Un tren de noapte este un tren care circulă pe timp de noapte și conține spații de dormit pentru pasageri.

Trenul de noapte diferă de alte trenuri de pe liniile principale prin faptul că își urmează traseul în timpul nopții, adesea cu o viteză moderată și cu puține opriri intermediare. Scopul este de a permite călătorului să călătorească în timp ce doarme. Acest tren are de multe ori vagoane directe către diverse destinații, pentru a evita schimbarea trenului în timpul nopții.

Trenurile de noapte pot conține:
 vagoane de dormit cu cabine cu unu până la patru paturi și o chiuvetă; unele vagoane pot conține, de asemenea, o cabină de duș sau toaletă în cabină;
 vagoane-cușetă, cu patru sau șase paturi supraetajate pe compartiment;
 vagoane cu scaune rabatabile;
 vagoane cu locuri așezate;
 un vagon-bar sau vagon-restaurant, permițând luarea mesei de seară și a micului dejun la bordul trenului;
 vagoane fără compartimente, cușetele fiind separate prin perdele (aceste vagoane nu mai circulă în Europa occidentală).
Unele trenuri de noapte transportă, de asemenea, automobile și motociclete (serviciu auto-tren).

Istoric

Secolul al XIX-lea
Compagnie internationale des wagons-lits (et des Grands Express Européens) (CWL) este o întreprindere franceză de origine belgiană, înființată în 1872, cu scopul de a presta servicii în domeniul feroviar: servicii hoteliere feroviare (vagoane de dormit și cușete), dar și catering la bordul trenurilor (vagon-restaurant, locuri de luat masa, vagon-bar și mini-bar) și pe pământ (bufet din gară).

Această companie a fost fondată în 1872 de către omul de afaceri belgian Georges Nagelmackers. Inspirându-se din trenurile de noapte lansate în Statele Unite ale Americii de către compania colonelului Pullman, cu care s-a asociat inițial, el a construit primele vagoane de dormit și vagoane-restaurant din Europa, și a lansat în 1883 grand express d'Orient, între Paris și Constantinopol, care va deveni celebrul Orient-Express, și Roma-Express între Calais și Roma, via Paris.

În 1883, compania și-a schimbat numele în "Compagnie internationale des wagons-lits et des grands express européens" și a adoptat celebra monogramă cu doi lei. Deși sediul este în Bruxelles, centrul principal al companiei este la Paris, ceea ce a justificat construirea unei clădiri pe rue de l 'Arcade nr. 40, într-un stil flamand cu un fronton neobișnuit în Paris (abandonat de către companie, el este întotdeauna vizibil, cu orologiul său și literele W-L de la "Wagons-lits" la colțul dintre rue de l 'Arcade și rue des Mathurins).

Ambiția lui Nagelmackers era de a crea o rețea internațională de trenuri de lux, evitând schimbarea trenurilor la frontiere. Aceasta a fost un precursor vizionar al călătoriei moderne.

Orient-Express este un tren de lux creat de Compagnie Internationale des Wagons-Lits (CIWL), care, din 1883, asigură legătura între Paris, Viena, Veneția (din 1919) și Constantinopol, deservind mai multe capitale ale statelor europene. În anii 1920, ca urmare a activității unor artiști decoratori ca Prou sau René Lalique, stilul "Orient Express" a atins apogeul. După mai multe schimbări de traseu, două războaie, și ca urmare a scăderii continue a prestigiului său în timpul Războiului Rece, traseul zilnic Direct-Orient-Express către Istanbul și Atena a încetat în 1977, învins de reducerea vitezei de circulație (de-abia 55 km/h către final), datorate opririlor interminabile la frontieră în țările comuniste traversate, precum și a stării depășite a rețelelor naționale, și concurat puternic de creșterea traficului aerian.

Pe 8 decembrie 1883, la câteva luni după Orient-Express, Compagnie des wagons-lits (CIWL) a inaugurat traseul Calais-Nice-Rome Expres care făcea legătura între Paris și Roma . Din cauza contractelor încheiate între Pullman și Società per le Ferrovie dell'Alta Italia, CIWL este obligat să urmeze un traseu de-a lungul Coastei de Azur. Partea italiană de traseu a fost eliminată în 1884 și trenul a fost redenumit Calais-Nice Express. Atunci când compania Pullman s-a retras din Italia în 1885, CIWL a oferit trenurile Roma Express pentru traversarea Tunelului feroviar Mont Cenis și Calais - Méditerranée Express pentru turiștii britanici care doreau să viziteze Coasta de Azur.

Fondarea Compagnie Internationale des Wagons-Lits de către belgianul Georges Nagelmackers a condus la formarea mai multor trenuri de lux în Europa. El a vrut să creeze o linie de lux între Lisabona și Sankt Petersburg, așa-numita Nord-Sud-Express, dar dificultățile acestei întreprinderi l-au făcut să abordeze alte două proiecte, Sud-Express de la Lisabona la Paris, și Nord-Express de la Paris către capitala imperială rusă. Paris a fost legat de companie de orașul Sankt Petersburg, prin Oostende la 9 mai 1896. Acest tren urma traseul Paris-Bruxelles-Köln-Hanovra-Berlin-Königsberg-Dünaburg-Sankt Petersburg.

Calea ferată transsiberiană (în , Transsibirskaïa maguistral sau Транссиб, Transsib) este o cale ferată din Rusia care leagă Moscova de Vladivostok pe o distanță de 9.288 kilometri. Ea este adesea confundată cu trenurile care circulă pe această linie, care poartă însă denumiri diferite în funcție de destinațiile pe care le deservesc. Trenurile de pe calea ferată transsiberiană trec prin peste 990 de gări. De la Moscova la Vladivostok, durata călătoriei este de o săptămână. Majoritatea populației din Siberia este concentrată în localitățile aflate de-a lungul căii ferate transsiberiene unde sea flă câteva bazine industriale importante, inclusiv Kuzbaz. Trenul este, uneori, singura modalitate de a ajunge în satele izolate din Siberia. El este cel mai economic și mai de încredere.

Transsiberianul a fost construit începând din 1891 la dorința țarilor pentru a conecta cele mai îndepărtate colțuri ale imperiului lor, de la vest la est.

"Rossyia" este singurul tren care ajunge la punctul terminus al traseului transsiberian: Vladivostok. El nu se oprește în toate cele peste 990 de gări, ci doar în cele mai importante 50 de gări. Locuitorii din Vladivostok, preferă, de multe ori să călătorească cu compania aeriană Aeroflot, deoarece fiecare oră de zbor evită o zi de mers cu trenul.

Cântată de aventurieri și poeți, această cale ferată mitică face încă parte din viața de zi cu zi a rușilor.

Secolul al XX-lea

La Flèche d'Or (denumit de britanici Golden Arrow) a fost un serviciu "tren + vapor" de prima clasă care a circulat între Paris (Gara de Nord) și Londra (Victoria Station) din 1926 până în 1972 (cu excepția perioadei de ocupație).

Călătorii luau un tren francez din Gara de Nord a Parisului până la Boulogne sau Calais-Maritime, în funcție de anotimp, și apoi un vas cu aburi rapid către Dover și de acolo un tren englez până la Londra, și viceversa.

Transportul feroviar de pe partea britanică a fost operat de Southern Railways, în timp ce Compagnie des chemins de fer du Nord asigura transportul pe partea franceză. Acești doi parteneri asigurau în comun serviciile necesare. După naționalizarea lor, aceste două companii sunt înlocuite cu British Rail și SNCF.

În 1968, compania a lansat vagoanele de dormit T2 care permit clienților de la clasa a II-a, pentru prima dată, să călătorească în cuplu. Noile vagoane au avut succes astfel că în decurs de un deceniu, numărul de pasageri ale companiei a crescut în Franța la un milion anual. Acestea vor fi, de asemenea, cele mai recente materiale feroviare construite în mod direct de către companie.

Note

Tipuri de trenuri de persoane

Tren de noapte


Frank Thierry Léa Malle est un scénariste, réalisateur et producteur de films camerounais né le 31 mai 1987 à Douala. Il a à son actif plusieurs films courts métrages et deux longs métrages fictions.

Biographie

Enfance et débuts
Frank Thierry Léa Malle est né à Douala le 31 mai 1987 de parents originaires d' Abong-Mbang dans la région de l'Est et de Nkongsamba dans la région du Littoral. Il fait ses études secondaires au Lycée de Kumba dans la région du Sud-Ouest. Passionné de cinéma, il crée sa société de production et de communication Inception Arts &Com.

Formation
Frank Thierry Léa Malle fait ses études supérieures à l'Université de Yaoundé I et obtient un Master en Arts du spectacle et cinématographie. En 2017, il fait un stage professionnel à Berlin en Allemagne dans le cadre du film Ache.

Carrière
Frank Thierry Léa Malle commence sa carrière professionnelle en 2016 en se lançant dans l'écriture et la réalisation de ses films. Il produit d'abord les courts métrages ensuite les longs métrages. En 2016, il fait ses premiers pas dans le monde du cinéma. Il réalise deux courts métrages Mes Vampires et Point de Vue. Le film Mes Vampires est sélectionné dans des festivals nationaux dont le Festival Miss Me Binga à Yaoundé. En 2017 il réalise son troisième court métrage intitulé Hands durant son séjour en Allemagne.  Puis en 2018, il sort Angles, son quatrième court métrage.

En 2019, après le succès de ses quatre courts métrages, Frank Thierry Lea Malle présente son premier long métrage intitulé Innocent(e). En 2022 il sort L'Accord, son deuxième long métrage une coproduction avec Canal+ International.

L'accueil du public et des critiques lui permettent de participer à plusieurs festivals nationaux et internationaux parmi lesquels: Le Festival International Écrans noirs (Cameroun), Le Festival Le Film Camerounais (Lfc-Awards), Le Festival Vues d'Afrique (Canada), le Festival Rencontres Internationale du Court Métrage de Madagascar.

Filmographie

Longs-métrages
 2019: Innocent(e)
 2022: L'Accord

Courts-métrages
 2016: Mes Vampires
 2016: Point de Vue
 2017: Hands
 2018: Angles

Prix et distinctions
 2016 : Lauréat du concours 10 jours pour Un film  (meilleur scénario) aux Écrans Noirs
 2018 : Participation au Festival Vues d'Afrique au Canada
 2020 : Prix du Jury au Festival Africlap avec Innocent(e).
 2021 : Nomination au Festival International Écrans Noirs
 2021 : Prix du meilleur scénario court métrage aux Lfc Awards avec Angles.
 2021 : Meilleur scénario long métrage aux Lfc Awards avec Innocent(e)
 2022 : Mention spécial du jury au Festival du Film Africain de Luxor en Égypte avec L'Accord.

Notes et références

Scénariste camerounais
Réalisateur camerounais
Producteur camerounais
Naissance au Cameroun
Naissance en mai 1987

Frank Thierry Lea Malle


Kozí Vrbovok este o comună slovacă, aflată în districtul Krupina din regiunea Banská Bystrica, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 156 de locuitori.

Istoric
Localitatea Kozí Vrbovok este atestată documentar din 1415.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Kozí Vrbovok


L'université nationale d'Ukraine Vladimir-Dahl (en ) est une université d'Ukraine.

Historique
Fondée en 1920 à Louhansk, elle porte aujourd'hui le nom de Vladimir Dahl, lexicographe. Elle est la première du Donbass. En premier installée dans l'école Pouchkine de Luhansk, elle déménageait dans la maison de Vasnev puis en 1927, deux étages au 38 de la rue Lénine. Pendant le seconde guerre mondiale elle déménageait à Omsk. Rétablie  comme branche de l'institut polytechnique de Karkiv, elle devint indépendante en 1960. En 1993 elle devint l'université orientale d'Ukraine et en 1996 obtenait l'accréditation de niveau IV. Après octobre 2014, le ministère actait son déplacement à Sievierodonetsk.

Anciens de l'université
 Guennadi Kouzmine, grand maître international ;
 Natalia Korolevska, ministre et députée ;
 Youlia Malinovsky, députée de la Knesset ;
 Oleksiy Danilov, député et gouverneur de l'oblast de Louhansk.

Enseignants
Inna Forostiouk

Voir aussi

Articles connexes

Notes et références

Liens externes

Université en Ukraine
Sievierodonetsk
Établissement scolaire fondé en 1920

Université nationale d'Ukraine Vladimir-Dahl


جريس سماوي (22 ديسمبر 1956 - 10 مارس 2021) شاعر وأديب وأعلامي ومثقف أردني، هاجر مبكرا إلى الولايات المتحدة مع عائلته، درس الأدب الإنجليزي والفلسفة وفن الأتصالات الأعلامية، ثم عاد إلى الأردن وعمل في التلفزيون الأردني حيث قدم برنامج جوردانيسك Jordanisque على القنال الأجنبي ثم قدم برامج أخرى على القنال العام مثل ذاكرة المكان وايماءات وفارس الحلقة وغيرها. عمل بعد ذلك مديراً عاماً لمهرجان جرش للثقافة والفنون حتى عام 2006 حيث استقال ليتفرغ لوظيفته الجديدة كأمين عام لوزارة الثقافة الأردنية، يجيد الرسم وله كتاب هو عبارة عن مجموعة شعرية بعنوان«زلة أخرى للحكمة» وقد ترجمت قصائده إلى الأنجليزية والفرنسية والأسبانية والأيطالية والرومانية والتركية. وقد أصدرت له مؤخرا جامعة كوستاريكا ترجمة بالأسبانية لمجموعة من قصائده صدرت في كوستاريكا كما أصدرت جامعة أسطنبول مجموعة من أشعاره مترجمة إلى التركية. كتب عددا من المسرحيات الغنائية. وقد نشر وما زال في العديد من الصحف والمجلات الأردنية والعربية وشارك في كثير من المهرجانات العالمية. ويكتب أيضا أشعاره بالأنجليزية أضافة إلى العربية.

وزيرًا للثقافة
تم تعيينه وزيرًا للثقافة في الأردن عام 2011 في الثلاثين من رجب سنة 1432 هجرية، الموافق الثاني من تموز سنة 2011 ميلادية" ضمن حكومة معروف البخيت.

حصل على وسام مئوية الدولة، المقدّم من الملك عبد الله الأول بن الحسين في احتفال عيد الاستقلال بتاريخ 25 أيار\مايو 2021.

انظر أيضًا
 محمود السمرة
 فايز محمود

مراجع

إعلاميون أردنيون
شعراء أردنيون في القرن 20
صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة (أشخاص أحياء)
مسيحيون أردنيون
مواليد 1376 هـ
وزراء ثقافة الأردن
وفيات 1442 هـ

جريس سماوي


Purtschert ist der Familienname folgender Personen:

 Nadja Purtschert (* 1989), Schweizer Snowboarderin
 Niklaus Purtschert (1750–1815), Schweizer Baumeister und Politiker
 Patricia Purtschert (* 1973), Schweizer Philosophin, Genderforscherin und Kulturwissenschaftlerin

Purtschert


مستشفى الوصل في دبي هو مستشفى تخصصي لامراض النساء والولادة والأطفال والذي وضع له حجر الأساس عام 1981 ليتسع عند افتتاحه عام 1986 على 369 سريراً.

تخصصاته
 وحدة التخدير والرعاية المكثفة
 أمراض النساء والولادة
 قسم الطب الطبيعي وإعادة التأهيل
 أمراض الأطفال وحديثي الولادة
 قسم الأشعة
 جراحة الأطفال

المراجع

مبان ومنشآت في دبي
مستشفيات الإمارات العربية المتحدة

مستشفى الوصل (دبي)


Kósakkamoldvarpa (fræðiheiti: Desmana moschata), einnig kölluð desmanrotta, er tegund moldvarpa.

Heimildaskrá

Moldvörpur

Kósakkamoldvarpa


Lagostominae este o subfamilie din familia Chinchillidae și conține genul Lagostomus.

Chinchillidae
Rozătoare

Lagostominae


Un vaccin à sous-unités ou vaccin sous-unitaire est un vaccin qui contient des parties purifiées d'agents pathogènes qui sont antigéniques ou nécessaires pour induire une réponse immunitaire protectrice.
Au contraire d'un vaccin à virus atténué ou à virus inactivé, il ne contient que les parties antigéniques telles que des sous-unités protéiques, des polysaccharides ou des peptides.
Puisqu'il ne contient aucune partie « vivante » de l'agent pathogène, il n'y a aucun risque qu'il introduise la maladie, il est plus sécuritaire et plus stable qu'un vaccin qui contient le pathogène complet.
Il présente deux autres avantages : la technologie de production est bien documentée au  et il est efficace pour les personnes immunosupprimée.
Sa création, sa production et son inoculation présente des désavantages : la recherche de la bonne combinaison de fragments antigéniques exige du temps, il est plus complexe à fabriquer que certains vaccins à ARN, il peut exiger des adjuvants immunologiques pour augmenter son efficacité et des doses de rappel peuvent être nécessaires pour la même raison.

Notes et références

Vaccin

Vaccin à sous-unités


NREM periyodu (non-REM period),her siklusu yaklaşık 90 dakikalık 4-6 siklustan oluşan uykunun %75'ini oluşturur. Kalan %25 ise REM(Rapid Eye Movement) rüyalardan fark, REM uykusu sırasında görülen rüyaların rahatlıkla hatırlanabilirken, NREM uykusu sırasında görülen rüyaların hatırlanamamasıdır. Yani, NREM uykusu sırasında görülen rüyaların bellekte konsolidasyonu olmamaktadır.

Ayrıca bakınız
 REM

Uyku
Parasomniler

NREM periyodu


إدوارد مانيه (بالفرنسية Édouard Manet؛ 23 يناير 1832 - 30 أبريل 1883) هو رسام فرنسي يعتبر أحد رواد المدرسة الانطباعية.

ولد مانيه لأسرة برجوازية ميسورة الحال فقد كان والده رجل قانون ناجح، وقد أتاح له ذلك أن يعبر عن آرائه وانتقاداته دون الخوف من أن يؤدي ذلك إلى فقدانه مصدر الرزق بعكس العديد من الفنانين الآخرين الذين كانوا متعلقين براع لأعمالهم. حلم في صغره أن يصبح ضابط بحرية لكن بعد فشله مرتين في امتحانات القبول قام بتعلم الفن لدى توماس كوتير. مع ذلك، يدعي البعض أن أسلوبه تأثر من تأمله لأعمال الفنانين الهولنديين والإسبان. يتبدى هذا التأثر في مواضيع رسوم مانيه.

أعماله المبكرة غداء على العشب واوليمبيا أثارت جدلا كبيرا وأثّرت على أعمال بعض الفنانين الشبان الذين أسسوا المدرسة الانطباعية. تعتبر هذه الأعمال اليوم، علامة فارقة في تاريخ الرسم تُمثّل بداية الفن الحديث.

روابط خارجية

مراجع

إدوارد مانيه
الحرب الفرنسية المكسيكية
رسامون انطباعيون فرنسيون
رسامون فرنسيون
رسامون فرنسيون في القرن 19
رسامون واقعيون
فارس وسام جوقة الشرف
فرنسيون مبتورو الأطراف
فن عاري
فنانون من باريس
مواليد 1823
مواليد 1832
مواليد في باريس
وفيات 1883
وفيات بسبب الغنغرينا
وفيات في باريس
وفيات متعلقة بالمرض في فرنسا

إدوارد مانيه


Cântece de vitejie este un volum de poezii de George Coșbuc publicat în 1904. În același an au apărut ediția a III-a a volumului Fire de tort și ediția a IV-a a volumului Balade și idile.

Cuprins
Volumul Cântece de vitejie conține poeziile:
Carol Robert
Cântec (Țară-avem și noi sub soare)
Cântec (Ți-ai mânat prin veacuri turmele de plai)
Cântec ostășesc
Cântecul cel vechi al Oltului
Cântecul redutei
Coloana de atac
De profundis
Dorobanțul
Dunărea și Oltul
Fragment epic
Golia ticălosul
Graiul neamului
Imnul studenților
În spital
La Smârdan
Mortul de la Putna
Oltenii lui Tudor
O scrisoare de la Muselim-Selo
Oștirile lui Alah
Pașa Hassan
Pe dealul Plevnei
Pe drumul Plevnei
Pentru libertate
Podul lui Traian
Povestea căprarului
Raport (Luarea Griviței, la 30 august 1877)
Sărindar
Scut și armă
Spada și credință
Stema țării
Sus inima
Zece mai

Note

Legături externe

Volume de George Coșbuc
1904 în literatura română

Cântece de vitejie


Turneul mondial de calificare FIBA 2016 - feminin a fost un turneul de baschet feminin la care au participat 12 echipe, primele 5 clasate în urma acestui turneu fiind invitate să participe la Jocurile Olimpice din 2016. Turneul s-a desfășurat în perioada 13-19 iunie 2016. Franța a găzduit

Belarus, China, Franța, Spania și Turcia s-au calificat pentru Jocurile Olimpice.

Format
Cele 12 echipe au fost împărțite în patru grupe (Grupa A - D) pentru runda preliminară. Primele două clasate s-au calificat în runda eliminatorie. Toate cele patru câștigătoare din sferturi s-au calificat la Olimpiadă, cele patru învinse au jucat două runde pentru a se stabili cea de a cincea calificată.

Alegerea gazdei

La 26 septembrie 2015, FIBA a anunțat că Franța și Spania au fost candidate pentru a găzdui turneul de calificare. Termenul de depunere a candidaturii finale a fost stabilit pentru 11 noiembrie, în urma căreia urma să aibă loc o evaluare a tuturor ofertelor. Franța a fost anunțată ca gazdă la 19 ianuarie 2016.

Calificare

Tragerea la sorți

Tragerea la sorți a avut loc la 26 ianuarie 2016, la sediul FIBA în Mies, Elveția.

Arbitri
Următorii arbitri au fost aleși pentru a oficia la turneu.

 Gentian Cici
 Andreia Silva
 Maripier Malo
 Nicolas Maestre
 Yohan Rosso
 Snehal Bendke
 Amit Balak
 Sarty Nghixulifwa
 Julio Anaya
 Tomasz Trawicki
 Hatim Al-Harbi
 Jasmina Juras
 Amy Bonner
 Joyce Muchenu

Runda preliminară

Grupa A

Grupa B

Grupa C

Grupa D

Runda eliminatorie
Cele patru câștigătoare din sferturi și locul cinci s-au calificat pentru Jocurile Olimpice 2016.

Sferturi de finală

Semifinale

Meciul pentru locul 5

Clasament final

Statistici

Jucătoare

Puncte

Recuperări

Pase decisive

Intercepții

Aruncări blocate

Alte statistici

Echipe

Puncte

Recuperări

Pase decisive

Intercepții

Aruncări blocate

Referințe

Legături externe
Site web oficial

2016 în baschet
Baschet la Jocurile Olimpice 2016


Tammy Jacques-Grewal née le  à Lewiston, est une coureuse cycliste américaine.

Biographie
Tammy Jacques est mariée au cycliste américain Rishi Grewal, avec qui, elle a deux enfants. Son beau frère Alexi Grewal est devenu champion olympique sur route en 1984. Tammy a pris une retraite un peu anticipée du circuit professionnel en 1999, alors qu'elle avait 33 ans, elle était atteinte d'une maladie mal diagnostiquée avec des fortes douleurs à l'abdomen, les symptômes se sont accentués en 2006. Avec l'aide d'un spécialiste, elle a commencé un traitement en 2008 et subit une dernière opération en 2010 qui l'ont aidées à se débarrasser de tous les calculs obstruant son canal pancréatique. Les médecins ont retrouvés l'origine de sa maladie dans un accident de vélo survenu en 1993, dont l'impact aurait serti le canal devenant comme un tuyau tordu.  Elle revient au VTT la même année, pour remporter la Mount Evans Hill Climb.

Palmarès sur route
1996
  du Redlands Bicycle Classic

Palmarès en VTT

Coupe du monde
' Coupe du monde de cross-country
 1991
  de la manche à Mammoth Lakes 1992
  de la manche à Hunter Mountain 1994
  de la manche à Mammoth Lakes 1995
  de la manche à Rome 1996
  de la manche à Mont Sainte-Anne 1997
  de la manche à Vail Autres
 2010 Mount Evans Hill Climb
 2011 Mount Evans Hill Climb
 2012''
 Mount Evans Hill Climb

Notes et références

Lien externe

Coureuse cycliste américaine
Coureuse de VTT
Naissance en décembre 1965
Naissance à Lewiston (Maine)

Tammy Jacques


NGC 3489 es una galaxia espiral barrada (SB0-a) localizada en la dirección de la constelación de Leo. Posee una declinación de +13° 54' 03" y una ascensión recta de 11 horas, 00 minutos y 18,4 segundos.

La galaxia NGC 3489 fue descubierta  el 8 de abril de 1784 por William Herschel.

Véase también
 Astronomía extragaláctica
 Lista de galaxias
 Lista de objetos NGC
 New General Catalogue

Referencias

Enlaces externos
 SIMBAD: UGC 12099 -- Datos de NGC 3489.

NGC 3489
Constelación de Leo
Galaxias espirales barradas
Grupo M96

NGC 3489


Enciklopedizam je rjeđe rabljena izvedenica, dobivena iz riječi enciklopedija, te je značenje riječi manje ustaljeno nego nekih drugih riječi u hrvatskome jeziku.

Ponajbolji prikaz značenja dan je u Klaićevom Rječniku stranih riječi, koji navodi tri različita značenja:

 učenje francuskih enciklopedista u 18. stoljeću
 višestruka obrazovanost, svestranost, erudicija visokog stila
 način izlaganja kao u enciklopediji

Šonjin rječnik iz 2000. godine se slaže sa sva tri značenja, samo se formulacija nebitno razlikuje, učenje -> nauk, pasiv -> aktiv (način izlaganja kao u enciklopediji -> enciklopedijski način izlaganja).

Izvori

Enciklopedistika

Enciklopedizam


An Elyhordeum pavlovii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Sergej Arsenjevitj Nevskij, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Nikolai Nikolaievich Tzvelev. An Elyhordeum pavlovii in nahilalakip ha genus nga Elyhordeum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elyhordeum

Elyhordeum pavlovii


دائرة إن غار إحدى دوائر الجزائر التابعة لولاية عين صالح. كانت سابقا تتبع ولاية تمنراست و تضم بلدية إن غار.

المراجع

إن غار
دوائر ولاية عين صالح

دائرة إن غار


Det første spadestik er en ceremoni, der fejrer starten af konstruktionen af en bygning eller andet anlæg. Det er ofte ledende politikere eller forretningsfolk som foretager handlingen.

Se også
 Rejsegilde
 Grundsten

Eksterne henvisninger

Arkitektur
Traditioner

Første spadestik


Le John Deere 4520 est un modèle de tracteur agricole produit par le constructeur américain John Deere.

Premier tracteur de la marque dont le moteur John Deere soit équipé d'un turbocompresseur, il affiche une puissance de . Il est construit à  entre 1968 et 1972.

Historique
En 1968, John Deere complète sa gamme de tracteurs américains avec trois modèles. Le 4520, le plus puissant d'entre eux, adopte un moteur très proche de celui du John Deere 4020 mais il est équipé d'un turbocompresseur, une première pour le constructeur américain avec ses propres moteurs . Son relevage est étudié pour répondre aux besoins créées par cette plus grande puissance disponible.

Sa construction cesse en 1972, alors qu'il en a été produit .

Caractéristiques

Le John Deere 4520 est motorisé par un  moteur Diesel à six cylindres (alésage de  pour une course de ) en ligne, à injection directe et d'une cylindrée totale de . Équipé d'un turbocompresseur, il développe une puissance maximale de  à .

Deux types de transmission sont disponibles : une boîte de vitesses manuelle entièrement synchronisée à huit rapports avant et deux rapports arrière ou une transmission Powershift à huit rapports avant et quatre rapports arrière. Dans ce dernier cas, le frein de parking est intégré à la commande de la boîte, et il est impossible d'engager une vitesse si le frein de parking est enclenché. La vitesse maximale du tracteur est de .

John Deere propose en option une version à quatre roues motrices équipée d'un pont avant entraîné par deux moteurs hydrauliques.

La masse à vide en ordre de marche du tracteur est de .

La direction est hydrostatique et l'ensemble des commandes asservies hydrauliquement, ce qui rend sa conduite facile.

Notes et références

Pour en savoir plus

Bibliographie
 .

Tracteur agricole John Deere

John Deere 4520


Julie Cook (born 8 March 1954) is a former England and Great Britain field hockey goalkeeper.

She joined the England team in 1980 as a reserve goalie to Pauline Gibbon, and became actual goalie when Gibbon retired in 1985.  She also played for her county, Suffolk. After her Olympic career, Cook finally ended her playing career because of injury

and served as a PE teacher at the Harwich School until her retirement in 2009.

References

External links

1954 births
Living people
Field hockey players at the 1988 Summer Olympics
Olympic field hockey players for Great Britain
British female field hockey players
English female field hockey players
Female field hockey goalkeepers

Julie Cook


Linyphiidae, spiders commonly known as sheet weavers (from the shape of their webs), or money spiders (in the United Kingdom, Ireland, Australia, New Zealand, and in Portugal, from the superstition that if such a spider is seen running on one, it has come to spin the person new clothes, meaning financial good fortune) is a family of very small spiders comprising 4706 described species in 620 genera worldwide. This makes Linyphiidae the second largest family of spiders after the Salticidae. The family is poorly understood due to their small body size and wide distribution; new genera and species are still being discovered throughout the world. The newest such genus is Himalafurca from Nepal, formally described in April 2021 by Tanasevitch. Since it is so difficult to identify such tiny spiders, there are regular changes in taxonomy as species are combined or divided.

Money spiders are known for drifting through the air via a technique termed "ballooning".

Within the agriculture industry, money spiders are regarded as biological control agents against pest species like aphids and springtails.

Description
In Linyphiidae, the clypeus is normally over twice as high as the diameter of the anterior median eyes. The chelicerae have lateral stridulating ridges and lack lateral condyles.

The legs are long and thin, and bear macrosetae. The abdomen is usually oval or elongated.

Distribution

Spiders of this family occur nearly worldwide. In Norway many species have been found walking on snow at temperatures of down to −7 °C.

While these spiders are light enough to utilize ballooning for travel, they are limited by the physics of an often turbulent atmosphere and microclimate. For this reason ballooning spiders have little control over where they land, leading to a high mortality rate for the practice and its predominant usage by spiderlings and juveniles. The travel of money spiders by ballooning likely contributes to their vast distribution and speciation.

Predators and prey

 Among birds, goldcrests are known to prey on money spiders.
 Money spiders are known to prey on aphids, springtails, flies, and other spiders.

Taxonomy
The Pimoidae are the sister group to the Linyphiidae.

There are six subfamilies, of which Linyphiinae (the sheetweb spiders), Erigoninae (the dwarf spiders), and Micronetinae, contain the majority of described species.

Many species have been described in monotypic genera, especially in the Erigoninae, which probably reflects the scientific techniques traditionally used in this family. Common genera include Neriene, Lepthyphantes, Erigone, Eperigone, Bathyphantes, Troglohyphantes,  Tennesseellum and many others. These are among the most abundant spiders in the temperate regions, although many are also found in the tropics. The generally larger bodied members of the subfamily Linyphiinae are commonly found in classic "bowl and doily" webs or filmy domes. The usually tiny members of the Erigoninae are builders of tiny sheet webs. These tiny spiders (usually 3 mm or less) commonly balloon even as adults and may be very numerous in a given area on one day, only to disappear the next. Some males of the erigonines are exceptional, with their eyes set up on mounds or turrets. This reaches an extreme in some members of the large genus Walckenaeria, where several of the male's eyes are placed on a stalk taller than the carapace.

A few spiders in this family include:
Bowl and doily spider, Frontinella pyramitela
Filmy dome spider, Neriene radiata
Blacktailed red sheetweaver, Florinda coccinea
Orsonwelles, a genus of giant Hawaiian Linyphids containing the largest Linyphiid, O. malus.
Erigone atra, a dwarf spider

Genera
, the World Spider Catalog accepts the following genera:

Abacoproeces Simon, 1884 — Austria, Russia
Aberdaria Holm, 1962 — Kenya
Abiskoa Saaristo & Tanasevitch, 2000 — Poland, Russia, China
Acanoides Sun, Marusik & Tu, 2014 — China
Acanthoneta Eskov & Marusik, 1992 — North America, Asia
Acartauchenius Simon, 1884 — Asia, Africa, Europe
Acorigone Wunderlich, 2008 — Azores
Acroterius 	Irfan, Bashir & Peng, 2021 — China
Adelonetria Millidge, 1991 — Chile
Afribactrus Wunderlich, 1995 — South Africa
Afromynoglenes Merrett & Russell-Smith, 1996 — Ethiopia
Afroneta Holm, 1968 — Africa
Agnyphantes Hull, 1932 — Canada, Russia, China
Agyneta Hull, 1911 — South America, Asia, Africa, Europe, North America, Bermuda, Panama, Australia
Agyphantes Saaristo & Marusik, 2004 — Russia
Ainerigone Eskov, 1993 — Russia, Japan
Algarveneta Wunderlich, 2021 — Portugal
Alioranus Simon, 1926 — Asia, Greece
Allomengea Strand, 1912 — Asia, Canada
Allotiso Tanasevitch, 1990 — Turkey, Georgia
Anacornia Chamberlin & Ivie, 1933 — United States
Anguliphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Asia, Romania
Anibontes Chamberlin, 1924 — United States
Annapolis Millidge, 1984 — United States
Anodoration Millidge, 1991 — Brazil, Argentina
Anthrobia Tellkampf, 1844 — United States
Antrohyphantes Dumitrescu, 1971 — Bulgaria
Aperturina Tanasevitch, 2014 — Thailand, Malaysia
Aphileta Hull, 1920 — Kazakhstan, United States, Russia
Apobrata Miller, 2004 — Philippines
Aprifrontalia Oi, 1960 — Asia
Arachosinella Denis, 1958 — Asia
Araeoncus Simon, 1884 — Europe, Asia, Africa, New Zealand
Archaraeoncus Tanasevitch, 1987 — Asia, Europe
Arcterigone Eskov & Marusik, 1994 — Russia, Canada
Arcuphantes Chamberlin & Ivie, 1943 — North America, Asia
Ascetophantes Tanasevitch & Saaristo, 2006 — Nepal
Asemostera Simon, 1898 — Central America, South America
Asiafroneta Tanasevitch, 2020 — Borneo
Asiagone Tanasevitch, 2014 — Thailand, China, Laos
Asiceratinops Eskov, 1992 — Russia
Asiophantes Eskov, 1993 — Russia
Asperthorax Oi, 1960 — Russia, Japan, China
Asthenargellus Caporiacco, 1949 — Kenya
Asthenargoides Eskov, 1993 — Russia
Asthenargus Simon & Fage, 1922 — Africa, Europe, Asia
Atypena Simon, 1894 — Asia
Australolinyphia Wunderlich, 1976 — Australia
Australophantes Tanasevitch, 2012 — Indonesia, Australia
Bactrogyna Millidge, 1991 — Chile
Baryphyma Simon, 1884 — Europe, Asia
Baryphymula Eskov, 1992 — Japan
Bathylinyphia Eskov, 1992 — Asia
Bathyphantes Menge, 1866 — North America, Asia, Africa, Europe, Argentina, Oceania
Batueta Locket, 1982 — Asia
Bifurcia Saaristo, Tu & Li, 2006 — China, Russia
Birgerius Saaristo, 1973 — France, Spain
Bisetifer Tanasevitch, 1987 — Ukraine, Russia
Bishopiana Eskov, 1988 — Russia
Blestia Millidge, 1993 — United States
Bolephthyphantes Strand, 1901 — Greenland, Russia, Kazakhstan
Bolyphantes C. L. Koch, 1837 — Asia, Europe
Bordea Bosmans, 1995 — Portugal, Spain, France
Brachycerasphora Denis, 1962 — Africa, Asia
Bursellia Holm, 1962 — Africa
Caenonetria Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Callitrichia Fage, 1936 — Africa, Asia
Callosa Zhao & Li, 2017 — China
Camafroneta Frick & Scharff, 2018 — Cameroon
Cameroneta Bosmans & Jocqué, 1983 — Cameroon
Canariellanum Wunderlich, 1987 — Canary Is.
Canariphantes Wunderlich, 1992 — Africa, Israel, Europe
Capsulia Saaristo, Tu & Li, 2006 — China
Caracladus Simon, 1884 — Europe, Asia
Carorita Duffey & Merrett, 1963 — Russia, China
Cassafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Catacercus Millidge, 1985 — Chile
Catonetria Millidge & Ashmole, 1994 — Ascension Is.
Caucasopisthes Tanasevitch, 1990 — Caucasus
Cautinella Millidge, 1985 — Chile
Caviphantes Oi, 1960 — Romania, Asia, United States
Centromerita Dahl, 1912 — United States, Canada
Centromerus Dahl, 1886 — Europe, Asia, Africa, North America
Centrophantes Miller & Polenec, 1975 — Slovenia, Austria
Ceraticelus Simon, 1884 — North America, Europe, Russia, Cuba
Ceratinella Emerton, 1882 — North America, Asia, Europe, Australia
Ceratinops Banks, 1905 — United States, Canada
Ceratinopsidis Bishop & Crosby, 1930 — United States
Ceratinopsis Emerton, 1882 — Africa, North America, Asia, Guatemala, Cuba
Ceratocyba Holm, 1962 — Kenya
Cheniseo Bishop & Crosby, 1935 — United States, Canada
Chenisides Denis, 1962 — Congo, Kenya
Cherserigone Denis, 1954 — Algeria
Chiangmaia Millidge, 1995 — Thailand
Chthiononetes Millidge, 1993 — Australia
Cinetata Wunderlich, 1995 — Georgia
Cirrosus Zhao & Li, 2014 — China
Claviphantes Tanasevitch & Saaristo, 2006 — Nepal
Cnephalocotes Simon, 1884 — Canada, Russia, France
Collinsia O. Pickard-Cambridge, 1913 — Asia, North America, Europe
Coloncus Chamberlin, 1949 — United States, Canada
Comorella Jocqué, 1985 — Comoros
Concavocephalus Eskov, 1989 — Russia
Conglin Zhao & Li, 2014 — China
Connithorax Eskov, 1993 — Russia
Coreorgonal Bishop & Crosby, 1935 — United States, Canada
Cornicephalus Saaristo & Wunderlich, 1995 — China
Cornitibia Lin, Lopardo & Uhl, 2022 - Nepal
Cresmatoneta Simon, 1929 — Asia
Crispiphantes Tanasevitch, 1992 — China, Korea, Russia
Crosbyarachne Charitonov, 1937 — Turkey, Europe
Crosbylonia Eskov, 1988 — Russia
Cryptolinyphia Millidge, 1991 — Colombia
Ctenophysis Millidge, 1985 — Chile
Curtimeticus Zhao & Li, 2014 — China
Cyphonetria Millidge, 1995 — Thailand
Dactylopisthes Simon, 1884 — Europe, Asia, North America
Dactylopisthoides Eskov, 1990 — Russia
Decipiphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Belarus, Asia
Deelemania Jocqué & Bosmans, 1983 — Africa
Dendronetria Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Denisiphantes Tu, Li & Rollard, 2005 — China
Diastanillus Simon, 1926 — France, Austria, Norway
Dicornua Oi, 1960 — Japan
Dicymbium Menge, 1868 — North America, Asia
Didectoprocnemis Denis, 1950 — Europe, Africa
Diechomma Millidge, 1991 — Colombia
Diplocentria Hull, 1911 — Asia, Sweden, North America
Diplocephaloides Oi, 1960 — Korea, Japan, China
Diplocephalus Bertkau, 1883 — Africa, Europe, North America, Asia
Diploplecta Millidge, 1988 — New Zealand
Diplostyla Emerton, 1882 — Turkey, Russia
Diplothyron Millidge, 1991 — Venezuela
Disembolus Chamberlin & Ivie, 1933 — United States, Canada
Dismodicus Simon, 1884 — Russia, North America, Europe
Doenitzius Oi, 1960 — Asia
Dolabritor Millidge, 1991 — Colombia
Donacochara Simon, 1884 — Angola
Drapetisca Menge, 1866 — United States, New Zealand, Asia
Drepanotylus Holm, 1945 — Asia, Bulgaria
Dresconella Denis, 1950 — France
Dubiaranea Mello-Leitão, 1943 — South America, Indonesia
Dumoga Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Dunedinia Millidge, 1988 — New Zealand, Australia
Eborilaira Eskov, 1989 — Russia
Eldonnia Tanasevitch, 2008 — Russia, Korea, Japan
Emenista Simon, 1894 — India
Emertongone Lin, Lopardo & Uhl, 2022 - USA
Enguterothrix Denis, 1962 — Congo, Asia
Entelecara Simon, 1884 — North America, Asia, Europe, Algeria
Eordea Simon, 1899 — Indonesia
Epibellowia Tanasevitch, 1996 — Russia, Japan
Epiceraticelus Crosby & Bishop, 1931 — United States
Epigyphantes Saaristo & Tanasevitch, 2004 — Russia
Epigytholus Tanasevitch, 1996 — Russia, Mongolia
Episolder Tanasevitch, 1996 — Russia
Epiwubana Millidge, 1991 — Chile
Eridantes Crosby & Bishop, 1933 — United States, Mexico, Canada
Erigokhabarum Tanasevitch, 2022 -  Russia (Far East)
Erigomicronus Tanasevitch, 2018 — Japan, Russia, China
Erigone Audouin, 1826 — North America, Europe, South America, Panama, Asia, Africa, Caribbean, Oceania
Erigonella Dahl, 1901 — Canada, Asia, France
Erigonoploides Eskov, 1989 — Russia
Erigonoplus Simon, 1884 — Europe, Asia, Morocco
Erigonops Scharff, 1990 — South Africa
Erigophantes Wunderlich, 1995 — Indonesia
Eskovia Marusik & Saaristo, 1999 — Russia, Canada, Mongolia
Eskovina Kocak & Kemal, 2006 — Russia, China, Korea
Esophyllas Prentice & Redak, 2012 — United States
Estrandia Blauvelt, 1936 — Russia, China, Japan
Eulaira Chamberlin & Ivie, 1933 — United States, Mexico
Eurymorion Millidge, 1993 — Brazil, Bolivia
Evansia O. Pickard-Cambridge, 1900 — Europe (Japan?)
Exechopsis Millidge, 1991 — South America
Exocora Millidge, 1991 — Brazil, Venezuela, Bolivia
Fageiella Kratochvíl, 1934 — Serbia, Montenegro
Falklandoglenes Usher, 1983 — Falkland Is.
Fissiscapus Millidge, 1991 — Ecuador, Colombia
Fistulaphantes Tanasevitch & Saaristo, 2006 — Nepal
Flagelliphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Russia
Floricomus Crosby & Bishop, 1925 — United States, Canada
Florinda O. Pickard-Cambridge, 1896 — United States, Mexico
Floronia Simon, 1887 — Ecuador, Asia
Formiphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Europe
Frederickus Paquin, Dupérré, Buckle & Crawford, 2008 — United States, Canada
Frontella Kulczyński, 1908 — Russia
Frontinella F. O. Pickard-Cambridge, 1902 — North America, China, El Salvador
Frontinellina van Helsdingen, 1969 — Asia, South Africa
Frontiphantes Wunderlich, 1987 — Madeira
Fusciphantes Oi, 1960 — Japan
Gibbafroneta Merrett, 2004 — Congo
Gibothorax Eskov, 1989 — Russia
Gigapassus Miller, 2007 — Argentina
Gladiata Zhao & Li, 2014 — China
Glebala Zhao & Li, 2014 — China
Glomerosus Zhao & Li, 2014 — China
Glyphesis Simon, 1926 — Asia, North America, Europe
Gnathonargus Bishop & Crosby, 1935 — United States
Gnathonarium Karsch, 1881 — Asia, North America
Gnathonaroides Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Gonatium Menge, 1868 — Asia, Europe, North America, Africa
Gonatoraphis Millidge, 1991 — Colombia
Goneatara Bishop & Crosby, 1935 — United States
Gongylidiellum Simon, 1884 — Africa, Asia, Romania, United States, Argentina
Gongylidioides Oi, 1960 — Asia
Gongylidium Menge, 1868 — Asia, Italy
Grammonota Emerton, 1882 — North America, Colombia, Central America, Caribbean
Graphomoa Chamberlin, 1924 — United States
Gravipalpus Millidge, 1991 — Brazil, Peru, Argentina
Habreuresis Millidge, 1991 — Chile
Halorates Hull, 1911 — Kazakhstan, Pakistan
Haplinis Simon, 1894 — New Zealand, Australia
Haplomaro Miller, 1970 — Angola
Helophora Menge, 1866 — Russia, China, United States
Helsdingenia Saaristo & Tanasevitch, 2003 — Asia, Africa
Herbiphantes Tanasevitch, 1992 — Russia, Korea, Japan
Heterolinyphia Wunderlich, 1973 — Bhutan, Nepal
Heterotrichoncus Wunderlich, 1970 — Europe, Russia
Hilaira Simon, 1884 — Asia, North America, Europe
Himalafurca Tanasevitch, 2021 — Nepal
Himalaphantes Tanasevitch, 1992 — Asia
Holma Locket, 1974 — Angola
Holmelgonia Jocqué & Scharff, 2007 — Africa
Holminaria Eskov, 1991 — Russia, Mongolia, China
Horcotes Crosby & Bishop, 1933 — United States, Russia, Canada
Houshenzinus Tanasevitch, 2006 — China
Hubertella Platnick, 1989 — Nepal
Hybauchenidium Holm, 1973 — Russia, North America, Europe
Hybocoptus Simon, 1884 — Algeria, Morocco, France
Hylyphantes Simon, 1884 — Asia
Hyperafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Hypomma Dahl, 1886 — Asia, Macedonia, Equatorial Guinea, United States
Hypselistes Simon, 1894 — Asia, North America
Hypselocara Millidge, 1991 — Venezuela
Hypsocephalus Millidge, 1978 — France, Switzerland, Italy
Ibadana Locket & Russell-Smith, 1980 — Nigeria, Cameroon
Iberoneta Deeleman-Reinhold, 1984 — Spain
Icariella Brignoli, 1979 — Greece
Idionella Banks, 1893 — United States, Mexico
Improphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Asia, Africa, Europe
Incestophantes Tanasevitch, 1992 — Asia, Europe, North America
Indophantes Saaristo & Tanasevitch, 2003 — Asia
Intecymbium Miller, 2007 — Chile, Argentina
Ipa Saaristo, 2007 — Asia, Europe
Ipaoides Tanasevitch, 2008 — China
Islandiana Braendegaard, 1932 — North America, Russia, Europe
Ivielum Eskov, 1988 — Russia, Mongolia, Canada
Jacksonella Millidge, 1951 — Cyprus, Greece, Korea
Jalapyphantes Gertsch & Davis, 1946 — Mexico, Ecuador
Janetschekia Schenkel, 1939 — Europe
Javagone Tanasevitch, 2020 — Java
Javanaria Tanasevitch, 2020 — Java
Javanyphia Tanasevitch, 2020 — Java
Jilinus Lin, Lopardo & Uhl, 2022 - Russia (Far East), China, Korea
Johorea Locket, 1982 — Malaysia
Juanfernandezia Koçak & Kemal, 2008 — Chile
Kaestneria Wiehle, 1956 — Asia, North America
Kagurargus Ono, 2007 — Japan
Kalimagone Tanasevitch, 2017 — Malaysia
Karita Tanasevitch, 2007 — Europe, Russia
Kenocymbium Millidge & Russell-Smith, 1992 — Malaysia, Indonesia, Thailand
Ketambea Millidge & Russell-Smith, 1992 — Asia
Kikimora Eskov, 1988 — Finland, Russia
Knischatiria Wunderlich, 1976 — Australia, Indonesia, Malaysia
Koinothrix Jocqué, 1981 — Cape Verde Is.
Kolymocyba Eskov, 1989 — Russia
Kratochviliella Miller, 1938 — Europe
Labicymbium Millidge, 1991 — South America
Labulla Simon, 1884 — Europe, Russia
Labullinyphia van Helsdingen, 1985 — Sri Lanka
Labullula Strand, 1913 — Cameroon, Angola, Comoros
Laetesia Simon, 1908 — Oceania, Thailand
Lamellasia Tanasevitch, 2014 — Thailand
Laminacauda Millidge, 1985 — South America, Panama
Laminafroneta Merrett, 2004 — Africa
Laogone Tanasevitch, 2014 — China, Laos
Laperousea Dalmas, 1917 — Australia, New Zealand
Lasiargus Kulczyński, 1894 — Asia
Lepthyphantes Menge, 1866 — Asia, Africa, Europe, North America, Chile
Leptorhoptrum Kulczyński, 1894 — Russia, Japan
Leptothrix Menge, 1869 — Europe
Lessertia Smith, 1908 — Spain, Africa, Canada, New Zealand
Lessertinella Denis, 1947 — Europe
Lidia Saaristo & Marusik, 2004 — Kyrgyzstan, Kazakhstan
Limoneta Bosmans & Jocqué, 1983 — Cameroon, Kenya, South Africa
Linyphantes Chamberlin & Ivie, 1942 — United States, Canada, Mexico
Linyphia Latreille, 1804 — North America, Asia, South America, Central America, Africa, Europe, Oceania
Locketidium Jocqué, 1981 — Malawi, Kenya, Tanzania
Locketiella Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Locketina Kocak & Kemal, 2006 — Indonesia, Malaysia
Lomaita Bryant, 1948 — Dominican Republic
Lophomma Menge, 1868 — United States, Russia
Lotusiphantes Chen & Yin, 2001 — China
Lucrinus O. Pickard-Cambridge, 1904 — South Africa
Lygarina Simon, 1894 — South America
Machadocara Miller, 1970 — Congo, Zambia
Macrargus Dahl, 1886 — Europe, Asia
Maculoncus Wunderlich, 1995 — Taiwan, Greece, Israel
Malkinola Miller, 2007 — Chile
Mansuphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Europe, Asia
Maorineta Millidge, 1988 — New Zealand, Indonesia
Maro O. Pickard-Cambridge, 1906 — North America, Asia
Martensinus Wunderlich, 1973 — Nepal
Masikia Millidge, 1984 — Russia, United States, Canada
Maso Simon, 1884 — United States, Portugal, Algeria, Asia
Masoncus Chamberlin, 1949 — United States, Canada
Masonetta Chamberlin & Ivie, 1939 — United States
Mecopisthes Simon, 1926 — Europe, Africa, Asia
Mecynargoides Eskov, 1988 — Russia, Mongolia
Mecynargus Kulczyński, 1894 — Asia, North America, Europe
Mecynidis Simon, 1894 — Africa
Megafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Megalepthyphantes Wunderlich, 1994 — Africa, Asia, Greece
Mermessus O. Pickard-Cambridge, 1899 — North America, Caribbean, Central America, South America, Asia, South Africa, New Zealand
Mesasigone Tanasevitch, 1989 — Asia
Metafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Metaleptyphantes Locket, 1968 — Africa, Indonesia
Metamynoglenes Blest, 1979 — New Zealand
Metapanamomops Millidge, 1977 — Germany, Ukraine
Metopobactrus Simon, 1884 — Europe, North America, Asia
Micrargus Dahl, 1886 — North America, Europe, Asia, Uganda
Microbathyphantes van Helsdingen, 1985 — Asia, Africa
Microctenonyx Dahl, 1886 — Italy, Africa, United States, Oceania
Microcyba Holm, 1962 — Africa
Microlinyphia Gerhardt, 1928 — Africa, North America, Asia
Microneta Menge, 1869 — Sweden, South America, North America, Papua New Guinea, Saint Vincent and the Grenadines, Asia
Microplanus Millidge, 1991 — Colombia, Panama
Midia Saaristo & Wunderlich, 1995 — Europe
Miftengris Eskov, 1993 — Russia
Millidgea Locket, 1968 — Angola
Millidgella Kammerer, 2006 — Chile, Argentina
Minicia Thorell, 1875 — Asia, Europe, Algeria
Minyriolus Simon, 1884 — Argentina, Italy
Mioxena Simon, 1926 — Congo, Kenya, Angola
Mitrager van Helsdingen, 1985 — Indonesia
Moebelia Dahl, 1886 — Germany, China
Moebelotinus Wunderlich, 1995 — Russia, Mongolia
Molestia Tu, Saaristo & Li, 2006
Monocephalus Smith, 1906 — Europe
Monocerellus Tanasevitch, 1983 — Russia
Montilaira Chamberlin, 1921 — United States
Moreiraxena Miller, 1970 — Angola
Moyosi Miller, 2007 — Guyana, Brazil, Argentina
Mughiphantes Saaristo & Tanasevitch, 1999 — Asia, Europe
Murphydium Jocqué, 1996 — Kenya, Somalia
Mycula Schikora, 1994 — Germany, Austria, Italy
Myrmecomelix Millidge, 1993 — Peru, Ecuador
Mythoplastoides Crosby & Bishop, 1933 — United States
Napometa Benoit, 1977 — St. Helena
Nasoona Locket, 1982 — Asia, Venezuela
Nasoonaria Wunderlich & Song, 1995 — Asia
Nematogmus Simon, 1884 — Asia
Nenilinium Eskov, 1988 — Russia, Mongolia
Nentwigia Millidge, 1995 — Thailand, Indonesia
Neocautinella Baert, 1990 — Ecuador, Peru, Bolivia
Neodietrichia Özdikmen, 2008 — United States, Canada
Neoeburnella Koçak, 1986 — Côte d'Ivoire
Neomaso Forster, 1970 — Chile, Argentina, Brazil
Neonesiotes Millidge, 1991 — Seychelles, Fiji, Samoa
Neriene Blackwall, 1833 — Asia, Africa, North America, Europe
Neserigone Eskov, 1992 — Russia, Japan
Nesioneta Millidge, 1991 — Asia, Seychelles, Fiji
Nihonella Ballarin & Yamasaki, 2021 — Japan
Nippononeta Eskov, 1992 — Asia
Nipponotusukuru Saito & Ono, 2001 — Japan
Nispa Eskov, 1993 — Russia, Japan
Notholepthyphantes Millidge, 1985 — Chile
Nothophantes Merrett & Stevens, 1995 — Britain
Notiogyne Tanasevitch, 2007 — Russia
Notiohyphantes Millidge, 1985 — Mexico, South America
Notiomaso Banks, 1914 — Chile, Argentina
Notioscopus Simon, 1884 — South Africa, Asia
Notolinga Lavery & Dupérré, 2019 — Argentina & Falkland Is.
Novafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Novafrontina Millidge, 1991 — South America, Mexico
Novalaetesia Millidge, 1988 — New Zealand
Nusoncus Wunderlich, 2008 — Europe
Oaphantes Chamberlin & Ivie, 1943 — United States
Obrimona Strand, 1934 — Sri Lanka
Obscuriphantes Saaristo & Tanasevitch, 2000 — Europe, Asia
Oculocornia Oliger, 1985 — Russia
Oedothorax Bertkau, 1883 — Europe, North America, Asia, Argentina, Africa
Oia Wunderlich, 1973 — Asia
Oilinyphia Ono & Saito, 1989 — China, Thailand, Japan
Okhotigone Eskov, 1993 — Russia, China, Japan
Onychembolus Millidge, 1985 — Chile, Argentina
Ophrynia Jocqué, 1981 — Tanzania, Malawi, Cameroon
Oreocyba Holm, 1962 — Kenya, Uganda
Oreoneta Kulczyński, 1894 — Asia, North America, Europe
Oreonetides Strand, 1901 — Asia, North America, Europe
Oreophantes Eskov, 1984 — United States, Canada
Orfeo Miller, 2007 — Brazil
Origanates Crosby & Bishop, 1933 — United States
Orsonwelles Hormiga, 2002 — Hawaii
Oryphantes Hull, 1932 — North America, Asia
Ostearius Hull, 1911 — South Africa, China, New Zealand
Ouedia Bosmans & Abrous, 1992 — Europe, Algeria
Pachydelphus Jocqué & Bosmans, 1983 — Gabon, Sierra Leone, Côte d'Ivoire
Pacifiphantes Eskov & Marusik, 1994 — North America, Asia
Pahangone Tanasevitch, 2018 — Malaysia
Paikiniana Eskov, 1992 — Korea, China, Japan
Palaeohyphantes Millidge, 1984 — Australia
Palliduphantes Saaristo & Tanasevitch, 2001 — Europe, Asia, Africa
Panamomops Simon, 1884 — Europe, Asia
Paracornicularia Crosby & Bishop, 1931 — United States
Paracymboides Tanasevitch, 2011 — India
Paraeboria Eskov, 1990 — Russia
Parafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Paraglyphesis Eskov, 1991 — Russia
Paragongylidiellum Wunderlich, 1973 — India, Nepal
Paraletes Millidge, 1991 — Peru, Brazil
Parameioneta Locket, 1982 — Asia
Parapelecopsis Wunderlich, 1992 — Portugal, Georgia
Parasisis Eskov, 1984 — Asia
Paratapinocyba Saito, 1986 — Japan
Paratmeticus Marusik & Koponen, 2010 — Russia, Japan
Parawubanoides Eskov & Marusik, 1992 — Russia, Mongolia
Parbatthorax Tanasevitch, 2019 — Nepal
Parhypomma Eskov, 1992 — Japan
Paro Berland, 1942 — Austral Is.
Parvunaria Tanasevitch, 2018 — Myanmar
Patagoneta Millidge, 1985 — Chile
Pecado Hormiga & Scharff, 2005 — Spain, Morocco, Algeria
Pelecopsidis Bishop & Crosby, 1935 — United States
Pelecopsis Simon, 1864 — Africa, Europe, North America, Asia
Peponocranium Simon, 1884 — Asia, Europe
Perlongipalpus Eskov & Marusik, 1991 — Russia, Mongolia
Perregrinus Tanasevitch, 1992 — Asia, Canada
Perro Tanasevitch, 1992 — Russia, Canada
Phanetta Keyserling, 1886 — United States
Phlattothrata Crosby & Bishop, 1933 — United States, Russia
Phyllarachne Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Piesocalus Simon, 1894 — Indonesia
Piniphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Europe, Asia
Pityohyphantes Simon, 1929 — North America, Asia
Plaesianillus Simon, 1926 — France
Platyspira Song & Li, 2009 — China
Plectembolus Millidge & Russell-Smith, 1992 — Philippines, Malaysia, Indonesia
Plesiophantes Heimer, 1981 — Russia, Georgia, Turkey
Plicatiductus Millidge & Russell-Smith, 1992 — Indonesia
Pocadicnemis Simon, 1884 — North America, Europe, Asia
Pocobletus Simon, 1894 — Saint Vincent and the Grenadines, Costa Rica, Venezuela
Poecilafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Poeciloneta Kulczyński, 1894 — Asia, North America
Porrhomma Simon, 1884 — Asia, North America, Europe
Praestigia Millidge, 1954 — Canada, Europe, Asia
Primerigonina Wunderlich, 1995 — Panama
Prinerigone Millidge, 1988 — Africa, Asia
Priperia Simon, 1904 — Hawaii
Procerocymbium Eskov, 1989 — Russia, Canada
Proelauna Jocqué, 1981 — Angola, Tanzania, Malawi
Proislandiana Tanasevitch, 1985 — Russia
Promynoglenes Blest, 1979 — New Zealand
Pronasoona Millidge, 1995 — Thailand, Malaysia
Prosoponoides Millidge & Russell-Smith, 1992 — Asia
Protoerigone Blest, 1979 — New Zealand
Pseudafroneta Blest, 1979 — New Zealand
Pseudocarorita Wunderlich, 1980 — Central Europe
Pseudocyba Tanasevitch, 1984 — Russia, Kazakhstan
Pseudohilaira Eskov, 1990 — Russia
Pseudomaro Denis, 1966 — Europe
Pseudomaso Locket & Russell-Smith, 1980 — Nigeria
Pseudomicrargus Eskov, 1992 — Japan
Pseudomicrocentria Miller, 1970 — South Africa, Malaysia
Pseudoporrhomma Eskov, 1993 — Russia
Pseudotyphistes Brignoli, 1972 — South America
Pseudowubana Eskov & Marusik, 1992 — Russia, Mongolia
Psilocymbium Millidge, 1991 — South America
Racata Millidge, 1995 — Indonesia, Thailand
Rhabdogyna Millidge, 1985 — Chile
Ringina Tambs-Lyche, 1954 — Crozet Is.
Russocampus Tanasevitch, 2004 — Russia
Ryojius Saito & Ono, 2001 — Korea, Japan, China
Saaristoa Millidge, 1978 — Japan, United States
Sachaliphantes Saaristo & Tanasevitch, 2004 — Asia
Saitonia Eskov, 1992 — China, Japan, Korea
Saloca Simon, 1926 — Turkey, Nepal, Russia
Satilatlas Keyserling, 1886 — United States, Canada, Russia
Sauron Eskov, 1995 — Russia, Kazakhstan
Savignia Blackwall, 1833 — Asia, United States, Australia, Europe, Comoros
Savigniorrhipis Wunderlich, 1992 — Azores
Scandichrestus Wunderlich, 1995 — Sweden, Finland, Russia
Sciastes Bishop & Crosby, 1938 — Europe, Russia, North America
Scirites Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Scironis Bishop & Crosby, 1938 — United States
Scolecura Millidge, 1991 — Brazil, Colombia, Argentina
Scolopembolus Bishop & Crosby, 1938 — United States
Scotargus Simon, 1913 — Algeria, Russia
Scotinotylus Simon, 1884 — Asia, North America, Europe
Scutpelecopsis Marusik & Gnelitsa, 2009 — Asia, Romania
Scylaceus Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Scyletria Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Selenyphantes Gertsch & Davis, 1946 — Mexico, Guatemala
Semljicola Strand, 1906 — Asia, Europe, North America
Sengletus Tanasevitch, 2008 — Egypt, Israel, Iran
Shaanxinus Tanasevitch, 2006 — China
Shanus Tanasevitch, 2006 — China
Sibirocyba Eskov & Marusik, 1994 — Russia
Silometopoides Eskov, 1990 — Asia, North America, Greenland
Silometopus Simon, 1926 — Europe, Asia
Simplicistilus Locket, 1968 — West & Central Africa
Singatrichona Tanasevitch, 2019 — Singapore
Sinolinyphia Wunderlich & Li, 1995
Sinopimoa Li & Wunderlich, 2008 — China
Sintula Simon, 1884 — Asia, Europe, Africa
Sisicottus Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada, Russia
Sisicus Bishop & Crosby, 1938 — Russia, United States, Canada
Sisis Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Sisyrbe Bishop & Crosby, 1938 — United States
Sitalcas Bishop & Crosby, 1938 — United States
Smerasia Zhao & Li, 2014 — China
Smermisia Simon, 1894 — South America, Costa Rica
Smodix Bishop & Crosby, 1938 — United States, Canada
Solenysa Simon, 1894 — Asia
Soucron Crosby & Bishop, 1936 — United States, Canada
Souessa Crosby & Bishop, 1936 — United States
Souessoula Crosby & Bishop, 1936 — United States
Sougambus Crosby & Bishop, 1936 — United States, Canada
Souidas Crosby & Bishop, 1936 — United States
Soulgas Crosby & Bishop, 1936 — United States
Spanioplanus Millidge, 1991 — Venezuela, Peru
Sphecozone O. Pickard-Cambridge, 1871 — South America, United States, Trinidad
Spiralophantes Tanasevitch & Saaristo, 2006 — Nepal
Spirembolus Chamberlin, 1920 — United States, Canada, Mexico
Stemonyphantes Menge, 1866 — Asia, Ukraine, North America
Sthelota Simon, 1894 — Panama, Guatemala
Stictonanus Millidge, 1991 — Chile
Strandella Oi, 1960 — Asia
Strongyliceps Fage, 1936 — Kenya, Uganda
Styloctetor Simon, 1884 — Europe, North America, Asia
Subbekasha Millidge, 1984 — Canada
Syedra Simon, 1884 — Europe, Asia, Congo
Symmigma Crosby & Bishop, 1933 — United States
Tachygyna Chamberlin & Ivie, 1939 — United States, Canada
Taibainus Tanasevitch, 2006 — China
Taibaishanus Tanasevitch, 2006 — China
Tallusia Lehtinen & Saaristo, 1972 — Asia, Greece
Tanasevitchia Marusik & Saaristo, 1999 — Russia
Tapinocyba Simon, 1884 — Europe, Algeria, North America, Asia
Tapinocyboides Wiehle, 1960 — India
Tapinopa Westring, 1851 — United States, Europe, Asia
Tapinotorquis Dupérré & Paquin, 2007 — United States, Canada
Taranucnus Simon, 1884 — Europe, Asia, United States
Tarsiphantes Strand, 1905 — Russia, Canada, Greenland
Tchatkalophantes Tanasevitch, 2001 — Asia
Tegulinus Tanasevitch, 2017 — Indonesia
Tennesseellum Petrunkevitch, 1925 — United States
Tenuiphantes Saaristo & Tanasevitch, 1996 — Asia, Europe, Africa, North America, South America, New Zealand
Ternatus Sun, Li & Tu, 2012
Tessamoro Eskov, 1993 — Russia
Thainetes Millidge, 1995 — Thailand
Thaiphantes Millidge, 1995 — Thailand
Thaleria Tanasevitch, 1984 — Russia, United States
Thapsagus Simon, 1894 — Madagascar
Thaumatoncus Simon, 1884 — Europe, Algeria, Israel
Theoa Saaristo, 1995 — Asia, Seychelles
Theoneta Eskov & Marusik, 1991 — Russia
Theonina Simon, 1929 — Russia, Algeria
Thyreobaeus Simon, 1889 — Madagascar
Thyreosthenius Simon, 1884 — Russia
Tibiaster Tanasevitch, 1987 — Kazakhstan
Tibioploides Eskov & Marusik, 1991 — Asia, Estonia
Tibioplus Chamberlin & Ivie, 1947 — Asia, United States
Tiso Simon, 1884 — Canada, Greenland, Asia
Tmeticodes Ono, 2010 — Japan
Tmeticus Menge, 1868 — Asia, North America
Tojinium Saito & Ono, 2001 — Japan
Toltecaria Miller, 2007 — Mexico
Tomohyphantes Millidge, 1995 — Indonesia
Toschia Caporiacco, 1949 — Africa
Totua Keyserling, 1891 — Brazil
Trachyneta Holm, 1968 — Congo, Malawi
Traematosisis Bishop & Crosby, 1938 — United States
Trematocephalus Dahl, 1886 — Asia, France
Trichobactrus Wunderlich, 1995 — Mongolia
Trichoncoides Denis, 1950 — France, Asia
Trichoncus Simon, 1884 — Europe, Africa, Asia
Trichoncyboides Wunderlich, 2008 — Switzerland, Germany, Austria
Trichopterna Kulczyński, 1894 — Asia, Europe, Africa
Trichopternoides Wunderlich, 2008 — Europe
Triplogyna Millidge, 1991 — Brazil, Argentina, Colombia
Troglohyphantes Joseph, 1881 — Europe, Algeria, Asia
Troxochrota Kulczyński, 1894 — Russia
Troxochrus Simon, 1884 — Europe, Asia, Angola
Tubercithorax Eskov, 1988 — Russia
Tunagyna Chamberlin & Ivie, 1933 — Russia, Canada, United States
Turbinellina Millidge, 1993 — Chile, Argentina
Turinyphia van Helsdingen, 1982 — China, Korea, Japan
Tusukuru Eskov, 1993 — United States, Russia
Tutaibo Chamberlin, 1916 — North America, South America, Guatemala
Tybaertiella Jocqué, 1979 — Côte d'Ivoire, Nigeria, Ethiopia
Typhistes Simon, 1894 — Sri Lanka, Ethiopia, South Africa
Typhlonyphia Kratochvíl, 1936 — Croatia
Typhochrestinus Eskov, 1990 — Russia
Typhochrestoides Eskov, 1990 — Russia
Typhochrestus Simon, 1884 — Europe, Africa, Asia, North America
Uahuka Berland, 1935 — Marquesas Is.
Uapou Berland, 1935 — Marquesas Is.
Ulugurella Jocqué & Scharff, 1986 — Tanzania
Ummeliata Strand, 1942 — Asia
Uralophantes Esyunin, 1992 — Ukraine, Russia
Ussurigone Eskov, 1993 — Russia
Uusitaloia Marusik, Koponen & Danilov, 2001 — Russia
Vagiphantes Saaristo & Tanasevitch, 2004 — Central Asia
Venia Seyfulina & Jocqué, 2009 — Kenya
Vermontia Millidge, 1984 — United States, Canada, Russia
Vesicapalpus Millidge, 1991 — Brazil, Argentina
Vietnagone Tanasevitch, 2019 — China, Vietnam
Viktorium Eskov, 1988 — Russia
Vittatus Zhao & Li, 2014 — China
Wabasso Millidge, 1984 — Russia, North America, Greenland
Walckenaeria Blackwall, 1833 — Europe, Asia, Africa, North America, Central America, Colombia, Cuba
Walckenaerianus Wunderlich, 1995 — Asia, Bulgaria
Wiehlea Braun, 1959 — Western Europe
Wiehlenarius Eskov, 1990 — Russia, Europe
Wubana Chamberlin, 1919 — United States
Wubanoides Eskov, 1986 — Russia, Japan, Mongolia
Xim Ibarra-Núñez, Chamé-Vázquez & Maya-Morales, 2021 — Mexico
Yakutopus Eskov, 1990 — Russia
Yuelushannus Irfan et al., 2020 — China
Zerogone Eskov & Marusik, 1994 — Russia
Zhezhoulinyphia Irfan, Zhou & Peng, 2019 — China
Zilephus Simon, 1902 — Argentina
Zornella Jackson, 1932 — North America, Asia
Zygottus Chamberlin, 1949 — United States

Gallery

See also
List of Linyphiidae species (A–H)
List of Linyphiidae species (I–P)
List of Linyphiidae species (Q–Z)

References

 Bosselaers, J & Henderickx, H. (2002) A new Savignia from Cretan caves (Araneae: Linyphiidae). Zootaxa 109:1-8 PDF
 Hågvar, S. & Aakra, K. 2006. Spiders active on snow in Southern Norway. Norw. J. Entomol. 53, 71-82.

External links

Frontinella pyramitela web (photo)
ToL on Linyphiidae
 Spiders rebuild webs en masse after floods in Wagga Wagga  Australian Geographic News report

Araneomorphae families

Linyphiidae


The Bothy Band var et irsk folkemusikband, der var aktiver fra 1975 til 1978. De opnåede hurtigt et ry som et af de mest indflydelsesrige bands, der spillede traditionel irsk musik. Deres entusiasme og musikalske kunnen havde stor indflydelse på bevægelsen inden for den traditionelle irske musik der fortsatte efter gruppen gik i opløsning.

Diskografi
 The Bothy Band (1975)
 Old Hag You Have Killed Me (1976)
 Out of the Wind – Into the Sun (1977)
 After Hours (Live in Paris) (1979)
 Best of the Bothy Band (1983)
 The Bothy Band Live in Concert (1994)

Referencer

Musikgrupper fra Irland
Folkemusik fra Irland
Musikgrupper fra 1975
Musikgrupper opløst i 1978

The Bothy Band


Republička nogometna liga Bosne i Hercegovine – Zapad je bila liga jedna od tri skupine "Republičke nogometne lige Bosne i Hercegovine", četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1988./89. Reorganizacijom ligaškog sustava i uvođenjem Međurepubličke lige, Republička liga je postala liga četvrtog stupnja i igrana u tri skupine. Sudjelovalo je 16 klubova, a prvak je bio "BSK" iz Banja Luke.

Ljestvica

 U slučaju neriješenog rezultata se izvodilo raspucavanje jedanaesterca te bi pobjednik dobio 1 bod, a poraženi u raspucavanju bi ostao bez bodova
 Titov Drvar – tadašnji naziv za Drvar

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutrašnje poveznice
 Republička liga BiH – Sjever 1988./89.

Vanjske poveznice

Izvori

 Dario Hamzić: Omladinski fudbalski klub "Berek" Prijedor : 1975. – 1992., Rijeka, 2016.,  , str. 60-65

1988-89 zapad
 Zapad
1988-89 Zapad

Republička nogometna liga Bosne i Hercegovine – Zapad 1988./89.


Dream pop (sau dreampop) este un gen al rock-ului alternativ și al neo-psihedelic-ului care s-a dezvoltat în anii 1980. Stilul este caracterizat printr-o preocupare cu textura sonică și a atmosferei, precum și a liniei melodice.
Rock alternativ

Dream pop


Îngeri de gheață (2014) este un roman fantasy, pentru tineret al scriitoarei Adina Speteanu. Este al treilea volum al seriei Dincolo de moarte, care prezintă lupta dintre două popoare de nemorți, strigoii și vampirii. Acțiunea continuă din locul în care a fost abandonată de cartea precedentă, Jocul secretelor, și prezintă încercările Nataliei de a conduce poporul strigoilor și de a-și proteja, în același timp, familia.

Intriga

Ajunsă la conducerea Strygorrei, Natalia se lovește de o serie de probleme. În rândul strigoilor pare să existe un trădător care ușurează incursiunile vampirilor. Populația este terorizată și principalii acuzați sunt membrii Gărzii, precum și tânăra și neexperimentata conducătoare. Pentru a îngreuna și mai mult lucrurile, mama Nataliei încearcă să se sinucidă, incapabilă să accepte plecarea de acasă a fiicei sale. Antrenamentele Alesei continuă, condimentate cu împunsăturile din partea lui Andrei, cel care joacă rolul unuia dintre profesorii din viața reală. Necesitatea de a cânta împreună la un eveniment școlar îi face pe cei doi să-și dea seama că simt ceva unul pentru celălalt. Bulversați și incapabili să-și exprime sentimentele, ei încep să-și facă și mai multe zile fripte unul altuia.

De partea cealaltă, Dragoș încearcă să împiedice formarea unei coaliții din Vampirii Întunericului, cei care părăsiseră lumea nemorților după trădarea comisă de el. Profitând de ascendentul pe care-l are asupra conducătoarei vampirilor, Lyda, îi cere să-l ajute eliminându-i pe unii dintre cei mai periculoși dușmani ai săi. În același timp le cere lui Armand și Vera să-l găsească pe Renard, un srtigoi care deține cealaltă jumătate a bijuteriei care-i conferă lui Dragoș puteri ieșite din comun. Vera îl trădează și-i determină pe Vampirii Întunericului să colaboreze cu Tudor, strigoiul Gărzii, găsindu-l pe Renard. Armand începe să-și recapete conștiința vechii sale vieți și înțelege că motivul pentru care Dragoș l-a trasformat în vampir este de a-i face rău Nataliei.

În Strygorra, Renard este întâmpinat cu brațele deschise de strigoi. Experiența pe care o are în funcțiile de conducere îl determină să conteste nepriceperea și ezitările Alesei. Mai mult, strigoii încep să caute care este ființa pe care o iubise Dragoș și în numele căreia se răzbună acum, fără a ști că aceasta e rudă cu conducătoarea lor. Un nou incident în care vampirii ajung în mijlocul vampirilor este pus pe seama lui Tudor, lucru care duce la arestarea acestuia și dizolvarea Gărzii, considerată incapabilă să-și apere poporul. În procesul care urmează, Natalia reușește cu greu să-și folosească prerogativele în fața influenței crescânde a lui Renard, salvându-i viața lui Tudor și demascând adevăratul trădător - Baltazar. În final, ea face un târg cu Lyda pentru extrădarea acestuia, oferindu-i pedeapsa cuvenită. Andrei descoperă că femeia care-i provocase moartea și pentru care iubirea lui nu dispăruse, Veronique, se află acum în slujba lui Dragoș sub numele Vera.

Cuprins

 Prolog
 Acomodare
 Suspiciuni

 Zero
 Departe
 Minutul

 Acceptare
 Acuzarea
 Trădătorul

Personaje

Oameni
 Natalia
 Livia (mama Nataliei)
 Maria (bunica Nataliei)
 Vlad
 Marius
 Amanda

Strigoi
 Mynis
 Lorena
 Andrei
 Zero
 Tudor
 Bianca
 Baltazar
 Elya
 Renard
 Jacques

Vampiri
 Dragoș
 Vladimir
 Armand
 Vera aka Veronique
 Dymas
 Anna
 Lyda
 Mario
 Crystal

Opinii critice

Goldypedia recomandă "încă o dată întreaga serie "Dincolo de moarte" tuturor cititorilor, Adina Speteanu dovedindu-și talentul în fiecare pagină a celor trei romane". În aceeași notă, Jurnalul unei cititoare spune: "Vă garantez că la sfârșit, nu veți vrea decât să aveți și volumul următor în mână, pentru că nu veți vrea să părăsiți Strygorra!". Deși reproșează lipsa grandorii și rezolvarea facilă a unor conflicte, Gazeta SF consideră că "privit în ansamblu, autoarea este în creștere. Iar asta nu poate decât să însemne că ea se maturizează, devenind tot mai stăpână pe mijloacele de exprimare.".

Note

Legături externe

 Îngeri de gheață pe site-ul editurii Tritonic

Romane din 2014
Cărți din 2014

Îngeri de gheață


بول غيراغوسيان (1926 - 1993) رسام فلسطيني. اشترك غيراغوسيان في أكثر من مئة معرض فني مشترك بين فلسطين والأردن ومصر والعراق والولايات المتحدة وروسيا والبرازيل واليابان وبريطانيا وإيطاليا. تميز غيراغوسيان برسومه الزيتية واعتمد الأشخاص في أكثر لوحاته بتشكلية كمما يراها، وتلاعب باللون بمهارة وسهولة. إنه مدرسة فنية قائمة بذاتها. توفي بول غيراغوسيان في بيروت عام 1993 ودفن فيها.

نبذة
ولد بول غيراغوسيان في القدس بفلسطين ونزح مع أهله إلى بيروت. بدأ دراسته الفنية في القدس في معهد إيطالي حيث تعلم أصول الرسم. وثم تابع دراسته في إيطاليا وفرنسا والولايات المتحدة الاميركية. وكانت أهم محطة له في هذه المرحلة من حياته الفنية اشتراكه في «غالري كوفه» بلندن في بريطانيا خلال معرض للفنانين اللبنانيين المعاصرين، إذ برز في هذا المعرض الذي ضم عددا من أقرانه الفنانين اللبنانيين وكأنه الأقوى والأكثر تفوقاً.

أعماله
1962: معارض فردية عديدة في باريس في غاليري موفيه
1965: معرض في غاليري غار تنهوس في ميونخ بألمانيا
1963: معرض في الغاليري الفني الدائم في فلورنسا
1963: معرض في غاليري كابرولا بميلانو بإيطاليا
1965: معرض في جمعية الفنانين بماربورغ بألمانيا
1967: معرض في في غاليري «أونفل دو فوبور» بباريس
1970: معرض في غاليري كوركوران بواشنطن العاصمة
198: معرض في مركز تكيان للثقافة في لوس أنجلوس
وسواها من المعارض الفردية في عمان والرياض والكويت ودمشق.

مُنح جوائز وتنويهات عديدة أهمها الجائزة الأولى من أكاديمية الفنون الجميلة بفلورنسا بإيطال عام 1956 والجائزة الأولى في المعرض الدولي في غاليري «لا بيرمانونتي» في روما عام 1957 والميدالية الذهبية خلال معرض «رسامي توسكانا» عام 1958 والجائزة الأولى في «باريس بينال» عام 959)، واختاره غاليري كوركوران في واشنطن العاصمة عام 1970 فنان السنة.

وصلات خارجية
 رحيل غيراغوسيان

مراجع

أرمن فلسطينيون
أشخاص من القدس
رسامون أرمن في القرن 20
رسامون لبنانيون
رسامون لبنانيون في القرن 20
فلسطينيون من أصل أرمني
مسيحيون فلسطينيون
مواليد 1345 هـ
مواليد 1925
مواليد 1926
وفيات 1414 هـ
وفيات 1993

بول غيراغوسيان


Spelios "Sam" Constantine (* 15. September 1924 in New York City; † 31. August 2010 in Kornwestheim) war ein US-amerikanischer Opernsänger (Bass).

Leben
Spelios "Sam" Constantine wurde als Sohn griechischer Eltern geboren und wuchs in bescheidener, aber musikalischer Umgebung auf. Als 20-Jähriger beschloss er, in der US-amerikanischen Armee zu dienen, und war bei der ersten Welle der Invasionstruppen in der Normandie in vorderster Linie dabei. Nach dem Krieg blieb er als Soldat einige Jahre in Europa, zunächst in Biarritz, wo er an der Biarritz-American-University ersten Gesangsunterricht erhielt. Nach Stationen in Deutschland (Ostdeutschland und Heidelberg) zog es ihn in die USA zurück.

Er begann 1951 eine Gesangsausbildung am Julius Hartt College of Music bei René Maison und später Martial Singher, wo er 1953 mit "cum laude" noch in der Stimmlage als Bariton abschloss. Bereits 1952 war er beim Berkshire Music Festival in Tanglewood (Massachusetts) als Solist zu Gast. In den Jahren 1957 bis 1959 studierte er an der Academy of Vocal Arts in Philadelphia bei Hunter Kimball und Sidney Dietch sowie bei Leopold Sachse (Szene). Er wechselt in das lyrische Bassfach.

1957 sang er an der Santa Fe Opera Don Alfonso und Osmin. 1959 sang er an der New York City Opera den Benoit in La Bohème und nahm am Gesangswettbewerb der Metropolitan Opera im März teil, den er mit der Arie Als Büblein klein aus Nicolais Oper Die lustigen Weiber von Windsor gewann. Der Auftritt bei der Matinee an der Metropolitan Opera folgte am 20. März 1959. Durch Vermittlung des Schirmherrn Erich Leinsdorf erhielt er in der Folge kleine Rollen an verschiedenen Opernhäusern, zum Beispiel im November 1959 als Fiorello und Sergeant im Barbiere di Siviglia und als Wachhauptmann in Medea an der Seite von Maria Callas und Jon Vickers an der Dallas Opera.

1962 erhielt er das Rockefeller-Stipendium und wurde von der Agentur Columbia Artists unter Vertrag genommen. In der Folge siedelte er nach Europa über. Er debütierte in Europa in Oberhausen mit der Rolle des Mephisto in Gounods Oper Margarethe. Danach wechselte er an die Württembergischen Staatstheater in Stuttgart, wo er den u. a. den Don Alfonso (Cosi fan Tutte) und viele kleine Partien sang. Seit 1982 unterrichtete er in Stuttgart und Ulm und von 1983 bis 1987 an der Kornwestheimer Musikschule.

Auftritte führten ihn an u. a. an die Chautauqua Opera, an die New Orleans Opera, an die Philadelphia Lyric Opera Company, zum Buffalo Philharmonic Orchestra, an die San Antonio Opera, die Städtischen Bühnen Oberhausen und an die Württembergische Staatsoper Stuttgart.
Er sang u. a. unter den Dirigenten Renato Cellini, Josef Krips, Fritz Mahler, Max Rudolf und Julius Rudel. Er stand auf der Bühne mit Maria Callas, Dorothy Kirsten, Eileen Farrell, Roberta Peters, Teresa Stratas, Licia Albanese, Giuseppe Campora, Albert da Costa, Jon Vickers, Eugene Tobin, Sebastian Feiersinger, Igor Gorin, George London, Alexander de Sved, Gustav Neidlinger, Gottlob Frick, Nicola Zaccaria oder Nicola Moscona. Die Regisseure Armando Agnini, Leopold Sachse, Wieland Wagner, Günther Rennert, Boris Goldovsky, Elmer Nagy und vor allem Franco Zeffirelli prägten sein Spiel.

Constantine war seit 1960 verheiratet mit der Opernsängerin Hildegard Wagner-Constantine.

Opern- und Musicalrollen (Auswahl)

 Mozart, Don Giovanni: Leporello Württemberg. Staatstheater Stuttgart; Figaros Hochzeit: Figaro; Cosi fan tutte: Don Alfonso Santa Fe Opera; Die Entführung aus dem Serail: Osmin (Santa Fe Opera)
 Wagner Die Walküre; Hunding konzertant Dallas Opera mit Eileen Farrel, Tristan und Isolde: König Marke
 Verdi Don Carlos: Philip; Aida: Ramphis; Der Troubadour: Ferrando, Un Ballo in Maschera: Tom, Sam Württembergische Staatstheater Stuttgart u. a. mit Sandor de Sved als Renato
 Gounod Faust:  Mephisto am Theater der Stadt Oberhausen
 Saint-Saens Samson und Dalilah : Alter Hebräer
 Donizetti Lucia di Lammermoor: Raimondo; Don Pasquale: Titelrolle
 Rossini Der Barbier von Sevilla: Basilio Santa Fe Opera
 Cherubini, Medea: Creonte Dallas Opera mit Maria Callas
 Lortzing Zar und Zimmermann: Syndham am Württembergischen Staatstheater Stuttgart
 Bock/Harnick Anatevka: Tewje in Stuttgart
 Rogders/Hammerstein: Oklahoma in Stuttgart

Diskografie

Eine Aufnahme von Händels Messias aus dem Jahr 1960 von der Hartford University unter Fritz Mahler wurde auf LP veröffentlicht. Privataufnahmen von Liederabenden und Opernarien liegen vor, sind aber bisher nicht veröffentlicht.

Weblinks

 Jahresbrief 2008. (PDF; 1,8 MB) Gottlob-Frick-Gesellschaft

 Ludwig Steinbach: Vom Singen und von italienischer Gesangstechnik. Spelios Constantine zum Gedenken. 25. Januar 2013
 Santa Fe Opera: The Tower
 Standing Ovation Given Cast, Composer at First Performance of "Rake's Progress". In: Santa Fe New Mexican, 19. Juli 1957
 Opera in Philadelphia. Performance chronology 1950-1974. (PDF; 1,1 MB)
 santafeopera.org

Einzelnachweise

Opernsänger
Bass
US-Amerikaner
Geboren 1924
Gestorben 2010
Mann

Spelios Constantine


Antônio Leocádio dos Santos (Dom Macedo Costa, 26 de Agosto de 1970) é um político brasileiro, filiado ao MDB, eleito Deputado Federal pelo Pará.

Biografia
Antônio começou sua carreira política se candidatando à prefeitura de São Miguel do Guamá, aonde foi eleito prefeito com 9.639 votos (32,13%).

Em 2020, em sua re-eleição, acabou por perder a eleição e não ser re-eleito, atingindo a votação de 15.102 votos (48,26%).

Em 2022, já no MDB, se candidatou à Deputado Federal, aonde acabou por ser eleito, atingindo a votação de 126.535 votos (2,79%).

Referências
Membros do Partido Liberal (2006)
Membros do Movimento Democrático Brasileiro (1980)
Membros do Partido da Social Democracia Brasileira
Naturais de Dom Macedo Costa
Nascidos em 1976

Membros do Partido Social Democrático (2011)
Membros do Partido Social Democrático (2011) do Pará
Prefeitos de São Miguel do Guamá

Antônio Doido


Tvornica likera Dalbello bila je prvi gospodarski subjekt u Splitu koji je proizvodio likere industrijski.

Povijest
Tvornicu je 1849. u Splitu osnovao Antonio Dalbello. Osnovana je kao fabbrica confetture e spiriti. Većina dotadašnjih splitskih proizvođača rosolia i inih žestica bile su male manufakturne obiteljske radionice koje su prije spadale pod obrt nego pod industriju. Dalbellova je tvrtka prva industrijski proizvodila likere u Splitu odnosno bila je prva tvornica likera u Splitu. Glavni proizvod u asortimanu bio je rozolin-maraskin. Vlasnik ga je proizvodio po vlastitom receptu koji je sam koncipirao i usavršio. Postupak je primjenjivao baš u mjesecima branja ploda višnje i njezinog lišća, lipnju i srpnju. Višnje maraske je vlasnik radi osiguranja vlastite sirovine uzgajao blizu Splita pa je sirovinu brzo dopremao u tvornicu. Od branja do početka destilacije prošlo je tek sat vremena. Tako je kakvoćom prešao najveće višestruko nagrađivane proizvođače u carskoj pokrajini Dalmaciji, one u Zadru. Uspjeh je bio potpun i vrlo brzo je tvornica došla do godišnje proizvodnje od 40.000 boca likera. Tvornica se nalazila na splitskoj Rivi. Godine 1860. Dalbello je sklopio kupoprodajni ugovor s Petrom degli Alberti koji mu je prodao veliku zgradu na Rivi. Tu on ustrojava dio svojih proizvodnih prostora s odgovarajućim postrojenjima za destileriju dok mu je velika prodavaonica smještena u prednjem dijelu zgrade (današnje prodavaonice cigareta i tiska, turističkog ureda). Njegova tvornica likera, dakle, postojala je još prije poznate Morpurgove (osnovana 1870.) te tvornice Ivana Škarice, osnovane 1873. godine. Dalbellova tvornica prestala je djelovati do Drugoga svjetskog rata.

Nagrade i priznanja
Proizvodi tvornice dobili su brojne nagrade i međunarodna priznanja. Dobila je zlatnu medalju 1857. i 1872. u Napulju, brončanu 1871. u Vicenzi, srebrnu 1871. u Trstu, zlatnu 1873. u Londonu, 1873. u Beču, a posebice je značajna prva medalja na svjetskoj izložbi u Americi, u Philadelphiji 1876. godine. Samu tvornicu carska je vlada nagradila naslovom Privilegirana i nagrađena tvornica A. Dalbello.

Izvori

Daljnja literatura
 Mladen Čulić Dalbello: Tvornica Dalbello 1849 : međunarodnopravni prvijenac hrvatske industrije, Split, 1994.

Vanjske poveznice
Pronašao: Željko - Žele Petrić: Zgrada Dalbello - tvornica likera Splitske razglednice
Vlasnikov dopis, logotip i nagrade

Tvrtke iz Splita
Proizvođači pića u Hrvatskoj

Tvornica likera Dalbello


El Seven Sudamericano Masculino del 2012 se disputó por tercera vez en Brasil y estuvo organizado en conjunto por la Confederación Sudamericana de Rugby (CONSUR) y la Confederação Brasileira de Rugby (ente rector del rugby en ese país), originalmente, el seven se iba a disputar en Costa Rica. Río de Janeiro fue la anfitriona y los partidos se disputaron en el Estádio da Gávea, propiedad del Clube de Regatas do Flamengo. Para esta edición se amplió a 10 el número de participantes, además de los 8 equipos consecuentes en el seven debutaron los seleccionados representados por la Federación Ecuatoriana de Rugby y la Asociación Guatemalteca de Rugby. Algunos de los partidos fueron transmitidos por la cadena SporTV. Por primera vez en la historia del seven, Argentina no logra el título al caer derrotado en la final frente a Uruguay por 14 a 17.

Equipos participantes

 Selección de rugby 7 de Argentina (Los Pumas)
 Selección de rugby 7 de Brasil (Los Tupís)
 Selección de rugby 7 de Chile (Los Cóndores)
 Selección de rugby 7 de Colombia (Los Tucanes)
 Selección de rugby 7 de Ecuador (Los Piqueros)
 Selección de rugby 7 de Guatemala (Los Jaguares)
 Selección de rugby 7 de Paraguay (Los Yacarés)
 Selección de rugby 7 del Perú (Los Tumis)
 Selección de rugby 7 de Uruguay (Los Teros)
 Selección de rugby 7 de Venezuela (Las Orquídeas)

Clasificación

Grupo A

Posiciones

Nota: Se otorgan 3 puntos al equipo que gane un partido, 1 al que empate y 0 al que pierda

Resultados

Grupo B

Posiciones

Nota: Se otorgan 3 puntos al equipo que gane un partido, 1 al que empate y 0 al que pierda

Resultados

Play-off

Semifinales

Semifinales de Bronce

Semifinales de Oro

Finales

9º puesto

7º puesto

Final de Bronce

Final de Plata

Final de Oro

Posiciones finales

Véase también
 Sudamericano de Rugby A 2012
 Sudamericano de Rugby B 2012
 Sudamericano de Rugby C 2012
 Sudamericano Juvenil A de Rugby 2012
 Sudamericano Juvenil B de Rugby 2012
 Seven Sudamericano Femenino 2012

Referencias

Enlaces externos
  Sitio oficial (en portugués)

M2012
Deporte en Brasil en 2012
Rugby en 2012
Rugby en Brasil
Eventos deportivos celebrados en Río de Janeiro
Competiciones deportivas americanas celebradas en Brasil

Seven Sudamericano Masculino 2012


Flugfiskurinn (latína: Volans) er stjörnumerki á suðurhimni og eitt af tólf stjörnumerkjum sem Petrus Plancius lýsti á 16. öld.

Í Flugfisknum eru tvö tvístirni: Gamma Volantis og Epsilon Volantis og nokkur djúpfyrirbæri.

Tenglar
 Flugfiskurinn á Stjörnufræðivefnum

Stjörnumerki

Flugfiskurinn


العرق الغربي الكبير (ويعرف أيضا بـ بحر الرمال الغربي) هو ثاني أكبر عرق في الجزائر بعد العرق الشرقي الكبير يقع في الجنوب الغربي للجزائر ويمتد على مساحة 80,000 كم² وتتكون من كثبان رملية تصل حتى 300م طولا. يحده من الجنوب ومن الجنوب الشرقي هضبة تادمايت الضخمة، ومن الغرب وادي الساورة وعرق الراوي، ومن الشمال الشرقي السلسلة الجبلية الأطلس الصحراوي، معدل هطول الأمطار عليه لا يتجاوز 25 سم سنويا، ولا يوجد به قرى أو تجمعات سكانية ولا تعبر به أية طرق.

هذا الحاجز الذي يبدو غير قابل للعبور، كان دائمًا تتقاطع معه القوافل التي تربط الواحات المتناثرة وسط أمواج الرمال. المدن الرئيسية – المتاخمة للعرق الغربي الكبير – هي المنيا (وتسمى أيضًا الجليلة) وتيميمون (كورارة) وأدرار (توات).

جغرافية
هي منطقة طبيعية صحراوية تتلقى أقل من 50 ملم (1,96 إنش) من الأمطار سنويا. ويبلغ متوسط ارتفاع العرق الغربي الكبير حوالي 500 متر، في المتوسط أعلى من ارتفاع العرق الشرقي الكبير، ولكن ليس بنفس مستوى تادميت المجاورة في الجنوب الغربي. هذه النائية غير مأهولة تقريبا؛ ولا يوجد به قرى أو تجمعات سكانية ولا تعبر به أية طرق.

صور

مصادر

تضاريس الجزائر
جغرافيا ولاية أدرار
صحاري الجزائر
عروق في إفريقيا

العرق الغربي الكبير


Koji Arimura (født 25. august 1976) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Sagan Tosu, Oita Trinita og Roasso Kumamoto.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Koji Arimura


Louis C. "Lou" Tsioropoulos (Lynn, 31 de agosto de 1930-Louisville, 22 de agosto de 2015) fue un baloncestista estadounidense de ascendencia griega que disputó tres temporadas en la NBA. Con 1,96 metros de estatura, lo hacía en la posición de alero.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante tres temporadas con los Wildcats de la Universidad de Kentucky, donde promedió 8,4 puntos y 8,3 rebotes por partido. En 1951 se proclamó Campeón de la NCAA tras derrotar en la final a Kansas State Wildcats. Al año siguiente, un escándalo de amaño de partidos involucró a tres compañeros suyos, haciendo que tanto él como Frank Ramsey y Cliff Hagan jugaran una temporada extra en la universidad, tras la suspensión por un año del equipo de la competición.

En su última temporada fue incluido en el segundo mejor quinteto de la Southeastern Conference para Associated Press.

Profesional
Fue elegido en la sexagésima posición del Draft de la NBA de 1953 por Boston Celtics, curiosamente el mismo equipo que eligió también previamente a sus compañeros Ramsey y Hagan. Tsioropoulos no pudo incorporarse directamente a la liga, ya que tuvo que cumplir con el servicio militar. Se unió al equipo en la temporada 1956-57 como suplente de Tom Heinsohn, y en su primera temporada contribuyó con 4,4 puntos y 4,0 rebotes a la consecución del anillo de campeones de la NBA.

Jugó dos temporadas más con los Celtics, llegando en ambas a las Finales de la NBA, y logrando un nuevo título en 1959. Tsioropoulos se perdió gran parte de la temporada, debido a una lesión en la rodilla de la que se resintió tras ser operado en su temporada júnior de la universidad, forzando su retirada prematura.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Playoffs

Referencias

Enlaces externos

 Ficha de Tsioropoulos en NBA.com
 Ficha de Lou Tsioropoulos en ultimatenba.com

Baloncestistas de Massachusetts
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Kentucky Wildcats
Baloncestistas de los Boston Celtics
Fallecidos en Louisville

Lou Tsioropoulos


"Just Like Old Times" é uma música da cantora australiana Natalie Imbruglia, parte de seu sexto álbum de estúdio Firebird, lançado em 2021.

A faixa foi lançada como single promocional em abril de 2022, em um duplo lado A com o sucesso "Torn" em versão acústica, como parte da série da Apple Music Home Session.

Composição
A música foi escrita por Natalie com Rachel Furner e Luke Fitton, que também compôs o primeiro single do álbum, a faixa "Build It Better". "Just Like Old Times" é uma balada melancólica, que fala sobre a saudade de um amor do passado.

"Acho que todo mundo tem aquela pessoa especial do seu passado, com quem não necessariamente quer estar agora, mas que ainda tem um bem-querer. É sobre isto que é essa canção", descreveu ela.

Lançamento
O single duplo foi lançado exclusivamente pela loja virtual iTunes (via download digital) e pela Apple Music (via streaming), como parte da série Home Session, que traz versões acústicas de canções de artistas consagrados, gravadas em casa.

Single Digital
 Apple Music Home Session
 "Torn" - 4:06
 "Just Like Old Times" - 3:36

Paradas musicais

Posições referentes à faixa "Just Like Old Times" isoladamente.

Posições referentes à faixa "Torn (Home Session)" isoladamente.

Canções gravadas por Natalie Imbruglia
Singles de 2022

Just Like Old Times


Olaylar

Doğumlar
 1 Aralık - Anna Komnini, Bizanslı prenses, âlim, hekim, hastane yöneticisi ve tarihçi (ö. 1153)
 tarihi bilinmeyen
 I. Charles, Flandre Kontu (ö. 1127)

Ölümler
 Theodora Anna Dukena Selvo - Bizans İmparatoru X. Konstantinos'un ve ikinci karısı Eudokia Makrembolitissa'nın kızı, Bizans prensesi (d. 1058)

1083


Der Burnett Highway ist eine Fernstraße im Osten des australischen Bundesstaates Queensland. Er verläuft in Nord-Süd-Richtung parallel zur Ostküste Australiens und verbindet den D'Aguilar Highway (A3, S96) bei Nanango mit dem Bruce Highway (NA1) südlich von Rockhampton.

Der Highway wurde nach dem Burnett River benannt, den er bei Gayndah überquert. Zusammen mit dem New England Highway verbindet er Newcastle an der Küste von New South Wales mit Rockhampton und ist daher von der Staatsregierung von Queensland als strategische Verbindungsstraße ausgewiesen.

Der höchste Punkt im Verlauf des Highways liegt auf 595 m, der niedrigste auf 9 m.

Literatur
Steve Parish: Australian Touring Atlas. Steve Parish Publishing. Archerfield QLD 2007. ISBN 978-1-74193-232-4. S. 9 + 11

Einzelnachweise

Straße in Queensland
Straße in Australien und Ozeanien

Burnett Highway


ඉන්දියාවේ මහාරාෂ්ට්‍ර ප්‍රාන්තයේ කොල්හාපූර්හි පිහිටි ශ්‍රී මහාලක්ෂ්මී (අම්බාබායි) දේවාලය හින්දු ආගමේ විවිධ පුරාණ ග්‍රන්ථයන්හි විස්තර වන ශක්ති පීඨ 108 අතුරින් එකකි. මෙම දේවාලයට විශේෂ ආගමික වැදගත්කමක් ඇති අතර, එහි ශක්ති දෙවඟන වැඩවසන බවත් බැතිමතුන්ට මුක්තිය ලබාගත හැකි පූජනීය ස්ථාන සයෙන් එකක් මෙය බවත් විශ්වාස කෙරේ.

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

7වන සියවසේ හින්දු දේවාල
මහාරාෂ්ට්‍රයේ හින්දු දේවාල
ශක්ති පීඨ
කොල්හාපූර්හි ගොඩනැගිලි සහ ව්‍යූහ
කොල්හාපූර් දිස්ත්‍රික්කයේ සංචාරක ආකර්ෂණයන්

මහාලක්ෂ්මී දේවාලය, කොල්හාපූර්


Lúčka este o comună slovacă, aflată în districtul Rožňava din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 185 de locuitori.

Istoric
Localitatea Lúčka este atestată documentar din 1406.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Lúčka, Rožňava


est un jeu d'adventure d'horreur japonais de Success Corporation, sorti exclusivement sur PlayStation 2 au Japon le .

Récit
Pour organiser l'héritage en raison de la perte de sa mère, Kei Hatō, lycéenne orpheline, se dirige vers la maison de son défunt père à Hemizuka. Dans le train qui l'y conduit, Kei fait un rêve mystérieux d'un arbre immense et d'une femme qui semble perdue dans la tristesse. À Hemizuka, Kei apprend le secret caché dans son propre sang à travers diverses rencontres avec un tueur d'oni, un ami de sa défunte mère, une jeune fille accompagnée d'un renard blanc, et même la mystérieuse fille de ses rêves. Tout au long de l'histoire, Kei est contrariée par les oni jumeaux Nozomi et Mikage. L'histoire d'Akai Ito varie grandement en fonction des décisions du joueur, qui affectent non seulement le déroulement de l'histoire mais aussi la fin que le joueur reçoit (dont plusieurs suggèrent des sentiments romantiques entre les personnages féminins).

Notes et références

Visual novel
Jeu vidéo développé au Japon
Jeu Success
Jeu PlayStation Network
Jeu PlayStation 2
Série manga
LGBT dans le jeu vidéo
Jeu vidéo d'horreur
Jeu vidéo de fantasy
Jeu vidéo sorti en 2004

Akai Ito


Antrophyopsis, biljni rod iz porodice bujadovki (Pteridaceae) rasprostranjen po tropskoj Africi i Indijskom oceanu. Smješten je u potporodicu Vittarioideae.

Rod je nastao izdvajanjem nekoliko vrsta iz roda Antrophyum i opisan 2016.

Vrste
 Antrophyopsis bivittata (C.Chr.) Schuettp.
 Antrophyopsis boryana (Willd.) Schuettp.
 Antrophyopsis gigantea (Bory) Rouhan, Boullet & Schuettp.
 Antrophyopsis manniana (Hook.) Schuettp.

Sinonimi
 Antrophyum subgen.Antrophyopsis Benedict

Izvori

Vittarioideae

Antrophyopsis


Samostan sv. Andrije apostola (; ) samostan je smješten južno od Rta sv. Andrije apostola, najsjeveroistočnije točke otoka Cipra, u mjestu Rizokarpaso na poluotoku Karpas. Samostan je posvećen svetom Andriji i važno je sveto mjesto za Ciparsku pravoslavnu crkvu. Nekad je bio poznat kao "ciparski Lourdes", a nije ga služila organizirana zajednica redovnika, već promjenjiva skupina svećenika dobrovoljaca i laika. I zajednice ciparskih Grka i ciparskih Turaka smatraju samostan svetim mjestom i posjećuju ga mnogi ljudi radi zavjetne molitve.

Povijest
Tradicionalna priča o osnutku samostana kazuje da je brod koji je prevozio sv. Andriju u Svetu zemlju skrenuo s kursa i ovdje udario o stijene. Kad je izašao na obalu, Andrija je udario štapom o stijenu i na tome je mjestu izbio izvor. Voda se pokazala ljekovitom i vratila je vid kapetanu broda koji je bio slijep na jedno oko. Stijena je kasnije postala mjestom hodočašća. Ovdje je u 12. stoljeću stajao utvrđeni samostan iz kojeg je Izak Komnen pregovarao o predaji Rikardu Lavljega Srca. U 15. stoljeću uz samu obalu sagrađena je mala kapelica. Crkva glavnog samostana datira iz 18. stoljeća, a glavne su zgrade izgrađene 100 godina kasnije.

Masovno hodočašće je međutim relativno novijeg datuma i započelo je u 20. stoljeću. Poznata je priča o otmici sina Marije Georgiou 1895. Sedamnaest godina kasnije u snu joj se ukazao sv. Andrija rekavši joj da ode u samostan moliti za povratak svog sina. Živeći u Anatoliji, Marija je brodom krenula je na put do Cipra. Pričajući svoju priču tijekom putovanja, jedan od putnika, mladi derviški svećenik, sve se više za nju zanimao. Upitao ju je ima li njezin sin ikakvih znakova raspoznavanja, Marija mu je rekla da joj sin  od rođenja ima nekoliko madeža. Mladić je skinuo odjeću kako bi joj pokazao iste znakove, a majka i sin su se tako ponovno našli.

Nakon turske invazije na Cipar 1974., broj hodočasnika se smanjio, ali s otvaranjem graničnih prijelaza 2004. više hodočasnika počelo je posjećivati samostan. Samostan je posljednjih godina zapušten, no Ujedinjeni narodi su osigurali sredstva za njegovu obnovu.

Obnova
Godine 2008. osnovan je tehnički odbor dviju zajednica (grčke i turske) kao odgovorno tijelo za zaštitu kulturne baštine otoka. Odbor je godinu dana koordinirao radove na restauriranju samostana sv. Andrije. U početku je Ciparska pravoslavna crkva odbila suradnju jer dokument koji je pripremio Program Ujedinjenih naroda za razvoj (UNDP) nije istu imenovao kao vlasnika samostana već samo kao donatora, a nadbiskup Krisostom II. rekao je da je spreman dopustiti da se povijesni samostan uruši, ali da neće potpisati plan koji nije priznavao Ciparsku crkvu kao vlasnika. Njegovo je stajalište ponovno razmotreno krajem siječnja 2013., kada su Ujedinjeni narodi formulirali prijedlog da se projekt nastavi na temelju "partnerstva s više donatora" čime bi više od jednog donatora moglo financirati projekt. UNDP je potpisao zasebne protokolarne sporazume s Ciparskom pravoslavnom crkvom i vjerskom zakladom ciparskih Turaka EVKAF.

Dana 12. siječnja 2013. vlasti tzv. Sjevernoga Cipra izjavile su da će samostan biti podvrgnut opsežnoj obnovi koja će stajati više od 5 milijuna eura. Radove na restauriranju trenutačno provodi međunarodni tim stručnjaka, a financiraju ih Ciparska pravoslavna crkva (2 500 000 eura), uprava EVKAF-a (2 500 000 eura) i Američka agencija za međunarodni razvoj (USAID) (25 000 eura).

Izvori

Pravoslavni vjerski objekti

Samostan sv. Andrije apostola


Ilie Iorga (n. 15 noiembrie 1928, Mârșa, Giurgiu – d. 4 iunie 2012, Clejani, Giurgiu) a fost un lăutar, un membru important al Tarafului de Haiduci (Taraf de Haïdouks), o trupă de rromi de la Clejani, România. El a fost considerat a fi unul dintre cei mai buni chitariști de origine rromă.

Note

Nașteri în 1928
Decese în 2012
Români de origine romă
Lăutari români
Artiști români de origine romă
Chitariști români
Oameni din județul Giurgiu

Ilie Iorga