Le col de Tentes, également dénommé col des Tentes, est un col routier des Pyrénées, situé en Lavedan dans le département des Hautes-Pyrénées. Son altitude est de .

Toponymie

Géographie
Situé dans la commune de Gavarnie-Gèdre, au-delà de la station éponyme, le col de Tentes est un belvédère permettant de contempler tout particulièrement le cirque de Gavarnie, site inscrit au Patrimoine mondial de l'humanité dans l'ensemble Pyrénées-Mont Perdu. À ce titre, il est particulièrement fréquenté par les touristes et excursionnistes et offre un site d'altitude aux personnes à mobilité réduite.

Histoire
Alors qu'en 1969 la route est achevée sur le versant français et conduisait au-delà du col jusqu'au port de Boucharo frontalier, aucune route n'est jamais construite côté espagnol. Finalement les deux derniers kilomètres entre le col de Tentes et le port de Boucharo sont déclassés. Le revêtement goudronné est ensuite retiré dans la vallée des Pouey Aspé pour laisser place à un chemin accessible aux personnes à mobilité réduite sur les  mètres.

Activités

Randonnée
Le col constitue un point de départ pour le col des Espécières transfrontalier (puerto de Lapazosa) précédé par le lac des Espécières, pour le port de Boucharo (puerto de Bujaruelo) également transfrontalier par la piste issue de l'ancienne route et, au-delà, pour les glaciers des Gabiétous et du Taillon, le cirque de Gavarnie et sa cascade.

Protection environnementale

Le col est situé dans le parc national des Pyrénées et fait partie d'une zone naturelle protégée, classée ZNIEFF de type 1, « vallons d'Ossoue et d'Aspé », et de type 2, « haute vallée du gave de Pau : vallées de Gèdre et Gavarnie ».

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des cols des Hautes-Pyrénées
 Liste des cols des Pyrénées
 Cirque de Gavarnie

Tentes
Tentes
Tentes
Massif du Mont-Perdu

Col de Tentes


Et stykke af dansk Afholdshistorie er en dansk dokumentarfilm fra 1930.

Handling
Den 3. september 1843 stiftede Ole Syversen den første afholdsforening i Danmark. Filmen redegør for afholdsbevægelsens historie, som den har udfoldet sig over det ganske land indtil 1930. Den 18. juli 1926 holdt afholdsfolkene landsdemonstration. Det store optog bevæger sig gennem København. Overlæge Carl Ottosen slår fast, at "spiritus er det sletteste af alle næringsmidler". Den amerikanske afholdsagitator William E. Pussyfoot Johnson besøger Danmark og holder møder med foreningen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1930

Et stykke af dansk Afholdshistorie


El Castillo de Scotty (Scotty's Castle, en inglés) es un palacio localizado en California, Estados Unidos. La edificación también es conocida como "Death Valley Ranch" ("Rancho del Valle de la Muerte").

El Servicio de Parques Nacionales de los Estados Unidos ofrece visitas guiadas por toda la edificación por un precio módico. Durante el recorrido, los huéspedes pueden disfrutar de los sonidos de un órgano de 1.121 tubos del teatro Welte. Un recorrido subterráneo misterioso también está disponible para aquellos que deseen ver el funcionamiento interno del edificio. En el edificio se encuentran un cuarto de milla de túneles donde los visitantes pueden visitar la casa de máquinas y ver miles de fichas que se iban a utilizar para la piscina que, entre otras cosas, nunca se terminó. El recorrido por la casa principal es accesible, pero el recorrido subterráneo no lo es para todos.

Castillo
La construcción del edificio, que no es realmente un castillo, comenzó en 1922 y fue finalizada en 1931. Su nombre proviene de Walter E. Scott, un famoso buscador de oro en la zona, aunque éste nunca fue dueño del palacio ni tampoco habitó en él.

Tanto el Castillo de Scotty como el Museo del Castillo están abiertos todo el año, y se registran alrededor de 100.000 visitas anuales. Muebles originales de los Johnson y la ropa todavía se pueden ver hoy en día. El rancho está situado a unos 45 kilómetros al norte de Stovepipe Wells, California, en la carretera 267, a unas tres horas de Las Vegas, Nevada.

Véase también
 Castillo
 Palacio

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web con fotos sobre el castillo

Scotty
Scotty
Palacios de Estados Unidos

Castillo de Scotty


An Dinochloa albociliata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elizabeth A. Widjaja. An Dinochloa albociliata in nahilalakip ha genus nga Dinochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dinochloa

Dinochloa albociliata


The Ecclesiastical Appeals Act 1532 (24 Hen. 8. c. 12), also called the Statute in Restraint of Appeals, the Act of Appeals and the Act of Restraints in Appeals, was an Act of the Parliament of England.

It was passed in the first week of April 1533. It is considered by many historians to be the key legal foundation of the English Reformation.

The Act, drafted by Thomas Cromwell on behalf of King Henry VIII of England, forbade all appeals to the Pope in Rome on religious or other matters, making the King the final legal authority in all such matters in England, Wales, and other English possessions. This was achieved by claiming that England was an Empire and the English crown was an Imperial Crown – Henry's historians claimed that they could trace the lineage back to Brutus and the fall of Troy.

This far-reaching measure made accepting papal authority, or following papal rulings in church, faith or other matters illegal. It was followed a year later by the Act of Supremacy 1534 which made Henry "the only supreme head in earth of the Church of England called Anglicana Ecclesia, and shall have and enjoy annexed and united to the imperial crown of this realm". Those in his realms had to acknowledge this as they were by Acts of Parliament that automatically changed any previous constitutional arrangements. Not to do so was high treason, which would lead to trial and execution as happened to Thomas More. The Acts enabled Thomas Cranmer to finally grant King Henry his long-desired divorce from queen Catherine of Aragon, so that he could marry Anne Boleyn.

Extract

Repeal
The whole Act, in so far as it extended to Northern Ireland, was repealed by section 1(1) of, and Schedule 1 to, the Statute Law Revision Act 1950.

The whole Act, so far as unrepealed, was repealed by section 1 of, and Part II of the Schedule to, the Statute Law (Repeals) Act 1969.

Section 2
This section was repealed by section 13(2) of, and Part I of Schedule 4 to the Criminal Law Act 1967.

Section 3
In this section, the words from "in manner and forme as hereafter ensueth" to the end were repealed by section 87 of, and Schedule 5 to, the Ecclesiastical Jurisdiction Measure 1963 (No 1).

Section 4
In this section, the words from the beginning to "any other courte or courtes" were repealed by section 87 of, and Schedule 5 to, the Ecclesiastical Jurisdiction Measure 1963 (No 1). This section, so far as unrepealed, was repealed by section 13(2) of, and Part I of Schedule 4 to the Criminal Law Act 1967.

See also
Religion in the United Kingdom
British Emperor (Imperium maius)
Caesaropapism
Halsbury's Statutes
Brexit

References

Further reading
 Harriss, Gerald L., and Penry Williams. "A revolution in Tudor history?." Past & Present 31 (1965): 87-96. at JSTOR

1533 in law
1533 in England
Acts of the Parliament of England concerning religion
1533 in Christianity

Ecclesiastical Appeals Act 1532


Parisotoma notabilis est une espèce de collembole entomobryomorphe de la famille des Isotomidae. Cette espèce ubiquiste est présente sur tous les continents, à l'exception de l'Antarticque, et elle est largement répandue en Amérique du Nord et en Eurasie.

Description
La coloration varie d'un gris plus ou moins foncé et certains spécimens peuvent aborder une teinte bleutée. Cette espèce peut mesurer jusqu'à , mais une taille de  et moins est plus fréquente.

Notes et références

Bibliographie

Animal décrit en 1896
Collembola

Parisotoma notabilis


Maya, usulsüz bir sözel türdür. Türü belirleyen temel öge mutlaka Hüseyni makamında ezgilendirilmiş olmasıdır. Genlik bir oktavı aşmaz. Çoğu zaman, seslendirme sırasında asıl sözlere "yavri yavri, of, ah" gibi katma sözler eklenir. Genellikle sözel bölmeden önce, usullü ve çalgısal bir bölme, gerek girişte, gerek sözlerin arasında seslendirilir. Söz konusu bu çalgısal bölmede hemen hemen yalnızca curcuna usulü kullanılmıştır. Küme ve motif şekilemesinin sıkça yapıldığı mayalarda, resitatif seslendirmeler yoğun olarak yapılmıştır.

Hüzünlü bir konuyu işleyen başka bir uzun havanın arkasından ölçüsüz ancak ritmik olarak söylenen bir uzun hava çeşididir. Kendisinden önce söylenen uzun havanın hüzünlü etkisini azaltır. Yurdumuzda daha çok Güney ve Doğu Anadolu bölgelerinde söylenir.

Türk halk müziği formları
Uzun havalar

Maya (müzik)


Itinga es un municipio del estado de Minas Gerais, en el Brasil. Su nombre es un término de origen tupí que significa "agua blanca".

Su población estimada en 2020 era de 15 022 habitantes.

Hidrografía
 Río Jequitinhonha

Carreteras
 BR-367

Administración
 Prefecto: João Bosco Versiani Gusmão Cordeiro (2021/2024)
 Viceprefecta: Maria Silmaria Alves da Silva
 Presidente de la cámara: Antônio Charles Alves (2021/2022)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Minas Gerais

Itinga


(signifiant "lézard élancé") est un genre éteint de dinosaures ankylosaures Nodosauridae décrit pour la première fois en 1881 par Harry Govier Seeley, basé sur des restes découverts en Autriche entre 1859 et 1870 par Edward Suess et Pawlowitsch. C'était un herbivore qui vivait il y a environ 84,9 à 70,6 millions d'années (pendant la période du Crétacé supérieur ). L'espèce type (et unique espèce) est .

Selon Paleobiology Database, Rhadinosaurus est un nomen dubium de Ankylosauria Osborn 1923.

Fossiles
L'hypodigme de Rhadinosaurus (holotype) se compose d'un fragment de tibia, d'un fragment de membre, de deux fibulas et de deux vertèbres dorsales. Les fibulas (PIUW 2349/34), qui sont clairement « ankylosauriennes », ont été identifiées à l'origine comme des fémurs dans la description originale, mais ont finalement été redéfinies dans une revue de 2001 sur les spécimens d'ankylosaures de la formation de Grünbach. Sachs et Hornung (2006) ont identifié l'un des os huméraux putatifs (PIUW 2348/35) comme un fragment tibial d'un dinosaure ornithopode Rhabdodontidae, le rattachant à Zalmoxes sp.

Taxonomie
Rhadinosaurus a été initialement classé comme un dinosaure de position incertaine, et plus tard considéré comme un Ornithosuchidae ainsi qu'un synonyme possible de Doratodon jusqu'à ce que Franz Baron introduise la théorie désormais populaire qui le classe comme un synonyme probable de Struthiosaurus. PBDB le considère comme nomen dubium.

Liens externes

Notes et références

Notes

Références

Ornithischia
Genre de dinosaures non aviens (nom scientifique)
Taxon fossile décrit en 1881
Paléontologie en Autriche
Nomen dubium

Rhadinosaurus


Magazinul universal temporar, cunoscut de asemenea sub numele de comerț cu amănuntul sau magazin pop-up, este un trend prin care se urmărește deschiderea pe termen scurt a unor de spații comerciale, aceste magazine au apărut prima dată în Los Angeles și acum s-au răspândit în   Statele Unite ale Americii, Canada, China, Japonia, Mexic,  Franța, Germania, Marea Britanie și Australia. Industria magazinelor temporare are o valoare estimată de 50 de miliarde de dolari. Comerțul de acest tip a jucat un rol important în așa-numita "apocalipsă a comerțului cu amănuntul" din anul 2010, încluzând magazinele temporare de Halloween precum Spirit Halloween, care a ocupat spațiile lăsate libere de închiderea unor magazine tradiționale.

Istoric
Primele spații comerciale temporare  au fost înființate la târgul de Crăciun din Viena din decembrie 1298, ideea extinzându-se apoi în târgurile europene ce au urmat. Piața sezonieră agricolă, stand-urile cu artificii de sezon, magazinele cu costume de Halloween, expozițiile și spațiile concesionate pentru diverse evenimente sunt câteva exemple de magazine temporare.

Expoziția "The Ritual" a fost printre primele exemple moderne de magazine temporare. Nefiind încă recunoscut ca un tip specific de comerț cu amănuntul, evenimentul din Los Angeles din 1997 a fost creat de Patrick Courrielche și mai târziu a fost catalogat ca fiind un real succes de o zi. Evenimentul a atras repede atenția marilor branduri care au recunoscut potențialul oferit de aceste magazine temporare, pentru a-și promova produsele lor publicului țintă. Branduri, precum  AT&T, Levi-Strauss, și Motorola au lucrat cu Courrielche pentru a deschide magazine temporare cu produsele lor în întreaga țară, ca să își comercializeze produsele publicului tânăr.

În noiembrie 2002, compania  "Target" a înființat un magazin într-o ambarcațiune lungă de 68 metri, care a stat ancorată în Chelsea Piers timp de două săptămâni. Acest eveniment de pe râul Hudson a coincis cu Black Friday. O companie având centrul în Los Angeles, California, specializată īn magazine temporare, a ajuns în New York în februarie 2003, și a lucrat împreună cu Dr. Martens la un spațiu comercial temporar pe strada 43 Mercer.

Liniile de aviație Song au deschis un magazin pop-up în New York în 2003. În anul 2004 Comme des Garçons a deschis, pentru un an, un magazin temporar cu tag-ul "Gherilla Shop".  Site-ul Trendwatching.com (un site de referință care se ocupă cu identificarea și interpretarea tendințelor) susține că a inventat termenul de "magazin universal tempoarr" în ianuarie 2004. În noiembrie 2013, Samsung a deschis un magazin pop-up în cartierul Soho care a funcționat ca un spațiu experimental al brandului. Spațiul temporar a fost extins și în cele din urmă a devenit un spațiu permanent de comercializare.  În luna iulie 2015 "Fourth Element" a deschis primul magazin subacvatic pop-up din lume, la o adâncime de 6 metri la TEKCamp în Somerset, Anglia.

Alte branduri care au înființat magazine pop-up, ce includ în campaniile lor și branduri, precum  Kate Spade, Gucci, Louis Vuitton și Colette.

Comerțul prin intermediul magazinelor temporare și-a început extinderea în alte domenii în jurul anului 2009, atunci când restaurantele temporare au apărut în diferite locații, începând să capteze atenția publicului.

Tendința este, de asemenea, larg răspândită în Marea Britanie, unde proprietarii ocupă spațiile vancante cu aceste magazine temporare.

Newbury Street din Boston a devenit recent un focar pentru comerțul de tip pop-up, găzduind temporar vitrine pentru Martellus Bennett, Bumbac, Kanye West și alte branduri locale.

Expoziții de artă

O alternativă a comerțului pe termen scurt este expunerea artei în vitrinele vacante. Acest lucru împiedică aceste vitrine să devină urâte și încurajează pietonii să viziteze afacerile din zonă. Orașul Arlington, din statul Massachusetts, a început să perceapă proprietarilor o taxă de post vacant din anul 2016, la care se renunță dacă vor fi expuse opere de artă în acele locuri.

Conceptul
Un spațiu comercial pop-up este un loc de întâlnire temporar: acest loc poate fi într-o zi o  testare de produs, iar în umătoarea zi poate găzdui o petrecere. Acest trend implică o apariție spontană și poate dura de la câteva zile pâna la câteva săptămâni. Aceste magazine, chiar dacă sunt mici și temporare, uneori sunt folosite de companii pentru a-și răspândi produsele sau serviciile lor. Comerțul temporar permite unei companii să creeze un mediu inedit care atrage clienții generând un sentiment interactiv. Comercianții folosesc aceste magazine pentru produsele sezoniere, precum costumele de halloween și decorațiuni, brazi și cadouri de Crăciun sau artificii. Magazinele temporare au fost folosite și în cadrul concertelor, spre exemplu la festivalul de muzică "Treefort", pentru a furniza clienților magazine pentru toate vârstele, în special cele din rândul restaurantelor care nu organizează acte muzicale, aceste așezări efemere sunt cunoscute sub numele de magazine temporare ale comerțului cu amănuntul.

Magazinele de tip pop-up oferă diverse beneficii, cum ar fi testare de produse, locații sau piețe comerciale, fiind și un mod ieftin de a începe o afacere. Unele magazine pop-up, cum ar fi Ricky și alte magazine cu specific de Halloween, sunt sezoniere, permițându-le brandurilor captarea fluxului de clienți, fără a comite un contract pe termen lung. Alte mărci folosesc pop-up-uri pentru a crea alte angajamente, cum ar fi magazinul de pe Twitter a lui Marc Jacobs, schimbul de "monezi sociale", pentru produse gratuite, și brand-ul Regele McGaw folosit  pentru a expune și vinde printuri de Mourlot Studio în Soho, Londra.

Acest concept s-a extins și în alte țări, precum Australia. Spre exemplu, companiile de haine H&M și Uniqlo din Australia și-au deschis magazine temporare în 2015,respectiv 2014  iar Uniqlo în anul 2014, pentru a testa piața.

Note

Marketing

Magazin temporar (pop-up)


«Domino» es una canción interpretada por la cantante y compositora de origen británico Jessie J. La cantante la compuso con ayuda de Max Martin, Henry Walter, Claude Kelly y Dr. Luke, este último también se encargó de su producción. La canción no figuró en la versión original del disco debut de Jessie, Who You Are, pero sí en su edición de lujo. Se lanzó para su distribución digital a través de iTunes entre el 29 de agosto y el 1 de septiembre de 2011 en Norteamérica, Oceanía y Europa. Su estreno mundial ocurrió el 16 de agosto de 2011 a través de un vídeo subido en la cuenta oficial de Jessie J en YouTube. «Domino» tuvo una buena recepción comercial, sobre todo en Oceanía. En Nueva Zelanda, alcanzó la posición número 3 en las listas de ventas, la segunda posición más alta obtenida por un sencillo de la intérprete en el país, solo por detrás de «Price Tag», con el que alcanzó el número 1.

Recibió comentarios mixtos por parte de los críticos musicales, quienes la compararon con temas de la cantante estadounidense Katy Perry. La cantante interpretó el tema en distintos eventos musicales como los MTV Video Music Awards de 2011 y el festival alemán SWR3 New Pop Festival junto a otras canciones de Who You Are, como «Do It Like a Dude», «Price Tag» y «Who's Laughing Now». El noruego Ray Kay dirigió el vídeo musical del tema, el cual fue lanzado el 26 de diciembre de 2011 en la cuenta oficial de VEVO de la cantante en YouTube. «Domino» recibió una nominación a los BBC Radio 1 Teen Awards de 2012 como mejor sencillo británico, pero perdió ante «One Thing» de One Direction.

Antecedentes y composición

Aunque la cantante no incluyó «Domino» en la edición original de su disco debut, Who You Are, sino en su edición de lujo, la lanzó como su segundo sencillo en los Estados Unidos, después de «Price Tag». Su estreno mundial tuvo lugar el 16 de agosto de 2011 a través de la cuenta oficial de la artista en YouTube. El día de su estreno, Jessie convocó un concurso donde pidió a sus seguidores que realizasen su propia portada para el sencillo; el premio consistía en entradas para sus conciertos en Nueva York y Londres, así como una sesión privada para conocerla personalmente. El tema fue compuesto por ella misma con ayuda de Max Martin, Henry Walter, Claude Kelly y Dr. Luke, mientras que su producción musical quedó a cargo de este último.

En una entrevista con MTV, comentó que escribió la canción para sentirse bien luego de lesionarse la pierna y añadió que: «No me sentía sexy ni libre y pensé que a veces te hace falta un tema así para volver a sentirte bien en las malas ocasiones». Tras haberse recuperado de su lesión, dio una entrevista a la radio británica Capital FM, en donde afirmó que su inspiración principal fue el clásico musical «I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me)» de la cantante estadounidense Whitney Houston, comentando que:

Antes de presentarse en los MTV Video Music Awards de 2011, habló con MTV y contó su experiencia al grabar «Domino». Ella explicó: «Al ir al estudio no quería otra canción como "Price Tag" o "Do It Like a Dude"», y después agregó: «Luego de escuchar tanto a Whitney y a Prince, pensé en hacer a "Domino" de tal forma que se sintiera eterna y estimulante por quienes la escucharan». De acuerdo con Bárbara Morán de Entretenimiento StarMedia, en el tema, la cantante habla acerca de «caer como un dominó» y sobre «alguien que rockea su mundo». Según la partitura publicada por Faber Music en el sitio Musicnotes, la canción tiene un tempo allegro de 120 pulsaciones por minuto y está compuesta en la tonalidad de do mayor. El registro vocal de Jessie se extiende desde la nota re♯4 hasta la re♯5.

Recepción

Comentarios de la crítica

«Domino» recibió críticas polarizadas, mayoritariamente negativas, y fue comparada en varias ocasiones con canciones del álbum Teenage Dream de Katy Perry. Scott Shetler de PopCrush la calificó con dos estrellas y media de cinco y dijo que «es un esfuerzo decepcionante que, por desgracia, suena más como un trabajo derivado que innovador. Sabemos por "Price Tag" y "Do It Like a Dude" que Jessie es una artista original, llena de ingenio y agallas, pero nada de eso se ve reflejado en "Domino", que en cambio suena exactamente igual que cualquier canción de Teenage Dream de Katy Perry», aunque «hay peores artistas para imitar que Katy Perry» y «"Domino" es lo suficientemente pegadiza como para convertirse potencialmente en el mayor éxito de Jessie J en los Estados Unidos». La revista HIFI publicó una reseña positiva sobre el sencillo, afirmando que «"Domino" suena como todo lo demás en el pop de hoy en día, aun así es suficiente para reforzar la credibilidad de Jessie J». Posteriormente, J Matthew Cobb de la misma revista le otorgó tres estrellas de cinco. Robert Copsey de Digital Spy comentó que estaba «lleno de estribillos pegadizos y líneas picantes». Sin embargo, agregó que es «peligrosamente similar a "Last Friday Night (T.G.I.F.)"». Tras acabar su crítica, Copsey la calificó con cuatro estrellas de cinco.

Katherine St Asaph de Popdust realizó una reseña negativa sobre la canción y dijo que «es obvio que Dr. Luke produjo la canción, pero fácilmente pudo haber sido [su productor] DJ Earworm. Parece más bien una remezcla de "Last Friday Night (T.G.I.F.)" con el ritmo de "California Gurls" y la energía de alguna canción de Kesha [...] Puedes componer "Domino" simplemente cortando y pegando fragmentos de las listas de los últimos cinco años». Becky Bain de Idolator señaló que «Jessie suena maravillosa en este tema, pero aun así, no podemos evitar escuchar a Katy Perry en la canción. Eso podría ayudarla a obtener más seguidores en los Estados Unidos o dar lugar a comparaciones desfavorables». Jermy Leeuwis de Music Remedy dijo: «Tengo que admitir que me encanta esta canción y por eso se merece ¡un pulgar hacia arriba!». El sitio web Pluggedin escribió una reseña sobre el tema donde también la compararon con Katy Perry al comentar que «suena demasiado como Katy Perry sónica, estructural y líricamente».

Recibimiento comercial
En Australia, debutó en la posición número doce de la lista Australian Singles Chart en la semana del 12 de septiembre de 2011. Una semana después, ascendió al quinto puesto y marcó así su posición más alta en la lista. Semanas después, la ARIA condecoró a «Domino» con tres discos de platino por vender 210 000 copias legales en el país. Posteriormente, debido al gran éxito del sencillo en la lista australiana, este se posicionó en el puesto número cincuenta y tres en su lista de fin de año. En los Estados Unidos, alcanzó el puesto seis en la lista Billboard Hot 100, así como el puesto dos en Pop Songs y el seis en Radio Songs, lo que lo convirtió en el sencillo mejor posicionado de la cantante. Tras su éxito en las listas, «Domino» fue acreditado por la RIAA con un disco de platino por haber vendido más de un millón de copias digitales en el país. En Eslovaquia, se posicionó en el puesto número diez de la lista Radio Top 100 Chart, la cual recopila las canciones más sonadas en las radios del país.

En el Reino Unido, alcanzó el primer puesto durante la semana del 15 de enero de 2012 en el conteo UK Singles Chart, lo que la convirtió en la segunda canción de Jessie que logra ser número uno en dicho país. En la misma semana, también alcanzó el puesto número uno en la lista escocesa Scottish Singles Chart. En Dinamarca, debutó en la posición treinta y seis en la semana del 18 de noviembre de 2011. Dos semanas después de su debut en la lista, alcanzó el puesto número veintiocho, marcando así su posición más alta en el conteo. En Canadá, alcanzó la posición número ocho en la lista Canadian Hot 100. Para finales del 2012, vendió alrededor de 740 000 copias en el Reino Unido, lo que lo convirtió en el sexto sencillo más vendido de ese año.

Promoción

Vídeo musical

Su vídeo musical fue dirigido por el noruego Ray Kay, quien ha sido el director de vídeos de artistas como Britney Spears, Justin Bieber y Lady Gaga. Su estreno fue el 26 de diciembre de 2011 en la cuenta oficial de VEVO de la cantante en YouTube. En la mayor parte del vídeo, la cantante baila en diferentes tipos de escenarios exóticos, que son decorados con letras y flores, además de ser animados digitalmente. A lo largo del videoclip, la intérprete utiliza un total de ocho trajes, entre los que se encuentran una pijama rosa y una blusa multicolor. También utilizó cinco tipos de pelucas y su cabello natural. El videoclip recibió una nominación en los UK Music Video Awards de 2012 en la categoría de elección de la gente, pero perdió ante «Live While We're Young» de One Direction.

Presentaciones en vivo
El 28 de agosto de 2011, Jessie cantó por primera vez la canción en los premios MTV Video Music Awards de 2011 junto a otras de su álbum debut Who You Are, tales como «Price Tag», «Do It Like a Dude», «Who's Laughing Now», «Rainbow», entre otras. Posteriormente también la interpretó en el programa online VEVO Summer Party el 9 de septiembre de 2011. Nueve días después, la presentó en el festival alemán SWR3 New Pop Festival junto a otras canciones de Who You Are, como «Do It Like a Dude», «Price Tag» y «Who's Laughing Now». También interpretó el tema en el programa estadounidense The X Factor el 10 de noviembre de 2011. El 10 de abril de 2012, la cantante se presentó en el programa The Voice US para interpretar el sencillo. En la presentación, la intérprete usaba un traje dorado con rayas azules, un velo marrón semitransparente que iba desde su cintura hasta sus pies y unas plataformas altas de color rojo.

El 22 de septiembre de 2012, la volvió a interpretar en el iTunes Festival, un festival organizado por iTunes cada año en el que los artistas pueden dar conciertos enteros. La cantante inició con su sencillo debut «Do It Like a Dude» y continuó con «Rainbow». Después, tomó un descanso para contar un pequeño fragmento de su libro biográfico Nice To Meet You y cerró interpretando «LaserLight» y «Domino». Durante todo el concierto, solo usó un conjunto de ropa negra con un velo.

Formatos y remezclas
 Descarga digital

 Sencillo en CD

Posicionamiento en listas

Semanales

Certificaciones

Anuales

Créditos y personal

 Jessie J: composición y voz.
 Dr. Luke: composición y producción.
 Max Martin: composición.
 Henry Walter: composición.
 Claude Kelly: composición.

Fuentes: Digital Spy y Hung Medien.

Véase también

 Anexo:Premios y nominaciones de Jessie J.

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial de Jessie J (en inglés).
 Muestra de audio de «Domino» en Wikimedia.

Canciones de Jessie J
Canciones en inglés
Sencillos de 2011
Canciones de 2011
Canciones producidas por Dr. Luke
Sencillos de pop
Sencillos de Jessie J
Vídeos musicales certificados por VEVO

Domino (canción de Jessie J)


Vittorio De Sica (7 Temmuz 1901 – 13 Kasım 1974), İtalyan yeni gerçekçi yönetmen ve oyuncudur.

Yaşamı
Roma ile Napoli'nin tam ortasında yoksul bir yer olan Sora'da doğdu. Yoksul ailesine yardımcı olmak için genç yaşta memur olarak çalışmaya başladı. Roma'daki Yüksek Ticaret Enstitüsü'ne gitti. Daha sonra Roma Üniversitesi'nden muhasebeci olarak mezun oldu. De Sica meslek hayatına 16 yaşındayken Clemenceau Olayı 'nda (Il processo Clemenceau) Clemenceau'yu oynamaya ikna edilerek oyuncu olarak başladı.

Askerliğini yaptıktan sonra, Tatiana Pavlova'nın tiyatrosunda garson rolüyle ilk kez sahneye çıktı. 1920'li yılların sonlarında da tiyatroda çalışmayı sürdürdü. 1923'te Tatiana Pavlova'nın tiyatro topluluğuna katıldı. 1933'te oyuncu eşi Giuditta Rissone ve Sergio Tofano ile birlikte kendi topluluğu ZaBum'u kurdu. Tolpuluk, genellikle hafif komediler sahneledi; ancak, Pierre Beaumarchais oyunları da oynadı. Ayrıca, Luchino Visconti gibi ünlü yönetmenlerle çalıştı.

1931 ile 1940 arasında 23 filmde oynayan De Sica, o dönemde müzikaller ve hafif romantik komedilerde büyük başarı kazandı. Beyaz perdedeki popülerliği De Sica'ya, kamera arkasına geçip romantik bir komedi olan İki Düzine Kırmızı Gül (Due dozzine di rose scarlette - 1939) ile yönetmenliğe geçmesini sağladı.

Yeni gerçekçi İtalyan senarist Cesare Zavattini ile karşılaşması önemlidir. Bu işbirliğinden, yeni gerçekçi sinemanın önemli eserleri arasında sayılan, yönetmenliğini Sica'nın yaptığı Kaldırım Çocukları (Sciuscià, 1946) ve Bisiklet Hırsızları (Ladri di biciclette, 1948) filmleri doğdu.

En beğenilen filmlerinden biri, Alberto Moravia'nın romanından uyarlanan, başroldeki Sophia Loren'in Oscar'ı kazandığı ve bugün bir klasik kabul edilen, İki Kadın'dır. (La Ciociara, 1960)

150'den fazla filmde oynamış ve 34 film yönetmiş olan De Sica, Paris yakınlarındaki Neuilly-sur-Seine'de 13 Kasım 1974'te öldü.

Filmleri

Kaynakça
 Yeres, Artun (derleyen) (2004). "Göstermenin Sorumluluğu". İstanbul: Donkişot Yayınları. s. 117. ISBN 975-6511-25-7

Dış bağlantılar
 Vittorio De Sica  - IMDb sayfası.
 They Shoot Pictures, Don't They?  (İngilizce)

1902 doğumlular
Frosinone ili doğumlular
1974 yılında ölenler
İtalyan film yönetmenleri
İtalyan erkek sinema oyuncuları
En İyi Yönetmen National Board of Review Ödülü sahipleri
En İyi Uluslararası Film Akademi Ödülü sahibi yönetmenler
Gümüş Kurdele Ödülü sahipleri
David di Donatello Ödülü sahipleri
20. yüzyılda İtalyan erkek oyuncular
National Board of Review Ödülü sahipleri
David di Donatello En İyi Yönetmen Ödülü sahipleri
David di Donatello En İyi Erkek Oyuncu Ödülü sahipleri
David di Donatello Ödülü sahibi oyuncular
David di Donatello Ödülü sahibi yönetmenler

Vittorio De Sica


Lokesh Cinematic Universe (LCU) යනු ලෝකේෂ් කනගරාජ් විසින් නිර්මාණය කරන ලද ඉන්දියානු දෙමළ භාෂාවෙන් නිර්මාණය වූ ක්‍රියාදාම ත්‍රාසජනක චිත්‍රපට පෙලකි.      Kaithi විශ්වයේ පළමු නිර්මානය  2019 දී නිකුත් කරන ලද අතර දෙවන කොටස Vikram 2022 ජුනි 3 වන දින නිකුත් කරන ලදී.    එය දෙවන වැඩිම අදායමක් ලැබූ දෙමළ චිත්‍රපට එකතුව වේ.

ලෝකේශ් ගේ සිනමා විශ්වය


Faidros (græsk: Φαῖδρος) er en dialog af Platon. Den dateres til omkring år 370 f.Kr. og er en af hans mellemste dialoger. Den står centralt i hans filosofiske forfatterskab og regnes også som et litterært højdepunkt.

Tid, sted og struktur
Sokrates og Faidros mødes tilfældigt uden for Athen. Faidros kommer fra et besøg hos Lysias, som har skrevet en tale om kærlighed. Sokrates overtaler Faidros til at referere talen, og de to vandrer sammen i landskabet uden for Athens bymure.

Dialogen er ikke komponeret som en genfortælling af dagens hændelser, men gives i præsens gennem samtalen mellem Sokrates og Faidros. Dette er noget usædvanligt fra Platons hånd og står i skarp kontrast til en dialog, som Symposion, hvor op til flere lag med genfortællinger skiller dagens hændelser fra den refererede historie.

På norsk
 Faidon; Symposion (Drikkegildet i Athen) ; Faidros, oversat af Egil Kraggerud, udgør bind 4 af Platons Samlede verker. Vidarforlaget, 2001.

Eksterne henvisninger

Antikkens græske litteratur
Filosofiske skrifter

Faidros


Selo Podolec prvo je nosilo to ime.
Podolci (hrid), kod otoka Cresa, nasuprot Nerezina.
Podolci, manje naselje na Cresu kod uvale Jaza, u blizini hridi Podolaca, nasuprot Nerezina.
Podolci, stanovnici ukrajinskog Podolja (lat. Podolia, ukr. Podillja)
Podolci (Rusini), jedno od rusinskih plemena, uz Bojke i Hucule.
Podolci, stanovnici hrvatskog sela Podolja u općini Draž
mn. oblik od: podolsko govedo, podolac
mn. oblik od: slavonsko-srijemski podolac
Podolica

Izvori

Podolci


في علم الصوتيات، الزفر  (مصدر زَفَرَ بمعنى "أخرج النفس") أو الهائية (من اسم حرف الهاء)  هو إطلاق زفرة من الهواء مع نطق صوت من الأصوات الانسدادية.

يرافق خروج دفعة الهواء عادة زوال الانسداد في مجرى الهواء الذي يرافق إنتاج الأصوات الانسدادية، ولكن في حالات أخرى قد يرافق خروج دفعة الهواء حدوث الانسداد، وفي هذا الحالة يسمى الزفر زفرا قبليا (preaspiration).

الزفر في IPA
يمكن تصور الزفر على أنه نطق الصوت مع خلطه بصوت الهاء /h/، ولهذا يرمز للزفر في الأبجدية الصوتية الدولية بوضع h صغيرة مرتفعة < ʰ > بجوار رمز الصوت المزفور. مثلا . وإذا كان الزفر قبليا توضع العلامة بالشكل التالي .

الزفر والجهر
يترافق نطق الأصوات المهموسة مع تباعد الحبال الصوتية وانفتاح مزمار الحنجرة، أما نطق الأصوات المجهورة فإنه يترافق مع تقارب جزئي للحبال الصوتية؛ ولهذا فإن الزفر بطبيعته أقرب للحدوث مع الأصوات المهموسة منه للمجهورة؛ والحق أن الزفر مع الأصوات المجهورة لا يسمى زفرا بل يسمى مرمرة أو صوتا لهثيا  ويرمز له بإضافة إحدى دياقريطتين إلى رمز الصوت وهما  أو  (يقصر البعض الدياقريطة الأولى عى الانسداديات الممرمرة والثانية على السونورات الممرمرة).

الزفر في لغات العالم
يشيع الزفر في لغات العالم، وفي كثير من اللغات، كالصينية والهندوآرية والدرافيدية والآيسلندية والكورية والتايلندية واليونانية القديمة تتمايز الأصوات المزفورة فونيميا عن نظائر غير مزفورة (مثلا في اليونانية القديمة هناك سلسلتان متمايزتان: سلسلة مجردة  وأخرى مزفورة ).

مراجع

انظر أيضا
 أبجدية صوتية دولية

علم الصوت
علم الصوتيات

زفر (صوتيات)


Das Institut national des sciences appliquées de Lyon (INSA de Lyon; deutsch Nationales Institut der angewandten Wissenschaften in Lyon) ist eine französische wissenschaftliche Grande école, die sich auf dem La Doua Campus in Villeurbanne in der Umgebung von Lyon befindet. Sie gehört dem Netzwerk Institut national des sciences appliquées an und ist an die Universität Lyon angegliedert. Sie wurde im Jahre 1957 gegründet.

Das Studium besteht aus zwei Zyklen:
 Der erste Zyklus bietet eine allgemeine Grundausbildung in Naturwissenschaften.
 Der zweite Zyklus bietet eine spezialisierte Ausbildung in 12 unterschiedlichen Fachbereichen.

Erster Zyklus
Der erste Zyklus dient als Vorbereitungskurs zum spezialisierten zweiten Zyklus. Das Curriculum ähnelt dem der classes préparatoires: das Studium fokussiert auf Grundlagen der Naturwissenschaften (Mathematik, Physik, Chemie, Mechanik und Informatik).

Zweiter Zyklus
Die Regelstudienzeit des zweiten Zyklus beträgt 3 Jahre. Die Studierende haben die Auswahl zwischen 12 Fachbereichen (Départements):
 Fachbereich Biologie (BioSciences);
 Studiengang Biochemie und Biotechnologien (Biochimie et Biotechnologies – BB);
 Studiengang Bioinformatik und Modellbildung  (Bioinformatique et Modélisation – BIM);
 Fachbereich Bauingenieurwesen und Urbanistik (Génie Civil et Urbanisme – GCU);
 Fachbereich Elektrotechnik (Génie Électrique – GE);
 Fachbereich Energietechnik und Umweltingenieurwissenschaften (Génie Énergétique et Environnement – GEN);
 Fachbereich Maschinenbau-Projektierung (Génie Mécanique Conception – GMC);
 Fachbereich Maschinenbau-Entwicklung (Génie Mécanique Développement – GMD);
 Fachbereich Maschinenbau-Kunststofftechnik (Génie Mécanique Procédés Plasturgie – GMPP);
 Fachbereich Arbeitsingenieurwesen (Génie Industriel – GI);
 Fachbereich Informatik (Informatique – IF);
 Fachbereich Materialwissenschaft (Sciences et Génie des Matériaux – SGM);
 Fachbereich Telekommunikation (Telecoms, Services et Usages – TC)

Einzelnachweise

Grande École
Lyon
Bildungseinrichtung in Auvergne-Rhône-Alpes
Gegründet 1957
Villeurbanne
Organisation (Métropole de Lyon)


Çiçekoluk, Antalya ilinin Gündoğmuş ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Antalya iline 130 km, Gündoğmuş ilçesine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Gündoğmuş'un mahalleleri

Çiçekoluk, Gündoğmuş


Bătălia dintre Kearsarge și Alabama este o pictură în ulei pe pânză din 1864 a pictorului francez Édouard Manet. Tabloul comemorează Bătălia de la Cherbourg din 1864, o luptă navală între crucișătorul USS Kearsarge și CSS Alabama. Mulți spectatori au putut vedea bătălia de pe coasta Franței și au văzut că USS Kearsarge a scufundat CSS Alabama. Nefiind martor la luptă, Manet s-a bazat pe descrierile presei despre luptă pentru a-și documenta activitatea. [1] La o lună de la această luptă, Manet a finalizat deja acest tablou și l-a expus în magazinul de tipărituri al lui Alfred Cadart din Paris. [2]

În 1872, Barbey d'Aurevilly a declarat că tabloul era un "magnific tablou marin" și că "marea ... este mai înspăimântătoare decât bătălia". [3] A fost expus la Alfred Cadart și lăudat de criticul Philippe Burty. [4]

Pictura a fost achiziționată de colecționarul francez de artă Marguerite Charpentier în 1878 și se află acum la Philadelphia Museum of Art.

Note

Picturi din 1864
Picturi realizate de Édouard Manet

Bătălia dintre Kearsarge și Alabama


Katrine Wacher Fuglsang (født 28. januar 1992 i Frederikshavn) er en dansk journalist. Fra 1. april 2019 er hun Christiansborg-redaktør hos TV 2, og politisk analytiker for TV2 Nord og TV 2/Fyn. Før var hun redaktør og nyhedsvært hos TV Midtvest.

Historie
Fuglsang voksede op i Frederikshavn, hvor meget af tiden blev brugt på håndbold. Hun begyndte at spille hos Frederikshavn fI, hvor hun også fungerede som ungdomstræner i knap fem år. Som ynglingespiller skiftede hun til Strandby/Elling IF i januar 2011. Her fik hun debut for klubbens hold i 2. division.

Hun blev student fra Frederikshavn Gymnasium og HF i sommeren 2010, hvorefter hun arbejdede ét år hos Intersports butik i Frederikshavn. Fra tiden i gymnasiet begyndte hun at lave frivilligt journalistisk arbejde for Kanal Frederikshavn.

I september 2011 rykkede Katrine Fuglsang til Odense, for at læse til en bachelor i journalistik på Center for Journalistik ved Syddansk Universitet. I august 2013 blev hun journalistpraktikant hos TV Midtvest i Holstebro. I februar 2015 blev hun fastansat på tv-stationen, og to måneder efter var hun uddannet journalist. I slutningen af 2016 blev hun redaktør, og én af stationens faste studieværter. Ved CIRCOMs årlige prisuddeling Prix CIRCOM Regional Programme Award, vandt Katrine Fuglsang i 2018 prisen som "Årets Skærmtalent".

Fra 1. april 2019 blev bopælen København, efter hun blev ansat som Christiansborg-redaktør hos TV 2, og politisk analytiker for TV2 Nord og TV 2/Fyn.

Trivia
I dagene før sin 25 års fødselsdag i januar 2017, sendte Katrine Fuglsang et personligt brev til alle naboerne i hendes opgang i Holstebro. Formålet var at advare naboerne om at der ville komme ti veninder på besøg på selve dagen, og at der kunne komme støj fra festen. Brevet blev en humoristisk løsning, der indebar slik kombineret med ordspil. Det nåede også frem til Instagram-brugeren Anders Hemmingsen, som delte det med sine dengang 368.000 følgere. Med mere end 35.000 likes på kort tid, blev Fuglsangs brev det mest likede billede på Hemmingsens profil nogensinde. Flere medier beskrev efterfølgende brevet.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Katrine Fuglsang hos LinkedIn

Personer fra Frederikshavn
Journalister fra Danmark
Ansatte ved TV 2

Katrine Fuglsang


Alexandru Anastasiu - cunoscut și sub numele de Alexe Anastasiu -  (n. 4 octombrie 1865, Blăgești, Vaslui - d. 1947, Iași) a fost unul dintre generalii Armatei României din Primul Război Mondial.

A îndeplinit funcții de comandant de brigadă și divizie în campaniile anilor 1916 - 1918.

Cariera militară
După absolvirea școlii militare de ofițeri cu gradul de sublocotenent, Alexandru Anastasiu a ocupat diferite poziții în cadrul unităților de infanterie sau în eșaloanele superioare ale armatei, cele mai importante fiind cele de comandant al Regimentelor 15, 36 și 9 Infanterie.

În perioada Primului Război Mondial, a îndeplinit funcțiile de șef de stat major al Diviziei 5 Infanterie, comandant al Brigăzii 19 Infanterie, comandant al Brigăzii 21 Infanterie, precum și comandant al Diviziei 9 Infanterie în perioada 3 16 iulie 1918 – 1/13 august 1919 distingându-se în cursul Bătăliei de la Mărăști din anul 1917, în fruntea Brigăzii 21 Infanterie.

La 14 septembrie a demisionat din armată, fiind trecut în rezervă. La 1 octombrie 1930 a fost trecut în rezervă, pentru limită de vârstă. A încetat din viață în anul 1947.

Decorații
  Ordinul "Steaua României", în grad de ofițer (1913)
  Ordinul "Coroana României", în grad de comandor (1909)
 Medalia "Bene Merenti" (1908)
 Ordinul "Serviciu Credincios" (1913)

Note

Bibliografie
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, Documente, Anexe, Volumul 1, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial, Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1917)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1918)
Comandanți de mari unități ale Armatei României
Bătălia de la Mărășești
Divizia 9 Infanterie

Nașteri în 1868
Decese în 1947
Generali români din Primul Război Mondial
Ofițer al Ordinului Steaua României
Decorați cu Ordinul Coroana României
Decorați cu Medalia "Bene Merenti"

Alexandru Anastasiu


Gabriel Hornstain († nach 1639), auch Gabriel Hornstein geschrieben, war ein deutscher Zeichner.

Von Gabriel Hornstain ist wenig überliefert. Lediglich zwei getuschte Federzeichnungen, Darstellungen der 1865 zerstörten Kirche des Benedektinerstifts Admont sind zweifelsfrei ihm zuzuordnen. Diese Zeichnungen liegen im Berliner Kupferstichkabinett. Eine zeigt den zwölfjährigen Jesus im Tempel, ist signiert und mit 1639 datiert. Auf der Rückseite ist die Federzeichnung einer Darstellung des Heiligen Benedikt aufgeklebt. Die andere Zeichnung zeigt die Anbetung der Könige und ist mit G H signiert. Auf der Rückseite ist der Heilige Hieronymus dargestellt, der aber nicht von Gabriel Hornstain stammt.

Literatur
 Elfried Bock: Die Deutschen Meister. Beschreibendes Verzeichnis sämtlicher Zeichnungen (= Die Zeichnungen alter Meister im Kupferstichkabinett.). Band 1: Text. Bard, Berlin 1921, S. 194.

 Astrid Schierz: Gabriel Hornstain. Dornenkrönung Christi. In: Dorotheum Wien (Hrsg.): Meisterzeichnungen, Druckgraphik bis 1900, Aquarelle und Miniaturen. Auktionskatalog, 24. März 2011. Dorotheum, Wien 2011, online.

Deutscher
Zeichner (Deutschland)
Geboren im 16. oder 17. Jahrhundert
Gestorben im 17. Jahrhundert
Mann

Gabriel Hornstain


Universidade Hofstra (em inglês: Hofstra University) é uma universidade particular em Hempstead, Nova York. É a maior universidade privada de Long Island. A Hofstra originou-se em 1935 como uma extensão da New York University (NYU) sob o nome Nassau College – Hofstra Memorial of New York University. Tornou-se a Hofstra College independente em 1939  e ganhou o status de universidade em 1963. Composta por dez faculdades, a Hofstra sediou uma série de conferências presidenciais proeminentes e vários debates presidenciais nos Estados Unidos .

História
A faculdade foi fundada em 1935 na propriedade do William S. Hofstra (1861-1932), um empresário madeireiro de ascendência holandesa.

O nome oficial foi alterado para Hofstra College em 16 de janeiro de 1937. A Hofstra College se separou da Universidade de Nova York em 1º de julho de 1939 e recebeu uma carta patente absoluta em 16 de fevereiro de 1940.

Herança holandesa
Ela é uma das três principais universidades americanas nomeadas em homenagem à americanos holandeses, com a  Rutgers University devido ao Henry Rutgers e da Vanderbilt University devido ao Cornelius Vanderbilt.

O logotipo original da Hofstra era um selo criado pelo professor de arte Constant van de Wall em 1937. A insígnia foi derivada do selo oficial da casa reinante da Holanda, a Casa de Orange-Nassau. Usado com a permissão do monarca dos Países Baixos, o selo também incluía o lema nacional holandês Je Maintiendrai, que significa "Eu permaneço firme", em francês

Em 1939, o embaixador holandês nos Estados Unidos deixou lá uma bandeira da Holanda antes de retornar ao seu país para a Segunda Guerra Mundial, o que influenciou as cores da Hofstra, o selo da universidade e o brasão de armas.

Hofstra também homenageia sua herança holandesa com uma estrutura de moinho de vento em miniatura perto do prédio de admissão e o plantio de milhares de tulipas na primavera. Em 1985, o comissário da Rainha da Holanda presenteou a universidade com a Tulipa Universidade Hofstra, um híbrido de flores com o nome da escola. Esse é um ponto focal do Festival Holandês de primavera anual de Hofstra.

Um complexo habitacional no campus é conhecido como "Holanda" e possui residências com nomes de cidades holandesas, incluindo Delft, Groningen, Haia, Leiden, Rotterdam, Tilburg, Utrecht, Breukelen e Amsterdam .

As equipes atléticas de Hofstra eram conhecidas como Flying Dutchmen até 2001.

Campus
Há 3.381 membros do corpo docente (incluindo mais de 2.200 no sistema de escolas de medicina), 6.913 alunos de graduação, com um total de 11.240 alunos em geral, incluindo todos os alunos de graduação em período integral e parcial, graduados, estudantes de direito e medicina.

Ex-alunos e professores notáveis

Imagens

Ligações externas

 Site do Atletismo da Hofstra

Universidades da cidade de Nova Iorque
Universidade Hofstra

Universidade Hofstra


An Poa pseudoschimperiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Emilio Chiovenda. An Poa pseudoschimperiana in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Poa

Poa pseudoschimperiana


Valve Corporation, također poznat kao Valve Software ili jednostavno Valve, američka je tvrtka za razvoj, izdavač i digitalna distribucijska tvrtka sa sjedištem u Bellevueu, Washington. To je programer platforme za distribuciju softvera Steam i Half-Life, Counter-Strike, Portal, Day of Defeat, Team Fortress, Left 4 Dead i Dota.

Valve su 1996. osnovali bivši Microsoftovi zaposlenici Gabe Newell i Mike Harrington. Njihov debitantski proizvod, PC pucanja igra Half-Life, objavljen je 1998. godine s kritikom i komercijalnim uspjehom, nakon čega je Harrington napustio tvrtku. 2003. godine Valve je pokrenuo "Steam", koji je do 2011. imao oko polovine prodaje digitalnih PC igara.

Do 2012. godine Valve je zapošljavao oko 250 ljudi i navodno je vrijedio više od 3 milijarde američkih dolara, što ga čini najprofitabilnijom kompanijom po zaposlenom u Sjedinjenim Državama. U 2010-ima, Valve je počeo razvijati hardver, poput Steam Machine, marke računarskih igara za igranje, kao i slušalice za virtualnu stvarnost HTC Vive i Valve Index.

Izvori

Američke tvrtke za razvoj videoigara

Valve Corporation


was a Japanese conceptual artist who lived in SoHo, New York City, from 1965. He took part in many solo and group exhibitions, including the Venice Biennale in 1976.

Early life
Kawara was born in Kariya, Japan on December 24, 1932. After graduating from Kariya High School in 1951, Kawara moved to Tokyo. Kawara went to Mexico in 1959, where his father was the director of an engineering company. He stayed three years, painting, attending art school and exploring the country. From 1962 to 1964 he moved back and forth between New York and Paris. He travelled through Europe before settling in 1965 in New York City, where he was an intermittent resident until his death.

Work
Kawara belonged to a broadly international generation of Conceptual artists that began to emerge in the mid-1960s, stripping art of personal emotion, reducing it to nearly pure information or idea and greatly playing down the art object. Along with Lawrence Weiner, Joseph Kosuth, Hanne Darboven and others, Kawara gave special prominence to language.

Paris-New York Drawings
From 1962 to 1964 Kawara made about 200 Paris-New York Drawings. Their motifs include stripes and grids like those of the Minimalist painter Agnes Martin. Other drawings depict installation pieces that fill rooms with networks of string.

Today series

From January 4, 1966, Kawara made a long series of "Date paintings" (the Today series), which consist entirely of the date on which the painting was executed in simple white lettering set against a solid background. The date is always documented in the language and grammatical conventions of the country in which the painting is executed (i.e., "26. ÁG. 1995," from Reykjavik, Iceland, or "13 JUIN 2006," from Monte Carlo); Esperanto is used when the first language of a given country does not use the Roman alphabet ("6 AŬG. 1993", from Tokyo). The series is an example of word art.

The paintings, executed in Liquitex on canvas, conform to one of eight standard sizes, ranging from 8x10 inches up to four by six feet, all horizontal in orientation. The exceptions are the three paintings, roughly five by seven feet, executed on July 16, 20 and 21, 1969 — three days when the world was riveted by the Apollo 11 Moon landing.

The dates on the paintings, hand-painted with calculated precision, are always centered on the canvas and painted white, whereas the background colors vary; the paintings from the early years tend to have bold colors, and the more recent ones tend to be darker in tone. For example, Kawara briefly used red for several months in 1967 and then returned to darker hues until 1977. Four coats of paint are carefully applied for the ground and each allowed enough time to dry before being rubbed down in preparation for subsequent coats. Eschewing stencils in favor of hand-drawn characters, Kawara skillfully renders the script, initially a sans-serif, elongated version of Gill Sans, later a quintessentially modernist Futura. Each work is carefully executed by hand. Some days he made more than one. When Kawara was unable to complete the painting on the day it was started he immediately destroyed it. When a Date Painting is not exhibited, it is placed in a cardboard box custom-made for the painting, which is lined with a clipping from a local newspaper from the city in which the artist made the painting; most clippings are from The New York Times. Although the boxes are part of the work, they are rarely exhibited. Each year between 63 and 241 paintings were made.

Each Date Painting is registered in a journal and marked on a One Hundred Years Calendar. When Kawara finished a painting, he applied a swatch of the paint mixture he used to a small rectangle that was then glued onto a chart in the journal. Under each colour is a number showing the painting's sequence in that year and a letter indicating its size. The 48 journals therefore record the details of the painting's size, color and newspaper headline, while the calendar uses colored dots to indicate the days in which a painting was made, and to record the number of days since the artist's birth. Kawara created nearly 3,000 date paintings in more than 112 cities worldwide in a project that was planned to end only with his death.

Title and postcards
Much like the Today series, Kawara uses the number of days followed by the date the work was executed as his life-dates. So the piece entitled Title at the National Gallery of Art has Kawara's life-dates as 26,697 (January 27, 2006) which, when calculated, place Kawara's birthdate at December 24, 1932. Other series of works include the I Went and I Met series of postcards sent to his friends detailing aspects of his life, and a series of telegrams sent to friends and neighbors bearing the message "I AM STILL ALIVE". Between 1968 and 1979, On Kawara created his information series, I Got Up, in which he sent two picture postcards from his location on that morning. All of the 1,500 cards list the artist's time of getting up, the date, the place of residence and the name and address of the receiver; another series of postcards, I Got Up At, was rubber-stamped with the time he got up that morning. The length of each correspondence ranged from a single card to hundreds sent consecutively over a period of months; the gesture's repetitive nature is counterbalanced by the artist's peripatetic global wanderings and exceedingly irregular hours (in 1973 alone he sent postcards from twenty-eight cities).

One Million Years

One Million Years is one of the artist's best-known works about the passage and marking of time. It lists each year for the one million-year period leading up to the artwork's conception and the million years that follow it. The work listing the past million years is dedicated to "all of those who have lived and died", and the work for the future million years is dedicated to "the last one". It is sometimes performed, during which pairs of performers (typically one male and one female for an each segment) read dates from each list in order, simultaneously performing One Million Years [Past] and One Million Years [Future].

The artwork was first made in 1969, the year of the Woodstock music festival, major civil protests against the Vietnam War and man's first landing on the Moon. The first audio presentation of the reading of One Million Years occurred in 1993 during Kawara's yearlong solo exhibition "One Thousand Days One Million Years" at Dia Center for the Arts in New York. Visitors could hear One Million Years [Future] being read, while viewing One Million Years [Past] and a group of date paintings. In 2002 Oliver Augst and Christoph Korn directed the radio production of the Hessischer Rundfunk of One Million Years (consisting of 32 CDs). The longest public reading from One Million Years took place at documenta 11 in 2002, where male and female participants sat side by side in a glass enclosure taking turns reading dates for the duration of the 100-day exhibition, switching between [Past] and [Future]. In 2004, the project traveled to Trafalgar Square in London for a continuous outdoor reading lasting 7 days and 7 nights. Since then, readings and recordings have taken place in cities around the world.

One-hundred-year calendars
For his one-hundred-year calendars, Kawara, starting with the date of his birth, systematically marks each day of his life with a yellow dot on the calendars, and registers a completed date painting with a green dot (red dots signify that more than one painting was completed on that given day).

Pure Consciousness
In Pure Consciousness, a traveling exhibition initiated in 1998, Kawara lent seven Date paintings (January 1 to January 7, 1997) to kindergartens and schools in Madagascar, Australia, Bhutan, Côte d'Ivoire, Colombia, Turkey, Japan, Finland, Iceland, Israel, Canada and the United States. At all schools they hang in classrooms, bearing dates that fall within the lifespans of the children.

Exhibitions
Kawara's first exhibitions include the first Nippon Exhibition, at the Tokyo Metropolitan Art Museum, in 1953, and at the Takemiya and Hibiya galleries the following year. His work was exhibited at New York's Dwan Gallery in 1967, and his one-person exhibition "One Million Years" was shown in Düsseldorf, Paris, and Milan in 1971. Kawara's work was included in documenta 5 (1972), 7 (1982), and 11 (2002), in Kassel, and in the Tokyo Biennale (1970), the Kyoto Biennale (1976), and the Venice Biennale (1976).

His work has been included in many conceptual art surveys from the seminal Information show at the Museum of Modern Art, New York in 1970 to Reconsidering the Object of Art: 1965-1975 at the Museum of Contemporary Art, Los Angeles in 1995. Solo exhibitions of his work have included the Otis Art Institute, Los Angeles, and the Centre Pompidou, Paris, in 1977; Continuity/Discontinuity at the Moderna Museet, Stockholm in 1980; Museum Boymans-van Beuningen, Rotterdam in 1991; the Dia Center for the Arts, New York in 1993; and the Dallas Museum of Art.

Kawara's first comprehensive retrospective, "On Kawara—Silence" at the Solomon R. Guggenheim Museum, was installed in 12 sections according to a plan devised by himself. Two years before his death, the artist offered the exhibition curator Jeffrey Weiss a list of oblique titles—including "48 Years," "Self-Observation" and "Monologue"—for each of the sections. The exhibition was held February 6 through May 3, 2015, and also featured a live reading of Kawara's "One Million Years."

Artist books
Kawara created several artist's books:
 One Million Years, 1999, Editions Micheline Szwajcer & Michèle Didier (2 Volumes)
 I MET, 2004, Editions Micheline Szwajcer & Michèle Didier (12 Volumes)
 I WENT, 2007, mfc-michèle didier (12 Volumes)
 I GOT UP, 2008, mfc-michèle didier (12 Volumes)
 Trilogy, 2008, mfc-michèle didier (3x12 Volumes)
 I READ, 2017, mfc-michèle didier (6 Volumes)

Art market
In 2007, one of Kawara's "Date Paintings" was sold for $1.8 million at Christie's New York. Another date painting, May 1, 1987, set an auction record for Kawara when it sold for almost $2 million at Christie's New York in 2014.

Death
Kawara died in New York on July 10, 2014, at the age of 81. Kawara's published obituaries state that he was alive for 29,771 days rather than giving dates of birth and death. Kawara's ″100 Years Calendar″ indicates that he was born on December 24, 1932, not on 2 January 1933, as was officially recorded. This would make the date of his death, June 27, 2014.

Influences on contemporary artists
onKawaraUpdate (v2) (2007) by American art collective MTAA updates and automates (via software) the process-oriented nature of On Kawara's date paintings.
American artist Eric Doeringer has recreated a number of On Kawara's projects including making Today paintings with his own birthday as part of his Bootleg series. From February 6 - May 3, 2015 (concurrent with the exhibition On Kawara - Silence at the Solomon R. Guggenheim Museum) Doeringer recreated Kawara's daily I Got Up, I Met, I Went, and I Read projects and made 30 Today paintings for his Echoes project
British artist David Michael Clarke reworked On Kawara's Today series as Today Marriages 1969 - 1999 (2001).
In Return to Sender (2004) British artist Jonathan Monk co-opts On Kawara's I Got Up At (1968–1979).
I am Still Alive is an installation piece after On Kawara by Martin John Callanan (artist).
Start it is a license to practice On Kawara's individual moments by German artist Stefan Hager.
891 (2006) by Belgian artist Kurt Duyck is a Blog Art tribute to On Kawara's I Got Up At.
On Kawara is not Dead (2006) by Belgian artist Danny Devos is a Blog Art tribute to On Kawara's I am Still Alive.
The Japanese artist Tatsuo Miyajima's use of numbers is a product of On Kawara's influence on him.
In his multipart Rwanda Project, executed between 1994 and 2000 in response to the Rwandan genocide, Chilean artist Alfredo Jaar sent Rwandan tourist postcards to his friends around the world, mailed from neighboring Uganda, bearing the names of people whom he'd encountered while travelling in Rwanda, reversing the self-referential content of On Kawara's work 'I am Still Alive'; "Jyamiya Muhawenimawa is still alive!", "Caritas Namazuru is still alive!", "Canisius Nzayisenga is still alive!" etc.
Rakawa.net is a micro-blogging web-site, which is devoted to honor On Kawara's work and simultaneously offers users to document and to inform about daily accomplishments, based on the question "What have you achieved today?" and optionally illustrated by a picture.
In the series QRs for Kawara, Brazilian artist Marcelo de Melo creates a QR code on 10 July of every year stating that On Kawara has been dead for x number of years. It is a direct reference to Kawara's I Am Still Alive telegrams. The codes are made public through the blog themelopedia.
The NFT (non-fungible token) series date pixels by DEJA DEAD pays homage to On Kawara's Today series by applying the concept of a daily creation showcasing that day's date to a 24x24 pixel canvas, and minting it to the Ethereum blockchain.

References

External links

On Kawara - David Zwirner
A piece on Kawara by Adrian Searle from the Guardian
An essay by art critic Lynne Cooke on On Kawara
Consciousness. Meditation. Watcher on the Hills. 20 November 2002 - 26 January 2003 exhibition at Ikon Gallery, Birmingham, UK.
 "On Kawara." Contemporary Artists, 5th ed. St. James Press, 2001.
On Kawara: Obsessed with dates

1932 births
2014 deaths
Japanese contemporary artists
Japanese conceptual artists
Modern artists
Artists from Aichi Prefecture
Japanese expatriates in the United States
Signalism
20th-century Japanese artists
21st-century Japanese artists
People from Kariya, Aichi

On Kawara


Maline su naselje u općini Živinice, Federacija BiH, BiH.

Povijest
Maline su bile posjed begova Kulovića koji su ovdje većinom živjeli, a na povremeno su ljeti odlazili na Bukinje.

U FNRJ je naselje Par Selo podijeljeno na Par Selo Donje i Par Selo Gornje. Na popisima 1971. i 1981. godine Maline su postojalo kao samostalno naselje. Par Selo Donje preimenovano je u Spreču 1981. godine (Sl.list SRBIH, 28/81), odnosno s naseljem Malinama spojeno u naselje Spreča.

U Malinama je danas benzinska postaja i poslovna zona.

Izvori

Živinice

Maline (Živinice, BiH)


المجلة التاريخية المغاربية مجلة تصدر بتونس منذ عام 1974 وكانت تسمى إلى عام 1988 المجلة التاريخية المغربية. وهي مجلة تعنى بتاريخ المغرب العربي خلال العهدين الحديث والمعاصر.
 أسس هذه المجلة المؤرخ الجامعي عبد الجليل التميمي وصدر منها حتى عام 2009 134 عدد بمشاركة باحثين من مختلف البلدان المغاربية ومن أوروبا الغربية وفرنسا خاصة.
 تنشر هذه المجلة مقالات تاريخية باللغات  و و و، كما أنها غير مغلقة على لغات أخرى.
 تضم الهيئة الاستشارية للمجلة (2009) الأساتذة:
 خليل الساحلي أوغلو (تركيا)،
 محمد بن عبود من جامعة تطوان (المغرب)،
 مصطفى كريم من جامعة تونس (تونس)،
 محمد ضيف الله من جامعة منوبة (تونس)،
 سنية التميمي (تونس).

صور الغلاف

تاريخ تونس
مجلات أسست في 1974
مجلات تاريخية
مجلات تونسية

المجلة التاريخية المغاربية


Angélica Maria Cepeda Jiménez (), mai cunoscută ca Angie Cepeda, este o actriță columbiană, care este, probabil, cel mai cunoscută pentru rolurile din telenovela Pobre Diabla și din filmele Pantaleón y las visitadoras și Love in the Time of Cholera. Ea este sora mai mică a actriței Lorna Paz.

Primii ani și viața personală
Cepeda s-a născut în Cartagena de Indias, Columbia, și a crescut în Barranquilla. După ce părinții ei au divorțat ea a locuit cu mama ei și cu cele două surori mai mari (dintre care una este actrița Lorna Paz). Cepeda a avut o relație de dragoste cu cântărețul Diego Torres din 1996 până în 2004.

Cariera
După ce și-a descoperit vocația pentru teatru, ea s-a mutat la Bogota. A început să urmeze cursuri de teatru, fiind contractată în acea perioadă de o companie de bere pentru care a realizat câteva reclame. Apoi a jucat câteva roluri mici în mai multe telenovele și filme în Columbia.

Cepeda a primit un rol în telenovela Las Juanas, jucând alături de Susana Torres și atrăgând atenția unor producători de televiziune care i-au oferit roluri în telenovele. A jucat rolul principal în Luz Maria (1998), alături de Christian Meier și Rosalinda Serfaty, și rolul Fiorella Morelli Flores de Mejía Guzmán în Pobre Diabla (2000), alături de Salvador del Solar și Santiago Magill.

În lumea cinematografică, regizorul peruan Francisco Lombardi a convins-o să interpreteze o prostituată poreclită "La Colombiana" în filmul Pantaleón y las Visitadoras.

Filmografie

Premii și nominalizări

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1974
Actrițe columbiene
Columbieni în viață
Nașteri pe 2 august

Angie Cepeda


Saint-Just, Ain
 Saint-Just, Cantal
 Saint-Just, Cher
 Saint-Just, Dordogne
 Saint-Just, Eure
 Saint-Just, Hérault
 Saint-Just, Ille-et-Vilaine
 Saint-Just, Puy-de-Dôme

Saint-Just


Esta é uma cronologia dos principais fatos ocorridos no no ano de 1862 no Brasil

Incumbente

 Imperador: Dom Pedro II

Eventos

Maio

 Questão Christie: Queda de Duque de Caxias como ministro da Guerra e sua substituição por Zacarias de Góis e Vasconcelos, quem nomeou como chanceler Carlos Carneiro de Campos  e na Justiça por Francisco José Furtado, porém, a gestão de Zacarias durou apenas 6 dias.

Nascimentos

 11 de abril: Emílio Ribas, importante médico brasileiro (m. 1925)

 24 de Setembro: Julia Lopes de Almeida, escritora e abolicionista brasileira (m. 1934)
 28 de Dezembro: Saturnino Arouck, militar brasileiro. (m. 1915)

Falecimentos

Referências

1862 no Brasil

1862 no Brasil


Bajo una luna cámbrica es el primer álbum de Dorso, publicado en 1989. En este álbum la banda experimenta una fusión de thrash metal con death metal pero sin abandonar el lado progresivo en alguna composiciones.Sin embargo, cabe destacar que Dorso, dentro de la escena chilena es la banda del género en ese momento, pionera en esta fusión experimental, con géneros como el blues, jazz, rock progresivo, acid rock,thrash metal, death metal, gore metal (al menos en letras)
Banda de culto.

Lista de temas
"Obertura"
"Cambric Dreams"
"Criptica Visión"
"Vuela en tu Dragón"
"Ciclope"
"Hidra"
"En los alrededores del Templo"
"Suite"
"Vuelo de Terodactilo"
"Expelido del Vientre"

Personal
 Rodrigo Cuadra – Voz, bajo y teclado
 Gamal Eltit – Guitarra
 Eduardo Topelberg – Batería

Álbumes de Chile de 1989
Álbumes en español

Bajo una luna cámbrica


පිරිවැටුම් බද්ද

1990 අංක 07 දරණ මුදල් ප්‍රඥප්තියට අනුව, දකුණු පළාත තුළ භාණ්ඩ මිලට ගෙන විකිණිමේ ව්‍යාපාර වෙනුවෙන් නියමිත පිරිවැටුම සඳහා පිරිවැටුම් බදු අය කරනු ලැබේ.

	නිදහස් භාණ්ඩ :- -

	පොත් (සඟරා, වාර සඟරා, ප්‍රවෘත්ති පත්‍ර හැර)
	පාන්
	කරඳමුංගු, කරාබුනැටි, කුරුඳු, සාදික්කා, වියලි  පැපොල් කිරි, ගම්මිරිස්
	රබර්, අමු තේ දලු
	විදේශ තානාපති දූත මණ්ඩලවලට සහ එම දූත මණ්ඩල වල තානාපති කාර්ය
	මණ්ඩල සාමාජිකයන්ට විකුණනු ලබන පෙට්‍රල්
	විදේශීය මුදල් මඟින් ගනුදෙනු කිරීම සඳහා ශ්‍රී ලංකා මහ බැංකුව බලය දෙනු
      ලැබූ යම් පුද්ගලයෙකු විසින් විදේශීය මුදලින් ගෙවීම සඳහා විකුණනු ලබන
      මැණික් හා ස්වර්ණාභරණ
	බෙහෙත් ද්‍රව්‍ය

පිරිවැටුම් බද්ද


es una mangaka japonesa, conocida principalmente por su obra de fantasía y sobrenatural, Ao no Exorcist.

Carrera
Katō comenzó su carrera en el año 1999, ganando el Premio Tenkaichi con el manga Majo to Usagi to Oira. Un año más tarde, en 2000, en las páginas de la revista Akamaru Jump de Shūeisha, publicó un one-shot titulado Boku to Usagi. Gracias a esto, le fue otorgado el Premio Tezuka cuando contaba con apenas diecinueve años, un premio otorgado por la revista Weekly Shonen Jump que suele ser entregado a jóvenes autores de novelas. Kato luego se trasladaría a la editorial Kōdansha.

Su siguiente manga, Robo to Usakichi, fue publicado en la revista Gekkan Shōnen Sirius de 2005. Narra las aventuras de un robot llamado Robo que vive una existencia plácida en un pequeño planeta hasta que, un día, un conejo llamado Usakichi aterriza tras escapar de la cárcel. Juntos corren peripecias por todo el universo. El manga se recopiló en cinco tomos. En 2008, regresó de nuevo a la editorial Shūeisha, con la cual publicó Hoshi Ota, un relato ligero acerca de un chico que se encuentra con unos peculiares extraterrestres. Ese mismo año también publicaría el manga Miyama Uguisu Yashika Jiken, un one-shot que cuenta la historia de Monaka, la heredera de una importante familia que, tras la muerte de sus padres, se ve forzada a vivir con su tío, un hombre sádico y controlador. Sin embargo, su vida da un giro tras la llegada de un peculiar exorcista que asegura que el hogar familiar está poseído por un demonio.

Ao no Exorcist
Miyama Uguisu Yashika Jiken fue predecesora de Ao no Exorcist, su manga más popular. Ao no Exorcist fue publicado en la misma revista que sus dos one-shots anteriores, y el 14 de abril de 2009 comenzó a serializarse en la revista Jump Square. En una entrevista, Katō aseguró que se inspiró en la película de 2005 The Brothers Grimm para realizar la serie. Buscando acercarse a un público adolescente, le dio vueltas a la historia y acabó simplificándolo y estructurándolo en un enfrentamiento entre exorcistas y demonios.

Obras

Manga
 Majo to Usagi to Oira (1999, one-shot)
 Boku to Usagi (2000, one-shot)
 Robo to Usakichi (2005 - 2007)
 Hoshi Ota (2008, one-shot)
 Miyama Uguisu Yashika Jiken (2008, one-shot)
 Blue Exorcist (2009 - presente)

Referencias

Enlaces externos
 Kazue Kato  por Norma Editorial.
 Kazue Kato por RP2
 Wikipedia JP Kazue Kato

Dibujantes de manga
Mujeres historietistas de Japón

Kazue Katō


Pleuronectes es un género de peces pleuronectiformes de la familia Pleuronectidae.

Especies
Se reconocen las siguientes especies:
 Pleuronectes glacialis
 Pleuronectes pinnifasciatus
 Pleuronectes platessa
 Pleuronectes putnami
 Pleuronectes quadrituberculatus

Referencias

Enlaces externos

Pleuronectidae

Pleuronectes


Razarači klase 052D (NATO/OSD razarač klase Luyang III ) klasa su razarača s vođenim projektilima u mornarici Narodnooslobodilačke armije Kine. Tip 052D je veća inačica tipa 052C. Ima bunarski sustav za vertikalno lansiranje (VLS) i radar s aktivnim elektroničkim skeniranjem (AESA). Novi VLS nije ograničen na projektile zemlja-zrak, što čini tip 052D prvim višenamjenskim razaračem u Kini.

Etimologija
Kineski mediji tip 052D neformalno nazivaju kineskim Aegisom, prikazujući ga kao vršnjaka suvremenih brodova mornarice Sjedinjenih Država opremljenih borbenim sustavom Aegis.

Dizajn

Senzori
Tip 052D opremljen je radarom tipa 346A AESA i tipa 518 L-pojasa.

Tip 052D opremljen je sonarom promjenljive dubine (VDS) i linearnim tegljenim sonarom. Tijelo VDS-a je aerodinamična obloga opremljena hidrodinamičkim lopaticama u obliku slova Y za stabilnost.

Naoružanje
Tip 052D je prvi kineski borbeni brod koji koristi univerzalni bunarski VLS, za razliku od VLS koncentričnog tipa koji su se nalazili na ranijim brodovima. Na brodu su 64 bunara; 32 naprijed i 32 straga. VLS je navodno implementacija standarda GJB 5860-2006. VLS može ispaliti inačicu rakete zemlja-zrak povećanoga dometa HHQ-9, YJ-18 protubrodske krstareće rakete i CY-5 protupodmorničke rakete.

Glavni top je 130 mm oružje.

Rane jedinice bile su opremljene sa 7-cijevnim oružanim sustavom tip 730 CIWS. Ovo je u kasnijim jedinicama zamijenjeno većim tipom 1130 CIWS s 11 cijevi.

Podatkovne veze
Tip 052D koristi zajednički sustav integrirane podatkovne veze (JSIDLS) i pomorsku zajedničku taktičku podatkovnu vezu (NCTDL). JSIDLS je ekvivalent Linku 16 i certificiran je u lipnju 2012. NCTDL je dvosmjerna šifrirana podatkovna veza sljedeće generacije s podrškom za elektrooptičke i laserske bespilotne letjelice; zamjenjuje stariji HN-900.

Pogon
Pogon je kombinirani dizelski ili plinski (CODOG) sustav s dvije 28 MW QC-280 plinske turbine i s dva 6 MW (8000 KS) MTU 20V 956TB92 dizel motora.

Stroj pokreće dvije osovine za najveću brzinu od 56 km/h.

Galerija

Izvori

Kineski razarači
Kineske klase ratnih brodova
Klase razarača

Razarači klase 052D


Chilham es una parroquia civil y un pueblo del distrito de Ashford, en el condado de Kent (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Chilham tiene una superficie de 17,86 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Chilham tenía 1595 habitantes (49,15% varones, 50,85% mujeres) y una densidad de población de 89,31 hab/km². El 17,55% eran menores de 16 años, el 73,35% tenían entre 16 y 74 y el 9,09% eran mayores de 74. La media de edad era de 44,01 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 20,46% estaban solteros, el 61,75% casados y el 17,79% divorciados o viudos.

El 93,61% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 1,94% de la población, mientras que el 4,45% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 98,49% eran blancos, el 0,5% mestizos, el 0,56% asiáticos, el 0,25% chinos y el 0,19% de cualquier otro salvo negros. El cristianismo era profesado por el 80,41%, el budismo por el 0,19%, el judaísmo por el 0,19%, el islam por el 0,19%, el sijismo por el 0,19% y cualquier otra religión, salvo el hinduismo, por el 0,56%. El 12,33% no eran religiosos y el 5,94% no marcaron ninguna opción en el censo.

732 habitantes eran económicamente activos, 711 de ellos (97,13%) empleados y 21 (2,87%) desempleados. Había 673 hogares con residentes, 16 vacíos y 15 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Kent
Parroquias civiles de Kent

Chilham


Richard Ríos Montoya (Vegachí, 2 de junho de 2000) é um futebolista colombiano que atua como volante. Atualmente, defende o Palmeiras.

Carreira

Início
Natural de Vegachí, Ríos iniciou a carreira jogando futsal, e despertou o interesse do Flamengo durante a Liga Sul-Americana de Futsal, no Rio de Janeiro, em 2018.

Foi convidado para um período experimental no clube brasileiro e, após dois meses, no dia 18 de julho de 2019, o Flamengo o contratou para as categorias de base.

Flamengo
No início da temporada de 2020, apesar de ainda jogar nas categorias de base, Ríos foi promovido ao time profissional para jogar ao lado de jogadores reservas e outros jovens nas primeiras partidas do Campeonato Carioca de 2020.

Ele fez sua estreia como profissional em 23 de janeiro de 2020, entrando no lugar de Dantas, na vitória por 1 a 0 fora de casa sobre o Vasco da Gama.

Ríos fez sua estreia no Campeonato Brasileiro no dia 27 de setembro de 2020, substituindo Guilherme Bala no empate de 1 a 1 fora de casa contra o Palmeiras, já que o Flamengo foi fortemente impactado devido a um surto de COVID-19 no time. No dia seguinte, seu contrato foi renovado até dezembro de 2021.

Em 21 de junho de 2021, Ríos assinou uma prorrogação de contrato com o Flamengo até dezembro de 2023, no mesmo dia o clube anunciou seu empréstimo ao clube mexicano Mazatlán.

Mazatlán
Em 23 de junho de 2021, o Flamengo confirmou o empréstimo de um ano de Ríos para Mazatlán. Ele fez sua estreia pelo clube em 26 de julho, substituindo Alfonso Sánchez, na vitória por 2 a 0 fora de casa contra o Cruz Azul.

Em setembro de 2021, Ríos sofreu uma lesão no joelho, só voltando à ação em abril do ano seguinte. Em maio, após apenas seis partidas, Mazatlán optou por não exercer a cláusula rescisória de US$ 1 milhão e voltou ao Flamengo.

Guarani
Em 4 de agosto de 2022, Ríos rescindiu seu contrato com o Flamengo e assinou contrato com o Guarani, até dezembro de 2023. Ele marcou seu primeiro gol profissional no dia 11 outubro de 2022, marcando o gol da vitória por 1 a 0 em casa sobre o CRB.

No Campeonato Paulista de 2023, Ríos se tornou peça-chave do Bugre, despertando o interesse do Palmeiras.

Palmeiras
Em 28 de março de 2023, teve sua contratação acertada junto ao Palmeiras, assinando contrato até dezembro de 2025, com opção de prorrogação por uma temporada. O clube pagou R$ 6 milhões por 60% de seus direitos econômicos. Fez sua estreia em 6 de abril, antes de sua apresentação oficial, na derrota palmeirense por 1–3 contra o Bolívar, fora de casa, pela Libertadores. Foi apresentado oficialmente em 14 de abril, recebendo a camisa 27. Fez seu primeiro gol pelo alviverde ao marcar o último tento na vitória por 3–0 frente ao Fortaleza pelo confronto de ida das oitavas de final Copa do Brasil.

Seleção Colombiana de Futebol
Em 31 de agosto de 2023, foi convocado pela primeira vez para a Seleção da Colômbia.

Estatísticas
Atualizado até 18 de maio de 2023.

Clubes
Abaixo estão listados todos os jogos e gols do futebolista por clubes.

 a. Jogos da Copa do Brasil
 b. Jogos da Copa Libertadores
 c. Jogos do Campeonato Carioca e Campeonato Paulista

Títulos
 Flamengo
 Campeonato Brasileiro: 2020
 Campeonato Carioca: 2020, 2021

Ligações externas

Naturais de Antioquia (departamento)
Futebolistas da Colômbia
Futebolistas do Clube de Regatas do Flamengo
Futebolistas do Mazatlán Fútbol Club
Futebolistas do Guarani Futebol Clube
Futebolistas da Sociedade Esportiva Palmeiras
Colombianos expatriados no Brasil
Colombianos expatriados no México

Richard Ríos


Sarah Farias Guerra (Osasco, 26 de abril de 1996), conhecida popularmente como Sarah Maria, é uma publicitária, atriz, cantora e dançarina brasileira. Tornou-se conhecida na internet em 2020 quando começou a publicar vídeos de coreografias, covers musicais e posteriormente músicas autorais.

Biografia
Sarah Maria nasceu em 26 de abril de 1996 na cidade de Osasco, na Grande São Paulo. É filha da professora Edlene Alves Farias e do vendedor Francisco Farias, sendo a filha mais velha do casal. Seu irmão, Renato Fernandes, nasceu em 2015.

Sua mãe voltou aos estudos aos 42 anos e seu pai é um nordestino, nascido no Piauí, que mudou-se para São Paulo aos oito anos de idade com a família.

Sarah já morou em diversas cidades do Estado de São Paulo, como em Osasco, Barueri e Sorocaba. Além disso, também já residiu em São Paulo, Belo Horizonte e em Dublin, na Irlanda.

Em 2012, iniciou os estudos em Relações Públicas na Escola Superior de Administração, Marketing e Comunicação (ESAMC) de Sorocaba. Formada desde 2018, trabalhou em empresas conhecidas nacionalmente, como Gerente de Mídia na Uninove e Analista de Performance na LVL, onde atendia a empresa Cacau Show.

Sarah segue uma dieta vegana.

Vida Pessoal
Sarah começou a namorar virtualmente o seu atual marido, o cantor Lucas Mazoni Guerra, em 2017. Ela morava em Sorocaba e ele em Belo Horizonte. Após cerca de dois anos de namoro, casaram-se em uma cerimônia privada na cidade onde o cantor residia no ano de 2019.

Em abril de 2022, Sarah e o marido se mudaram para Dublin, na Irlanda, para estudar o inglês e fazer intercâmbio cultural. Durante o período da viagem, conheceram mais de onze países, entre eles Malta, Inglaterra, Alemanha e França. Ao retornarem ao Brasil, mudaram-se para a cidade de São Paulo.

Carreira
Apesar de ter estudado Relações Públicas, Sarah Maria sempre sonhou em cantar e desenvolver sua veia artística por meio da dança, expressão que esteve presente em sua vida desde os cinco anos de idade. Ao mudar-se para a Zona Rural de Sorocaba, aos cinco anos de idade, Sarah precisou deixar o sonho da arte de lado, só voltando a dedicar-se durante a Pandemia do COVID-19.

Sarah Maria também é formada em Teatro pela Fundação de Desenvolvimento Cultural de Sorocaba (FUNDEC), em Dança pelo Drop Studio da Irlanda. A artista também realizou aulas de canto online durante a pandemia. Como atriz, Sarah chegou a se apresentar em três peças teatrais.

Após publicar diversos vídeos em redes sociais como Instagram, Facebook e TikTok, Sarah resolveu investir na carreira em 2020.

Em 10 de outubro de 2020, Sarah lançou sua primeira música autoral, intitulada "Não me Abala". O videoclipe oficial da canção mostra Sarah em coreografias complexas e com visual de popstar. Depois de um ano, o vídeo já tinha alcançado mais de 50 mil visualizações no YouTube e no Instagram. A música "Não Me Abala" aborda o tema fala sobre uma pessoa segura de si e as virtudes de uma pessoa que expressa o ato de amor próprio.

Alguns meses depois, a cantora lançou a canção "Delito", também de sua autoria. O último lançamento da artista, em novembro de 2022, foi "Você Não Perde por Esperar". A música fala sobre dar um novo significado às lutas femininas por direitos.

Durante sua passagem pela Europa, a cantora se apresentou em casas de shows como Fiber Magaes, em Dublin, e no Festival Afro-Latino Carnival 2022 em Belfast, na Irlanda do Norte.

Além da carreira artística, Sarah Maria criou oficialmente sua empresa de marketing que trabalha com o objetivo de ajudar na publicidade de artistas independentes.

Atrizes do Brasil
Cantoras do Brasil

Sarah Maria


Gara Bradu de Sus este o stație de cale ferată care deservește Pitești, județul Argeș, România.

Bradu de Sus

Gara Bradu de Sus


Acanthobdella, rod kolutičavaca koji čini samostalnu porodicu i red u razredu pojasnika. Polstoje dvije vrste na sjevernoj palearktiku, od kojih jedna živi u na sjeveru Norveške pa do Kolime u Rusiji i Sjevernoj Americi (A. peledina) i druga na Kamčatki, dalekom ruskom istoku (A. livanowi) čiji je sinonim Paracanthobdella livanowi

Predstavnici roda Acanthobdella su paraziti na ribama.

Izvori

Vanjske poveznice
 The Scientific World Journal
Kolutićavci

Acanthobdella


Colin Campbell (* 31. August 1938 in Paisley) ist ein schottischer Politiker und Mitglied der Scottish National Party (SNP).

Leben
Campbell besuchte die Paisley Grammar School und das Jordanhill College of Education. Er studierte dann an der Universität Glasgow und war anschließend als Lehrer tätig, wobei er schließlich zum Schulrektor aufstieg. 1999 wohnte er in Kilbarchan.

Im Jahre 1976 trat Campbell in die SNP ein. Ende der 1990er Jahre gehörte er zur Parteiführung und war Parteisprecher für Verteidigung. Erstmals trat er bei den Britischen Unterhauswahlen 1987 zu Wahlen auf nationaler Ebene an. In seinem Wahlkreis Renfrew West and Inverclyde erhielt er jedoch nur rund 10,1 % der Stimmen und verpasste damit das Mandat für das Britische Unterhaus deutlich. Bei den Unterhauswahlen 1992 konnte er seinen Stimmenanteil verdoppeln und bei den Unterhauswahlen 1997 im neugeschaffenen Wahlkreis West Renfrewshire um weitere 5,3 % steigern, was jedoch jeweils nicht zum Gewinn des Direktmandates reichte.

Bei den ersten Schottischen Parlamentswahlen im Jahre 1999 bewarb sich Campbell um das Direktmandat des Wahlkreises West Renfrewshire, unterlag jedoch der Labour-Kandidatin Patricia Godman und verpasste damit das Direktmandat des Wahlkreises. Da Campbell jedoch auf dem ersten Rang der Regionalwahlliste der SNP für die Wahlregion West of Scotland gesetzt war, erhielt eines von vier Listenmandaten für die SNP in dieser Wahlregion und zog in das neugeschaffene Schottische Parlament ein. Ab Juni 2001 fungierte Campbell als Parteisprecher für Verteidigung. Zu den folgenden Parlamentswahlen 2003 trat Campbell nicht mehr an und schied zum Ende der Legislaturperiode aus dem Parlament aus.

Weblinks
 Informationen auf den Seiten des Schottischen Parlaments

Einzelnachweise

Abgeordneter im Schottischen Parlament
Mitglied der Scottish National Party
Politiker (20. Jahrhundert)
Politiker (21. Jahrhundert)
Schotte
Brite
Geboren 1938
Mann

Colin Campbell (Politiker, 1938)


Marko Buvinić, hrvatski reprezentativni rukometaš

Igrač Umaga.

S mladom reprezentacijom 2011. na svjetskom prvenstvu plasirali se na 8. mjesto.

Izvori

Hrvatski rukometaši

Marko Buvinić


شلال غولي هو عبارة عن ضاحية خارجية من أديليد عاصمة جنوب أستراليا. وتقع في تلال تجمعات الجبال العالية على بعد 5 كم (3.1 ميل) من الجنوب الشرقي لمركز أديليد التجاري.يحيط الضاحية باخدود ممتد بأول جدول في وسطه وطريق شلال غولي يجري محاذي للجدول.في نهاية الجزء الجنوبي من الاخدود تقع المساقط الأولى، والتي سُميت الضاحية باسمها

جزء من مدينة السوالف شلال غولي يمتد لشمال ضاحية السوالف, ومن الشمال الشرقي للجنوب الشرقي قرب حديقة كليلاند Conversation (جزء من ضاحية قرين هل) إلى الجنوب قرب كرافرز الغربية ، بقرب حديقة ليوود وجبال اسموند.

تاريخياً، تم اكتشاف شلال غولي بواسطة المستوطنون الاوربيون في بداية القرن الثامن عشر، وسرعان ما  أصبح موقع مشهور للسياح والمتنزهون.اختارت الحكومة أن تحتفظ بسيطرتها على أجزاء من شلال غولي حتى عام 1884 حينما وافقوا على وضع الأرض تحت رعاية مدينة السوالف 28 عاماً بعد ذلك استعادت الحكومة السيطرة على الجزء الجنوبي من شلال غولي باعتباره أول منتجع قومي مبهج لجنوي أستراليا.اليوم ما زالت هذه المنطقة تابعة لسيطرة الحكومة، وفي عام 1972 شلال غولي الاحتياطي, كما عُرف بذلك، حيث أصبح جزءاً من حديقة Cleland Conservation.
على مدار السنين أصبح شلال غولي مثقلاً على نطاق واسع، ومبكراً قام المهتمون بالزراعة بزراعة محاصيل زراعية مختلفة مع تحسين حدائق السوق المحلي.المحاولات لتفجير المنطقة باءت بالفشل، لكن المكان الأصلي لمضخة المياه وسد تم نصبه في أوائل عام 1880 ومجهز لامداد جزء من مدينة السوالف بالمياه.اليوم تتكون الضواحي أولياً من مساكن خاصة وحدائق.

التاريخ
Mount Lofty Ranges التي تحيط بشلال غولي شاهدها كابتن Matthew Flinders لأول مرة في عام 1802.و تم اكتشاف الشلال نفسه بعد إنشاء أديليد، والعقيد William Light أول مسّاح عام للمستعمرة الجديدة، قال "قد وافقنا على موقع أديليد عندما وجدناها تطل على من التلال بجانب شلال غولي.على الرغم من هذا زار الشلال زوار قبل وصول الاوربيين، عاش السكان الأوائل حوالي 40000 سنة قبل ظهور Flinders على شاطئ جنوب أستراليا.

تأسيسات سنة 1867 في أستراليا
جغرافيا أستراليا
ضواحي أديلايد

شلال غولي


La gare de MiamiCentral est une gare ferroviaire américaine à Miami, dans le comté de Miami-Dade, en Floride. Ouverte le , elle constitue depuis ce jour le terminus sud de la Brightline.

Situation ferroviaire

Histoire

Service des voyageurs

Accueil

Desserte

Intermodalité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Brightline
 Florida East Coast Industries
 Gare de Fort Lauderdale
 Gare de West Palm Beach
 Gare d'Aventura

Liens externes

Gare en Floride
Gare mise en service en 2018
Brightline
gare

Gare de MiamiCentral


Karl Heinz Bender, bisweilen auch als Karl-Heinz Bender und Karlheinz Bender geführt, (* 23. Oktober 1928 in Düsseldorf) ist ein deutscher Schauspieler, Hörspielsprecher und Moderator.

Leben
Bender absolvierte zunächst eine Schauspielausbildung und debütierte als Theaterschauspieler in Leipzig. Später wirkte er in verschiedenen Inszenierungen des Kölner Millowitsch-Theaters mit, von denen einige auch für die ARD aufgezeichnet wurden. Außerdem übernahm er Rollen in Fernsehproduktionen wie Imo Moszkowicz´ Drama Der entscheidende Augenblick und dem Straßenfeger Tim Frazer.

Der Schwerpunkt seiner künstlerischen Tätigkeit lag im Bereich des Hörfunks. Bender arbeitete hier als Kommentator, Moderator und besonders umfangreich als Sprecher für Hörspiele, darunter auch in mehreren Folgen der Paul-Temple-Reihe des NWDR Köln bzw. des WDR. Daneben lieh er als Synchronsprecher beispielsweise Edward Judd in Der Tag, an dem die Erde Feuer fing, Philippe Lemaire in Die Goldsucher von Arkansas und Philippe Nicaud in Wollen Sie mit mir tanzen? seine Stimme.

Einem breiten Publikum wurde Bender jedoch durch seine Moderatorentätigkeit im zweiten Programm der ARD bekannt. Im Sommer 1960 übernahm er von Guido Baumann die Leitung der halbstündigen, am Gesellschaftsspiel "Memory" orientierten Spielshow Gewusst wo....

Filmografie (Auswahl)
1955: Der blaue Heinrich
1959: Der keusche Lebemann
1960: Der kühne Schwimmer
1961: Der entscheidende Augenblick
1963: Tim Frazer

Hörspiele (Auswahl)
1953: Paul Temple und der Fall Vandyke; von Francis Durbridge, Regie: Eduard Hermann, mit René Deltgen, Annemarie Cordes, Kurt Lieck, NWDR.
1954: Paul Temple und der Fall Jonathan; von Francis Durbridge, Regie: Eduard Hermann, mit René Deltgen, Annemarie Cordes, Kurt Lieck, NWDR.
1956: Paul Temple und der Fall Madison; von Francis Durbridge, Regie: Eduard Hermann, mit René Deltgen, Ursula Langrock, Kurt Lieck, NWDR.
 1956: So weit die Füße tragen; nach Josef Martin Bauer; Regie: Franz Zimmermann, mit Raoul Wolfgang Schnell, Alf Marholm, Wolfgang Wahl, WDR
1956: Gold!; Regie: Kurt Meister, mit Hilde Weissner, Hans Quest, WDR.
1957: Kleiner Grenzverkehr; Regie: Otto Kurth, mit Hans Müller-Westernhagen, Helmut Wildt, WDR.
1957: Inspektor Hornleigh auf der Spur; Regie: Hermann Pfeiffer, mit Helmut Peine, Frank Barufski, WDR.
1958: Paul Temple und der Fall Lawrence; von Francis Durbridge, Regie: Eduard Hermann, mit René Deltgen, Annemarie Cordes, Kurt Lieck, WDR.
1958: Auf einer Straußenfarm in Südafrika; Regie: Kurt Meister, mit Bernd M. Bausch, Alf Marholm, WDR.
1961: In Nacht und Eis; drei Teile, Regie: Heinz Dieter Köhler, mit Berny Clairmont, Heidelinde Weis, WDR.
1962: Paul Temple und der Fall Margo; von Francis Durbridge, Regie: Eduard Hermann, mit René Deltgen, Annemarie Cordes, Kurt Lieck, WDR.

Weblinks

 Karl Heinz Bender in der Synchrondatenbank von Arne Kaul

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Moderator
Hörspielsprecher
Synchronsprecher
Deutscher
Geboren 1928
Mann

Karl Heinz Bender


Laser gyroscope may refer to:
 Ring laser gyroscope
 Fibre-optic gyroscope

Laser gyroscope


Concertul este un film românesc din 2009 regizat de Radu Mihăileanu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Aleksei Gusov, Mélanie Laurent, Dmitri Nazarov.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Vezi și
 2009 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2009
Filme regizate de Radu Mihăileanu

Concertul (2009)


Dörtlü Final (Final Four), basketbol başta olmak üzere bazı spor organizayonlarında şampiyon takımı belirlemek için kullanılan final maçları oynama statüsünün adıdır.

Genel olarak kullanılan yöntem sezon öncesinden bilinen bir şehir veya salonda yarı finale gelen son dört takımın tek maç üzerinden seri bir şekilde maçlarını tamamlamasıyla oynanır. Bu şekilde hem bu organizasyonun galibini belirlemek için oynanan bu maçların oynanacağı şehir için yarış olmaktadır, hem de kısa sürede üst üste turnuvanın en iyi takımları tarafından yapılan seri maçlar ile dikkat çekilmektedir.

Bu yöntemi kullanan başlıca organizasyonlar:

 Euroleague (EuroLeague Dörtlü Final)
 NCAA (NCAA dörtlü finali)

Basketbol terimleri

Dörtlü final


Gordon Gekko é um personagem no filme de 1987, Wall Street e sua sequência de 2010, Wall Street: Money Never Sleeps, ambos dirigidos por Oliver Stone. Gekko foi interpretado pelo ator Michael Douglas, cuja atuação no primeiro filme lhe rendeu um Oscar de Melhor Ator.

Co-escrito por Stone e o roteirista Stanley Weiser, Gekko é baseado vagamente em vários financiadores reais, incluindo o próprio pai de Stone, Louis Stone e o assaltante corporativo Asher Edelman. De acordo com Edward R. Pressman, produtor do filme, "Originalmente, não havia um indivíduo em quem Gekko foi modelado", mas acrescentou que "Gekko era parcialmente Milken", que era o " Junk Bond King " dos anos 1980. O discurso "A ganância é boa" de Gekko foi influenciado por um discurso de formatura proferido por Ivan Boesky para a Universidade da Califórnia, Berkeley School of Business, em maio de 1986, onde ele comentou sobre o lado benéfico da ganância.

Em 2003, o American Film Institute nomeou Gordon Gekko Nº 24 em seus 50 maiores vilões do cinema de todos os tempos.

Impacto cultural
Gekko tornou-se um símbolo na cultura popular de ganância desenfreada (com a linha de assinatura, "A ganância, por falta de uma palavra melhor, é boa"), muitas vezes em campos fora das finanças corporativas.

No filme Boiler Room, um grupo de corretores da bolsa (interpretados por Vin Diesel, Nicky Katt e Ben Affleck) se reúnem na casa de um amigo e assistem Wall Street . Os personagens começam a citar perfeitamente a conversa telefônica de Gekko quando ele é apresentado a Bud.

Em 25 de setembro de 2008, Michael Douglas, atuando como embaixador da ONU para a paz, esteve na sessão de 2008 da Assembleia Geral das Nações Unidas. Os repórteres tentaram fazer perguntas fora do assunto sobre Gekko. Ele foi questionado se ele "tinha alguma responsabilidade pelo comportamento dos mercadores gananciosos que colocaram o mundo de joelhos". Tentando voltar ao assunto, Douglas sugeriu que "o mesmo nível de paixão demonstrado pelos investidores de Wall Street também deveria ser aplicado para se livrar das armas nucleares". Douglas também foi solicitado a comparar o Armagedom nuclear com o "Armagedom financeiro em Wall Street". Depois que um repórter perguntou: "Você está dizendo, Gordon, que a ganância não é boa?" Douglas afirmou: "Eu não estou dizendo isso. E meu nome não é Gordon. É um personagem que interpretei há 20 anos."

Em 8 de outubro de 2008, o personagem foi mencionado pelo primeiro-ministro australiano Kevin Rudd em seu discurso, "The Children of Gordon Gekko" sobre a crise financeira de 2007-2010. Rudd afirmou: "Talvez seja hora de admitir que não aprendemos todas as lições da ideologia de que a ganância é boa. E hoje ainda estamos limpando a bagunça dos filhos do século 21 de Gordon Gekko."

No episódio de 30 de outubro de 2008 da série de comédia americana The Office, a fantasia de Halloween de Ryan Howard é Gordon Gekko.

Em 28 de julho de 2009, o cardeal Tarcisio Bertone citou o slogan "Ganância é bom" de Gekko em um discurso ao Senado italiano, dizendo que o livre mercado havia sido substituído por um mercado de ganância e também culpou tal mentalidade pela crise financeira de 2007-2008.

O FBI usou o Gekko de Michael Douglas para uma campanha anti-insider trading.

Em 2013, os psiquiatras Samuel Leistedt e Paul Linkowski publicaram um estudo sobre a representação de psicopatas no cinema e citaram o personagem Gekko como um retrato realista do "psicopata corporativo" bem-sucedido: "Em termos de um 'psicopata bem-sucedido", eles escreva, "Gordon Gekko de Wall Street (1987) é provavelmente um dos personagens fictícios psicopatas mais interessantes, manipuladores até hoje."

O personagem Gordon Gekko é comemorado no nome científico de uma espécie de lagartixa, Cyrtodactylus gordongekkoi.

Veja também

 Margin Call - O Dia Antes do Fim
 O Lobo de Wall Street

Referências

Ligações externas

 Discurso perante os acionistas
 perfil da Forbes
 Análise do caráter e status legal de Gekko

Personagens de filmes
Psicopatia na ficção

Gordon Gekko


Hélène Adam, née le  à Bourg-la-Reine (Hauts-de-Seine), est une institutrice et activiste trotskiste française.

Biographie

Famille
Hélène Adam, née Bostyn, est née le 20 janvier 1953 à Bourg-la-Reine. Elle est la fille de Jean Bostyn (ouvrier à l'usine Thomson CSF à Malakoff) et Andrée Desforge, la deuxième d'une fratrie de cinq enfants.

Formation
Elle étudie à l'école élémentaire publique de Sceaux, puis au lycée de filles Marie-Curie où elle obtient un baccalauréat C en 1970.

De 1970 à 1972, elle poursuit ses études en économie à l'université Assas Paris 1 où elle obtient son DEEG. En août 1972, elle interrompt ses études et s'installe à Millau dans l'Aveyron et travaille à l'usine de confection de blousons de cuir comme mécanicienne débutante. Courant 1973, elle est licenciée et rentre à Paris.

Vie privée
En 1980, elle se marie avec Louis Adam, un expert-comptable, ancien directeur de l'UNEF, de Révolution ! et membre du PSU et d'Ensemble. Ils ont deux enfants : Gwenn née en 1981 et Hoel en 1986.

Débuts politiques
Socialisé par deux oncles et une tante « pieds rouges » après l'indépendance de l'Algérie et par un père proche du PSU, Hélène Adam adhère au cadre de référence socialiste.

Elle s'attache à défendre de grandes causes autour de figures romantiques révolutionnaires comme Fidel Castro et le Che dans des campagnes pour la révolution cubaine, contre la Bombe, contre la faim dans le monde ou encore contre la guerre du Vietnam.

Au lycée, elle est plongée dans les mouvements de jeunesse et la grève générale ouvrière du 13 mai 1968 comptabilisant 10 millions de grévistes. Elle participe activement et pousse à des logiques d'auto-organisation.

En 1970, elle choisit de rejoindre les maoïstes qui s'organisent notamment contre l'intervention américaine au Vietnam. Jusqu'en 1973, elle est membre de la Gauche prolétarienne (GP), une organisation spontanéiste, ainsi que de la Cause du peuple et du Secours rouge du  arrondissement. Elle dénonce les conditions de vie des travailleurs immigrés dans les foyers, celle des prisonniers, le scandale des accidents du travail mortels dans les mines, soutient les paysans du Larzac en lutte contre l'extension du camp militaire et celle des Lip avec la grande marche sur Besançon.

Elle anime le comité de lutte d'Assas pendant la difficile période de cohabitation entre les universités Paris 1 et Paris 2, où cette dernière est dominée par le GUD, un groupuscule d'extrême-droite fasciste.

La GP la pousse à s'installer à Millau et à travailler en usine, où elle continue son action militante. Elle crée un comité de lutte pour instaurer la notion de salaire d'appoint.

Engagement pour les femmes
De 1973 à 1975, Hélène Adam s'engage dans le Mouvement pour la Liberté de l'Avortement et de la Contraception (MLAC) qui vient d'être créé et qui la marque profondément. Elle dira plus tard à ce sujet « une conscience précoce de la nécessité de s'imposer comme femme alors que tout est fait pour nous en dissuader ».

Après la dissolution de la GP en novembre 1973, elle profite de la vague de recrutement massive de l'Éducation nationale pour devenir institutrice remplaçante à Malakoff jusqu'en 1976. Elle découvre le Syndicat national des instituteurs (SNI-FEN) et l'École Émancipée. Elle passe une licence d'histoire à la Sorbonne en parallèle de son travail.

Elle intègre la direction parisienne, puis le Comité central de Révolution ! où elle adopte le pseudonyme de Maroussia, le nom d'une de ses héroïnes d'enfance. Elle organise la fusion du mouvement avec OCT, la GOP et un courant du PSU où elle obtient un poste de titulaire de chargée de la jeunesse. Elle participe à Femmes travailleuses en lutte et publie dans la revue Les Pétroleuses et le mensuel Les Cahiers du féminisme. Elle organise des réunions en non-mixité, participe à l'élaboration de théorique sur les origines du patriarcat, lutte pour le droit à l'avortement et la reconnaissance du viol comme un crime auprès de Maya Surduts, Jeannine et Josette Trat et Monique Saliou-Gloux (dite Frédérique Vinteul).

Elle devient permanente à la Fédération de Paris, comme secrétaire du Bureau Politique, puis responsable de la Fédération Paris avec en charge les questions immigrées et la rédaction de l'hebdomadaire Rouge. Elle devient par la suite multidirigeante.

Défense des immigrés
Hélène Adam suit le renouveau syndical des années 1980-90 et participe profondément à l'aide aux immigrés au LCR. Elle renoue avec ses contacts d'associations de travailleurs immigrés regroupés dans la Maison des Travailleurs immigrés (MTI), organise des « grèves de la faim des sans-papiers », des grèves effectuées par des nettoyeurs de métro. Elle s'attache à nouer des liens entre les différentes générations d'immigrés et investie la lutte anti-raciste avec l'émergence du Front national.

Elle rejoint ensuite la Fédération SUD PTT en réponse à la privatisation de France Télécom. Puis le NPA à sa création en 2009.

Œuvre

 Hélène Adam, François Coustal, C'était la Ligue, Paris, Syllepse et Arcane 17, 2019, 766 pages

Notes et références

Liens externes

Trotskiste français
Naissance en janvier 1953

Hélène Adam