, tavşanlar, kuşlar ve sürüngenleri avlar. Zarif vücudu ile çalıların arasında sessizce dolaşabilir. İsterse tırmanabilir de, ama bu kabiliyetini sadece zor durumlarda kullanır. Çok iyi bir yüzücüdür, ve bazı bölgelerde hatta balık avcılığı üzerine uzmanlaşmıştır.

Gebelik 65 gün sürer ve sonunda 2-3 yavru dünyaya gelir. Yaguarundiler genelde senede iki kez yavrularlar.

Sınıflandırma
Eski sınıflandırmalarda Yaguarundiler, Herpailurus adında ayrı bir cins olarak kabul edilirlerdi. Modern moleküler genetik araştırmalardan sonra artık Puma cinsine ait olduğu kabul edilmektedir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Stock photographs with a variety of examples from both coat phases
 Jaguarundi page and photos at bigcatrescue.org
 https://web.archive.org/web/20031107150747/http://ds.dial.pipex.com/agarman/bco/jundi.htm
 https://web.archive.org/web/20070220070117/http://ds.dial.pipex.com/agarman/jundi.htm
 https://web.archive.org/web/20050408034821/http://lynx.uio.no/catfolk/yaguar01.htm

Asgari endişe altındaki hayvanlar
Puma
Amerika Birleşik Devletleri'ndeki memeliler
Arjantin'deki memeliler
Belize'deki memeliler
Bolivya'daki memeliler
Brezilya'daki memeliler
Ekvador'daki memeliler
El Salvador'daki memeliler
Fransız Guyanası'ndaki memeliler
Guatemala'daki memeliler
Guyana'daki memeliler
Honduras'taki memeliler
Kolombiya'daki memeliler
Kosta Rika'daki memeliler
Meksika'daki memeliler
Nikaragua'daki memeliler
Panama'daki memeliler
Paraguay'daki memeliler
Peru'daki memeliler
Surinam'daki memeliler
Venezuela'daki memeliler

Yaguarundi


Dianopachysaurus es un género extinto de paquipleurosaurio conocido de mediados del período Triásico Medio (piso del Anisiense) de la provincia de Yunnan, al suroeste de China. Fue hallado en el Lagerstatte de la formación Guanling. Fue nombrado y descrito por Jun Liu, Olivier Rieppel, Da-Yong Jiang, Jonathan C. Aitchison, Ryosuke Motani, Qi-Yue Zhang, Chang-Yong Zhou y Yuan-Yuan Sun en el año 2011 y la especie tipo es Dianopachysaurus dingi.

Dianopachysaurus está cercanamente relacionado con Keichousaurus, otro paquipleurosaurio chino. Ambos pertenecen a la familia Keichousauridae. Existe la hipótesis de que los paquipleurosaurios se originaron en la zona oriental del mar de Tetis (actual sur de China) antes de expandirse y diversificarse en el Tetis occidental en lo que ahora es Europa. Un gran linaje fantasma de paquipleurosaurios orientales se ha inferido basándose en la filogenia de este grupo. Dianopachysaurus representa un estadio primitivo en la radiación de los paquipleurosaurios y su edad temprana llena mucho de ese vacío.

Referencias

Fósiles de Asia
Sauropterygia
Fósiles del Triásico

Dianopachysaurus


Nižné Nemecké este o comună slovacă, aflată în districtul Sobrance din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 337 de locuitori.

Istoric
Localitatea Nižné Nemecké este atestată documentar din 1353.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Nižné Nemecké


Halil Hamit Paşa (1736 Isparta - 1785 Bozcaada) I. Abdülhamid saltanatında, 31 Temmuz 1782 - 31 Mart 1785 tarihleri arasında sadrazamlık yapmış Osmanlı devlet adamı.

Hayatı
1736 Isparta doğumludur.  Babası Gözcüoğlu Ali Ağa, annesi Zeynep hanımdır. Küçük yaşlarda İstanbul'a gelmiş, kâtipliklerde ve Beylikçi maiyetinde çalışmıştır. Babadağ'da görev yaparken Divan-ı Hümayun Hocalığı rütbesini kazanmıştır. Devlet işlerindeki başarılarından dolayı 1779 yılında Büyük Tezkerecilik görevine getirilmiştir. 1780 yılında Tersane Emini ve bir sene sonra da sadrazam kethüdası oldu.

1782'de Yeğen Seyyid Mehmed Paşa'nın azledilmesi üzerine Silahdar Mehmed Paşa vasıtasıyla Sadrazamlığa atandı. Sadrazamlığı sırasında Yeniçeri Ocağı'nı ıslah etmek ve gücünü kısıtlamak yönünde çalışmalarda bulundu. Fransa ile yakın ilişkiler kurarak, askeri reform için gereken personeli ülkeye davet etti. Güçlü ve reformcu bir sadrazam olarak tanındı.

Muhaliflerinin yoğun baskısı sonucu I. Abdülhamit'in gazabına uğradı. Yolsuzlukla ve darbe planlamakla suçlanarak görevinden azledildi ve Gelibolu'ya sürüldü. Ancak birkaç gün sonra Bozcaada'ya getirilerek burada başı kesilerek idam edildi. Vücudu Bozcaada'da defnedilmiş, kesilen başı ise İstanbul'a getirilerek Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilmiştir.

I. Abdülhamid'in karısı dışında ardından göz yaşı döktüğü tek kişidir. Bülent Ecevit hükümetinde Ekonomiden Sorumlu Devlet Bakanlığı görevini üstlenen Kemal Derviş'in de büyük dedesidir.

Ayrıca bakınız
I. Abdülhamit
Duraklama Dönemi Osmanlı Sadrazamları listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

 İsmail Hakki Uzunçarşılı, "Halil Hamid Paşa", Türkiyat Mecmuası No. 5 (1935), say. 213-267

18. yüzyılda Osmanlılar
1736 doğumlular
Isparta doğumlular
Osmanlı sadrazamları
Başı kesilerek idam edilmiş kişiler
İdam edilmiş Osmanlılar
Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilenler
1785 yılında ölenler
İki ayrı mezarı bulunan kişiler

Halil Hamid Paşa


Kivach (en ruso: Кивач; del carelio kiivas, que quiere decir "impetuoso") es una cascada de 10,7 metros de altura en la Federación de Rusia. Está situada en el río Suna en el distrito de Kondopoga, en la República de Carelia y da nombre a la Reserva Natural Kivach (природный заповедник «Кивач»), fundada en 1931.

Kivach debe gran parte de su fama a Gavrila Derzhavin, un poeta ruso que se inspiró en su "corriente rebelde" para escribir "Cascada", uno de los poemas rusos más importantes del siglo XVIII. Muchos otros visitantes eminentes siguieron a Derzhavin para ver la famosa cascada. Uno de ellos fue Alejandro II de Rusia, que encargó un nuevo camino para Kivach, una glorieta en la margen derecha del arroyo y un puente aguas abajo.

Véase también
Geografía de Rusia
Geografía de Europa

Referencias

Cascadas de Rusia

Kivach


Ivan Balliol (eng. John Balliol) (?, oko 1250. – Château Galliard, Normandija, travanj 1313.), škotski kralj od 1292. do 1296. godine.

Poslije nenadane smrti Margarete Norveške († 1290.), maloljetne unuke škotskog kralja Aleksandra III. († 1286.), koja je bila izabrana za škotsku kraljicu, nastalo je razdoblje međuvlašća, tijekom kojeg se više pretendenata borilo za škotsku krunu. Predstavnici škotskog plemstva kojima je predsjedao engleski kralj Eduard I. Dugonogi (1272. – 1307.), koji se nametnuo kao senior Škotske, izabrali su za novog kralja Škotske, između trinaest kandidata, Ivana Balliola, čija je majka bila kći princeze Margarete, najstarije kćeri Davida, grofa od Huntingdon, koji je bio brat škotskih kraljeva Malcolma IV. i Vilima I. Lava.

Ivan Balliol bio je okrunjen 30. studenog 1292. godine u Sconeu za novog škotskog kralja, nakon čega se 26. prosinca iste godine poklonio engleskom kralju Eduardu I. u Newcastleu. Unatoč prisezi vjernosti engleskom kralju, Ivan Balliol je odbio 1294. godine poslati škotsku vojsku da pomogne engleskoj u planiranom napadu na francusku Gascogneu. Umjesto toga, kralj Ivan je sklopio dogovor s Francuzima protiv Engleske. Stoga, kada je početkom 1296. godine, Eduard I. poslao svoju vojsku na Gascogneu, Ivan je poharao sjeverne dijelove Engleske. Eduardova reakcija bila je brza i učinkovita. Osvojio je redom sve važnije dvorce u Škotskoj te je 27. travnja 1296. godine, porazio škotsku vojsku u bitci kod Dunbara. Naposljetku je, u srpnju iste godine, zarobio kralja Ivana i prisilio ga da se odrekne naslova kralja Škotske. Nakon toga, oduzeo mu je grb i viteški naslov te ga je zatvorio u Londonski Tower.

Nakon abdikacije Ivana Balliola, engleski kralj Eduard I. nije izabrao novog škotskog kralja, već je idućih deset godina izravno vladao Škotskom. Kako bi prevlast osnažio i na simbolički način, dao je prenijeti Kamen sudbine, na kojem su se krunili škotski kraljevi, u Westminstersku opatiju, gdje je ostao do 1996. godine.

Ivan je tek 1299. godine, uz posredništvo pape Bonifacija VIII. (1294. – 1303.), pušten na slobodu, nakon čega je otputovao u Normandiju, gdje je ostao živjeti do smrti na obiteljskom posjedu. Svoje pretenzije na škotsku krunu, prenio je na svoga sina i nasljednika Eduarda.

Bilješke

Vanjske poveznice

 John, kralj Škotske - Britannica Online
 Kralj John Balliol Škotski (1292.-1296.) - britroyals.com
 Kralj John Balliol - undiscoveredscotland.co.uk

Škotski vladari

Ivan Balliol


Japético, adjetivo, puede referirse a:

 Lo relativo a Japeto, titán de la mitología griega.
 Lo relativo a Jafet (jafético, véase indoeuropeo).

Japético


est une station de la ligne Seishin-Yamate du métro municipal de Kobe. Elle est située dans l'arrondissement Hyōgo-ku de Kobe, dans la préfecture de Hyōgo au Japon.

Mise en service en 1983, elle est desservie par les rames de la ligne Seishin-Yamate.

Situation sur le réseau

Établie en souterrain, Kamisawa est une station de passage de la ligne Seishin-Yamate (verte) du métro municipal de Kobe. Elle est située entre la station Minatogawa-koen, en direction du terminus nord Shin-Kōbe, et la station Nagata, en direction du terminus sud Seishin-chūō.

Elle dispose d'un quai central encadré par les deux voies de la ligne.

Histoire
La station Kamisawa est mise en service le , lorsque le Bureau des transports municipaux de Kobe ouvre à l'exploitation du prolongement de Shin-Nagata à Ōkurayama.

Services aux voyageurs

Accès et accueil
La station dispose de quatre accès équipés d'escaliers et d'un ascenseur permettant de rejoindre le hall billetterie et contrôle situé au niveau -1. Pour rejoindre le quai au niveau -2, la station dispose d'un escalier, du escalier mécanique et d'un ascenseur. Elle dispose d'un cheminement sans marches permettant l'accessibilité des personnes à la mobilité réduite.

Desserte
Kamisawa est desservie par les rames de la ligne Seishin-Yamate.

Intermodalité

À proximité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Bureau des transports municipaux de Kobe
 Métro municipal de Kobe
 Ligne Seishin-Yamate

Liens externes
 .
 .

Station de métro mise en service en 1983
Ligne Seishin-Yamate
Station du métro municipal de Kobe

Kamisawa (métro municipal de Kobe)