USS Jamaica (CVE-43) (originally AVG-43 then later ACV-43), was an escort carrier of World War II that served in the British Royal Navy as HMS Shah (D21). Returned to the United States at war's end, she was converted into a merchant vessel and she was sold into civilian service in 1946 as Salta. She was ultimately scrapped in 1966.

Design and description
HMS Shah was a  in the Royal Navy. The ships in this class were all larger and had a greater aircraft capacity than all preceding American-built escort carriers. Their hulls were designed as merchant ships but they were laid down as escort carriers and were not later conversions. All had a complement of 646 officers and ratings and an overall length of , a beam of  and a draught of . Propulsion was provided a steam turbine, two boilers connected to one shaft giving , which could propel the ship at .

Aircraft facilities were a small combined bridge–flight control on the starboard side, two aircraft lifts , one aircraft catapult and nine arrestor wires. Aircraft could be housed in the  hangar below the flight deck. Armament comprised: two 4 inch dual-purpose guns in single mounts, sixteen 40 mm Bofors anti-aircraft guns in twin mounts and twenty 20 mm Oerlikon anti-aircraft cannon in single mounts.
Her operational complement of aircraft carried changed over time, typically being some combination of up to about 18 Grumman Avengers, Grumman Wildcats, Grumman Hellcats, and Supermarine Walrus, plus deck cargo.

Military service as Shah
MC Hull 254 was laid down 13 November 1942 and launched as Jamaica under contract to the Maritime Commission by Seattle-Tacoma Shipbuilding at Tacoma, Washington, on 21 April 1943 sponsored by Mrs. C. T. Simard. She was reclassified CVE-43 on 15 July 1943 and acquired by the United States Navy.

She was transferred to the United Kingdom under lend-lease, commissioning on 27 September 1943, as one of a large group of escort carriers suitable for anti-submarine work transferred to the Royal Navy in the Pacific.

Jamaica was renamed Shah, with a RN pennant number of D21. Commanded by William John Yendell, her initial air complement was 851 Naval Air Squadron with 12 Grumman Avenger II torpedo bombers and a flight of Grumman Wildcat fighters.

After sea trials, she was modified in Canada for convoy defence, this being completed at the end of the year. She sailed from Vancouver for San Francisco to take on her complement of operational aircraft, 12 Grumman Avengers and a flight of Grumman Wildcats. However, no flying was possible as her decks were also filled with Curtiss P-40s to be ferried to Cochin. From San Francisco she sailed to Williamstown, Melbourne, Australia. After resupplying she continued in this configuration to Cochin and Colombo.

Her duties were chiefly convoy defence and trade protection against German U-boats operating in the Indian Ocean with a shore base at Trincomalee. She took an active part in the war, heading the hunter-killer group which sank  in the Indian Ocean on 12 August 1944. Alerted to the submarine's presence in the area, 851's Avengers located the U-boat and attempted to attack her, and directed the other ships in the group, , the   and the  sloop  to a point where the U-boat was depth charged resulting in it sinking.

Shah was transferred to the East Indies Fleet and then refitted in Durban before taking part in the Burma campaign in 1945. Having suffered several aircraft losses on patrol and landing accidents, her complement was augmented around this time by a flight of Grumman Hellcats. During April and May 1945 she participated in Operation Bishop, launching patrols and strikes against Nicobar preparatory to the invasion of Rangoon.
Soon after, she was tasked with the search for the Japanese cruiser . Mechanical problems with the catapult resulted in most of 851's Avengers being sent to  in exchange for Hellcats from 800 and 804 Squadron. A serious landing accident by one of those Hellcats effectively removed Shah from operations on 11 May. Nonetheless 851's Avengers, flying from Emperor, were able to locate and damage Haguro, prior to her sinking by the 26th Destroyer Flotilla in Operation Dukedom.

The Hellcats that survived the earlier landing accident were flown off Shah and she briefly returned to Ceylon and Bombay for refitting and training. Collecting surviving Avengers from 851 and 845 Squadrons, plus Hellcats and a Walrus for support and recovery during landing operations, in August she sailed to join Operation Zipper on the Malay coast, only to be stood down en route when Japan capitulated.

Disembarking her aircraft at Trincomalee on 26 August, she then sailed to the Clyde naval base via Aden and the Suez Canal where she was prepared for return to the United States. Arriving at Norfolk on 16 October, she was formally handed over to the United States on 26 November 1945.

Merchant service as Salta
She was sold into merchant service to Argentina on 20 June 1947 as Salta, named after the Argentinian city. The Newport News shipyard performed the conversion.

In 1963 she was the first ship on scene at the rescue of passengers and crew from the Greek liner  when it caught fire in the Atlantic. At the time she was under the command of Captain José Barrere, on its way from Genoa, Italy, to Buenos Aires. Salta rescued 475 people and took aboard most of Lakonias lifeboats. Salta was scrapped in Buenos Aires in 1966.

Notes

References

External links

 History and Photos at royalnavyresearcharchive.org.uk
 Photo gallery at Navsource.org

Ships built in Tacoma, Washington
1943 ships
Ruler-class escort carriers

Ships of Argentina

HMS Shah (D21)


İsmi Hasan bin Ali, mahlası Sezâî'dir. Tasavvufta Gülşenî yoluna mensûbtur. 1669 (H. 1080) yılında Gördes'de doğdu. Şehrin bugünkü adı Korent olup, Yunanistan sınırları içinde kalmıştır.
Gülşeniyye tarikatının büyüklerindendir. Divan-i Sezai adlı bir tasavvufi şiir kitabı vardır. 1738 (H.1151) senesinde Edirne'de vefât etti. Kendi ismi ile anılan dergâhının bahçesinde defnedildi. Türbesi Edirne'nin bilinen ziyaretgâhlarındandır.

Bir Şiiri:

Derd ile dâim yanmakta bu dil
Aşkın nârına olmuşlar fitil

Pervâne-sıfat olmaya vâsıl

Şem'-i cemâle sûzana geldik.

Cismimiz bunda, canımız anda,

Gevherimizin aslı ol kânda

Sezâî, şimdi biz bu dükkânda,

Biraz eylenip seyrâne geldik.

https://www.hasansezai.com

1669 doğumlular
1738 yılında ölenler
Osmanlı mutasavvıfları
Osmanlı şairleri
Edirne'de ölenler
Gördes doğumlular

Hasan Sezai Gülşenî


Epuizarea stocurilor sau lipsa stocurilor (în ) are loc atunci când produsele dintr-un inventar s-au epuzat. În vreme ce epuizările de stocuri pot apărea pe parcursul întregului lanț de aprovizionare, tipul cel mai des întâlnit în vânzarea cu amănuntul este epuizarea stocurilor de bunuri de consum de mare rulaj  (de exemplu, dulciurile, scutecele și fructele). Epuizările de stocuri sunt opusul stocurilor excedentare, în cazul cărora rămân prea multe produse în inventar.

Situația la nivel mondial
Potrivit unui studiu realizat de cercetătorii Thomas Gruen și Daniel Corsten, nivelul mediu global de epuizare a stocurilor din cadrul sectorului ce conține bunuri de mare rulaj destinate consumului atingea valoarea de 8,3 la sută în țările cu economie dezvoltată, în anul 2002. Astfel, cumpărătorii ar avea șanse de 42% să achiziționeze tot ce se află notat pe o listă de cumpărături cu zece articole, fără a fi puși în situația de a nu mai găsi pe stoc unul din produse. În ciuda inițiativelor care au ca scop îmbunătățirea colaborării dintre distribuitori și furnizorii lor, precum este strategia cunoscută sub numele de Răspuns eficient pentru consumator (REC), și a utilizării tot mai mari a unor noi tehnologii, cum ar fi identificarea prin frecvență radio (RFID) și analiza datelor legate de punctul de vânzare, în ultimele decenii, această situație a cunoscut un progres nesemnificativ.

Cauze
Cercetările recente care se axează pe epuizarea stocurilor de mare rulaj sugerează faptul că operațiunile din magazine sunt fundamentale în scopul reducerii frecvenței fenomenului. Aproximativ între 70-90% din epuizările de stocuri sunt cauzate de practicile deficitare de reumplere a rafturilor, comparativ cu 10-30% care rezultă din lanțul de aprovizionare din amonte, precum deficitul de aprovizionare de la un furnizor. Această cunoaștere vastă le oferă comercianților posibilitatea de a îmbunătăți, prin măsuri interne, serviciul de disponibilitate a produselor aflate pe raft. Cu toate acestea, cauzele epuizării stocurilor trebuie înțelese în mod amănunțit.

Deficitul de capital circulant poate restrânge valoarea comenzilor ce pot fi plasate în fiecare lună. Acest lucru ar putea fi rezultatul slabei gestionări a fluxului de numerar sau alte probleme de inventar, cum ar fi prea mulți bani investiți în produse suplimentare comercializate în cantități mari.

Răspunsul cumpărătorului
Epuizările de stocuri îi frustrează pe cumpărători și îi forțează să adopte o serie de măsuri pentru remedierea situației, care nu pot fi controlate de către vânzător. Înțelegerea modului în care reacționează consumatorii în aceste situații este, prin urmare, punctul de plecare pentru comercianții care doresc să își îmbunătățească disponibilitatea produselor din stoc.  Atunci când cumpărătorilor le este imposibil să găsească un articol pe care și-ar fi dorit să-l cumpere, aceștia ar putea schimba magazinele sau ar putea achiziționa alte produse în locul celor dorite inițial (ar putea să aleagă altă marcă, altă mărime sau altă categorie), să amâne achiziționarea lor sau să se hotărască să nu mai cumpere deloc produsul. Deși gravitatea acestor răspunsuri diferă, fiecare atrage după sine consecințe negative asupra comercianților. Epuizările de stocuri duc la pierderi de vânzări, nemulțumiri ale clienților, scăderea încrederii în vânzătorul produsului, pun în pericol încercările de comercilizare, și împiedică planificarea vânzărilor, deoarece înlocuirea produsului pe care aceștia aleg să îl cumpere în final ajunge să nu le satisfacă cererea inițială. Mai mult decât atât, sondajele de opinie ale cumpărătorilor arată că lipsa stocurilor este una dintre cele mai des întâlnite neplăceri ale cumpărătorilor. Cumpărătorii consumă destul de mult timp căutând și punând întrebări legate de articolele ce nu se află în stoc. Răspunsul clienților în această situație a fost analizat în strânsă legătură cu răspunsul cognitiv (de exemplu, disponibilitatea poduselor pe care ei o percep), cel afectiv (de exemplu, satisfacția pe care aceștia o simt când cumpără de la magazinul respectiv), cele ce țin de comportament (de exemplu, înlocuirea mărcii); toate acestea fiind puse cap la cap în virtutea efectelor pe care le are vânzarea produselor pe categorii. Studiile arată că lipsa stocurilor are legătură cu antecedentele mărcii (cum ar fi, echitatea acesteia), antecedentele legate de produs și categorie (nivelul hedonic),cele legate de magazin (de exemplu, orientarea în funcție de prețuri sau servicii), cele legate de cumpărător (de exemplu, vârsta acestuia) și antecedentele situaționale (de exemplu,cât de des achiziționăm anumite produse).

Impactul
În funcție de răspunsul cumpărătorului în ceea ce privește epuizarea stocurilor, atât producătorul cât și distribuitorul se confruntă cu diverse pierderi. Amândoi se confruntă cu o pierdere directă a potențialului de vânzare atunci când  consumatorul nu găsește produsul pe care îl caută, deoarece îl achiziționează de la alt magazin sau nu-l mai cumpără deloc. Mai mult decât atât, atunci când produsul este înlocuit, distribuitorul pierde și o parte suplimentară din potențiala vânzare, deoarece cumpărătorul, atunci când alege un alt produs, tinde să cumpere unul mai mic sau mai ieftin. În plus față de pierderile directe, atât distribuitorul cât și producătorul atrag costuri suplimentare pentru pierderile indirecte din cauza nemulțumirii clienților, ceea ce are ca urmare faptul că, în general, distribuitorii sau mărcile respective pierd din credibilitate. Atunci când lipsa stocurilor îl determină pe client să cumpere de la un alt magazin, acest lucru ar putea reprezenta ocazia de a încerca produse de la un alt magazin. Teoria comportamentului consumatorului susține faptul că experiența de care au parte clienții se desfășoară înaintea adoptării unei decizii, și, astfel, lipsa produselor i-ar putea determina nu mai aleagă niciodată magazinul respectiv. Atunci când epuizarea stocurilor are ca rezultat achiziționarea unui produs de la o marcă concurentă, această experiență ar putea schimba definitiv firma de la care cumpărătorul se aprovizionează. Rezultatele cercetării indică faptul că vânzătorul cu amănuntul pierde în mod normal aproximativ 4 la sută din vânzări din cauza faptului că are produse care sunt indisponibile momentan. O pierdere în vânzări de 4 la sută se traduce prin câștigul acumulat la fiecare pierdere a acțiunii de aproximativ 0.012 dolari (1,2 cenți) în cazul mediei de firmă din sectorul de vânzare a produselor alimentare, în care câștigul mediu pe acțiune este deja de aproximativ 0.25 dolari (25 centi) pe an.

Identificarea și reducerea lipsei de stocuri în cadrul comerțului cu amănuntul
Identificarea nivelului de stocuri poate reduce lipsa stocurilor. O metodă tradițională este aceea de a realiza un manual de audit al magazinului și de a căuta în mod automat "spațiile goale" pe pe rafturi. Datorită vitezei diferite cu care se vând produsele și a revizuirii programelor de lucru, eficiența  auditurilor ce se desfășoară în mod automat atunci când stocurile sunt epuizate depinde foarte mult de frecvența, de durata lor, și de evitarea greșelilor de numărare făcute de către oameni. A doua metodă face uz de informații legate de locul unde se vând produsele sau, mai precis, de cele ce vizează detalii privind procesul de cumpărare în cadrul comerțului cu amănuntul. Bazându-se pe informații legate de vânzările precedente, perioada de latență dintre vânzări este văzută ca punct de reper ce indică măsura în care un articol se găsește pe raft. Folosirea acesteia este de preferat atunci când analizăm articole care se vând repede, cum ar fi sucurile la doză. Epuizările de stocuri mai  pot fi detectate prin utilizarea datelor de inventar, în funcție de exactitatea lor. În cele din urmă, mai multe aparate; cum ar fi cele de identificare prin frecvență radio (RFID), de separare a produselor pe raft sau senzorii de greutate și lumină, pot fi folosite.  Aceste aparate nu au fost totuși concepute până în prezent să monitorizeze starea în care se află produsele oferite spre vânzare (de exemplu, etichetele intacte).

Note

Vezi și

 Comanda întârziată
 Canibalizare
 DMSMS
 Strategia Just in time ( folosită în afaceri)
 Coaliția reproductivă a stocurilor farmaceutice
 Stoc de siguranță
 Situația serviciilor

Microeconomie
Logistică

Epuizare de stocuri


The following table show comparative officer ranks of World War II, with the ranks of Allied powers, the major Axis powers and various other countries and co-belligerents during World War II.

Table
The rank insignia of commissioned officers.

See also
 Comparative officer ranks of World War I
 Comparative ranks of Nazi Germany
 List of comparative military ranks

Notes

References
Citations

Bibliography

Military comparisons
Military personnel of World War II

Comparative officer ranks of World War II


was a town located on the southern half of Yakushima (Yaku Island) in Kumage District, Kagoshima Prefecture, Japan. Its major settlement is the port town of Miyanoura.

History
As of 2003, the town had an estimated population of 7,008 and a population density of 28.96 persons per km². The total area was 242.03 km².

On October 1, 2007, Yaku, along with the town of Kamiyaku (also from Kumage District), was merged to create the town of Yakushima.

External links

Yakushima Town

Dissolved municipalities of Kagoshima Prefecture
Yakushima, Kagoshima

Yaku, Kagoshima


The Slackers are an American ska band, formed in Manhattan, New York in 1991. The band's sound is a mix of ska, rocksteady, reggae, dub, soul, garage rock, and jazz. The Slackers' notability is credited to their prolific career, tours of North and South America, Europe, and elsewhere, and signing to notable punk label Hellcat Records.

The members of the Slackers have also been known to perform in other bands and musical projects, including Reggae Workers of the World, David Hillyard & The Rocksteady Seven, Crazy Baldhead Sound System, Da Whole Thing, The Hall Trees, Stubborn All-Stars, and the SKAndalous All Stars. Vic Ruggiero performs as a solo act performing both original compositions as well as reworked Slackers songs, and has also played keyboards and piano on several Rancid albums.

Career

The band's second album, Redlight, released on September 23, 1997, was ranked number seven in Billboard editor Carrie Bell's "The Year in Music (1997)" list. The album's track with the same name charted at number 116 on the week of November 10, 1997—the song's third week—in CMJ Radio Top 200.

Members

Current lineup
Vic Ruggiero – keyboards, vocals
Jay "Agent Jay" Nugent – guitar
Dave Hillyard – saxophone
Glen Pine – trombone, vocals
Marcus Geard – bass
Ara Babajian – drums

Former members and contributors
Marc "Q-Maxx 4:20" Lyn – vocals
TJ Scanlon – guitar
Luis "Zulu" Zuluaga – drums
Jeremy "Mush One" Mushlin – trumpet, vocals
Allen Teboul – drums
Dunia Best- vocals, flute
Jeff "King Django" Baker – trombone
Tobias Fields – congas
Eric "Erok" Singer – alto saxophone, baritone saxophone
Dave Hahn – lead guitar
Ben Lewis – trumpet
Justin Redekop – trumpet

Former producers and collaborators
Victor Rice – producer and bass
Zack Levine – producer
Eric Sierra – songwriter
David Lindome – producer

Discography

Studio albums
Better Late Than Never (1996)
Redlight (1997)
The Question (1998)
Wasted Days (2001)
The Slackers and Friends (2002)
Close My Eyes (2003)
An Afternoon in Dub (2005)
Slackness (with Chris Murray) (2005)
Peculiar (2006)
The Boss Harmony Sessions (2007)
Self Medication (2008)
The Great Rocksteady Swindle (2010)
The Radio (2011)
The Slackers (2016)
Don't Let The Sunlight Fool Ya (2022)

EPs
International War Criminal (2004)
The Slackers/Pulley Split (2004)
My Bed Is A Boat (2013)

Singles
"2-Face"  (1996)
"International War Criminal" (2004)
"Pully Split" (2004)
"You Must Be Good" (2006)
"Little Joe" (2006)
"Minha Menina" (2007)
"Dreidel" (2009)
"New Years Day" (Urban Pirate Records, 2010)
"Xmas Every Day" (2011)
"Crazy Baldhead" (2012)
"Sarah" (2012)
"My Bed Is A Boat" (2013)
"By You With You For You" (2013)
"Heroes b/w Always On My Mind" (2015)
"I Can't Hide" (2016)
"The Boss" (2016)
"Wrongfull Suspension" (2018)
"Peculiar" (2019)
"The Way Of A Woman" (2019)
"Baba Roots" (2019)
"Sleep Outside" (2020)
"Nobody Listening" (2020)
"Blue" (2020)
"Widowland" (2021)
"Watch This" (2021)
"人にやさしく / Wicked Must Survive" (2021)
"Don't Let The Sunlight Fool Ya"(2022)
"New York Berlin" (2022)
"Kill You". (2023)

Demo cassettes
Do the Ska with The Slackers (1992)
The Slackers (1993)

Live albums
Live at Ernesto's (2000)
Upsettin' Ernesto's (2004)
Slack in Japan (2005)
NYC Boat Cruise 2009 (digital only, 2009)
Slackfest NYC 2009 (digital only, 2009)
Holiday Party With... (digital only, 2009)
Live On the West Side 4/6/10 (digital only, 2010)
Live In San Francisco 12/31/10 (digital only, 2011)

Collections
Before There Were Slackers There Were... (1999)
Big Tunes! Hits & Misses from 1996 to 2006 (2007)
Lost and Found (2009)
Stash Box (2011)
Before Hellcat (2011) (USB flash drive release)
Ganbare! (2011) (Japan only release)

Compilations
Give 'Em the Boot
Give 'Em the Boot II
Give 'Em the Boot III
Give 'Em the Boot IV
Give 'Em the Boot V
Give 'Em the Boot VI
This Is Special Potatoe Vol. 1
From New York to Luxembourg (Live @ the Kufa) (with P.O. Box, Kunn & the Magic Muffins and Toxkäpp)
 New York Beat: Breaking and Entering Volume 2

DVDs
Give 'Em the Boot (2005): "And I Wonder"
The Slackers: A Documentary (2007)
The Flamingo Cantina Series with The Slackers (2009)
The Slacker Live On Video (2014)

References

External links
The Slackers official homepage
Interview with The Slackers on www.grundfunk.net
Interview with the Slackers' singer Vic Ruggiero about the album Self Medication (2008)
Interview and studio session with The Slackers on National Public Radio (2001)
[ AMG entry]
The Slackers collection at the Internet Archive's live music archive
The Slackers' Chords, a website dedicated to The Slackers' music
Management (Europe)  Tourbooking (GER, AUT, CZ, DK, CH)

1991 establishments in New York City
American ska musical groups
Hellcat Records artists
Musical groups established in 1991
Musical groups from New York City
Third-wave ska groups

The Slackers


NGC 32 (un asterism) este o pereche de stele pitice galbene de tip G7  localizate în constelația Pegasus.

A fost înregistrată în 10 octombrie 1861 de către astronomul și astrofizicianul german Johann Friedrich Julius Schmidt.

Note

Asterisme
Stele pitice
Stele binare
Obiecte NGC
Constelația Pegas
Obiecte astronomice descoperite în 1861
Obiecte astronomice descoperite de Johann Friedrich Julius Schmidt

NGC 32


The  is a monorail system in northern Osaka Prefecture, Japan, operated by . At  long, it is the second longest monorail system in the world after the Chongqing Monorail and the longest monorail system in Japan. It links the three campuses of Osaka University.

IC cards can be used on the Osaka Monorail, including Suica, Pasmo, PiTaPa and ICOCA.

Lines

Rolling stock

Current
1000 series
2000 series
3000 series

Extension
In 2015, Osaka Prefecture announced plans to extend the monorail to Uryudo in Higashiōsaka.

See also
Monorails in Japan
List of rapid transit systems

References

External links

Monorails
Alweg people movers
Rail transport in Osaka Prefecture
Companies based in Osaka Prefecture
Monorails in Japan
Osaka University transportation
Japanese third-sector railway lines

Osaka Monorail


Giro d'Italia 2016 var den 99. udgave af Giro d'Italia. Det blev kørt i perioden 6.–29. maj 2016. Løbet startede med tre etaper i Holland, for derefter at fortsætte i Catanzaro i Italien. I løbet af de tre uger, hvor løbet foregik, kørte rytterne også delvist i Frankrig på to etaper.

Vincenzo Nibali vandt løbet, hvilket han også gjorde i 2013, til trods for at han lå på fjerdepladsen og næsten fem minutter efter den førende rytter Steven Kruijswijk, da kun to afgørende etaper var tilbage. Kruijswijk styrtede på en nedkørslen fra Colle Dell'Agnello på 19. etape, og tabte dermed førertrøjen til Esteban Chaves, der tabte førertrøjen til Nibali på 20. etape.

Hold og ryttere

198 ryttere fra 22 hold stillede til start. Blandt dem var fire tidligere samlede vindere af løbet; Vincenzo Nibali (2013), Ryder Hesjedal (2012), Michele Scarponi (2011) og Damiano Cunego  (2004). Adam Hansen fuldføre sin fjortende Grand Tour i træk.

Danske ryttere
Jakob Fuglsang kørte for , sluttede på 12. pladsen (+ 24.59)
Lars Bak kørte for , udgik på 21. etape efter styrt

Etaperne

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Samlede resultat

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Trofeo Fast Team

Trofeo Super Team

Eksterne henvisninger

2016
UCI World Tour 2016

Giro d'Italia 2016


Stupnjevita polimerizacija je oblik polimerizacije s obzirom na reakcijski mehanizam i kinetiku. Drugi oblik je lančana polimerizacija. Najčešći oblik stupnjevite polimerizacije je polikondenzacija. Ostali važni oblici su oksidacijska polimerizacija supstituiranih fenola pri čemu nastaju aromatski polieteri i polimerizacija uz prijenos reaktivnoga vodika pri čemu nastaju poliuretani.

Stupnjevita polimerizacija odvija se u nekoliko stupnjeva. Mogu reagirati dvije vrste monomera ili samo jedna vrsta. Kod reakcije dviju vrsta, svaka sadrži po dvije istovrsne funkcijske skupine, poput karboksilne, hidroksilne, esterske, aminske. Reagira li samo jedna vrsta, poput aminokiselina, sadrži po dvije različite funkcijske skupine.

Izvori

Vanjske poveznice
Fakultet kemijskog inženjerstva i tehnologije u Zagrebu Repozitorij. 2. predavanje - Kondenzacijska polimerizacija

Polimeri

Stupnjevita polimerizacija


Termočlanak ili termoelement je vrsta termometra namijenjena pretežno mjerenju viših temperatura (do 1 500 °C). Zasniva se na Seebeckovu učinku. ili Seebeckovu efektu, to jest fizikalnoj pojavi da u dva električna vodiča od različitih tvoriva, kojima su krajevi spojeni, nastaje električni napon, odnosno teče električna struja, ako su spojevi na različitim temperaturama.

Mjerni instrumenti

Termočlanak


Zsámbok é um município da Hungria, situado no condado de Peste. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 2.361 habitantes.

Localidades de Peste (condado)

Zsámbok


الهروج هي أكبر تجمع للجبال البركانية في منطقة شمال أفريقيا تبلغ مساحتها 45.000 كيلومتر مربع. وتوجد في وسط ليبيا شمال منطقة وادي الحياة والحواف الجنوبية لمنخفض القطارة. يوجد بها 150 بركانا. وتنقسم جبال الهروج إلى منطقتين المنطقة الأولى تقع في الشمال وهي الهروج الأسود وهي جبال بركانية تغطي معظم المنطقة وتوجد بها اللآبة السوداء بازلتية، كما توجد على قممها الخامدة بحيرات إضافة إلى حياة نباتية وحيوانية. المنطقة الثانية وهي الهروج الأبيض وتقع في الطرف الجنوبي وتتكون جيولوجيا من صخور جيرية بيضاء، وأقصى ارتفاع لها 1200 متر.

ومن أشهر براكين المنطقة: براكين منطقة قارة خلف الله، بركان أم الدحي، بركان طيبة الاسم، بركان فايد، براكين منطقة السبعة، بركان أم الغرانيق، بركان الصفراء، بركان القلاع وبركان بونعيم.

حضارة ماقبل التاريخ
تحوي المنطقة مجموعة من آثار تركت تدل على استقرار بشري بالمنطقة حيث عثر على تجمع أدوات حجرية من مخلفات إنسان العصر الحجري، كما تم العثور في منطقة تعرف بغدير الضويلع على نقوش جدارية على الصخور المنتشرة على حواف الوادي تحمل أشكال أبقار وحشية وزراف ما يدل على توافر المياه والأعشاب والمراعي، أي قبل تحول المنطقة إلى صحراء حاليا وبفترة تقدر ب10.000 سنة تقريبا.

ما يشتهر به اهالي المناطق القريبة
ويشتهر سكان المناطق القريبة من صحراء الهروج باصتياد الغزال والودان والارانب التي ترعى فيها
ومن أشهر الأماكن بها واكثرها حركة هي قارة منذيل والعذب ومرارة وام الرتم ويوجد بها منطقة كانت عبارة عن بحيرة منذ زمن بعيد حيث لا تزال هناك بقايا بحرية بها.

مصادر

وصلات خارجية
 Global Volcanism Program: Haruj

براكين ليبيا
بركانية بليستوسينية
بركانية بليوسينية
بركانية هولوسينية
جبال ليبيا
شعبية الجفرة

الهروج


A Transnístria é um Estado com reconhecimento limitado, que se separou da Moldávia após a Guerra da Transnístria em 1992. A Transnístria não recebeu reconhecimento de nenhum Estado membro da ONU. Foi reconhecido como um Estado independente apenas pela Abecásia, Artsaque e Ossétia do Sul. Atualmente, a Transnístria possui três escritórios de representação no exterior.

Europa

 Escritório de representação em Sucumi.

 Agência Diplomática Oficial em Moscou.

 Escritório de representação em Tsequinváli.

Ver também

 Relações exteriores da Transnístria
 Lista de missões diplomáticas na Transnístria

Ligações externas

 Site do Ministério de Relações Exteriores da Transnístria (em inglês e russo)

Referências

Política da Transnístria
Missões diplomáticas

Lista de missões diplomáticas da Transnístria


Farnadžom od Iberije (gruz. ფარნაჯომი, ფარნაჯობი; umro 90. godine pr. Kr.), bio je kralj Iberije od 109. do 90. pr. Kr., četvrti iz dinastije Farnavazida. Poznat je isključivo jer se nalazi na kraljevskom popisu iz srednjevjekovnih gruzijskih kronika.

Po smrti svog oca Mirijana I., naslijedio ga je na prijestolju 109. godine pr. Kr. Izvještava se da je na iberijskom poganskom panteonu, dodao još jednog idola, boga Zadena, te da je sagradio tvđavu za njegov smještaj. Kaže se da je njegova politika uvoza strane religije izazvala opći ustanak. Kronika dalje opisuje veliku bitku između Farnadžoma i njegovih plemića, u kojoj je kralj poražen i ubijen, a kruna je predana njegovom nećaku Aršaku I., sinu armenskog kralja, saveznika pobunjenika. Farnadžomov sin Mirijan preživio je, odveden je i odgajan na partskom dvoru.

Literatura
Thomson, Robert W. (1996.), Rewriting Caucasian History: The Medieval Armenian Adaptation of the Georgian Chronicles, str. 42. Oxford University Press, ISBN 0-19-826373-2
Rapp, Stephen H. (2003.), Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts,str. 282. – 284. Peeters Bvba ISBN 90-429-1318-5
Toumanoff, Cyril. Chronology of the Early Kings of Iberia. Traditio 25 (1969.),str. 10. – 11.

Farnavazidi

Farnadžom od Iberije


Kristijanizacija Iberije (gruz. ქართლის გაქრისტიანება, kartlis gakrist'ianeba) pojam je koji se odnosi na širenje kršćanstva u ranom 4. stoljeću propovijednice sv. Nino, u drevnoj gruzijskoj kraljevini Kartliji, u klasičnoj antici poznatoj kao Iberija. Rezultat toga je proglašavanje kršćanstva državnom religijom od strane, do tada, poganskog kralja Mirijana III. Po Sozomenu, to je navelo kraljevu "veliku i ratobornu barbarsku naciju da ispovijedi Krista i odrekne se religije svojih otaca", jer su politeistički Gruzijci već odavno uspostavili antropomorfne idole, poznate kao "Kartlijski bogovi". Kralj je postao glavni pokrovitelj, arhitekt, pokretač i organizator svih građevinskih procesa. Prema Sokratu iz Carigrada, "Iberijci su prvo prihvatili kršćansku vjeru" zajedno s Habešima, ali Kartlija je najvjerojatnije postala druga država, nakon njenog južnog susjeda Kraljevine Armenije, koja je službeno prihvatila novu religiju. Armenski i gruzijski monarsi bili su među prvima bilo gdje u svijetu koji su prešli na kršćansku vjeru. Prije eskalacije armensko-gruzijskog crkvenog rivalstva i kristoloških kontroverzi, njihovo je kavkasko kršćanstvo bilo izvanredno inkluzivno, pluralističko i fleksibilno, a rigidne crkvene hijerarhije su se uspostavile tek mnogo kasnije, posebno kada su "nacionalne" crkve iskristalizirale od 6. stoljeća. Unatoč ogromnoj raznolikosti regije, proces kristijanizacije bio je panregionalni i kulturni fenomen na Kavkazu, najenergičnijem i najkozmopolitskijem području kasne antike, toliko snažan da Gruzijce i Armence nedvosmisleno smjesti u jednu veliku civilizaciju. Židovi Mchete, kraljevske prijestolnice Kartlije, koji su odigrali značajnu ulogu u kristijanizaciji kraljevstva, dali su snažan poticaj za produbljivanje veza između gruzijske monarhije i Svete zemlje, što je dovelo do sve veće prisutnosti Gruzijaca u Palestini, što potvrđuju aktivnosti Petra Iberijskog i drugih hodočasnika, uključujući najstarije potvrđene gruzijske natpise iz Bir el Qutta, pronađene u Judejskoj pustinji, te natpisa iz Nazareta i Sinaja.

Iako je Iberija službeno prihvatila kršćanstvo u ranom 4. stoljeću, Gruzijska pravoslavna Crkva poziva se na apostolsko podrijetlo i Andriju apostola smatra osnivačem gruzijske crkve, što također podržavaju neki bizantski izvori. Efrem Mali će kasnije objasniti ulogu svete Nino nužnošću Iberijskog "drugog krštenja". Arheološki artefakti potvrđuju širenje kršćanstva prije obraćenja kralja Mirijana u 4. stoljeću. Neki od ukopa iz trećeg stoljeća u Gruziji uključuju kršćanske predmete poput pečatnih prstenova sa znakom križem i ihtisom ili sidrim i ribom, što jasno svjedoči o njihovoj kršćanskoj pripadnosti. To može značiti da su Iberijci više klase prihvatili kršćanstvo mnogo prije nego što je to bio datum "službene kristijanizacije".

Izvori

Literatura
Gruzijske kronike, Conversion of King Mirian and with him All of the Kartli by Our Saint Mother and Apostle Nino, Part No. 30
Plontke-Lüning, A. (2011) Narratives about Early Church Buildings in Armenia and Georgia, Moscow State University
Haas, C. (2014) Geopolitics and Georgian Identity in Late Antiquity: The Dangerous World of Vakhtang Gorgasali, Brill Publishers
Haas, C. (2008) Mountain Constantines: The Christianization of Aksum and Iberia, Journal of Late Antiquity 1.1, Johns Hopkins University Press
Suny, R. G., (1994) The Making of the Georgian Nation, Indiana University Press
Mgaloblishvili, T. (2014) Ancient Christianity in the Caucasus, Routledge
Rapp, S. H. Jr. (2016) The Sasanian World Through Georgian Eyes, Caucasia and the Iranian Commonwealth in Late Antique Georgian Literature, Sam Houston State University, USA, Routledge
Rapp, S. H. Jr. (2014) New Perspectives on "The Land of Heroes and Giants": The Georgian Sources for Sasanian History, Sam Houston State University
Rapp, S. H. Jr. & Mgaloblishvili, T. (2011) Manichaeism in Late Antique Georgia? Chapter 17, University of Oklahoma
Sauter, J. Simonia, I., Stephenson, F. R. & Orchiston, W. (2015) The Legendary Fourth-Century Total Solar Eclipse in Georgia: Fact or Fantasy? Springer Publishing

Povijest Gruzije
Istočne pravoslavne Crkve
Hosroidi
Povijest Crkve

Kristijanizacija Iberije


Kumari Kandam, Kumarikkantam, sau Kumai Nadu este un continent dispărut care ar fi existat la sud de Kanyakumari, India. Kumari Kandam a fost adesea comparat și asemănat cu un alt continent legendar, Lemuria.

Termenul de Kumari Kandam a apărut pentru prima dată în lucrarea Skanda Purana din secolul al XV-lea scrisă de Kachiappa Sivacharyara, care conține texte religioase hinduse. Povestirile despre un continent antic scufundat în Oceanul Indian au fost înregistrate în multe dintre operele tamile anterioare. Conform acelor povestiri, a existat o porțiune întinsă de uscat care a fost cândva condusă de dinastia Pandiyan.

Legenda susține că regii Pandiyan ai continentului Kumari Kandam au fost conducătorii întregului continent indian, iar civilizația Tamil este cea mai veche și de asemenea leagănul civilizației umane. Când Kumari Kandam s-a scufundat, locuitorii s-au răspândit în întreaga lume și au fondat diverse civilizații.

Existența continentului Kumari Kandam este susținută și de Ramayana, o altă poveste antică. Rama a ordonat construirea unui pod (cunoscut sub numele de Podul lui Rama sau Podul lui Adam) care putea fi folosit pentru conducerea armatei sale de "Vanara" (oameni maimuță) peste ocean la insula Lanka, unde Sita, soția lui, era ținută captivă. Podul lui Adam este un lanț de bancuri de calcar formate din nisip, nămol și pietre și care se extinde între India și Sri Lanka.

Conform unor studii recente ale Institutului Național de Oceanografie din India, nivelul mării a fost mai scăzut cu 100 de metri în urmă cu aproximativ 14.500 de ani și cu 60 de metri în urmă cu 10.000 de ani. Prin urmare, este foarte posibil să fi existat cândva o punte de legatură între insula Sri Lanka și India continentală.

Note

Vezi și
 Atlantida
 Lemuria

Legături externe
 The Lost Continent of Kumari Kandam
 The Lost Continent of Kumari Kandam documentar YouTube

Continente ipotetice
Pseudoistorie
Mistere ale planetei Pământ

Kumari Kandam


Olaylar
 Nemanjić Hanedanı kuruldu (yıkılışı 1371).

Doğumlar
 24 Aralık - Yurtsuz John, Magna Carta'yı imzalayan İngiltere kralı (ö. 1216)

Ölümler
 II. Hasan, Elemûtlar-Nizârî Devleti hükümdârı (d. 1142)
 Abdülkâdir Geylânî, âlim, mutasavvıf ve İslam filozofu (d. 1077)
 Ahmed Yesevî, Türk mutasavvıf ve şair (d. 1093)
 Konstantinos Angelos, Bizanslı amiral
 Macid el-Kurdi, İslam alimi
 Muhammed İdrisi, ünlü Arap gezgin, haritacı ve coğrafyacı (d. 1100)

1166


Kíyevskoye ) es un selo del raión de Krymsk del krai de Krasnodar, en Rusia. Está situado a orillas del río Kudako, afluente por la izquierda del río Adagum, tributario del Kubán, 15 km al noroeste de Krymsk y 90 km al oeste de Krasnodar. Tenía 5 543 habitantes en 2010

Es cabeza del municipio Kíevskoye, al que pertenecen Plavnenski, Gvardéiskoye, Sadovi, Oljovski, Urma, Teteriatnik, Kalinovka Pérvaya, Kalínovka Vtóraya, Borísovski, Léninski, Karla Marksa, Udarnoye, Nekrásovski, Trudovói, Novi, Nikitinski, Lvovski y Ekonomicheskoye.

Historia

Fue fundado en 1804 por colonos campesinos de la gubernia de Kiev. En la localidad se halla la babushka vyshka ("torre abuela"), la primera torre de extracción de petróleo de Rusia, erigida en 1864 por Ardalion Novosiltsev, en el valle del río Kudako, convertida en monumento. Hasta 1920 pertenecía al otdel de Temriuk del óblast de Kubán.

Demografía

Composición étnica

De los 4 667 habitantes que había en 2002, el 84.4 % era de etnia rusa, el 4.3 % era de etnia turca, el 3.3 % era de etnia ucraniana, el 1.8 % era de etnia armenia, el 1 % era de etnia bielorrusa, el 0.9 % era de etnia tártara, el 0.9 % era de etnia alemana, el 0.7 % era de etnia azerí, el 0.6 % era de etnia alemana, el 0.1 % era de etnia adigué y el 0.1 % era de etnia georgiana

Transporte

Cuenta con una plataforma ferroviaria (Kievski) entre Krymsk y el estrecho de Kerch.

Personalidades

 Vladímir Aléksenko (1923-1995), teniente general soviético, Héroe de la Unión Soviética.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde  este enlace.
 Este artículo es una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Киевское (Краснодарский край).
 Sitio web del municipio
 Mapa topográfico en maps.vlasenko.net.
 Основные административно-территориальные преобразования на Кубани (1793—1985 гг.) / Autores: A. S. Azarenova, I. Y. Bondar, N. S. Vertysheva — Krasnodar: Краснодарское кн. изд-во, 1986. — 394 p.
 Calle de la localidad en Panoramio
 Vista de la localidad en Panoramio
  en Panoramio

Localidades del raión de Krymsk del krai de Krasnodar
Localidades establecidas en 1804

Kíyevskoye (Krasnodar)


The European Law Students' Association (ELSA) is an international, independent, non-political, non-profit, non-governmental organisation run by and for law students. ELSA-activities comprise a large variety of academic and professional events that are organised to fulfill the stated vision of ELSA.

History
Five law students from Austria, Hungary, Poland and West Germany founded ELSA on 4 May 1981.

Organization
ELSA is organized into local member groups active at university level (Local Group), national member groups active on a national level (National Group), and ELSA International active on an international level.

Membership of ELSA for individual law students is possible through the Local Groups (for instance ELSA Leiden or ELSA Tilburg). The Local Groups are member of a National Group (for instance ELSA the Netherlands). The National Groups are part of the international ELSA network, which is managed by ELSA International with headquarters in Brussels, Belgium. ELSA International consists of the International Board, the ELSA International Team, and the Auditors of ELSA.

The International Board is the supreme executive body of the association. Its members are elected at an International Council Meeting (ICM) (which consists of all the National Groups) for a one-year period. The International Board's responsibilities include the overall co-ordination of the organisation as a whole including the support of member groups both locally and nationally. The International Board also co-ordinates and develops ELSA's collaboration with various international organisations and institutions, governments, law firms, and companies across Europe.

Institutional relations
ELSA has gained consultative status with several United Nations bodies. In 1994, ELSA was granted Consultative Status in Category C in UNESCO (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization), and in 1997 ELSA obtained Special Consultative Status with ECOSOC (United Nations Economic and Social Council). In addition UNCITRAL (United Nations Commission on International Trade Law) is inviting ELSA delegations to participate in their sessions.

ELSA was part of the Diplomatic Conference of 1998 in Rome where the Rome Statute of the International Criminal Court was adopted to establish the International Criminal Court. ELSA participated with a delegation as an NGO represented by an observer.

In 2000, ELSA was granted Participatory Status with the Council of Europe. This cooperation was further widened with the signing of a Human Rights Partnership between Council of Europe and ELSA in 2008.

Furthermore, ELSA has a co-operation agreement with UNHCR (United Nations High Commissioner for Refugees). In October 2005, ELSA obtained Observer Status with WIPO (World Intellectual Property Organization).

Since 2002, ELSA organizes the John H. Jackson Moot Court Competition (formerly known as ELSA Moot Court Competition) with the support of the WTO. The final round is held at the WTO headquarters in Geneva, Switzerland. Since 2012, it organizes the European Human Rights Moot Court Competition in cooperation with the Council of Europe; the final round is held onsite at the European Court of Human Rights in Strasbourg.

ELSA Network
ELSA has members and observers in Albania, Armenia, Austria, Azerbaijan, Belarus, Belgium, Bosnia and Herzegovina, Bulgaria, Croatia, Cyprus, Czech Republic, Denmark, Estonia, Finland, France, Georgia, Germany, Greece, Hungary, Ireland, Italy, Iceland, Latvia, Lithuania, Luxembourg, Macedonia, Malta, Moldova, Montenegro, the Netherlands, Norway, Poland, Portugal, Romania, Serbia, Slovak Republic, Slovenia, Spain, Sweden, Switzerland, Turkey, Ukraine and the United Kingdom.

Furthermore, ELSA co-operates with other student organisations across the world, for instance the Asian Law Students' Association (ALSA) in Asia.

See also
 John H. Jackson Moot Court Competition

References

External links
ELSA International
John H. Jackson Moot Court Competition

International organisations based in Belgium
Legal education
Student exchange
European student organizations
Organizations with participatory status with the Council of Europe
Organizations established in 1981
1981 establishments in Belgium

European Law Students' Association


An Sporobolus harmandii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johannes Jan Theodoor Henrard. An Sporobolus harmandii in nahilalakip ha genus nga Sporobolus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sporobolus

Sporobolus harmandii


La machine à gaz numéro 11 à Differdange ( Lux. : Gas Engine # 11 Déifferdenger short. Lux. : Groussgasmaschinn) est un moteur-générateur de la société Ehrhardt & Sehmer de Sarrebruck, alimenté en gaz de haut fourneau. On dit que c'est le plus gros moteur 4 cylindres jamais construit. Au moment de la construction, il s'agissait de la première grande machine du genre. C'est à Differdange que les moteurs à combustion à gaz de four dans la sidérurgie a été mise en place à grande échelle pour la première fois.

Spécifications techniques
Le système a été installé en 1938 et a coûté à la société HADIR  environ 20 millions de francs et le groupe électrogène lui-même 9 millions.

La machine dispose de 4 cylindres d'une capacité de 3000 litres chacun et, lorsque le gaz du four est brûlé, génère une puissance d'environ 7 à 8 mégawatts (environ 9 000 à 11 000 chevaux). Le volant d'inertie de l'alternateur a un diamètre de 11 mètres et pèse 350 tonnes. En fonctionnement, le volant d'inertie connecté tourne 94 fois par minute. L'usine n'a été mise en service qu'en 1942, la machine étant assemblée sur place à partir de pièces individuelles préfabriquées. L'usine pèsera au total 1 100 tonnes. La centrale au gaz de Differdange comptait au total 14 machines à gaz.

Cette machine a fourni environ six megawatt d'énergie électrique de 1942 à 1979. En 1979, les hauts fourneaux ont été fermés et depuis lors, il n'y a plus eu de gaz de haut fourneau pour faire fonctionner le moteur-générateur.

La machine est située dans le hall des moteurs à gaz II, construit en 1906, dans lequel l'énergie pour l'aciérie de Differdange a été produite jusqu'en 1979.

La machine a été classée  comme monument historique luxembourgeois le 25 juillet 2008.

Littérature
 Peter Feist : " Histoires de Differdange ". d'Lëtzebuerger Land n° 20, 17. Mai 2013, p. 31
 Christiane Walerich : Energie mécanique issue des gaz résiduels, woxx du 21. Décembre 2012.

Notes et références

Differdange

Machine à gaz numéro 11 à Differdange


Harvard College c. Canada (Commissaire aux brevets)  est un arrêt de principe de la Cour suprême du Canada rendu en 2002 concernant la brevetabilité des formes de vie supérieures dans le contexte de la Loi sur les brevets.

Les faits
Le litige concerne la brevetabilité de l'oncosouris de Harvard, une souris dont le génome avait été génétiquement modifié par un gène favorisant le cancer (oncogène).

Les chercheurs du Harvard College (les intimés) ont développé un processus par lequel ils pourraient créer des animaux transgéniques dont les génomes sont modifiés par un gène favorisant le cancer (appelé oncogène activé).

Les chercheurs ont injecté l'oncogène dans des ovules de souris fécondées proches du stade unicellulaire et les ont implantées dans une souris hôte femelle où elles se sont développées jusqu'à terme. La progéniture résultante a ensuite été testée pour la présence ou l'absence de l'oncogène.

Celles qui contiennent le gène sont appelés souris « fondatrices » et elles sont accouplées avec des souris non modifiées. La progéniture qui contient l'oncogène et dont chaque cellule de son corps est affectée (y compris les cellules germinales et les cellules somatiques) est appelée oncosouris. Les oncosouris sont utiles pour les études sur le cancer car elles sont plus sensibles aux substances cancérigènes. Ces souris peuvent recevoir du matériel soupçonné d'être cancérigène et si des tumeurs se développent, c'est une indication que le matériel est cancérigène.

Demande initiale de brevet
En 1985, le président et les membres du Harvard College ont déposé une demande de brevet pour une invention appelée « animaux transgéniques ». En particulier, ils ont déposé un brevet de procédé pour le procédé par lequel ils ont créé les souris ainsi qu'un brevet de produit pour le produit final du procédé, à savoir les souris « fondatrices » et les oncosouris, progéniture dont les cellules sont affectées par le gène. Ces revendications de brevet s'étendent également à tous les mammifères non humains dont les génomes ont été modifiés de manière similaire. Des demandes de brevet sur l'oncosouris ont été déposées dans de nombreux pays, dont les États-Unis, le Canada, l'Europe (par l'intermédiaire de l'Office européen des brevets) et le Japon.

En mars 1993, l'examinateur de brevets a rejeté les revendications relatives au produit (revendications 1 à 12) au motif que les formes de vie supérieures n'entraient pas dans la définition d'« invention » à l'article 2 de la Loi sur les brevets du Canada et ne sont donc pas un objet brevetable. Les revendications relatives au procédé (revendications 13 à 26) ont été accueillies.

Commission d'appel des brevets
En août 1995, le Commissaire aux brevets et la Commission d'appel des brevets ont confirmé le refus d'accorder un brevet pour les revendications de produit.

Cour fédérale
Cette décision a été confirmée par la Cour fédérale, Section de première instance.

Cour d'appel fédérale
La décision a été infirmée par une majorité de juges la Cour d'appel fédérale. Elle a ordonné au commissaire aux brevets de délivrer un brevet couvrant les revendications 1 à 12 de la demande de brevet.

S'exprimant au nom de la majorité, le juge Rothstein a souligné l'objet de la Loi sur les brevets, qui est de « promouvoir la création d'inventions d'une façon qui soit avantageuse tant pour l'inventeur que pour le public.. » .

Il a déclaré que le commissaire n'a pas le pouvoir discrétionnaire de refuser de délivrer un brevet en vertu de l'art. 40 de la Loi et si un procédé ou un produit satisfait aux exigences de la Loi, un brevet doit être délivré. De plus, la Loi sur les brevets n'exclut pas explicitement les organismes vivants tels que les mammifères non humains de la définition d'« invention ». au sens de l'article 2 de la Loi sur les brevets, car il s'agit à la fois d'une composition non évidente et d'une nouvelle et utile « composition de matières ».

Le juge d'appel Isaac, dans un jugement dissident, a approuvé l'approche adoptée par l'examinateur de brevets et a conclu que le commissaire aux brevets doit être conscient de l'intérêt public et en tenir compte. Il déclare que dans une affaire moralement controversée comme celle en l'espèce, le tribunal devrait s'en remettre à la décision du commissaire de refuser d'accorder un brevet.

Le commissaire aux brevets demande l'autorisation d'appeler de cette décision à la Cour suprême. L'autorisation a été accordée à le 14 juin 2001.

Jugement de la Cour suprême
Dans une décision rendue à 5 juges contre 4, la Cour suprême a  accueilli le pourvoi du Commissaire au brevet et a statué que l'oncosouris et les formes de vie supérieures en général ne sont pas des objets brevetables au Canada.

Motifs du jugement
La Cour a statué que les formes de vie supérieures ne sont pas brevetables. L'opinion de la cour a été rédigée par le juge Bastarache avec l'accord des juges L'Heureux-Dubé, Gonthier, Iacobucci et LeBel. concordant. La seule question soumise à la cour était de savoir si les mots « fabrication » ou « composition de la matière », dans le contexte de la Loi sur les brevets, sont suffisamment larges pour englober des formes de vie supérieures telles que l'oncosouris. Le tribunal a conclu qu'ils ne le sont pas. Le juge Bastarache a déclaré que la détermination de la brevetabilité de formes de vie supérieures telles que l'oncosouris dépasse l'autorité du tribunal et constituerait un changement majeur dans le régime actuel des brevets. La majorité a indiqué qu'étant donné que d'importantes préoccupations d'ordre public sont en jeu, le Parlement est le mieux placé pour aborder cette question.

Le pouvoir du commissaire de refuser un brevet en vertu de l'article 40
Bien que La Cour ait estimé que le commissaire avait outrepassé ses pouvoirs en se prononçant contre un brevet pour des raisons d'ordre public, la Cour est parvenu à la même conclusion en niant la brevetabilité de formes de vie supérieures telles que l'oncosouris.

Les juges majoritaires ont déclaré que l'article 40 de la Loi sur les brevets ne donne au commissaire aucun pouvoir discrétionnaire de refuser d'accorder un brevet sur la base de considérations d'intérêt public, faisant écho à la déclaration du juge Pigeon dans Monsanto Co. c. Commissaire aux brevets. Pour ce qui est de la norme de contrôle, la majorité estimait que la question de savoir si des formes de vie supérieures sont incluses dans la définition d'« invention » dans la Loi sur les brevets peut faire l'objet d'un contrôle selon la norme de la décision correcte.

La définition du mot « invention » : une forme de vie supérieure est-elle une « fabrication » ou une « composition de matières »

a) Les mots utilisés dans la Loi

À l'article 2, la Loi sur les brevets définit une « invention » comme « Toute réalisation, tout procédé, toute machine, fabrication ou composition de matières, ainsi que tout perfectionnement de l'un d'eux, présentant le caractère de la nouveauté et de l'utilité ». Les juges majoritaires ont conclu que bien que la définition d'« invention » soit large, elle n'inclut pas « tout ce qui est fabriqué par l'être humain ».

Les juges majoritaires ont estimé que les mots « fabrication » et « composition de la matière » ne sont pas suffisamment larges pour inclure une forme de vie supérieure telle que l'oncosouris. Le tribunal est d'avis que « fabrication » désigne « produit ou un procédé mécanique non vivant »  et n'implique pas une créature vivante consciente et sensible.

Les juge majoritaires ont déterminé que le sens de « composition des matières » peut être déterminé par référence au sens des mots ou des phrases qui leur sont associés et qu'il est donc préférable de le lire comme n'incluant pas les formes de vie supérieures. Les juges majoritaires se sont également référés à la définition de l'Oxford English Dictionary du mot « fabrication » qui est « une substance ou préparation obtenue par combinaison ou mélange de divers ingrédients » et a conclu que l'oncosouris ne peut pas être comprise en ces termes. Ils ont également souligné que les formes de vie supérieures ont des qualités et des caractéristiques uniques qui transcendent la matière génétique particulière dont elles sont composées.

De façon plus générale, le tribunal est d'avis qu'autoriser des brevets sur des formes de vie supérieures impliquerait « une dérogation radicale au régime traditionnel des brevets» et il appartient au Parlement de déterminer si les formes de vie supérieures sont brevetables.

b) L'économie de la loi

Les juges majoritaires ont déterminé que la Loi sur les brevets, dans sa forme actuelle, est « ne permet pas de traiter adéquatement les formes de vie supérieures en tant qu'objets brevetables » puisque les inventions de nature biologique sont vivantes, autoreproductrices, extrêmement complexes, impossibles à décrire de façon complète et peuvent contenir des caractéristiques importantes qui n'ont rien à voir avec l'invention. Le juge Bastarache a identifié certaines préoccupations importantes entourant la brevetabilité des formes de vie supérieures, notamment : les incidences sur les agriculteurs qui souhaitent recueillir et de replanter les graines, les droits du « contrevenant innocent », qui peut entrer en possession d'un organisme en raison de sa capacité à se reproduire et donc à faire l'objet d'une action en contrefaçon, la dissuasion de la recherche et de l'innovation biomédicales, et le potentiel de marchandisation de la vie, des tissus et des organes humains.

c) L'objet de la loi

Les juges majoritaires ont déclaré que les deux objets centraux de la Loi sur les brevets sont « favoriser la recherche et le développement et [d']encourager l'activité économique en général ». Bien qu'il s'agisse d'objectifs généraux, ils ont déterminé que le Parlement n'a pas laissé la définition d'« invention » ouverte et que ni le libellé ni l'économie de la Loi ne conviennent aux formes de vie supérieures. Ainsi, ils ont conclu que le Parlement n'avait pas l'intention d'étendre les droits de monopole des brevets sur les inventions liées à des formes de vie supérieures.

d) Loi connexe : la Loi sur la protection des obtentions végétales

Les juges majoritaires se sont appuyés sur fait que le Parlement a adopté la Loi sur la protection des obtentions végétales à la suite de la décision de la Cour suprême dans Pioneer Hi-Bred Ltd. c. Canada (Commissaire des brevets) pour étayer leur opinion selon laquelle le Parlement ne croyait pas que la Loi sur les brevets était conçue pour inclure les formes de vie supérieures. Le juge Bastarache a déclaré que, puisque le Parlement a promulgué une loi spécialisée pour régler les problèmes liés aux plantes croisées, un sous-ensemble de formes de vie supérieures, s'il avait souhaité étendre la brevetabilité à d'autres formes de vie supérieures, il l'aurait probablement fait à l'époque.

Problème de délimitation : est-il défendable d'autoriser des brevets sur des formes de vie inférieures tout en refusant des brevets sur des formes de vie supérieures ?

En réponse à l'argument de l'intimé selon lequel tracer une ligne entre les formes de vie inférieures et supérieures est indéfendable, le juge Bastarache a déclaré que la ligne de démarcation est « justifiable en raison des différences qui d'après le bon sens, existent entre les deux » et il réaffirme que la réponse doit venir du législateur. E

En outre, il a déclaré que la distinction peut également être maintenue parce que, contrairement aux formes de vie supérieures, une forme de vie inférieure peut plus facilement être conceptualisée comme une « composition de matières » ou une « fabrication ». et les microbes peuvent être produits en série comme composés chimiques et possèdent des propriétés et des caractéristiques uniformes.

Jugement dissident
Dans un jugement dissident rédigé par le juge Binnie, avec l'accord de la juge en chef McLachlin et des juges Arbour etMajor. d'accord, les juges dissidents appuient le raisonnement de la Cour d'appel fédérale et ils sont d'avis qu'il s'agissait d'une « réalisation scientifique exceptionnelle » et d'une « composition de matières » inventive au sens de l'article 2 de la Loi sur les brevets. De plus, le juge Binnie a déclaré que d'autres ressorts territoriaux dotées d'une législation comparable, notamment les États-Unis, l'Europe, le Japon et la Nouvelle-Zélande, entre autres, ont considéré que l'oncosouris était brevetable.

Le juge Binnie n'était pas d'accord avec le point de vue du commissaire aux brevets selon lequel, au moment de l'adoption de la Loi sur les brevets, le Parlement ne pouvait pas avoir voulu que les formes de vie supérieures génétiquement modifiées soient brevetables. Il a déclaré que le Parlement n'aurait pas pu envisager de nombreuses autres inventions futures, y compris des formes de vie inférieures génétiquement modifiées, des fusées lunaires, des antibiotiques, du téléphone, des courrier électronique ou des ordinateurs de poche et les formes de vie inférieures et une telle distinction est une invention du Bureau des brevets. Il a affirme que les efforts visant à tracer la ligne de démarcation entre les formes de vie inférieures brevetables et les formes de vie supérieures « non brevetables » mettent en évidence le caractère arbitraire du point de vue du commissaire.

Le juge Binnie a déclaré qu'une fois qu'il est admis que l'ovule d'oncosouris génétiquement modifié répond aux critères de brevetabilité, il n'y a aucune raison de refuser la brevetabilité de l'oncosouris qui en résulte au motif qu'il ne s'agit pas d'une « invention » au sens de la Loi sur les brevets. Il a souligné que l'article 40 de la Loi sur les brevets ne donne pas au commissaire le pouvoir discrétionnaire de refuser un brevet pour des raisons d'intérêt public. De plus, le juge Binnie a souligné le fait que le Parlement a abrogé et évité d'inclure des dispositions dans la Loi sur les brevets traitant de la moralité des inventions comme une indication que ces aspects de l'intérêt public doivent être traités en utilisant d'autres régimes réglementaires. Il a mentionné la Loi sur la procréation assistée comme un exemple de loi particulière adoptée pour traiter de considérations d'intérêt public similaires à celles en jeu dans cette affaire.

Notes et références

Lien externe
Texte intégral de la décision

Arrêt de la Cour suprême du Canada
Propriété intellectuelle au Canada


Coppa Agostoni er et endagsløb (1.1) i landevejscykling, som arrangeres i Lombardiet i Italien. Løbet blev for første gang arrangeret i 1946, og er en del af UCI Europe Tour.

Vindere

Eksterne henvisninger

Coppa Agostoni


Colybrassus, Antalya il sınırları Alanya ilçesi yakınlarındaki bir antik kenttir.

Colybrassus, Alanya'nın 30 kilometre kadar kuzeybatısında ve Toroslar'da Roma döneminden kalma bir kenttir. Çevreye dağılmış durumdaki çok sayıda yazıt, kent tarihine ilişkin önemli bilgiler içermekle birlikte ayrıntılar henüz gün ışığına çıkmamıştır. Günümüze kadar ayakta kalan kalıntılar arasında köşe başlığı İon tarzında tapınak, nekropoldeki lahitler ve bir kayaya oyulmuş mezar sayılabilir. Kaya mezarın cephesi anıtsal bir görüntüdedir. Tek mekandan oluşan mezar odasına 18 basamaklı bir merdivenle çıkılır ve girişin üstü basık kemer şeklinde yontularak içi Medusa başı ile süslenmiştir. Kemerin iki yanı ise kartal motiflidir. Kentte ayrıca odeon, kuleli kent duvarları, eksedra, konut kalıntılarından örnekler görülebilir.

Ören yeri ücretsiz gezilmektedir. Antik kentin bir adı da Ayasofya'dır.

Fotoğraflar

Antalya ilindeki arkeolojik sitler
Alanya
Türkiye'deki antik kentler

Colybrassus


"Općinska A nogometna liga Ludbreg" za sezonu 1983./84. je bila prvi stupanj općinske lige ONS Ludbreg, te liga šestog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bila "Drava" iz Svetog Đurđa.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Općinska B liga Ludbreg 1983./84.

Vanjske poveznice

Izvori
 Franjo Vrtulek: "Nogomet u ludbreškom kraju", Varaždin, 1999., , str. 89
 library.foi.hr, "Ludbreški list"
 library.foi.hr, "Ludbreški list", br. 38, izdano 28. lipnja 1984., str. 11, preuzeto 23. srpnja 2019.

Ludbreg-A
1983-84 A
1983-84 Ludbreg

Općinska A nogometna liga Ludbreg 1983./84.


Hrvatski arhiv weba (HAW) Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu zbirka je sadržaja preuzetih s weba. Njegova je svrha preuzimanje i trajno čuvanje publikacija s interneta kao dijela hrvatske kulturne baštine.

Povijest
Zakon o knjižnicama (NN 105/1997) iz 1997. godine prvi put propisuje da obuhvat obveznog primjerka uključuje mrežne publikacije. Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu već 1998. započinje s katalogizacijom mrežnih publikacija koje se tada nisu arhivirale te im se moglo pristupiti jedino na njihovoj izvornoj web adresi. Mnogi mrežni sadržaji vrijedni čuvanja zbog toga su nepovratno izgubljeni.

Novi Zakon o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti (NN 17/2019) iz 2019. propisuje da obuhvat obveznog primjerka mrežnih publikacija uključuje e-knjige, e-serijske publikacije, mrežne stranice i dr. te dužnosti nakladnika i Nacionalne i sveučilišne knjižnica u Zagrebu.

Digitalni arhiv mrežnih publikacija (DAMP)
U suradnji sa Sveučilišnim računskim centrom Sveučilišta u Zagrebu, Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu od 2004. godine počinje izgrađivati Digitalni arhiv mrežnih publikacija (DAMP) i pokreće projekt uspostave sustava za preuzimanje i arhiviranje obveznog primjerka mrežnih publikacija s ciljem trajnog čuvanja i osiguravanja pristupa građi i za buduće generacije. Sustav je izgrađen na konceptu selektivnog pobiranja javno dostupnih sadržaja. Arhivirani primjerci mrežnih stranica pohranjeni su na način da se korisnicima omogući cjelovito iskustvo pregledavanja sadržaja, uz puni doživljaj izgleda i dinamičnih elemenata izvorne stranice.

Hrvatski arhiv weba (HAW)
Naziv je 2010. godine promijenjen u Hrvatski arhiv weba (HAW), koji točnije opisuje namjenu i svrhu arhiviranja sadržaja s weba i u skladu je s nazivima sličnih arhiva drugih nacionalnih knjižnica.

Sadržaj i korištenje
Publikacije koje se za arhiviranje odabiru prema zadanim kriterijima Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu predstavljaju dio hrvatske nacionalne baštine i upotpunjuju nacionalnu zbirku sadržajima vrijednim u znanstvenom i kulturološkom smislu. S naročitom se pažnjom prikupljaju sadržaji koji postoje samo na webu i dokumentiraju aktualni društveni trenutak, društvene trendove, popularna zbivanja, važne sportske, političke, kulturne i druge događaje.

Od 2011. godine Hrvatski arhiv weba jednom godišnje harvestira sve javno dostupne sadržaje na nacionalnoj internetskoj domeni .hr. Također, povremeno se provode tematska harvestiranja sadržaja o aktualnim temama ili događajima od nacionalnog značaja.

Arhivirane publikacije dostupne su putem kataloga Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu i na stranici samog arhiva. Arhivirani sadržaji mogu se pretraživati putem naslova, URL-a, ključnih riječi i predmetnih područja. Nakladnici i autori mrežnih publikacija mogu obavijestiti Nacionalnu i sveučilišnu knjižnicu u Zagrebu o izlaženju svoje publikacije putem Obrasca za prijavu online publikacije.

Izvori
Bilješke i literatura

 O arhivu weba, Hrvatski arhiv weba, pristupljeno 16. studenog 2020.

Vanjske poveznice
Mrežna mjesta
 Hrvatski arhiv weba, službeno mrežno mjesto
 HAW letak

Arhivistika
Internet
Znanost i tehnologija u Hrvatskoj
Web stranice

Hrvatski arhiv weba


Peter Ferdinand Christiansen (født 22. september 1923 i Tórshavn, død 2012) var en færøsk avisdirektør og politiker (SB).

Efter realskolen i 1939 gik han på handelsskole. Christiansen var kontorist i grossistfirmaet Landshandilin p/f i Tórshavn 1941–1947 og administrerende direktør i avishuset Dimmalætting i Tórshavn 1947–1999.

Christiansen var medlem af kommunalbestyrelsen i Tórshavn 1965–1970 og 1976–1984, i perioden 1968–1969 som borgmester. Han var valgt til Lagtinget fra Suðurstreymoy 1966–1970, og mødte senere som suppleant en periode i 1984. Christiansen var finans- og landbrugsminister og vicelagmand i Regeringen Atli Dam I 1970–1975. Christiansen var formand i Sambandsflokkurins vælgerforening i Suðurstreymoy i en årrække.

Referencer

Politikere fra Sambandsflokkurin
Borgmestre fra Færøerne
Erhvervsfolk fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
Vicelagmænd fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Finansministre fra Færøerne
Landbrugsministre fra Færøerne

Peter F. Christiansen


La estación de Alboraia Palmaret es una estación de las líneas 3 y 9 de Metrovalencia. La actual estación subterránea se inauguró el 12 de diciembre de 2010. Desde 1995 hasta la fecha, la misma estación se encontraba en superficie, llamándose solamente Palmaret.

Arquitectura
La estación es proyecto de Carlos Meri y Lourdes García Sogo. Tiene la obra Lápida-Mural de Carmen Calvo que se realizó a partir de un concurso convocado por la Consellería de Obras Públicas de la Comunidad Valenciana.

Véase también
 Metrovalencia
 Línea 3 (Metrovalencia)
 Línea 9 (Metrovalencia)
 Alboraya, ,

Referencias

Enlaces externos

 Ficha de estación en la página web oficial de Metrovalencia

Alboraia Palmaret
Alboraia Palmaret
Estaciones de ferrocarril inauguradas en 1995
Arquitectura de España de 1995
Estaciones de ferrocarril de la Comunidad Valenciana inauguradas en el siglo XX
Alboraya

Estación de Alboraia Palmaret


Die Liste gibt den Fortschreibungsstand vom 31. Mai 2018 wieder und umfasst 21 Baudenkmäler.

Ensembles

Ensemble Marktplatz/Untere Marktstraße

Der Marktplatz und die breite Untere Hauptstraße bis zur katholischen Pfarrkirche im Süden bilden den historischen Kern des 908
zuerst erwähnten, zwischen 1247 und 1308 mit Marktrechten ausgestatteten, ehemals befestigten und mit drei Toren versehenen Ortes, der zunächst unter der Herrschaft des Klosters Geisenfeld, dann der bayerischen Herzöge stand.

Der großzügige, in der Anlage spätmittelalterliche Marktplatz hat rechteckige Form. Sein Charakter wird durch die Fassaden bürgerlicher Giebelhäuser des 17. bis 19. Jahrhunderts bestimmt, welche die Platzwände bilden. Der repräsentative Staffelgiebelbau des Renaissance-Rathauses beherrscht den Platz, die Fassadenbemalung – Fürstenbildnisse und Wappen – bezeugt die bayerische Herrschaft, unter der Gaimersheim seit 1305 stand. Die übrigen Bauten, Gasthäuser und Handwerkerhäuser, zeigen den Typ des verputzten, breiten Giebelhauses des 17./18. Jahrhunderts im mittleren Donautal und den Typ des flachgiebeligen, blockhaften Altmühljurahauses. Häufig treten reiche Giebelbildungen auf.

Die Untere Hauptstraße, gleichfalls mit Steilgiebel- und Jura-Häusern des 17. bis 19. Jahrhundert bebaut und von Süden in den Marktplatz hineinführend, zeigt trotz einiger Neubauten noch den historischen ackerbürgerlich-bäuerlichen Charakter der Marktgemeinde an den Hofeinfahrten, Hofmauern und Städeln. Im Süden begrenzt der stattliche Bau der neugotischen, auf spätgotischer Grundlage errichteten Pfarrkirche das Ensemble; ihr Turm ragt in den Marktbereich hinein.

Aktennummer: E-1-76-126-1

Baudenkmäler nach Gemeindeteilen

Gaimersheim

|}

Lippertshofen

|}

Rackertshofen

|}

Ehemalige Baudenkmäler

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Gaimersheim

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Gaimersheim
Baudenkmaler Gaimersheim

Liste der Baudenkmäler in Gaimersheim


Hans Heimann (* 25. April 1922 in Biel; † 28. Juli 2006 in Tübingen) war ein Schweizer Psychiater.

Leben
Heimann absolvierte die Matura in Biel und studierte von 1941 bis 1947 Medizin an den Universitäten Genf und Bern, wo er mit dem Staatsexamen und 1949 mit der Promotion abschloss. Von 1948 bis 1952 war er Assistent an der Psychiatrischen Universitätsklinik Waldau in Bern. 1953 wurde er habilitiert und zum Oberarzt ernannt. 1955 absolvierte er eine internistische Weiterbildung in Bern. Auf Grund von Erfahrungen bei Studienaufenthalten in Frankreich, Kanada und den Vereinigten Staaten richtete er auch in Bern ein psychophysiologisch orientiertes medizinisch-psychologisches Labor ein. 1963 wurde er in Bern zum nebenamtlichen ausserordentlichen Professor ernannt. 1964 ging er an die Universität Lausanne, wo er eine Forschungsabteilung für Psychopathologie an der Psychiatrischen Klinik aufbaute und leitete. 1972 wurde er in Lausanne zum Professeur associé ernannt. 1974 wurde er ordentlicher Professor für Psychiatrie an der Universität Tübingen und Direktor der Psychiatrischen Klinik. 1990 wurde Heimann emeritiert.

Die Deutsche Gesellschaft für Psychiatrie, Psychotherapie und Nervenheilkunde (DGPPN) zeichnet mit dem Hans-Heimann-Preis Doktoranden und ihre Betreuer für die besten Dissertationen in dem Fachgebiet der Psychiatrie und Psychotherapie aus. Im Jahr 1986 wurde Heimann zum Mitglied der Leopoldina gewählt.

Schriften (Auswahl)
 Die Wirkung des Tannins auf die Erythrocytenmembran. In: Helvetica Physiologica et Pharmacologica Acta. Jg. 6 (1947), Fasc. 5, S. 750–764 (= Dissertation, Universität Bern, 1949).
 Die Scopolaminwirkung: Vergleichend psychopathologisch-elektroencephalographische Untersuchung (= Bibliotheca psychiatrica et neurologica. Bd. 93). Karger, Basel 1952 (= Habilitationsschrift, Universität Bern, 1952).

Literatur
 Frank Schneider, Mathias Bartels, Klaus Foerster und Hans-Jörg Gaertner (Hrsg.): Perspektiven der Psychiatrie. Forschung – Diagnostik – Therapie. G. Fischer, Stuttgart 1991, ISBN 3-437-11368-2 (Festschrift für Hans Heimann).
 Kurzer Lebenslauf in: Jürgen Peiffer: Hirnforschung in Deutschland 1849 bis 1974: Briefe zur Entwicklung von Psychiatrie und Neurowissenschaften sowie zum Einfluss des politischen Umfeldes auf Wissenschaftler (= Schriften der Mathematisch-naturwissenschaftlichen Klasse der Heidelberger Akademie der Wissenschaften. Nr. 13). Springer, Berlin 2004, ISBN 3-540-40690-5, S. 1079.
 Henner Giedke, Gerhard Buchkremer: Hans Heimann (1922–2006). In: Der Nervenarzt. Bd. 78 (2007), Nr. 5, S. 594–596, doi:10.1007/s00115-007-2267-3.

Weblinks
 Publikationen von und über Hans Heimann im Katalog Helveticat der Schweizerischen Nationalbibliothek

  (PDF; 131 kB), Website der Universität Tübingen

Psychiater
Mediziner (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Eberhard Karls Universität Tübingen)
Mitglied der Leopoldina (20. Jahrhundert)
Schweizer
Geboren 1922
Gestorben 2006
Mann

Hans Heimann


, ou Femme ivre et célibataire au Québec, est une série télévisée américaine en vingt épisodes d'environ 22 minutes créée par Simone Finc et diffusée entre le  et le  sur Freeform.

Au Canada et dans les pays francophones, elle est diffusée depuis le  sur le service Disney+, via l'extension Star. Au Québec, elle est diffusée à partir du  sur Vrak.

Synopsis
Samantha Fink, une alcoolique de vingt-huit ans, est obligée de retourner vivre chez sa mère après avoir touché le fond.

Distribution

Acteurs principaux
 Sofia Black-D'Elia  : Samantha Fink
 Rebecca Henderson  : Olivia
 Sasha Compère  : Brit
 Lily Mae Harrington  : Felicia
 Garrick Bernard  : James
 Ally Sheedy  : Carol Fink

Acteurs récurrents
   : Nathaniel
 Madison Shepard  : Gail Williams
 Jojo Brown  : Melinda « Mindy » Moy
 Ian Gomez  : Bob
 Charlie Hall  : Joel
 Madeline Wise  : Stephanie
   : Ronnie

Invités spéciaux
 Bob the Drag Queen : elle-même (saison 2)
 Molly Ringwald : Alice (saison 2)
 Busy Philipps : Darby (saison 2)

 Doublage
 Studio : Titra Film (Belgique)
 Direction artistique : Aurélien Ringelheim
 Adaptation : Néda Naghibi, Paulin Pujol, Solenn Manescau, Julien Paschal

 Source: carton de doublage sur Disney+

Production

Développement
En , Freeform passe la commande d'un épisode pilote. Satisfaite, la chaîne passe la commande d'une première saison composée de dix épisodes en . Il est dévoilé que la série est créée par Simone Finc et produite par Leslye Headland, Jenni Konner et Phil Traill. Le studio 20th Television est également en charge de produire la série.

Le , la série est renouvelée pour une deuxième saison.

Le , la série est annulée.

Casting
Lors de la commande du pilote, Sofia Black-D'Elia et Ally Sheedy sont annoncés à la distribution. Lors de la commande, Rebecca Henderson, Sasha Compère, Lily Mae Harrington et Garrick Bernard viennent compléter la distribution principale de la série.

Épisodes

Première saison (2022)
 Épisode pilote ()
 Un jour à la fois ()
 Désolée, mais… ()
 Les Risques de la Saint-Patrick ()
 L'Amour sobre ()
 À bientôt, j'espère ()

 Parent responsable ()
 Un Mariage ()

Deuxième saison (2023)
Elle a été diffusée à partir du .

 Promotion

Accueil critique

Références

Liens externes

Série télévisée créée en 2022
Série télévisée disparue en 2023
Série télévisée américaine des années 2020
Série télévisée de Freeform
Série télévisée de 20th Television
Série télévisée de comédie
Lesbianisme à la télévision
LGBT à la télévision aux États-Unis
Série télévisée avec famille dysfonctionnelle
Série télévisée se déroulant au Massachusetts
Série télévisée en anglais américain

Single Drunk Female


Panorama lui Braun a reprezentat un obiectiv cu funcții de divertisment situat orașul București în secolul XIX și la începutul secolului XX, compus dintr-un muzeu al figurilor de ceară și unul cu diorame. Locația, care aparținea antreprenorului Braun (celebru "anterprenor de panorămi, panopticumuri și menajerii"), a fost binecunoscută în epocă atât de către bucureșteni cât și de provinciali și a avut o mare căutare, fiind unul dintre punctele de senzație ale Capitalei.

Zona figurilor de ceară expunea personaje istorice ilustre, iar cea a dioramelor, în general peisaje exotice care se puteau contempla printr-un ochi de sticlă cu proprietăți optice măritoare.

Panorama, unde se puteau vedea "toate minunățiile pământului",  a fost localizată inițial peste drum de poarta  Cișmigiului pe "Maidanul lui Duca" într-o baracă de scânduri și ulterior în Târgul Moșilor, în anul 1911 având în târg alături, o țuicărie. În 1896 intrarea costa 50 de bani.

Istoricul Constantin Kirițescu a scris că la panoramă puteau fi văzute printre personaje:

Printre personaje s-au aflat de asemenea  (ilustrat în momentul asasinării), Barbara Ubrich, un spahiu și un soldat german. Prin ocheane se puteau vedea scene precum cele ale luptelor de la Grivița, de la asediul cetății Sevastopol, din timpul asediului Moscovei de către Napoleon, sau vederi din Neapole.

Referințe

Foste clădiri și structuri din București

Panorama lui Braun


David Baszucki (nascido em 20 de janeiro de 1963), também conhecido por seu nome de usuário no Roblox, david.baszucki; e nome de usuário de sua conta secundária, Builderman, é um empresário, engenheiro e inventor  nascido no Canadá. Normalmente é conhecido como cofundador e CEO da Roblox Corporation. Atualmente, Baszucki reside em San Mateo, Califórnia. Anteriormente, cofundou e foi CEO da Knowledge Revolution, que foi adquirida pela MSC Software em dezembro de 1998.

Biografia

Baszucki nasceu em 20 de janeiro de 1963, no Canadá. Ele frequentou a Eden Prairie High School em Eden Prairie, Minnesota, onde foi o capitão de sua equipe de testes de TV na escola. Mais tarde, ele apresentou seu próprio programa de rádio para a KSCO Radio Santa Cruz, de fevereiro a julho de 2003. Baszucki estudou engenharia e ciência da computação na Universidade de Stanford. Ele se formou em 1985 como bolsista da General Motors, em engenharia elétrica.

Carreira
Knowledge Revolution

No final dos anos 1980, Baszucki, junto com seu irmão Greg Baszucki, desenvolveu uma simulação chamada "Física Interativa", que foi projetada como um suplemento educacional que permitiria a criação de experimentos de física bidimensional. Em 1989, os irmãos fundaram a empresa Knowledge Revolution, que se baseava na distribuição do programa "Física Interativa". Lançado originalmente para computadores Macintosh, o Interactive Physics ganhou vários prêmios. Na sequência da Física Interativa, a Knowledge Revolution lançou o software de design mecânico Working Model no início dos anos 1990.

MSC Software e investimento

Em dezembro de 1998, a Knowledge Revolution foi adquirida pela MSC Software, uma empresa de software de simulação com sede em Newport Beach (Califórnia), por 20 milhões de dólares. Baszucki foi nomeado vice-presidente e gerente geral da MSC Software de 2000 a 2002, mas saiu para estabelecer a Baszucki & Associates, uma firma de Investidor-anjo. Baszucki liderou a Baszucki & Associates de 2003 a 2004. Enquanto era um investidor, ele forneceu financiamento inicial para a Friendster, um serviço de rede social.

Roblox

Em 2004, Baszucki, junto com seu parceiro Erik Cassel - que trabalhou como VP de Engenharia de Física Interativa de Baszucki - começou a trabalhar em um protótipo inicial do Roblox, sob o título provisório DynaBlocks. Posteriormente, foi renomeado para Roblox, uma junção de "robots" e "blocks" (Robôs e Blocos, em Português) em 2005. O site foi lançado oficialmente em setembro de 2006. Em uma entrevista de junho de 2016 para a Forbes, Baszucki afirmou que a ideia para a criação do Roblox foi inspirada no sucesso de seus aplicativos de software de Física Interativa e Modelo de Trabalho, especialmente entre jovens estudantes.

Em uma entrevista de dezembro de 2016 ao VentureBeat, Baszucki disse: "Acreditamos que estamos começando a ver um efeito de rede. A retenção está aumentando à medida que mais pessoas vêm para brincar com seus amigos e têm mais chances de encontrá-los. " Baszucki acredita que Roblox está inaugurando uma nova categoria de "coexperiência humana" que se tornará maior do que jogos ou vários outros tipos de mídia e entretenimento. Em uma entrevista de setembro de 2018 para a Forbes, Baszucki disse: "Logo quando começamos, imaginamos uma nova categoria de pessoas fazendo coisas juntas. Uma categoria que envolvia amigos, como redes sociais; uma categoria que envolvia 3D imersivo, como jogos; uma categoria que envolvia um conteúdo bacana, como uma empresa de mídia; e finalmente, uma categoria que tinha criação ilimitada, como um brinquedo de construção."

Baszucki possui uma participação de aproximadamente 13% na Roblox Corporation (a empresa que possui a Roblox), uma participação estimada em cerca de US $ 4,2 bilhões. Ele pretende usar a doação de qualquer receita líquida que ganhar com a listagem da Roblox na Bolsa de Valores de Nova York para fins filantrópicos.

Prêmios e reconhecimento

Baszucki recebeu os seguintes prêmios e homenagens:

 Goldman Sachs 100 Most Intriguing Entrepreneurs (2017, 2018);
Comparably's Best CEO's for Diversity (2018, 2019);
Bloomberb Businessweeks list of the top 50 people and ideas that defined global business in 2021.

Vida pessoal
Baszucki mora na área da baía de São Francisco com sua esposa, Jan Ellison, e seus quatro filhos. Em uma postagem em blog em 2020, após o assassinato de George Floyd, Baszucki expressou seu apoio ao movimento Black Lives Matter, expressando consternação com a grande quantidade de desigualdade racial nos Estados Unidos.

Referências
Nascidos em 1963
Programadores dos Estados Unidos
Empresários dos Estados Unidos
Roblox

David Baszucki


Jamil o Yamil, cuyo nombre completo es Jamil Yusef Awad, (en árabe: جميل يوسف عواد) nacido en el año 1937, es un actor jordano, famoso en la interpretación de personajes fuertes y rígidos.

Estudió Diseño de Interiores y fue presidente del Departamento de Bellas Artes en el Ministerio de Cultura y Arte durante el año 1964.
Trabajo en la Televisión Jordana cuando se inauguró en el año 1968, luego dejó Amán, para volver en el año 1974 y sacar su primera obra de teatro, cuyo nombre sería Al-Gaib.

Awad está casado con la actriz jordana Juliette Awad.

Series

Al-Qarar As-Sa'ab

Al-Kaff wa Al-Mekhraz

Abna' Ad-Daia'a

Akher Al-Fursan

Ar-Rahil

Al-Mokhawy Ad-Dib

Actores de Jordania
Árabes cristianos
Hombres
Nacidos en 1937

Jamil Awad


Hipocloritul de calciu (cu denumirile alternative de clorură de var sau var cloros) este un compus anorganic cu formula Ca(ClO)2, fiind sarea calciului cu acidul hipocloros. Este utilizat pentru tratamentul apelor și în înălbitori.

Obținere
Hipocloritul de calciu este obținut la nivel industrial în urma tratării varului (Ca(OH)2) cu clor gazos. Reacția poate fi oprită în diferite etape, obținându-se concentrații diferite de hipoclorit de calciu, împreună cu var nereacționat și clorură de calciu. Ecuația reacției chimice este:

 2  + 2  →  +  + 2

Proprietăți

Vezi și
 Hipoclorit de sodiu

Referințe

Hipocloriți
Compuși ai calciului
Antiseptice

Hipoclorit de calciu


ساوسروقة أو سوسروقة ، نارتي أسطوري ابن السيدة ستناي، وهو بطل أسطوري شركسي تعرضه بعض القصص كبطل شجاع في حيث يذكر أحيانًا باعتباره محتالًا. وهو أهم بطل في قصص الملاحم النارتية الشركسية التي ولدت في منطقة القفقاس.

الاسم ساوسروقة منحوت من كلمتين هما (ساوسر) و(قه)، وتعنيان "ابن الراعي"، وتشير الروايات الملحمية إلى أنه كان صغير البنية أو أنه كان أصغر النارتيين، وتظهر شخصيته تشابهات كبيرة مع أبطال الأساطير الأخرى، فهو يحمل سمات آخيل من حيث أن نقطة ضعفه كمنت في قدمه، وله مغامرات تشبه مغامرات بروميثيوس سارق النار حسب الأسطورة.

مولد سوسروقة
تؤكد الروايات أن سوسروقة هو ابن السيدة ستناي فائقة الجمال، وأن والده هو راعي النارتيين الذي التقى بستناي عند النهر ووردت بعض الإشارات في إحدى الروايات أنها كانت تسبح عارية في النهر.

معظم الرويات تشير إلى أن الراعي بعد أن اشتهى ستناي اندلق ماؤه من بعيد على حجر كان قرب ستناي. بعضها يشير إلى أن اتصالًا جنسيًا وقع ما بين ستناي والراعي وهما في النهر. لكن معظم الروايات تجمع على عدم وقوع أي اتصال جنسي بين سيدة النارتيين وراعيهم، وأن الحمل كان بلا دنس.

ستناي حسب الروايت أخذت الحجر الذي راح بعد تسعة أشهر يتحرك ويضطرب ويسخن، فاستعانت بالحدّاد لبش الذي تمكن من إخراج الطفل من داخل الحجر وهو متقد كالجمر، فأمسكه الحداد بملقط وغطسه في الماء كما يفعل مع الحديد، وتشير القصص أن ساوسروقة مُني بنقطة ضعف أعلى ركبته حيث أثر الملقط وهي نفس النقطة التي استغلها الأمير جانخوت وتغلب عليه.

المصادر

وصلات خارجية

 Nart Tales of the Circassians
 The Circassian Nart Epos

آلهة الخداع
أساطير أوسيتية
أساطير شركسية
القوقاز
شخصيات أسطورية
شخصيات ميثولوجية
شركس

ساوسروقة


Prince Gustav of Vasa, Count Itterburg (; 9 November 1799 at Stockholm – 4 August/5 August 1877 at Pillnitz), born Crown Prince of Sweden, was the son of King Gustav IV Adolf of Sweden and Queen Frederica. His Austrian princely title (from 1829) was actually spelled Wasa.

Life and career
After his birth, he was raised under the supervision of the royal governesses Hedvig Ulrika De la Gardie and Charlotte Stierneld in succession.

When he was ten years old, his father was deposed by the Coup of 1809 and the family was forced into exile. The Gustavian party tried to get him accepted as crown prince in 1809 and 1810, but were unsuccessful. Queen Charlotte, wife of the new king, was one of the leading figures of the Gustavian Party, and often visited ex-queen Frederica in her house arrest and worked for prince Gustav to be acknowledged as heir to the throne. She wrote of this issue in her diaries: during a dinner, General Georg Adlersparre told her that Jean Baptiste Bernadotte had asked whether she had any issue, and was interested when he found she had not. She said that the throne already had an heir in the deposed King's son. Adlersparre became upset and expressed the opinion of his party that none of the instigators of the coup would accept this as they feared that the boy would take revenge against them when he became King, and that they would go as far as take up the old rumour that the deposed King was, in fact, illegitimate and the son of Queen Sophia Magdalena and Count Adolf Fredrik Munck af Fulkila to prevent this.

Between the time after the coup and before the royal family left Sweden, they were held under house arrest. During that period, Queen Charlotte described him in her famous diary as an obedient and dutiful child with a great ability to learn. He was not haughty as his younger sister Princess Sophie, but humble. Rather, he seemed too quiet and too careful for his age. When Princess Sophie asked him why their father was no longer King, he told her that it was best not to talk about it. He asked no questions and did not appear to miss his father. After he was told that his father had been deposed, he acted embarrassed towards his mother. However, when she told him that he too had lost his position as heir, he cried and embraced her without a word. The announcement gave him much relief and happiness.

In 1816, he assumed the title of Count of Itterburg. He served as an officer to the Habsburgs of Austria, and in 1829, Emperor Francis I created him Prince of Vasa (). During the Greek War of Independence (1821–1829) there was some talk of Gustav becoming its first king, but this never materialized. He was made a Field Marshal-Lieutenant in the Austrian Army in 1836.

Marriage and issue
In 1828, he became engaged to Princess Marianne of the Netherlands, but political pressure forced an end to any wedding plans. On 9 November 1830, he married in Karlsruhe his first cousin Princess Louise Amelie of Baden (5 June 1811 in Schwetzingen – 19 July 1854 in Karlsruhe). They divorced in 1843. A son, Louis, was born in 1832 but died shortly after birth. Their daughter, Princess Carola, married the Catholic Albert, King of Saxony, but they had no issue.

Gustaf died on 5 August 1877. In 1884, his (and his infant son's) remains were moved to Stockholm, to be buried beside his father.

Honours

Awards

Ancestry

References

  (search for all versions on WorldCat)

1799 births
1877 deaths
Crown Princes of Sweden
Gustav 1799
People from Stockholm
Heirs apparent who never acceded
House of Holstein-Gottorp
Burials at Riddarholmen Church
Disinherited European royalty
Sons of kings
Grand Crosses of the Order of Saint Stephen of Hungary
Bailiffs Grand Cross of Honour and Devotion of the Sovereign Military Order of Malta
Recipients of the Order of St. Anna, 1st class
Recipients of the Order of the Netherlands Lion
Royal reburials

Gustav, Prince of Vasa


Le Bayou St. John était un sous-marin confédéré et l'un des premiers sous-marins militaires construits pour être utilisés par les États confédérés d'Amérique pendant la guerre de Sécession.

Historique
Aucune documentation d'époque n'existe pour le sous-marin, et son nom d'origine et de nombreux détails à son sujet restent inconnus. Le sous-marin a été redécouvert en 1878 lors du dragage du bayou St. John où il rejoint le lac Pontchartrain à La Nouvelle-Orléans, en Louisiane, où le sous-marin a probablement été sabordé pour éviter qu'il ne tombe entre les mains de l'Union après la capture de la Nouvelle-Orléans. Il a été exposé à côté du bayou au parc d'attractions Spanish Fort en tant que curiosité, identifié à tort comme le sous-marin confédéré Pioneer.

L'identification traditionnelle en tant que Pionnier n'a pas été sérieusement remise en question jusqu'à ce que des recherches historiques à la fin du  montrent que le Pioneer était d'une conception différente de celle du Bayou St. John. Les deux sous-marins peuvent avoir subi des essais à peu près en même temps, et la confusion des deux peut remonter aux récits contemporains où il n'est pas possible de savoir celui qui a été construit en premier.

Préservation
En 1908, le sous-marin a été déplacé sur le terrain du Camp Nicholls Confederate Home , à côté de la rivière Saint-Jean. À un moment donné, probablement dans les années 1930, l'intérieur du sous-marin a été rempli de béton dans une tentative de préservation que les générations ultérieures de conservateurs ont trouvée discutable.

En 1942, le sous-marin a été acquis par le  et déplacé à Jackson Square. Après avoir été exposé dans diverses expositions autour du square, il a été placé à l'abri de l'arcade au rez-de-chaussée du  en 1957, où il restera jusqu'en 1999.

En 1998, le sous-marin a été transporté à Baton Rouge, où le vieux béton a été retiré dans le cadre des efforts de restauration. Par la suite, il a été exposé au Capitol Park Museum - Baton Rouge.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes
 Pioneer - Site NavSource Online
 Louisiana State Museum

Liens internes
 Pioneer (sous-marin confédéré)
 American Diver

Bibliographie
 Peter Winston Hitchcook: Intelligent Whale: A Historical and Archaeological Analysis of an American Civil War Submersible (Thesis), Mai 2002, S. 39–42 (online).

Sous-marin
Navire des États confédérés
Louisiane durant la guerre de Sécession
Navire musée en Louisiane

Bayou St. John (sous-marin confédéré)


Judd Marmor (London, 2. svibnja 1910. – Los Angeles, 16. prosinca 2003.) bio je američki psihoanalitičar i psihijatar poznat po svojoj ulozi u uklanjanju homoseksualnosti iz Dijagnostičkog i statističkog priručnika za mentalne poremećaje Američkog psihijatrijskog udruženja.

Život i karijera
Marmor je rođen u Londonu 2. svibnja 1910. godine. Godine 1912. emigrirao je s obitelji u Chicago, Illinois. Pohađao je sveučilište Columbia, gdje je završio preddiplomske i diplomske studije, diplomiravši 1930. godine. Doktorat je dobio 1933. godine, čime postaje liječnik. Također je studirao na njujorškom Psihoanalitičkom institutu. Nakon što je služio u mornarici tijekom Drugog svjetskog rata, 1946. se preselio u Los Angeles.

Početkom šezdesetih Marmor je podržavao tada kontroverzno mišljenje da je homoseksualnost vrsta seksualnog ponašanja, a ne devijantno ponašanje ili poremećaj. Također se usprotivio prevladavajućem mišljenju da je homoseksualnost uzrokovana disfunkcionalnim odgojem. Marmorov stav o homoseksualnosti bio je posebno utjecajan jer je Marmor bio široko cijenjeni i uvriježeni psihoanalitičar; a ne periferna figura poput većine drugih koji su se bavili tom temom. Sredinom šezdesetih Marmor i Evelyn Hooker započeli su suradnju na depatologiziranju homoseksualnosti. Hooker je pridonio poglavlju Marmorove knjige Seksualna inverzija iz 1965. godine: Višestruki korijeni homoseksualnosti i angažirao ga za radnu skupinu za homoseksualnost koju sponzorira Nacionalni institut za mentalno zdravlje. Marmor je nastavio podržavati stav da homoseksualnost ne pripada mentalnim bolestima dok je bio zamjenik predsjednika Američkog udruženja psihijatara. 1974. godine članovi Američkog psihijatrijskog udruženja izglasali su uklanjanje homoseksualnosti iz Dijagnostičkog i statističkog priručnika za mentalne poremećaje, što je bio presudan potez u borbi za prava homoseksualnih osoba. Kasnije te godine, Marmor je izabran za predsjednika Američkog psihijatrijskog udruženja.

Marmor je također utjecao na odmak psihijatrije od čiste psihoanalize prema kratkotrajnoj psihoterapiji.

Marmor je imao privatnu psihijatrijsku ordinaciju u Los Angelesu, gdje je bio popularan među holivudskom elitom. Radio je sve do svoje smrti 2003. godine.

Marmor je bio direktor psihijatrije u Medicinskom centru Cedars-Sinai od 1965. do 1972. godine. Bio je profesor psihijatrije Franz Alexander na Sveučilištu Južne Kalifornije od 1972. do 1980. godine, a dodatni profesor psihijatrije na Kalifornijskom sveučilištu u Los Angelesu od 1980. do 1985. Osim što je bio predsjednik Američkog psihijatrijskog udruženja, Marmor je povremeno bio i predsjednik Američke akademije za psihoanalizu, Grupe za napredak psihijatrije i Psihoanalitičkog društva i instituta Južne Kalifornije.

Marmor je bio plodan autor, napisao je preko 350 znanstvenih radova i napisao ili uredio osam knjiga. Također je bio esejist koji je pisao o temama poput građanskih prava i politike, objavljujući eseje koji se protive makartizmu, nuklearnom oružju i Vijetnamskom ratu.

Marmor je bio oženjen s Katherine Marmor do njene smrti 1999. godine. Imali su sina Michaela koji je preminuo 16. prosinca 2003.

Izvori

Vanjske poveznice
 Judd Marmor Papers putem ONE nacionalnog gej i lezbijskog arhiva

Američki borci za prava LGBT osoba
Američki psihijatri
Životopisi, Kalifornija

Judd Marmor


The Computer Connection este un roman științifico-fantastic al scriitorului american Alfred Bester.  Inițial publicat în foileton în Analog Science Fiction (noiembrie-decembrie 1974, ianuarie 1975, sub denumirea The Indian Giver), a apărut sub formă de carte în 1975 la editura Berkley. Unele ediții în limba engleză au dat romanului titlul Extro. Romanul a fost nominalizat la Premiul Nebula pentru cel mai bun roman în 1975 și la  Premiul Hugo pentru cel mai bun roman în 1976.

Prezentare

În viitor, o bandă de nemuritori (unii dintre ei sunt personaje istorice faimoase, unii dintre ei au încercat totul pentru a evita acest lucru), inclusiv Herb Wells, Ned Curzon (poreclit Grand Guignol), Hillel și Sam Pepys au doar o singură cerință de respectat ca membru: să nu moară. Prin intermediul rețelei sociale extinse, ei întâlnesc un strălucit fizician cherokee numit Sequoya Guess, care și el la rândul său a aflat recent foarte multe despre particularitățile sale și despre chichițele și lacunele care vin împreună cu acest lucru. Aceasta duce la o schimbare rapidă în viața cotidiană a lui Guess, care este la fel de șocat ca prietenii săi. În același timp, oamenii de știință din lume colaborează pentru a asambla un supercomputer numit Extro, care va monitoriza și va controla toată activitatea mecanică de pe Pământ. Nemuritorii creează un plan de a exploata subtil supercomputerul pentru a-i ajuta în căutările lor privind cunoașterea și pentru a folosi o parte din experiența lor pe care au dobândit-o pentru a-l ajuta la îndeplinirea sarcinilor sale. Funcționând în afara comportamentului așteptat, Extro preia controlul de la dr. Guess. Asta face ca singurele persoane care știu ce se întâmplă - nemuritorii și cei mai apropiați prieteni ai lui Guess - să se lupte cu inima și mintea unei mașini răuvoitoare în corpul unui nemuritor, un om puternic și ingenios care nu poate fi ucis.

Primire
Criticul Gerald Jonas de la New York Times a afirmat că Bester a încercat, dar nu a reușit "să facă arbitraritatea o virtute" în The Computer Connection, concluzionând că romanul "nu poate fi la fel de distractiv" pentru cititor așa cum a fost pentru scriitor.

Note

Legături externe

Vezi și
1975 în literatură

Romane din 1975
Romane americane
Romane științifico-fantastice
Romane de Alfred Bester
Cărți Berkley Books
1975 în științifico-fantastic

The Computer Connection


Armutlu, Samsun ilinin Asarcık ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1926 yılı kayıtlarında Armudlu olarak geçmektedir. Armutlu; daha önceleri bir köy iken, 12 Kasım 2012'de TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile mahalle oldu.

Coğrafya
Mahalle, Samsun il merkezine 75 km, Asarcık ilçe merkezine 7 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Asarcık'ın mahalleleri

Armutlu, Asarcık


Officine Precisione e Stampaggio war ein italienischer Hersteller von Automobilen.

Unternehmensgeschichte
Giuseppe Milanaccio gründete 1946 in Turin das Unternehmen zur Produktion von Automobilen. Der Markenname lautete OPES. 1950 endete die Produktion.

Fahrzeuge
Das erste Modell Ninfea 700 war ein Kleinwagen mit Frontantrieb. Die selbsttragende Karosserie in Pontonform bestand aus Aluminium, war 372 cm lang und bot vier Personen Platz. Für den Antrieb sorgte ein Dreizylinder-Sternmotor mit 702 cm³ Hubraum und 18 PS Leistung. Die bauartbedingte Höchstgeschwindigkeit war mit 85 km/h angegeben.

Im April 1948 folgte das überarbeitete Modell Ninfea 800. Ein Vierzylinder-Viertaktmotor mit 784 cm³ Hubraum und 25 PS trieb das Fahrzeug auf maximal 95 km/h. Das Vierganggetriebe wurde über eine Lenkradschaltung betätigt. Die Karosserie bestand aus Stahl.

Literatur

 George Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 2 G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 (englisch)
 Autorenkollektiv: Enzyklopädie des Automobils. Marken · Modelle · Technik. Weltbild Verlag, Augsburg, 1989

Weblinks
 GTÜ Gesellschaft für Technische Überwachung mbH (abgerufen am 12. Februar 2012)

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Italien)
Ehemaliges Unternehmen (Turin)

Officine Precisione e Stampaggio