Antropologia islamică reprezintă studiul grupurilor musulmane de către oameni de știință, dedicați principiilor universale ale islamului- umanitate, înțelepciune, toleranță și care are legătură cu studiul micro saturilor tribale în particular, spre o mare încadrare istorică și ideologică a islamului. Aici islamul este înțeles din punct de vedere sociologic mai degrabă decât teologic. O altă abordare a antropologiei islamice ar fi studiul umanității în societate, de la premisele islamului și conform orientărilor conceptuale ale acestuia. Antropologia islamică este o știință socială care are în vedere studiul umanității și relațiile sociale în diversitatea așezărilor în jurul lumii și care au existat și în trecut. Astfel, această abordare își concentrează atenția asupra acțiunilor umane, diversitatea formei și instituționalizării

Ulema ( Arabă: علماء, "cei învățați") și ummah ( Arabă: أمة, "comunitate") sunt două dintre elementele centrale ale cercetării antropologiei islamice. Învățații în științele religioase, sau ulema, erau cei care se aflau în centrul comunității celor care acceptau mesajul Profetului Muhammad, care studiaseră Coranul, hadith-urile ( Arabă: حديث, "relatare", "povestire") și care se considerau protectori ai comunității și succesori ai Profetului. Comunitatea globală de musulmani se află sub numele de ummah. Este o identificare dincolo de etnie, națiune sau limbaj, care unește toți musulmanii. Acest concept apare în Coran, la Surah Al-ꞌImran:
"Voi (musulmanii) sunteți comunitatea cea mai bună care a apărut pentru oameni. Căci, voi cereți ceea ce este bun și voi opriți ceea ce este rău și credeți în Allah. Dacă și oamenii Scripturii ar fi crezut (în Coran și Profetul Mohamed), desigur, ar fi fost foarte bine pentru ei. Unii dintre ei cred, dar cei mai mulți sunt farisei." 3:110

Cuvântul ummah a fost explicat în mai multe moduri. Unii învățați spun că ummah derivă din rădăcina 'amm care are sensul de "cale", alții că definește un anumit număr de indivizi cu credințe și obiective comune. Nu este exclusă și varianta de umm care în limba arabă este tradus ca și "mamă", deoarece relațiile de rudenie se stabilesc prin intermediul mamei, care dă naștere urmașilor.

Cuvântul 'arab este dezbătut de specialiști care susțin faptul că denumirea sa datează înaintea apariției islamului. Pluralul a'arab însemna "beduin", în timp ce colectivul 'arab este interpretat ca referindu-se fie la sedentari, locuitori ai orașelor Mecca și Medina, fie la totalitatea locuitorilor Peninsulei Arabe.Termenul 'arab nu apare în Coran, dar se poate găsi termenul 'arabiyy – Coranul este arab, Profetul este arab, ceea ce i-a îndemnat pe unii autori să afirme că acest termen nu exista înainte de islam, că arabii erau beduini și erau prezentați în Coran ca necredincioși și ipocriți prin excelență, iar restul populației nu a acceptat să fie identificată cu ei și să se numească 'arab decât începând cu perioada omeyyadă, când mișcarea clasicizantă a propus mitul beduinului ideal, păstrător al limbii arabe pure. Coranul este considerat a fi recitat în limba poeziei vechi. Identitatea poetului în vremurile vechi era disprețuită, căci aceștia aveau trăiri imaginare și erau considerați a fi distrugători de înțelesurile divine ale Coranului. În momentul în care filologii arabi au reconstituit limba arabă în forma sa pură, nealterată prin contactul cu străinii, rolul poeziei a fost de a sluji la înțelegerea textului coranic. Același rol a fost atribuit limbajului beduinilor, considerați păstrători ai purității limbii arabe. Înțelepciunea, curajul, generozitatea și multe alte calități care au început să le fie atribuite, au fost decoperite puțin câte puțin, din momentul în care filologii arabi și-au început anchetele în deșert pentru a regăsi în acțiune elementele culturii vechi și ale limbii arabe pure. Mitul beduinului lipsit de greșeli apare în perioada în care valoarea patrimoniului cultural arab din vechime a devenit subiect al discuțiilor.

Islamul este ghidat de Shari'a (Arabă: شريعة, "legea islamică"), lege care  trebuie respectată de fiecare musulman în parte. Legea Shari'a este un termen care din punct de vedere etimologic semnifică "un drum bine bătătorit" și care are un domeniu de activitate mult mai larg: infracțiuni, politică, economie, afaceri, știință, relații intrafamiliale, igienă, alimentație, conduită morală, etichetă și cult. O altă traducere a termenului Shari'a este cea de "cale dreaptă". Pornind de la sensul din Coran, cuvântul denumește poruncile lui Allah privind faptele oamenilor. Termenul utilizat uneori drept sinonim este fiqh, care face referire la știința legislației religioase. Shari'a cuprinde două tipuri principale de reguli: prescripții privitoare la cult (obligații rituale și alte prescripții) și reguli de natură politică și juridică. Totodată, legea Shari'a cuprinde prescripții referitoare la relațiile dintre sexe, la îmbrăcăminte, la alimentație, politețe etc. În conformitate cu Shari'a, toate actele sunt calificate drept obligatorii (wajib), "meritorii și recomandate" (mandub), interzise (haram), condamnabile (makruh) și indiferente (mubah).

Abdul Hamid el-Zein a explicat printr-o încercare analitică paradigmatică islamul și a lăsat deschisă întrebarea "în jurul nucleului acestei diversități de sens, există un singur, real islam?". Utilitatea conceptului islamului ca o religie predefinită, cu adevărul său suprem, este extrem de limitată în analizele antropologice. El-Zein a sugerat faptul că antropologii ar trebui să elimine în totalitate diada esențialistă de tipul "adevăratul islam" (tradiția puternică) versus "falsul islam" (tradiție mică), pe care cu siguranță antropologii au dezvoltat-o împreună cu teologii islamici. Tradiția, susțin antropologii, este foarte importantă în explicarea culturii și societăților, sub toate aspectele sale, inclusiv religioase.

O tradiție este legată de trecut prin formarea ei, de viitor prin adoptarea strategiei de păstrare și supraviețuire a acesteia și prezent (interconectarea tradiției cu straturile sociale). Aceste tipuri de tradiții au fost periclitate de procese istorice, politice, economice, sociale etc. Tradiționalismul a impus practicile religioase și a făcut să diferențieze religia de la o cultură la alta. Deși se vorbește de o singură religie a cărui adepți numără 1.6 miliarde, practicile sale au fost greșit interpretate de către societăți tradiționaliste. Un exemplu este circumcizia feminină, practicată atât de musulmani, cât și de catolici, protestanți, copți, animiști, atei etc. Această practică este mai degrabă văzută ca o deviație culturală și nu religioasă.

Influența religiei asupra omului
Religia este un fenomen care se regăsește sub diverse forme de manifestare de la o civilizație la alta. Ea reprezintă o legătură spirituală între om și divinitate și are trei componente esențiale care se află sub numele de doctrină, morală și cult.

Doctrina este totalitatea învățăturilor de credință. Morala reprezintă totalitatea normelor pe care credinciosul trebuie să le urmeze, prin diferențierea clară a ceea ce este permis și nepermis, iar cultul desemnează manifestările religioase, ritualurile și ceremoniile. Religia vizează omul în globalitatea sa și are în vedere originea și finalitatea omului, o justificare a existenței umane. Fiecare religie are specificul ei și fiecare îndeamnă la o anumită practică religioasă. Faptul că oamenii religioși au un comportament prosocial, desemnează ideea de influență pozitivă a religiei și învățăturilor sale asupra comportamentului uman, căci asemenea figurilor religioase, simbolice fiecărei religii, fie ea monoteistă sau politeistă, omul religios încearcă să imite deprinderile acestora.

Liderii religioși joacă un rol important în viețile comunităților religioase, autoritatea acestora poate fi mai importantă decât cea a reprezentanților desemnați ai autorităților civile. Religia, la nivelul societății, acționează ca un element al echilibrului, căci pune accent pe închegarea relațiilor între grupurile care aparțin de ea, oferă un sprijin psihologic de care omul are nevoie pentru a supraviețui într-o lume plină de enigme și întrebări fără răspuns. Din punct de vedere religios, omul reprezintă o formă a Creației cu un corp material și un suflet spiritual, iar problema omului rămâne una dintre cele mai discutate. Nu există sistem magico-religios sau filosofic care să nu trateze această problemă. Omul este un exemplar evoluat și cea mai complexă viețuitoare.

În urma unor cercetări efectuate asupra creierului uman, cercetătorii de la Universitatea din Wisconsin, SUA, au concluzionat că religia îmbunătățește activitatea creierului și este unul dintre motivele pentru care creierul "este fericit". Cel mai cunoscut caz este Matthuieu Ricard, un călugăr tibetan și specialist în genetică moleculară. Celebritatea sa survine de la faptul că este recunoscut a fi cel mai fericit om din lume. Experimentul s-a desfășurat astfel: pe capul lui Matthuieu Ricard s-au aplicat 256 de senzori. Astfel, creierul său a produs un nivel de unde gamma care nu au mai fost observate niciodată. Scanările au arătat o activitate excepțional de mare în cortexul prefrontal din partea stângă a creierului și o activitate mai redusă în partea dreaptă. În urma acestor date, cercetătorii au considerat că acest lucru îi oferă călugărului o capacitate neobișnuiă de a fi fericit și îi reduce predispoziția spre pesimism. Călugărul a explicat faptul că meditația este motivul pentru care acest fenomen este posibil.

Religia într-o lume modernă
Perioada modernă aduce oamenii religioși într-o stare de incertitudine, prin apariția sa amăgitoare și plină de interes. Majoritatea celor care au fost seduși de șarmul civilizației materiale, consideră religia un curent ce se află în regres și care își așteaptă cu nerăbdare sfârșitul. Aceștia socotesc religia ca un fenomen strâns legat de tradiții și care aparține istoriei umanității, care asemenea scrierii cuneiforme și a sistemului ptolemeic, a ajuns la un punct final. Potrivit acestei afirmații, religia nu are, sau nu ar trebui să aibă un rol important, sau de neînlocuit în viața umanității moderne, și prin urmare, în timpurile moderne, religiozitatea este un subiect care ține mai degrabă de superstiție și naivitate.

În mod corespunzător, studiile religioase au presupus că inutilitatea și necesitatea religiei sunt susținute deopotrivă și că studiul trebuie să se limiteze la contextul psihologic, sociologic, istoric etc. Astfel, cercetătorii ar trebui să țină cont de perspectivele externe. Studiile lor ar trebui să se rezume la efectele sociale sau mentale pe care religia le oferă, sau aspectele ce țin de evoluția istorică, fără a fi preocupați de căutarea adevărului care se ascunde în spatele unor afirmații, sau încercarea de a înțelege și de a beneficia din învățăturile sale.

Lumea modernă nu mai este în căutare de religie, sau spiritul religios este din ce în ce mai diminuat. În ciuda faptului că oamenii moderni exclud cel puțin verbal, nevoia de religie, lucrurile par să stea altfel. În modernitate, religia nu mai oferă o perspectivă asupra lumii sau a destinului uman. Religiosul se definește prin opoziție cu ceea ce construiesc timpurile moderne, prin absența divinului sau ignorarea sa.

Secularizarea constă în schimbarea direcției ce înglobează o dimensiune religioasă pentru gândire și acțiune, cu una concentrată pe lume, ca fiind unica realitate care poate fi percepută. Fenomenul secularizării este caracterizat de un regres religios, de o limitare a semnificației conceptului de religie, dar și de o adaptare a religiei la noțiunile modernității. Secularizarea a fost dezvoltată într-un context european, cultura europeană fiind probabil cea mai secularizată cultură. Lucrurile par să nu stea chiar la fel, atunci când vorbim despre modernitate în spațiul islamic. Influența divinului este profund accentuată în cadrul islamic, iar sfera religiei este factorul care ghidează viețile musulmanilor. Religia, sub toate aspectele sale, este capabilă să-i unească pe oameni, să-i emoționeze și să le ridice spiritul în sfere înalte (slujbele de înmormântare, slujbele de botez, rugăciunile în lăcașurile de cult, nunta sub aspect religios etc).

În modernitate, mai marii gânditori au încercat să exprime inutilitatea religiei și să înlăture ideea unui Creator unic care ghidează viețile creațiilor Sale fizice și spirituale. Filosoful Friedrich Nietzsche spunea că "nu pot crede într-un Dumnezeu care-mi cerșește în fiecare zi rugăciuni" și povestea de sfârșitul iminent al religiilor.

În regiunile musulmane, modernitatea s-a produs prin intermediul migrației, consumului, muzicii, cinematografului, îmbrăcămintelor, tehnologiei etc. Poziția femeilor în unele spații s-a schimbat și ea. Dacă acestea aveau să trăiască într-o sferă invizibilă, prin modernitate statutul lor era să fie cu totul altul. Femeile au drept de muncă, au dreptul să-și câștige existența în mod independent și să fie recunoscute pentru eforturile ale. Modernizarea depinde mult de spațiile în care se poate dezvolta și are de asemenea limite. Se poate numi modernizare faptul că femeile din Tunisia, Egipt, au dreptul să dețină un permis de conducere și cele din Arabia Saudită nu? Unul dintre motivele pentru care femeile saudite nu au dreptul de a șofa, conform unor principii ale învățaților islamici, stă în faptul că poziția în care femeile se află în timp ce conduc un vehicul, poate avea urmări asupra bunei funcționalități al sistemului reproducător, ceea ce înseamnă că a conduce o mașină, poate să transforme femeia dintr-una perfect fertilă, într-una sterilă. De curând, Arabia Saudită a acordat acest drept femeilor. Astfel, protecția excesivă asupra femeii se află la mijlocul drumului dintre tradiționalism și modernism.

Hijab-ul, (Arabă: حجاب ), sau vălul islamic pe care femeile musulmane îl poartă, este un simbol al supunerii, al înfățișării unui comportament pios și modest în viața de zi cu zi. Pe lângă rolul religios, este și o piesă vestimentară, iar femeile care aleg să poarte acest văl, în diverse moduri, au rupt stereotipurile cu privire la asuprirea femeilor prin intermediul acestui hijab și la faptul că sunt forțate să-l utilizeze în mare parte de către figurile masculine din familiile lor. Există chiar și o industrie fashion blogger de mare succes, unde se vorbește deschis despre importanța hijab-ului și despre frumusețea sa, ceea ce înseamnă că dreptul de exprimare al femeilor este diferit, iar în acest caz se poate vorbi de o modernitate și din acest punct de vedere.

Perspective islamice asupra Creației
În Coran, există o surah (Arabă : سورة - termen folosit pentru a desemna un capitol din Coran)specială care vorbește despre crearea omului și despre fazele dezvoltării embrionale:
"Noi l-am creat pe om dintr-un lut ales/ Apoi, l-am pus, ca o picătură, într-un loc sigur;/ Atunci, Noi am făcut din picătură un cheag, apoi, Noi am făcut din acel cheag o bucată de carne, iar din carne am creat oase și am acoperit oasele cu carne. La urmă, Noi am creat cu totul altceva! Binecuvântarea lui Allah care este cel mai bun dintre creatori!" Surah al- Mu'minun, 23:12, 13, 14

În această surah, se regăsește cuvântul alaqah, care specific cuvintelor arabe, are trei înțelesuri: lipitoare, lucru suspendat și cheag de sânge. Legătura dintre o lipitoare și un embrion este faptul că atât lipitoarea, cât și embrionul se hrănesc cu sânge. Lucrul suspendat, căci embrionul este oarecum suspendat de pântecele mamei, iar cheag de sânge, deoarece până în primele trei săptămâni de sarcină, embrionul  se află sub forma unui cheag de sânge. Pe lângă alaqah, există un al doilea stadiu aflat sub numele de mudgah și care se traduce prin "substanță mestecată". Spre deosebire de Biblie, în Coran se vorbește de faptul că omul a fost creat în Paradis (Jannah) și nu pe Pământ. Biblia relatează în mod cert ce a fost creat în cele șase zile, iar Coranul conține pasaje vagi care vorbesc de creațiile care au avut loc, deși nu există detalii pe zile asemenea celor care se regăsesc în Biblie. Cele șase zile ale Creației din Biblie sunt echivalente cu milioane de ani în textul islamic, iar cea mai mare diferență este faptul că Iisus în Coran este un Profet, o ființă creată asemenea lui Adam și înlătură afirmația biblică de a fi Fiul lui Dumnezeu.

Problemele antropologiei islamice

Primul impediment în cercetarea antropologiei islamice și studierea ei este terminologia diversificată și variatele ideologii. Cele mai bune antropologii islamice sunt produse de non-musulmani occidentali. Cu toate astea, există dificultăți de traducere a înțelesurilor coranice, precum conceptele analitice centrale: ummah (comunitate), din (cultură), shari'a (normă), minhaj (obicei). Există referiri sărace la psihologie sau filosofie. Filosofia se rezumă doar la textele islamice care au în vedere crearea Universului și a Creatorului. Mulți învățați islamici s-au opus ideii de filosofie, căci se considera a fi non-islamică, iar scopul ei era unul nefavorabil în raport cu religia- îndepărta omul de la calea spirituală și obedientă față de Creator.

Cultura societăților occidentale diferă de cultura celor orientale. Arabia Saudită, care este considerată leagănul islamului și la musulmanii care trăiesc și locuiesc acolo, și Franța și Marea Britanie, țări cu cel mai mare număr de musulmani din Europa (Franța 4.7 milioane, Mare Britanie 3 milioane), au o dezvoltare religioasă diferită, deoarece este condiționată de spațiul cultural și de normele societății de proveniență. Intelectualii islamici cu origini diferite (pakistanezi, turci, iranieni, arabi, britanici), au puncte de vedere diferite, iar acest lucru poate duce la fondarea unor studii antropologice variate, abordate dintr-o perspectivă generală și nu  particulară.

Antropologia islamică este un vademecum pentru antropologii care sunt musulmani, pentru a ghida valorile și alegerile lor în deciziile etnice și practice (în chestiuni legate de etnocentrism vs. relativism cultural, aplicarea practică a antropologiei și diversele dileme cu care un cercetător se poate confrunta). Teoria Sapir-Whorf vine în completarea ideii de problematică în elaborarea studiilor antropologice islamice.	În lingvistică, ipoteza Sapir-Whorf susține faptul că sunt anumite gânduri ale unui individ în altă limbă care nu pot fi înțelese de către cei care trăiesc în altă limbă. Ipoteza afirmă faptul că modul în care oamenii gândesc este afectat de limba lor nativă. Acestă teorie aparține lui Edward Sapir și Benjamin Whorf. Există trei ipoteze ale acestei teorii, dintre care:
Relativitatea lingvistică- diferențele structurale dintre limbi sunt paralele față de diferențele congnitive;
Determinismul lingvistic- structura unei limbi poate influența sau determina perspectiva cuiva asupra vieții; de exemplu, inuiții pot gândi și descrie altfel zăpada, deoarece limba lor conține mult mai multe cuvinte sofisticate și subtile prin care pot explica diverse forme ale zăpezii.
Arbitrarietatea- sistemul lingvistic al diferitelor limbi variază fără constângeri.

Structurile lingvistice proprii fiecărei limbi limitează vorbitorilor nativi percepția asupra lumii. Limba cu care ne naștem, ne forțează să gândim într-un anume mod. Informațiile pe care creierul le asimilează sunt organizate cu ajutorul sistemului lingvistic al minții noastre. Dacă realitatea este percepută și structurată de limba vorbită, indivizii care vorbesc diverse limbi, au diferite perspective asupra vieții.

Pentru Sapir, limba nu reflectă realitatea, ci mai degrabă o formează într-un context mai larg. Percepția realității este influențată de obiceiurile lingvistice, iar limba joacă un rol activ în procesul cogniției. Ipoteza relativității lingvistice a lui Sapir, poate fi identificată ca:
a) limba pe care o vorbim și pe care o gândim, modelează lumea în care trăim;
b) existența sistemelor lingvistice variate implică faptul că oamenii care gândesc în aceste limbi, percep lumea într-un mod diferit, fără doar și poate.

Sapir a realizat că există o importantă relație între limbă și cultură, astfel încât una nu poate fi înțeleasă și apreciată fără cealaltă.

Formularea ipotezei relativității lingvisitce a lui Whorf este mult mai radicală decât cea a lui Sapir. Whorf a susținut faptul că lumea este prezentată într-un flux de idei caleidoscopice care trebuie să fie organizate de către sistemul lingvistic din minte. Acest lucru face ca pentru Whorf lumea obiectivă să ia locul celei subiective. El a extins ideile maestrului său, Sapir și a mers mai departe, spunând că există o predispoziție; în viziunea sa, relația dintre limbă și cultură este una determinată. Vorbitorii de diverse limbi au o perspectivă diferită asupra lumii. Dacă vorbitorii unei limbi au anumite cuvinte prin care să descrie lucruri, iar vorbitorii altei limbi duc lipsă de cuvinte similare, atunci vorbitorilor primei limbi le va fi mult mai ușor să vorbească despre acele lucruri. Oamenii de știință pot vorbi mai ușor despre fenomenele medicale. Dacă o limbă face anumite distincții, iar alta nu, atunci aceia care utilizează prima limbă vor percepe mai ușor diferențele în mediul lor.

Oamenii percep doar ceea ce limba nativă îi vor permite să perceapă. În același timp, limba nativă controlează viziunea asupra lumii. Ea definește experiențele și impune anumite obiceiuri atât în modul de a gândi, cât și de a privi.

Araba vorbită, dialectul arab, continuă să evolueze și variază de la o țară la alta. În araba clasică, numărul doi este ithnayn, iar același număr în dialectul libanez este tween, itneen în cel egiptean și ithneen în Kuwait. Datorită influenței Coranului, limba arabă a rezistat ocupației otomane și imperiilor coloniale și nu a suferit schimbări. Araba standard, literară, este folosită doar în întrunirile formale, la radio sau televizor, în cărți sau ziare. Vocabularul arab este foarte bogat. Există 3000 de sinonime pentru "cămilă", 800 pentru "sabie", 500 pentru "leu" și 200 pentru "șarpe". Traduse în limba engleză, frazele pot suna deseori exagerat. În loc de "Noi ți-am simțit lipsa/ We missed you", fraza poate fi "Absența ta ne-a devastat/ You made us desolate with your absence". Se spune că din cauza dragostei limbii, araba este înclinată mai degrabă pe cuvinte decât pe idei, și mai mult pe idei decât pe fapte.

Araba scoate în evidență măiestria creativă prin repetiții, metafore și comparații în mare parte, datorită influențelor poetice date de Coran. Rolul pe care poezia, proza și oratoria îl joacă, lipsește în cultura Occidentală. Occidentalilor, deseori le este dificil să identifice ideea principală dintr-un mesaj arab. Arabii "acuză" de multe ori occidentalii pentru modul lor insensibil de a-și exprima grația lingvistică. Limba arabă utilizează paralimbajul- tonul, intonația, mai mult față de alte limbi. Tonul ridicat și intonația emoțională sunt elemente naturale pentru vorbitorii nativi. Aceștia pot vorbi foarte emoționant și zgomotos. Se spune că atunci când un arab zice "da", de fapt vrea să spună "poate", iar când spune "poate", vrea să zică "nu". În accepția acestora, negația este nepoliticoasă. Ca substituent, arabii musulmani spun Insha Allah, tradus ca "facă-se voia lui Allah" și este folosit atunci când se discută despre o chestiune dintr-un viitor apropiat.

Limba arabă are o multitudine de înțelesuri și sinonime pentru unul și același cuvânt, iar de cele mai multe ori, aceste înțelesuri tind să nu aibă nicio legătură cu un eventual sinonim apropiat al cuvântului de bază, fapt ce pune în dificultate lingviștii ale căror În ciuda tuturor dialectelor, limba arabă este limba universală a islamului, limba prin care a fost revelat Coranul și care nu a suferit modificări.

Înțelegerea Divinității și a Tradițiilor profetice

Allah, (Arabă: ألله) sau Dumnezeu, Divinitate, este zeul unic în care se încred musulmanii, iar Coranul îi atribuie o serie de atribute precum știință, voință, auz, văz și grai. Pentru musulmani, spre deosebire de creștini, revelația stă într-o Carte Sfântă, sub denumirea de Coran, care literal se traduce sub numele de "recitare".

În secolul al II-lea islamic, (sec. VIII d. Hr.), a luat naștere o școală ale cărei conducători se aflau sub denumirea de mu'taziliți (sau "cei care se țin deoparte") și care credeau că pot ajunge la adevăr prin intermediul rațiunii cu privire la cele spuse în Coran și au reușit să găsească răspunsuri la întrebări care deja fuseseră puse. Astfel, Dumnezeu este Unul (cf. ar. Allah Wahid) și nu are atribute umane, iar Coranul, spun ei, nu ar fi putut fi rostit de El. Deoarece Dumnezeu este drept, oamenii trebuie să fie liberi, căci ar fi injust ca ei să fie judecați pentru fapte pentru care nu sunt liberi să le săvârșească, iar un musulman care își asumă vinovăția de anumite greșeli, nu poate fi considerat nici necredincios, nici credincios, căci se află într-o ipostază intermediară. Pentru aceștia, cuvântul Coranului reprezenta unicul suport pe care puteau fi construite credința și pacea comunitară. Coranul trebuia interpretat în funcție de tradiția Profetului, sunna (Arabă: سنة - faptele, vorbele Profetului Muhammad).

Au existat controverse între raționaliști și alți adepți. Unul dintre ei este Ahmad ibn Hanbal, care considera că singurul lucru care trebuie luat în considerare este Coranul și sunna Profetului, prin care se poate observa atotputernicia lui Allah. Atât timp cât Coranul Îi acordă atribute, ele trebuie să fie divine și să nu fie luate drept umane.

Au urmat mișcări de gândire tradiționaliste, folosindu-se metoda discursului rațional, sau kalam și care se baza pe interpretarea literală a Coranului, care presupunea că putea fi explicată prin rațiune până la un anumit punct, iar dincolo de acesta, doar acceptată. Dumnezeu era Unul; atributele Lui erau parte a esenței Sale; ele nu erau Dumnezeu, dar nu erau nici altceva decât Dumnezeu, iar printre acestea se numărau auzul, văzul și graiul oamenilor; ele trebuie acceptate fără a întreba cum. Această gândire de tip kalam, răspândită de al- Ash'ari, pune accent pe împiedicarea conflictelor religioase, dar și pe acceptarea puterii imam-ului sau a califului.

Cuvântul arab Allah conține un mesaj puternic religios, datorită rădăcinii și originii sale și provine de la verbul arab ta'allaha sau alaha, care se traduce prin "a fi venerat". În arabă, cuvântul Allah semnifică "Cel care merită toată venerația" și este mesajul pur monoteistic al islamului. Cuvântul aramaic El este echivalentul lui God în engleză, iar din punct de vedere fonetic, se apropie de cuvântul Allah. Alte versiuni ale limbii ebraice sunt El și Elah, cu pluralul sau forma glorificată Elohim. Motivul acestor similarități stă în faptul că aramaica, ebraica și araba sunt toate limbi semitice cu origini comune. Trebuie avut în vedere faptul că în traducerea Bibliei în engleză, cuvântul ebraic El este tradus ca God, god și angel. Cuvântul arab Allah prezintă un singur înțeles, un singur Dumnezeu Atotputernic. În engleză, singura diferență între god (ca și idol, zeu) și  God (ca divinitate, un Singur Dumnezeu) este majuscula G. O traducere cât mai precisă a cuvântului Allah în engleză este The One-and-Only God sau The One True God.

În dezvoltarea jurisprudenței islamice, hadith-ul joacă un rol important. Hadith-urile, spusele și faptele Profetului, au fost transmise atât pe cale orală, cât și în scris, încă din cele mai vechi timpuri. Fiecare hadith reprezenta două părți: o parte ce se regăsea sub forma unui text și care povestea o faptă de-a Profetului (uneori și mesaje divine pe care Profetul le primea) și o înregistrare scrisă a martorilor care se încheia cu un martor care a văzut sau auzit cele făcute/spuse de Profet, un Companion. Există două mari colecții de hadith-uri, a lui Bukhari (810-870) și a lui Muslim (cca. 817-875), care au putut să verifice autenticitatea acestora. Pentru aceasta, a fost nevoie de: verificarea datei de naștere și a morții, dacă locurile în care au trăit martorii din diferite generații erau de natură să facă posibilă întâlnirea dintre ei și dacă martorii erau credibili.

Identitatea musulmană
Identitatea musulmană presupune credințele, religia, valorile morale pe care un musulman trebuie să le aibă, dar și recunoașterea unui Singur Dumnezeu, Creator al Universului. Identitatea poate fi exprimată prin respectarea Stâlpilor islamului , prin stilul de viață distinct de stilul creștinilor sau evreilor, portul vestimentar, limba arabă (nu este o accepțiune universală, întrucât există musulmani care nu sunt vorbitori de limba arabă), studierea Coranului și aplicarea practicilor Profetului, dar și rolul musulmanului în relațiile intrafamiliale sau în societate.

Identitatea musulmană reprezintă acele caracteristici care diferențiază un musulman de un non-musulman. Acest tip de identitate, uneori poate fi îngrădită, iar libertățile de exprimare a religiei unui musulman pot fi neacceptate în diverse spații. Viziunea populară a nespecialiștilor vine ca un mijloc de defăimare și tendință de formare a unui mix de prejudecăți, cauzate de asocierea islamului cu terorismul. Pentru mulți europeni, islamul apare ca o inutilitate și consideră Profetul Muhammad purtătorul unei false profeții, un pedofil (se face referire la căsătoria Profetului cu Aysha, o copilă).

Identitatea musulmană începe cu respectarea practicilor islamice care oferă statutul de bun musulman și se termină cu relațiile sociale, consum (musulmanii au anumite interdicții alimentare, descrise în Coran), familie etc.

Societăți musulmane
Aceste tipuri de societăți descriu grupuri cu caracteristici diferite și se bazează pe o structură cronologică a perioadei islamice musulmane bine organizată. Primul model se află sub numele de "segmentarea islamului tribal" și include beduinii, berberii și pukhtunii. Aceste triburi se întind de la un capăt la altul al Africii de nord, către nord-vestul Pakistanului. A doua categorie, numită și modelul "otoman", a evoluat în momentul atingerii apogeului istoriei islamului. Otomanii au găsit o soluție de a rezolva problema triburilor; au selectat administratori dintr-o parte a imperiului și le-a încredințat sarcini în altă parte a acestuia. Loialitatea față de familiile tribale sau a ținuturilor era eliminată. Alte mari imperii islamice cum ar fi Safawi și Mughal au adoptat modelul otoman. Au urmat "civilizațiile islamice de pe Marile Râuri". Civilizațiile care locuiau în apropierea râurilor Indus, Tigru și Nil, au produs societăți și dinastii ale căror caracteristici erau mărețe. Erau caracterizate de splendoare, palate, armată permanentă și o uriașă birocrație. Numele de "despotism oriental" este o trăsătură a acestor civilizații. Societățile islamice au căzut pradă extinderii puterilor occidentale dornice de formarea coloniilor și a noilor piețe.

A patra categorie vorbește despre islamul sub imperialismul occidental. Occidentul a cucerit și colonizat musulmanii. Astfel, s-a creat un portret al islamului care era stagnant și decadent. Împreună cu discreditarea și nimicirea nucleului islamului, alte încercări au fost făcute pentru a crea societăți alternative. Cel mai faimos exemplu este reprezentat de coloniile Punjab-ului din ultimul secol. Locuitorilor le-au fost furnizate terenuri fertile, deși schema satului reflecta casta și structura sud asiatică. Cei care conduceau satele purtau denumirea de choudhry sau lambardar. Sub aceștia se aflau oamenii bardari sau qom. La sfârșitul scării se aflau oamenii kammis, bărbierii și dulgherii. Funcționarul religios, sau mullah-ul care simboliza funcția islamică în societatea satului, era inclus în grupul kammis ca semn de umilință. Mullah-ul, cel care conducea rugăciunile în moschee, era supus grupurilor choudhry și lambardar.

Islamul re-emergent este cel de-al cincilea model contemporan islamic. Este simbolizat de societatea pakistaneză atât în perioada sa de glorie, cât și în cea mai puțin glorioasă. Numele capitalei Pakistanului, Islamabad, sugerează destinul acestui model. Înfrângerea, umilința și dezintegrarea fizică a Pakistanului din 1971 au fost simptomatice contrapresiunilor generate de această formă de violență de către dușmanii islamului. Societatea în timpul Profetului Muhammad este modelul comportamentului islamic. Societatea se bazează pe caracteristicile Profetului ca persoană socială- smerenia sa, relațiile cu prima soție Khadija, Mama musulmanilor, cea care a crezut în revelațiile Profetului și l-a ajutat să ducă mai departe Cuvântul lui Allah, relația cu cel mai de preț Companion al sau, Abu Bakr, blândețea sa și dragostea față de oameni, de copii, de animale și bineînțeles față de Divinitate. Societatea a preluat modelul Profetului, iar grupurile existente au adoptat acest comportament, destinat venerării unei Singure Divinități, iar din punct de vedere religios, fără de care cele mai obișnuite lucruri nu ar fi existat. Spiritul religios musulman își face apariția odată cu venirea Profetului și continuă până în ziua de azi, deși după moartea sa a avut loc o diviziune a islamului reprezentată de sunniți și șiiți, ceea ce a dus la formarea unor societăți divergente.

Profetul Muhammad - simbol al comportamentului islamic
Profetul Muhammad este considerat ultimul Profet care s-a luptat să răspândească cuvântul lui Allah. A fost întemeietorul Califatului, a arabei clasice, întemeietorul islamului, fondatorul identității arabe. Scopul său unic a fost să construiască o relație puternică între oameni și Divinitate. Stilul său de viață și învățăturile sale, dar mai ales revelațiile divine, au reușit să strângă astăzi aproximativ 1.5 miliarde de adepți ai islamului. A fost și este în continuare perceput în multe feluri: erou și conducător al istoriei musulmane, arhetipul patriarhului exigent, călăuzitor al destinului (calea spre rai și spre iad), iubitor de înțelepciune divină și nu de lucruri materiale, eroul de sacrificiu care pentru binele pământenilor a pătruns în chinurile încercărilor din lumea spirituală.

Viața Profetului a fost dominată de o moralitate superioară, fapte nobile și modestie. Învățații islamici au examinat statutul Profetului ca un model, un lider prin intermediul Coranului și al surelor sale. Sabil care însemna "drum", sirat al mustaqim "calea cea dreaptă" și uswa al-hasana "cel mai bun exemplu", sunt termeni din Coran, hadith-uri și cuvinte folosite de Companionii Profetului pentru a descrie conceptul de sunna sau comportamentul Profetului.

Muhammad a avut prima revelație de la Allah la vârsta de 40 de ani prin intermediul unui înger pe nume Gibril, care l-a îndemnat să citească. Muhammad era analfabet, iar acest lucru a făcut să uimească un popor întreg, iar unii să-i atribuie trăsături divine. Cu toate astea, primul verset din Coran a fost articulat de Profet, ceea ce este numit cuvântul lui Dumnezeu rostit prin gura lui Muhammad. Revelațiile de la Allah au fost primite timp de 23 de ani. Versetele au fost revelate pe diferite teme: unicitatea lui Allah, moaralitate, etică, viață după moarte și povestiri despre profeții anteriori.

Imaginea Profetului Muhammad este pentru musulmanii de ieri și de azi un adevărat prototip. Aceștia au trăit și au murit, au crezut și au acționat, s-au căsătorit și au încheiat pace, ba chiar au mâncat și s-au îmbrăcat, au pășit și au dormit ca el sau așa cum i-a învățat el să facă. Astăzi, există 54 de state musulmane de diferite dimensiuni, de la state precum Indonezia și Bangladesh, cu populații de 200 și 125 milioane de oameni, la state mici cu populații de 230.000 și 260.000 de oameni precum Maldive, Brunei, dar și țări nemusulmane în care există minorități musulmane- India 120 milioane de musulmani, China- 20 de milioane de musulmani. Muhammad s-a confruntat deseori cu neîncrederi și critici din partea "necredincioșilor" care contestau mesajul divin și se plângeau de faptul că nu era o narațiune continuă, precum odele epice sau chiar evangheliile și că fiecare verset revenea la aceleași teme. Cei care credeau în revelațiile sale, erau seduși de caracterul fonetic al versetelor. Toate revelațiile primite timp de 23 de ani până la moartea sa, au contribuit la formarea conținutului Coranului, la fundamentul islamului. În timpul predicilor sale, Muhammad a câștigat câțiva adepți, deși celelalte triburi meccane aveau o atitudine antagonică față de spusele sale.

Memorarea Coranului se practică în majoritatea societăților musulmane și are loc atât în sânul familiei, cât și în instituții. Se organizează de asemenea diverse competiții de memorare a Coranului încă de la vârste fragede (statul Qatar a decorat un copil în vârstă de șapte ani care memorase integral versetele Coranului). Profetul obișnuia să-i onoreze pe cei care memorau părți din Coran și să evidențieze meritele citării din Carte în '[[Hadith|'hadith]]-urile sale: Cel care nu memorează o parte din Coranul cel Sfânt este asemeni unei case păsărite. Cei care memorează Coranul, sunt onorați chiar și după ce aceștia trec în neființă. După bătălia de la Uhud, Profetul i-a îngropat pe aceia care memoraseră Coranul, înaintea celor care nu o făcuse, iar deseori trimitea persoane care deja învățase versete din Coran în triburi pentru a-i învăța pe oameni despre islam. Importanța însușirii înțelepciunii lui Allah era în permanență întâlnită pe tot parcursul vieții Profetului care încerca să-și ghideze poporul spre calea lui Allah. Musulmanii au obligația de a-l iubi pe Profet mai mult decât tot ce se află pe această lume, căci, conform islamului, el are drepturi supreme asupra omenirii, care se manifestă prin îndurarea și câștigul dobândite de către omenire în această lume, călăuziți de mesajul Profetului și îndurarea și câștigul comunității în Lumea de Apoi, datorită mijlocirii sale.

După moartea Profetului, 632 d. Hr., islamul a fost divizat în sunniți și șiiți, iar cauza a stat
în rivalitatea dintre cei mai apropiați adepți ai Profetului, Ali, discipolul său și Aysha, soția sa. După ce Profetul s-a îmbolnăvit, cel care a preluat funcția de imam a fost Abu Bakr, unul dintre cei mai devotați susținători ai acestuia.  Abu Bakr a devenit în anul 632 primul calif și a domnit peste adepții și teritoriile strânse de Profet. Au urmat Omar, Othman și Ali. Ali, ginerele lui Muhammad este personajul-cheie din povestea moștenitorilor Profetului, datorită calităților sale: onoare, adevăr, curaj, credință, iar majoritatea îl consideră a fi cel mai luminat din punct de vedere spiritual, după Profet. După asasinarea lui Ali în anul 661 d. Hr., spun unii, epoca sfințeniei în comunitatea islamică avea să sfârșească .

 Femeia în islam

Femeia musulmană este unul dintre cele mai controversate subiecte ale islamului. Imaginea comună a femeii musulmane este cea ascunsă în spatele unui văl, fără drept la replică, cu o figură silențioasă, lipsită de drepturi.
Islamul acoperă diverse teritorii cu diferite culturi. De la granițele Arabiei, până la coastele Africii, din Bosnia în Indonezia, mari grupuri de oameni practică islamul. Această religie este în continuă dezvoltare atât în țările europene, cât și în cele americane. Fiecare dintre națiunile islamice menționate are o cultură distinctă. Nu există grupări de culturi care să aibă același sistem politic, același patrimoniu național, poziții geografice, trecut istoric și care să fie sub o singură categorie sau sub un singur sistem. Islamul este practicat de fiecare națiune conform caracteristicilor specifice ale acelei națiuni. De aceea rolul femeii și modul cum este ea privită, obligațiile și responsabilitățile sale sunt diferite. Poziția femeii înaintea apariției islamului era diferită față de ceea ce azi se numește dreptul femeii. Islamul a luat naștere în Peninsula Arabică (Arabia Saudită de astăzi) în secolul VII d.Hr. Era preislamică datează încă de acum 1400 de ani. În acea perioadă, în culturile tribale ale arabilor, femeile nu erau egale bărbaților în ceea ce privește aspecte legate de mariaj, educație, moștenire etc. Femeile nu aveau proprietăți sau activități comerciale și nici drepturi legale. Prima femeie musulmană, Khadija Bint Khuwaylid, care a devenit prima soție a Profetului, era o bună comerciantă care se îmbogățise pe baza capacităților sale negustorești, reușind să conducă diverse afaceri.

În Arabia preislamică, fetele nou-născute erau deseori abandonate sau chiar arse de vii, iar practicarea poligamiei era un aspect normal și acceptat. Problema vălului, simbol al obedienței față de divinitate, a dat naștere unor mari dispute și polemici în țările non-musulmane, care de cele mai multe ori consideră acea țesătură care acoperă podoaba capilară a femeilor un act discriminatoriu care le îngrădește și nu le oferă libertate, iar bărbații joacă un rol important în impunerea purtării acestei piese vestimentare. Vălul islamic sau hijab-ul este menționat în Coran ca având un rol important în statutul femeii musulmane. Este modul prin care se arată pietatea și respectul față de Creator. Pe lângă acest hijab, ținuta femeilor trebuie să fie cât mai largă și să acopere întreg corpul (uneori și fața). Este un mijloc prin care ele pot fi apărate de privirile celorlalți iar onoarea lor să nu fie atinsă. Astfel, veșmintele nu trebuie să fie transparente sau mulate pe corp pentru a scoate în evidență formele corpului. Surah Al-Ahzab spune în ayat-ul 59 despre acest fapt: "O, Tu, Profet! Tu spune-le Soțiilor Tale și fiicelor Tale, precum și femeilor credincioșilor să se îmbrace cu îmbrăcăminte largă. În felul acesta, ele vor fi recunoscute mai lesne și nu vor fi supărate. Allah este Iertător și Milostiv" 33:59

Există multe hadith-uri care aduc în discuție rolul și necesitatea vălului. Un hadith relatat de Aysha, una dintre soțiile Profetului, descrie femeile credincioase care participau la rugăciunea de dimineață (fajr), acoperite cu văl. Acest fapt oferă un indiciu asupra tipului de articol de îmbrăcăminte și văl de a fi purtat. Rugăciunea fajr se împlinește dimineața, când soarele nu răsare și când încă este întuneric, iar femeile nu erau recunoscute când se întorceau de la moschee. Unii savanți spuneau că ele își acopereau fețele, iar alții că era în contextul timpului de rugăciune, pentru a indica că era foarte întuneric pentru a recunoaște oamenii pe stradă. În ceea ce privește niqab-ul, sau vălul care acoperă fața cu excepția ochilor, fiica Profetului, Fatima Bint Muhammad, spunea că este bine ca un bărbat să nu vadă o femeie străina și nici invers. Prin acest lucru se înțelege ideea cum că este de preferat ca bărbatul să evite să vadă fețele femeilor din afara casei.

Astăzi, femeile care poartă acest tip de văl, încearcă să adopte cât mai bine comportamentul soțiilor Profetului și să-și exprime obediența față de Allah prin acest mod. Avantajele hijab-ului și a îmbrăcămintei largi pe care femeile musulmane o adoptă sunt pentru a dirija comportamentul spre bine după ce trec de la viața privată la cea publică, pentru a exprima modestie și a respecta căminul, dar și poruncile lui Allah. Astfel, femeia musulmană interacționează cu diverse persoane, fie ele de sex masculin sau feminin, are preocupări economice, călătorește, studiază, muncește, socializează și toate astea în afara spațiului dedicat căminului. De aceea hijab-ul este necesar în astfel de situații.

Circumcizia este mai degrabă o cutumă, care de cele mai multe ori se efectuează de către un medic tradițional, fără anestezie și într-un mediu nu tocmai steril. Operația se rezumă la îndepărtarea prin tăiere a întregului organ genital feminin. Acest tip de mutilare diferă de la o cultură la alta. Este estimat că peste 80 de milioane de femei au trecut prin mutilare genitală și că aproape 5000 de fete sunt vulnerabile de a trece prin mutilare genitală în fiecare zi. Acest tip de mutilare poate avea consecințe foarte mari, de la infecții cronice, la probleme de naștere, menstruație, relații intime etc. Unele fete și-au pierdut viața din cauza hemoragiei rezultate din cauza tăierii acelei zone. Cele mai multe practici de mutilare genitală au loc în Egipt și Sudan. Unii sunt de părere că această practică este în conformitate cu preceptele islamice și că trebuie luată ca atare și respectată întocmai. Rolul circumciziei este unul social și arată dorința femeii de a se integra în societate. Cel mai comun motiv este acela care face referire la igienă, deoarece există multe credințe care spun că organele genitale feminine sunt impure și de aceea ele necesită îndepărtate pentru a menține o igienă corespunzătoare.

Cel mai criticat motiv este cel de natură sexuală și include teme precum păstrarea virginității, care este prețuită în societățile musulmane și este una dintre cele mai importante condiții pentru căsătorie. De aceea, circumcizia este un factor protector până la ziua căsătoriei. S-a susținut că motivul care stă în spatele acestei mutilări este cea de satisfacere a bărbatului. Metodă numită infibulație, are loc prin strâmtarea orificiului vaginal pentru ca satisfacția sexuală a bărbatului să atingă cote maxime. Infibulația poate ajuta bărbații poligami pentru ca soțiile acestora să le satisfacă dorințele, deși scopul poligamiei este acela de a oferi sprijin femeilor văduve care și-au pierdut bărbații în lupte și nu în scopul mutilării. Această practică este în continuare încurajată în unele țări și este prevăzută ca fiind de credință islamică. Coranul nu semnalează niciun fel de practică de acest gen, ceea ce înseamnă că nu există nicio poruncă divină referitoare la mutilarea genitală. Cu toate astea, Profetul recomanda circumcizia, dar într-un mod precaut. Sheikh-ul Abbas, rectorul Institutului Musulman din Paris este de părere că: "Dacă circumcizia pentru bărbați are un scop estetic și igienic, nu există niciun text religios de valoare care să fie luat în seamă în favoarea circumciziei feminine, și este dovedit prin faptul că această practică este total inexistentă în majoritatea țărilor islamice. Din păcate unii oameni continuă s-o practice, spre prejudiciul extrem al femeilor, probabil din cauza obiceiurilor practicate înaintea convertirii la islam acestor oameni".

Shari'a îl obligă pe bărbat să aibă grijă de soție, să-i asigure un cămin, să suporte costurile financiare, etc. Soțul este obligat să asigure cheltuielile căsătoriei, dota soției, tratarea acesteia cu îngăduință, să o sprijine financiar prin hrană, vestimentație, tratamente.

Coranul are o surah dedicată femeii, ceea ce este un aspect cât se poate de important, întrucât nu există vreo surah care să vorbească despre bărbat, despre drepturile și obligațiile sale. În Surah An-Nisa sunt detaliate nu doar comportamentele pe care femeile trebuie să le adopte, ci și dreptul lor la moștenire:"În privința copiilor voștri, Allah hotărăște astfel: băieții au parte cât două fiice, dacă nu are decât două fiice. Dacă sunt mai mult de două, ele primesc două treimi din moștenire. Și dacă este una singură, îi revine jumătate. Cât despre părinți, fiecare primește a șasea parte din moștenire, dacă el are un singur fiu. Dacă nu are fiu și îl moștenesc părinții săi, atunci, mamei sale îi revine a șasea parte, după îndeplinirea testamentului său și după achitarea datoriilor, dacă le are. Dintre părinții și fiii voștri, voi nu puteți ști care anume dintre ei vă sunt mai de folos pentru voi! Aceasta este porunca lui Allah! Căci, Allah este cel Știutor, Înțelept"'' 4:11

Proporția căsătoriilor poligame astăzi este mai mare în țările arabe, care se întrepătrund cu Africa neagră - Sudanul și Mauritania. În toate celelalte țări arabe, căsătoriile poligame reprezintă mai puțin de 5% din total. În Siria, conform recensământului din 1970, 3,7% dintre bărbații căsătoriți sunt poligami. Aceștia sunt în general oameni în vârstă, pentru că numai ei pot asigura costul acestei instituții (Nadia, Anghelescu, 2014, pp. 110-111). Marele flagel care amenință și în zilele noastre familia arabă și pe cea islamică în general, este repudierea. Numărul divorțurilor înregistrat anual este cam 20-25% din totalul căsătoriilor înregistrate în același an. Un bărbat se poate recăsători cu o femeie repudiată, fie o celibatară (de obicei mai tânără), iar șansele unei femei repudiate de a se căsători sunt mult mai mici. O femeie sterilă este amenințată oricând cu repudierea. Se menține în țările arabe, ca și în cele islamice în general, o cifră destul de ridicată de copii pe cuplu, căci familia numeroasă este considerată o binecuvântare. Folosirea diverselor metode anticoncepționale, justificată de unii, chiar prin citate din textul sacru, nu se bucură de egala atenție în toate familiile musulmane. Ca și alte țări, fecunditatea este mai redusă la orașe decât la țară, la cei care au beneficiat de studii, decât la cei analfabeți.

Note

Bibliografie

Legături externe
 https://culanth.org/
 https://www.discoveranthropology.org.uk/about-anthropology/what-is-anthropology/social-and-cultural-anthropology.html
 https://www.britannica.com/topic/Shariah
 http://www.muhammad.net/
 https://books.google.ro/books/about/A_History_of_Islamic_Societies.html?id=I3mVUEzm8xMC&redir_esc=y
 https://www.khanacademy.org/humanities/world-history/medieval-times/social-institutions-in-the-islamic-world/a/medieval-muslim-societies
 http://www.theislamicummah.org/

Islam
Islam
Coran

Antropologie islamică


Chemikal Underground is an independent record label set up in 1994 at Glasgow, Scotland by rock band The Delgados. It was set up to release their first single, "Monica Webster" / "Brand New Car" and went on to break many new Scottish bands in the nineties.

When the second Chemikal Underground release by Bis, The Secret Vampire Soundtrack EP was successful, earning them a slot on Top of the Pops, the label was able to expand. To date, The Secret Vampire Soundtrack is the only Top 40 hit released on Chemikal Underground. Further success followed with the debut albums by Mogwai and Arab Strap.  Other bands on the Chemikal Underground roster included Magoo, Aereogramme, Cha Cha Cohen, Sluts of Trust, Suckle, the Radar Brothers and more recently Mother and the Addicts and De Rosa, as well as Arab Strap member Malcolm Middleton's solo work.  In 2000, they launched Fukd ID to release limited edition (1000 each of CD and 12") singles by bands not necessarily on their roster, such as Interpol (Fukd ID #3).

Artists
Adrian Crowley
Aereogramme
Aidan Moffat
Aloha Hawaii
Angil & the Hidden Tracks
Arab Strap
Backwater
Bis
Cha Cha Cohen
Conquering Animal Sound
De Rosa
The Delgados
Emma Pollock
The Fruit Tree Foundation
Holy Mountain
Loch Lomond
Magoo
Malcolm Middleton
Mogwai
Mother and the Addicts
Mount Wilson Repeater
The Phantom Band
The Radar Brothers
Rick Redbeard
RM Hubbert
Sister Vanilla
Sluts of Trust
Suckle
The Unwinding Hours
Yatsura
Zoey Van Goey

Artists' opinions
Chris Connick from De Rosa stated that: Chemikal Underground were a huge influence on my musical tastes when I was growing up. It was really exciting to hear bands such as Mogwai, The Delgados and Arab Strap, all guys who grew up in the same place as myself, write such amazing music, get played on the radio etc, and do it all off their own back. I hugely admire the members of The Delgados for starting Chemikal and affecting Scottish musical culture in such a positive manner. In fact, it was probably The Delgados that made me want to be in a band, so to have them as your "boss" is a uniquely warm feeling. To even be considered in the same category as any of the label's bands is a total honour and I am very proud to be linked to Chemikal Underground's esteemed heritage.

While Rick Anthony, of The Phantom Band, noted that: Chemikal Underground have been really pretty good to us so far and they have released some great records over the years - which makes you feel like they know what they are doing, and that they are in it for the right reasons. They all seem like good people as well, and they don't meddle in the creative side of things at all.

See also
 List of record labels
 List of independent UK record labels

References

External links
 Official site

British independent record labels
Record labels established in 1994
Alternative rock record labels

Chemikal Underground


Bakonygyirót (em : Jierot, Gerisdorf) é um município da Hungria, situado no condado de Győr-Moson-Sopron. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 139 habitantes.

Localidades de Győr-Moson-Sopron

Bakonygyirót


Die Statue des Heiligen Nepomuk und der Maria (volkstümlich Marienstatue, auch Pestsäule genannt) in Timișoara (Rumänien) ist ein barockes Denkmal und befindet sich vor dem repräsentativen Bau des Alten Rathauses auf dem Piața Libertății.

Geschichte
Die Statue wurde 1753 bis 1756 von den Wiener Bildhauern Blim und Wasserburger aus Sandstein geschaffen. In der Mitte des Standbildes hält der hl. Nepomuk, Schutzpatron der katholischen Banater seit dem Jahr 1727, ein Kreuz. Über ihm befindet sich die Gottesmutter Maria mit einem Kranz auf dem Kopf. Die Statue erinnert an die Pestopfer von 1738 und 1739.

Sie wurde 1756, in Stücke zerlegt, auf dem Wasserweg über die Donau, die Theiß und den Bega-Kanal an ihrem heutigen Platz aufgebaut. 1852 musste das Denkmal dem Siegesdenkmal der Revolution von 1848/49 weichen und wurde vor dem Siebenbürger Tor, wo sich heute das Continental Hotel befindet, aufgestellt. 1969 kam es an seinen ursprünglichen Ort am Freiheitsplatz, wo es bereits einmal zwölf Jahrzehnte gestanden hatte, zurück. 1994 wurde sie von dem Timișoaraer Künstler Ioan Oprescu auf eine Initiative der Landsmannschaft der Banater Schwaben restauriert.

Weblinks

Einzelnachweise

Kulturdenkmal in Timișoara
Pestsäule
Timisoara
Timisoara
Sandsteinskulptur
Skulptur (1756)
Skulptur (Rumänien)
Christentum in Rumänien
Religion (Timișoara)
Kunst (Timișoara)
Säule in Rumänien


est un film américain de série-B réalisé par Joseph Kane et sorti en 1941. Il a fait l'objet d'un remake en 1949 sous le titre  ainsi qu'en 1952 sous le titre .

Synopsis

Fiche technique
 Réalisation :  Joseph Kane
 Scénario : Olive Cooper, Robert Shannon, Garnett Weston
 Producteur : 	Joseph Kane
 Photographie : 	Reggie Lanning
 Musique : Ross DiMaggio
 Production : Republic Pictures
 Durée : 62 minutes
 Date de sortie :

Distribution
 Bob Steele : Tom Logan
 Claire Carleton : Kay Stevens
 Milburn Stone : Duke Logan
 Helen MacKellar : Mrs. Logan
 Si Jenks : Whiskers
 Monte Blue : The Super
 Hal Taliaferro : Pierce
 Jay Novello : Santos
 Dick Wessel : Gorman
 Lew Kelly : Dad Halliday
 Guy Usher : Barnsdale
 Yakima Canutt : Klefner
 George Guhl : Jones

Notes et références

Liens externes

Film américain sorti en 1941
Film américain en noir et blanc
Western américain
Western B
Film ferroviaire

The Great Train Robbery (film, 1941)


Callum Scott Howells (né le 29 avril 1999), est un acteur et chanteur gallois.

Biographie
Callum Scott Howells a participé Britain's Got Talent avec le groupe Only Boys Aloud.

Filmographie
2021 : It's a Sin : Colin Morris-Jones

Scène
2011-2012 : Oliver! - Wales Millennium Centre
2014 : Lord of the Flies : Godfrey - Wales Millennium Centre
2015 : Prodigy : Dan Davies - St James Theatre
2016 : Blackout : James - Aberystwyth Arts Centre
2016 : Brass : George - Hackney Empire
2016-2017 : She Loves Me : Arpad Laszlo - Menier Chocolate Factory
2017 : Tickledom : Basil - Tournée au Pays de Galles
2019 : CRAVE : A - The Other Room
Romeo and Julie : Romeo - Royal National Theatre

Vie privée
Callum Scott Howells s'identifie comme queer.

Notes et références

Liens externes

Naissance en avril 1999
Acteur gallois de télévision
Acteur gallois de théâtre
Acteur de comédie musicale
Chanteur gallois
Personnalité ayant fait son coming out

Callum Scott Howells


fue un matemático japonés. Sus áreas de investigación son las variedades de Riemann, las variedades complejas, y los grupos de transformaciones de estructuras geométricas.

Carrera académica
Shōshichi Kobayashi estudió en la Universidad de Tokio, obteniendo la licenciatura en 1953. De 1953 a 1954 se fue a la Universidad de Estrasburgo y a la de París. En 1956, obtuvo su doctorado en la Universidad de Washington, con un trabajo sobre la teoría de las conexiones, dirigido por Carl B. Allendörfer.

Desde 1956 hasta 1958 realizó una estancia en el Instituto de Estudios Avanzados de Princeton. En 1957 Kobayashi fue investigador asociado en la Universidad de Chicago (con Shiing-Shen Chern) y durante 1958-1959 en el Instituto de Tecnología de Massachusetts (MIT). Después de haber trabajado desde 1960 como profesor adjunto en la Universidad de Columbia Británica, se traslada a la Universidad de California, Berkeley, siendo profesor ayudante en 1962, profesor titular en 1963 y catedrático en 1966. Entre 1978 y 1981 fue director del departamento de Matemáticas.

Kobayashi ha trabajado como profesor visitante en Tokio, en el MIT, en Maguncia (1966) y en Bonn (1969, 1977-1978). Fue becario Sloan entre 1964 y 1966 y becario Guggenheim de 1977 a 1978. Es miembro de la American Mathematical Society y de las sociedades matemáticas nacionales japonesa, suiza y francesa.

Shōshichi Kobayashi ha investigado entre otros temas sobre los grupos de transformación y la geometría diferencial de los espacios complejos.

Principales publicaciones
Es autor de varios libros populares y de decenas de artículos en revistas científicas.
 Hyperbolic Manifolds And Holomorphic Mappings: An Introduction(1970/2005),World Scientific Publishing Company
 Transformation Groups in Differential Geometry(1972), Springer-Verlag, ISBN 0-387-05848-6
 (1982),
 Complex Differential Geometry(1983), Birkhauser
 Differential Geometry of Complex Vector Bundles(1987), Princeton University Press
 (1990),
 Foundations of differential geometry(1996), coautor con Katsumi Nomizu, John Wiley & Sons, Inc.
 Hyperbolic Complex Space(1998),Springer
 (2005),

Referencias

Matemáticos de Japón del siglo XX
Profesores de la Universidad de California en Berkeley
Matemáticos de Japón del siglo XXI

Shoshichi Kobayashi


Étienne-Jules Ramey (født 23. maj 1796 i Paris, død 29. oktober 1852 sammesteds) var en fransk billedhugger. Han var søn af Claude Ramey.

Ramey var elev af sin far og École des beaux-arts. Han var som billedhugger en virtuos tekniker, der fik stor indflydelse på et kuld yngre franske billedhuggere. Et af hans mest kendte arbejder er gruppen Theseus og Minotaurus i Tuileries-haven. Blandt andre værker mærkes: Venus Falconieri (1820, museet i Dijon), basrelieffet Hektor kaster en stenblok (1816), helgenstatuer for kirker i Paris med mere.

Kilder

Billedhuggere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Paris

Jules Ramey


Grøn omstilling er den danske betegnelse for alle de tiltag rundt om i verdenfra såvel det offentliges, erhvervslivets og fra privat sidesom har til formål at afværge, begrænse eller udskyde følgerne af den globale opvarmning (på engelsk tales om climate change mitigation, på tysk om Klimaschutz).

Omstillingen drejer sig hovedsagelig om at nedbringe den menneskeskabte udledning af drivhusgasser, dels især ved at udfase brugen af fossile brændstoffer og i stedet basere energiforsyningen på vedvarende energi, og dels ved at fjerne kuldioxid og andre drivhusgasser fra atmosfæren, fx ved skovrejsning. Men grøn omstilling omfatter også ændringer i adfærd mht forbrug, fx mere genbrug eller mere skånsom produktion, samt en ændret indstilling til vækst, foruden tilpassede beskatningsregler.

Som succeskriterie for grøn omstilling regnes for tiden en global temperaturstigning på maksimalt 2° C, og meget gerne 1,5° C, som vedtaget af et stort antal lande på Klimakonferencen i Paris i 2015. En verdensomspændende vellykket grøn omstilling vil nedsætte risikoen væsentligt for, at den globale opvarmning kommer til at ødelægge menneskenes livsbetingelser på jordkloden. Den grønne omstilling anses af mange for at være det 21. århundredes største udfordring for menneskeheden.

Da kuldioxid ikke nedbrydes naturligt i atmosfæren, vil vor tids høje koncentrationer medføre langvarige og uoprettelige forandringer af klimaet, medmindre der gøres noget. Arten og omfanget af de politiske tiltag, som gennem de næste få år eller årtier gennemføres inden for grøn omstilling, vil derfor få vidtrækkende betydning for Jordens klima de næste tusind til titusind år.

Rammer for omstillingen

Den globale opvarmning skyldes, at atmosfærens indhold af kuldioxid er steget pga afbrænding af fossilt brændstof, fra et indhold omkring 280 ppm i 1750 til 406 ppm i begyndelsen af 2017. Hvis den globale opvarmning skal standses, må nettoudledningen af kuldioxid til atmosfæren i praksis reduceres til nul. Hvis grøn omstilling skal virke, er det derfor ikke tilstrækkeligt blot at nedsætte nettoudledningen, endsige fastholde den på det nuværende niveau. I stedet skal nettoudledningen af ikke blot kuldioxid, men alle drivhusgasser sænkes til nul. Den globale opvarmning er et eksempel på det man kan kalde fælledens tragedie, nemlig at forringelsen af den naturressource som atmosfæren er, rammer alle lande, og ikke blot de lande som har forringet den ved at udlede kuldioxid. Den grønne omstilling er derfor ikke et anliggende, som hvert individ eller institution eller firma eller land kan gennemføre hver især, omstillingen kræver samarbejde på tværs af landegrænser for at blive effektiv. Med et alternativt udtryk udgør udledningen af drivhusgasserne en negativ global eksternalitet.

Der er i dag en mængde tekniske løsninger til rådighed til sænkning af atmosfærens indhold af drivhusgasser. Uanset om man beslutter sig for at fastholde den globale opvarmning på 1,5°, 2° eller 3° C, vil en vellykket grøn omstilling kræve gennemgribende omlægninger af energiforsyningen; spørgsmålet går kun på den hastighed, omlægningen foretages med, ikke om omlægningen er nødvendig eller ej. Jo senere og jo langsommere omstillingen iværksættes, jo dyrere og mere teknologisk krævende bliver den. Hvis man ingenting gør, vil CO2-udledningen i perioden 2016-2040 vokse med 46%. Denne udvikling vil få den globale temperatur til at stige med 4° C eller mere i løbet af det 21. århundrede, hvilket vil få uoverskuelige klimatiske følger.

Skal denne situation undgås, må der kun indvindes en vis del af de nuværende reserver af fossile brændstoffer. Hvis man ønsker mere end 50 % sikkerhed for at nå 2°-målet, må der ifølge IPCC i tidsrummet 2011-2050 maksimalt udledes mellem 870 og 1.240 Gt (mia tons) CO2, svarende til at en trediedel af oliereserverne, halvdelen af naturgasreserverne og 80% af kulreserverne ikke må indvindes, men skal blive liggende nede i jorden.

Som et ikke uvæsenligt kuriosum kan nævnes, at den menneskelige krop via vejrtrækningen også bidrager til CO2-udledning, med gennemsnitligt ca. 0,9 kg CO2 pr individ pr dag. Med en befolkning i april 2019 anslået til 7,7 mia mennesker svarer dette til 6,9 mio tons CO2 om dagen.

Hvis man først for alvor går i gang med omstillingen en gang i løbet af 2020-erne, må energiforsyningen meget hurtigt omlægges radikalt, hvis 2°-målet skal nås med mere end 50% sandsynlighed. Samtidig øges omkostningerne til omlægningen, altimens investeringer i den fossile branche går tabt (såkaldte stranded costs), hvilket nemt får politiske tiltag til at fremstå som tvivlsomme. Det må også erindres, at selv hvis omstillingen går over al forventning mht hastighed og omfang, vil processerne i atmosfæren foregå med en sådan træghed, at klodens temperatur vil blive ved med at stige i årtier efter at de menneskeskabte udledninger af drivhusgas er bragt helt til ophør.

Energiforsyning er i dag stadig i høj grad opbygget omkring infrastruktur, som ikke i sig selv forældes eller nedslides. Samtidig har brugen af fossile brændstoffer helt til nu været en fast forankret del af moderne livsstil. En fuldstændig omstilling til bæredygtig energi kan ikke gennemføres her og nu, men er en proces som vil komme til at vare årtier, selvom de nødvendige teknologier allerede er kendte. En vigtig faktor for at nå målet er en korrekt prissætning af fossile brændstoffer. Prisen bør afspejle alle miljø- og samfundsmæssige omkostninger ved afbrænding af dem, sådan at man ikke tilskyndes til at fortsat at bruge, endsige udbygge brugen af fossile brændstoffer, fx med kulfyrede kraftværker.

Historie

Den amerikanske kemiker Charles David Keeling opdagede omkring 1960, at atmosfærens indhold af CO2 ikke er konstant, men øges gradvist år for år. Denne opdagelse og dens betydning for drivhuseffekten blev startskuddet til den grønne omstilling, om end der skulle gå flere årtier, før opdagelsens konsekvenser for alvor gik op for verdenssamfundet.

I 1972 vedtog man i Stockholm på FNs første miljøkonference en erklæring med 26 punkter om verdens udvikling, vækst og miljø. Stockholm-konferencen og dens tilknyttede videnskabelige konferencer var sandsynligvis medvirkende til oprettelsen i 1973 af det daværende EFs miljøagentur (i dag EEAEuropean Environment Agency).

Stockholm-konferencen banede også vejen for en større forståelse af global opvarmning, og inspirerede forfatterne bag Brundtland-rapporten fra 1987, officielt kaldet Vores Fælles Fremtid. Rapporten påpegede, at hvis man skulle passe på jordklodens miljø, måtte man først begynde med at bekæmpe fattigdom og kønslig og økonomisk ulighed, samt erkende at der er grænser for, hvor meget økonomisk vækst et område kan bære uden at tage skade. Fattigdom hæmmer muligheden for bæredygtig udvikling og sætter miljøet under pres, og man må derfor finde en balance mellem økonomi og økologi.

Brundtland-rapporten efterfulgtes af en FN-konference i Rio de Janeiro i 1992, hvor deltagerne underskrev Agenda 21, en 300-siders plan for bæredygtig udvikling i det 21. århundrede, og hvor FNs kommission for bæredygtig udvikling (CSD) blev grundlagt.

Kyoto-aftalen fra 1997, som er en videreførelse af en aftale fra Rio-koncerencen, er den første internationale aftale, som med hovedfokus på begrænsning af global opvarmning og udledning af drivhusgasser opstiller forpligtelser for de enkelte medunderskrivere. Selvom USA aldrig underskrev aftalen, mens Canada trak sin støtte i 2012, står 192 lande i 2017 som underskrivere af aftalen.

Der var store forventninger til COP15-konferencen i København i december 2009, men deltagerne kunne ikke enes om en juridisk bindende aftale om begrænsning af udledningerne, men kun om en hensigtserklæring kaldet Copenhagen Accord. Bedre gik det i Paris i december 2015, hvor Paris-aftalen kom i hus, en aftale som forpligter de 195 underskrivere til at stræbe efter at holde den globale opvarmning under 2° C, og gerne 1,5° C. De enkelte deltagerlande opstiller ifølge aftalen deres egne juridisk bindende mål for begrænsning af udledningerne, samt fastlægger virkemidlerne og rapporterer regelmæssigt om hvordan det går, og verdens rige lande forpligter sig desuden til at oprette en klimafond på 100 mia US$, som skal bruges til at hjælpe udviklingslande med at skære ned på deres udledninger.

Oprindeligt blev grøn omstilling overvejende anskuet som et samfundsanliggende, som skulle gennemføres og styres politisk gennem offentlig forvaltning, ved nationale tiltag fra statslige eller regionale myndigheders side, med baggrund i konventioner og aftaler. Senere har det vist sig, at det oftest først er når der opstår økonomiske og erhvervsmæssige interesser i mulighederne i grøn omstilling, at der for alvor begynder at ske noget.   Et lidt besynderligt eksempel herpå er den massive omlægning af USA's forbrug af fossile brændstoffer som fandt sted i løbet af 2000-erne, som resultat af opdagelsen af store forekomster af skifergas i det nordlige Midtvesten. Det var ikke primært ønsket om grøn omstilling som drev dette skift i energiproduktion, men derimod rene økonomiske interesser, idet skifergas er billigere at indvinde end kul. Ikke desto mindre har omlægningen til skifergas betydet et kraftigt fald i USA's udledning af drivhusgasser, idet skifergassen frigiver færre af disse gasser end de kul, man traditionelt brugte i den amerikanske energiforsyning.

Op gennem 2010-erne gennemgik både solceller og batterier en rivende teknologisk udvikling, samtidig med at prisen på dem faldt op mod 85%, mens vindenergi i samme periode er faldet 55% i pris. I begyndelsen af 2020-erne er vedvarende energi således ved økonomisk at udkonkurrere fossil energi.

Forfatterne af 2022-rapporten fra FN's klimapanel IPCC har beregnet, at omkostningen gennem hele det 21. århundrede ved at fastholde de globale temperaturstigninger på højst 2 grader faktisk er en lille gevinst: verden som helhed sparer penge på at holde temperaturstigningen nede. Den grønne omstilling koster godtnok mange penge, men den sparer os på sigt for ødelæggende naturkatastrofer, tab af menneskeliv og landbrugsland. Men hvis den grønne omstilling skal lykkes, og klimakatastrofen afværges, skal der ifølge forfatterne øjeblikkeligt foretages meget kraftige reduktioner inden for alle samfundssektorer i udledningen af drivhusgasser.

Ved offentliggørelsen i marts 2023 af IPCCs synteserapport AR6 udtalte en af forfatterne, den danske klimaprofessor Sebastian Mernild, at det efter hans mening ikke længere var realistisk at stræbe efter at begrænse den globale temperaturstigning til 1,5° C, og efterlyste i stedet mere realistiske mål.

Skepsis

Skepsis er fremført mht hvordan den grønne omstilling gribes an, fx støtteordninger som forbrugerne kommer til at betale i form af unaturligt høje energipriser, de stærkt svingende udnyttelsesgrader for sol- og vindenergi sammenlignet med konventionel energiproduktion, modstand mod at få vedvarende energianlæg stillet op i sit nærområde (såkaldt NIMBYisme) og utilstrækkelig infrastruktur.

Den danske politolog Bjørn Lomborg gjorde sig omkring årtusindskiftet stærkt bemærket med debatbogen Verdens sande tilstand, på engelsk med titlen The Skeptical Environmentalist, hvor han argumenterer for, at miljøforkæmpere havde overdrevet deres forudsigelser af det globale miljøs dårlige tilstand, herunder omfanget af global opvarmning, samt at midler der anvendes på miljø- og klimaforbedringer skal prioriteres efter, hvor de gør mest gavn. Bogen afstedkom en ophedet debat og førte til en anklage om videnskabelig uredelighed, som dog senere blev underkendt af Videnskabsministeriet. Men Lomborg er vedblevet med at være en kontroversiel figur, fx med udsagn som, at hvis hvert eneste af medunderskriverlandene til Paris-aftalen holder hvert eneste af sine løfter til CO2-udledning fuldt ud, vil CO2-udledningen i 2030 være beskåret med sammenlagt 56 gigatons. Men dette skal sammenlignes med, at hvis temperaturstigningen som vedtaget i Paris-aftalen skal holdes under 2°, skal CO2-udledningen inden år 2100 nedbringes med 6.000 gigatons. På denne måde vil vi have brugt de første 30 år af århundredet på at løse 1% af problemet.

Den danske professor emeritus i geografi Johannes Krüger advarede i 2021 i sin bog med titlen 32 myter om klimaet du ikke skal hoppe på mod at sammenblande tiltag inden for områderne miljø og bæredygtighed med tiltag rettet mod klimaændringer, fordi menneskeskabte CO2-udledninger efter hans mening ikke bidrager nævneværdigt til den globale opvarmning. Faktisk nyder natur- såvelsom kulturplanter kun godt af øgede mængder CO2 i atmosfæren, og høstudbyttet af en række vigtige kulturplanter, såsom hvede, majs og sukkerroer, vil kunne øges med mellem en fjerdedel og halvdelen alene ved at CO2-koncentrationen i atmosfæren stiger fra de nuværende godt 400 ppm til 600 ppm.

Et studie fra 2023 af danske tv-debatter om grøn omstilling viste en tydelig tendens, især blandt borgerlige politikere, til at nedtone behovet for klima-afgifter og anden samfundsmæssig omstilling, idet man i stedet satte sin lid til ny, fremtidig teknologi: "Sprogligt fraskriver de sig ansvaret for den grønne omstilling og for reduktionen af CO2 og siger, at teknologien nok skal klare det for os".

Danmark

I Danmark var man tidligt ude med ny teknologi til brug i den grønne omstilling, især inden for vindenergi. Gedsermøllen, designet af elektriker og opfinder Johannes Juul, var en trevinget 200 kW vindmølle, som viste sig meget driftsikker og i årene 1957-1967 producerede elektricitet til SEAS. Den var i sin tid verdens største vindmølle, og dens overordnede design ligger til grund for alle moderne store vindmøller.

Mens man i Danmark i 1970-erne diskuterede indførelse af kernekraft, byggede skolesamvirket Tvind den 54 m høje Tvindmølle, som havde dobbelt så lange vinger som Gedsermøllen og som i årene 1978-2007 havde 117.540 driftstimer og leverede 16 GWh elektricitet. Tvindmøllen, som kunne ses på lang afstand i det flade vestjyske landskab, fik stor symbolsk og politisk betydning for udbredelsen af vedvarende energi, foruden at den satte skub i forskning inden for vindteknologi, bl.a. på Risø.

I løbet af 1980-erne voksede et antal vindmølleproducenter frem i Danmark, bl.a. Vestas, Bonus og NEG Micon, og man begyndte opstilling af et stort antal små og mellemstore vindmøller landet over. I 2004 overtog tyske Siemens Bonus-fabrikken i Brande, og samme år overtog Vestas NEG Micon i Randers, og blev herved verdens største vindmølleproducent.

I 1991 gik Elkraft og SEAS sammen om at opstille vindmøller i Smålandsfarvandet nord for Lolland. Vindeby havvindmøllepark var verdens første af sin slags, med 11 stk 450 kW vindmøller fra Bonus. Møllerne blev først pillet ned i september 2017 og havde da i alt leveret 243 GWh elektricitet.

Kort efter årtusindskiftet begyndte man at bygge store havvindmølleparker, bl.a. Horns Rev 1, Horns Rev 2, Anholt og Rødsand, og pr 2017 er parker undervejs på Kriegers Flak i Østersøen og langs den jyske vestkyst ved Søndervig og Harboøre.

Omstilling af energiforsyning

I de fleste scenarier for grøn omstilling skal reduktionen af udledning af drivhusgasser opnås ved at mindske energispild og skifte til energiproduktion med lille eller ingen frigivelse af CO2. Omkostningerne ved grøn omstilling har vist sig mindre inden for elforsyning end i fx transportsektoren, og derfor anses elproduktion for en af de mest lovende måder at nedbringe CO2-udledningen på.

Vedvarende energi

Herunder hører biobrændsel, vandkraft, tidevandsenergi, bølgeenergi, vindkraft, solenergi og jordvarme. Inden for disse områder er der de senere år sket en kraftig vækst i produktionen. I 2011 voksede den vedvarende energis andel af verdens elproduktion for fjerde år i træk, til 20,2%. I 2014 stod vedvarende energi for 19% af verdens samlede energiforbrug, heraf 9% fra biobrændsel, 4% el fra vandkraft, 2% el fra vind, sol og jordvarme og 4% øvrige.

Efterspørgslen efter vedvarende energi er vokset meget hurtigere end nogen troede. FN's klimapanel mener, det teknologisk set er overkommeligt at få en række vedvarende energikilder til at dække størstedelen af klodens energibehov. I 2017 står vedvarende energi for mere end en femtedel af energiforsyningen i mere end 30 lande.  I 2012 var næsten halvdelen af nyinstalleret elproduktion fra vedvarende kilder, og prisen på vedvarende el er faldende. Udviklingen hjælpes mange steder på vej af politiske initiativer og lovgivning, som forbedrer konkurrencevilkårene for og øger offentlighedens tilslutning til vedvarende energi. I 2011 har 118 lande iværksat handlingsplaner for en fremtid med vedvarende energi.

Inden for elproduktion har nogle lande geologiske, geografiske eller meteorologiske fordele mht gennemførelse af grøn omstilling. 100% af Islands el kommer således fra geotermisk energi, mens vandkraft står for 85 % af Brasiliens, 62% af Østrigs, 65% af New Zealands og 54% af Sveriges elproduktion. I andre områder er vindenergi vigtig ved elproduktion, og udgør fx 14% af Iowas, 40% af Schleswig-Holsteins og 20% af Danmarks elproduktion. Solopvarmet vand udgør en voksende energikilde i mange lande, især Kina, og 70 mio husholdninger verden over får i dag helt eller delvist deres varme vand på denne måde. Også energikilderne jordvarme og biomasse er voksende, og i Sverige har biomasse overhalet olie som energikilde. Biobrændsel til biler og lastbiler har siden 2006 ført til et kraftigt fald i olieforbruget i transportsektoren i USA. Verden over blev der i 2009 fremstillet 93 mia liter biobrændsel, som erstattede skønnet 68 mia liter benzin, svarende til 5% af den globale benzinproduktion.

Selvom vedvarende energi indtager en helt centralt plads i den grønne omstilling, er disse energiformer faktisk ikke helt CO2-neutrale. Man kan ikke undgå CO2-udledning, heller ikke når man bygger et bæredygtigt kraftværk, eller når afgrøder til biobrændsel skal høstes, bearbejdes og transporteres. Men med kuldioxid-ækvivalenter på 9,4 og 11,6 og 29,2 g CO2 pr kWh udgør udledningen af drivhusgas fra hhv vindkraft, vandkraft og solceller kun en brøkdel af udledningen fra fossile brændstoffer. Således udleder et kombineret gas-og-damp kraftværk med høj virkningsgrad 350-400 g CO2 og et konventionelt kulfyret kraftværk 750-1.050 g CO2 pr kWh.

Omstilling af energiforbrug

Det moderne vestlige forbrugersamfunds store energiforbrug udgør en trussel mod det globale miljø, idet den tilknyttede CO2-udledning fremskynder den globale opvarmning. Amerikanske videnskabelige undersøgelser har vist, at hvis man som forbruger vil mindske CO2-udledningen, er der fire høj-effektive virkemidler:
1. Få færre børn (hvert barn mindre sparer 58,6 tons kuldioxid-ækvivalenter om året)
2. Drop bilen (sparer 2,4 tons om året)
3. Flyv mindre (en tur mindre frem og tilbage over Atlanten sparer 1,6 tons)
4. Bliv vegetar (sparer 0,8 tons om året)

Dette er anderledes og meget mere effektive virkemidler end de sædvanlige populære råd om en grønnere livsstil, fx
 skift til hybridbil (0,52 tons årligt)
 tøjvask i koldt vand (0,25 tons årligt)
 genbrug (0,21 tons årligt)
 skift til energisparepærer (0,10 tons årligt)
Denne type råd dominerer fuldstændig den offentlige debat om grønnere livsstil, mens de fire høj-effektive virkemidler stort set aldrig omtales i medier, politiske initiativer, skolebøger m.m. Selvom det fx er otte gange 'grønnere' at blive vegetar end at bruge energisparepærer.

Kostomlægning
Fødevarer står for den største del af den CO2-udledning, som er knyttet til forbrug, fulgt af husholdninger, transport, serviceydelser, andre produkter end fødevarer, og byggeri. I fattige lande er det fødevarer og serviceydelser som dominerer, mens det i rige lande mere er transport og andre produkter. En undersøgelse fra 2014 af briternes spisevaner viste, at en kødspiser bidrager med 7,19 kg CO2-ækvivalent pr dag, mens tallene for en vegetar er 3,81 kg og for en veganer 2,89 kg. Hvis vi alle blev vegetarer, kunne CO2-udledningen fra fødevarer mindskes med 63% i 2050. I 2016 indførte Kina en ny fødevarepolitik, som har til formål at beskære kødforbruget med 50% og således mindske udledningen af drivhusgas med 1 mia tons frem mod 2030. Samme år viste en britisk undersøgelse, at man ved at beskatte kød og mælk både kunne nedbringe drivhusgasudledningen og forbedre folks helbred. Med 40% skat på kød og 20% på mælk ville man ideelt set kunne formindske udledningen af drivhusgasser med 1 mia tons om året.

I trafikken
På transportområdet er forbedret brændselsøkonomi i biler, indførelse af elbiler og ændring i trafik-adfærd (fx at tage cyklen i stedet for bilen) vigtige redskaber til nedbringning af udledningerne. Mange benzin- eller dieseldrevne biler kan omstilles til el, og fx er der i dag kapacitet til at oplade 73% af USA's varebiler og små lastbiler med el om natten. Amerikanske elbiler udleder i gennemsnit 110 g CO2 pr km, mod 270 g for benzinbiler. I Danmark stod transportsektoren omkring 2010 for en femtedel af CO2-udledningen.

Frem mod slutningen af 2010-erne har Formel E, et motorløb for elbiler, fået stadig større opmærksomhed, ikke mindst fra de bilfirmaer, som traditionelt har brugt Formel 1 som udviklingsplatform for ny bil-teknologi. Ved løbet i Paris i april 2019 blev for første gang i Formel E's historie brugt batterier med så høj ydeevne, at man ikke behøvede skifte biler undervejs i løbet.

Energibesparelse

Man kan grundlæggende spare på energien på to måder, enten ved at bruge energien mere effektivt, fx når man ved at isolere et hus kan holde den samme temperatur indendørs med mindre energiforbrug, eller ved at slække på kravene og komforten, ved fx at sænke temperaturen eller mængden af lys. Vælger man at slække på komforten, kræver det en adfærdsændring hos forbrugeren, når man fx skal have mere tøj på indendørs eller skal tage tog, bus eller cykel i stedet for bilen.

I Californien indførte man i midten af 1970-erne en forholdsvis stram lovgivning for energibesparelse inden for områder som nybyggeri og elektriske apparater, og siden da har det californiske energiforbrug pr indbygger ligget nogenlunde konstant, mens det i resten af USA er fordoblet. Inden for energiområdet arbejder man i Californien med en prioritering, som sætter energibesparelser først, fulgt af vedvarende energikilder, mens fossile brændstoffer kommer sidst.

Ecodesign var et EU-direktiv, som blev indført i 2003 til fremme af energibesparelse, og som senere er blevet kendt gennem de kulørte A-G-energimærker på støvsugere, vaskemaskiner, airconditionanlæg, computere, vandvarmere med mere. I 2020 formodes direktivet at have ført til en reduktion i EU's energiforbrug svarende til Italiens samlede energiforbrug (som i 2015 var 6.500 PJ (petajoule)), en besparelse som svarer til en fjerdedel af den CO2-reduktion, som EU har forpligtet sig til at nå i 2020.

Ifølge det internationale energiagentur IEA vil energibesparelse i bygninger, industri og transport frem mod 2050 kunne mindske det globale energiforbrug med en tredjedel.

Energiproduktion er nødt til at have en sådan kapacitet, at den også kan dække energiforbruget i spidsbelastningssituationer. Hen over døgnet topper elforbruges således først på aftenen, når der laves mad, mens varmeforbruget hen over året topper på kolde vinterdage. Mange former for energiforbrug, som ikke nødvendigvis skal foregå på bestemte tider af døgnet eller året, kan vha digitalisering, kunstig intelligens og andre it-teknologier henlægges til tidspunkter, fx om natten, hvor det generelle energiforbrug er lavt. Man har vurderet, at halvdelen af det danske elforbrug på denne måde kan gøres fleksibelt, og dermed være med til at indpasse de store mængder vedvarende energi fra fx havvindmøller. Systemet bliver dog ikke for alvor effektivt, medmindre de danske energiafgifter omlægges, så der bliver større forskel på prisen for fossil eller grøn el og varme.

Under corona-pandemien
En amerikansk undersøgelse har vist, at selv om corona-pandemien i 2020-21 fik CO2-udslippet fra især flytrafik til at falde, så steg brugen af internet til gengæld, så at den under pandemien stod for dobbelt så stor CO2-udledning som den samlede flytrafik. Det er især streaming-tjenester som Netflix, samt brugen af fx WhatsApp og TikTok, der bidrager til den øgede udledning af drivhusgasser. Også pandemiens mange virtuelle møder på fx Zoom øger udledningerne; her kan man spare 96% af energiforbruget ved at slukke for kameraet. Og ser man Netflix i standard billedkvalitet i stedet for HD, sparer man 86% af energiforbruget.

Kulstoflagre
Den grønne omstilling kan fremmes, hvis de naturligt forekommende kulstoflagre kan udbygges, fx ved geologisk CO2-lagring, skovrejsning eller nedgravning af biokul. En schweizisk undersøgelse konkluderede i 2019, at man ved en verdensomspændende skovrejsning i løbet af et århundrede vil kunne opsamle omkring 200 mia tons kulstof, svarende til to trediedele af al den kulstof, menneskelig aktivitet siden den industrielle revolution i begyndelsen af 1800-tallet har tilført atmosfæren.

Bæredygtighed
Der ligger en opgave i at mindske udledningen af CO2, uden at det kommer til at påvirke bæredygtigheden, i form af negative konsekvenser for miljø og mennesker. Fx indgår der i fremstilling af såvel vindmøller som elbiler en hel del metal, såsom stål og kobber, men også REM-metaller og lithium. REM-metaller kommer hovedsagelig fra Kina, hvor udvindingen har ført til omfattende ødelæggelser af landskaber og grundvand. Lithium udvindes især i Atacamaørkenen i Sydamerika, og de enorme mængder vand, som produktionen kræver, har ført til vandmangel, som påvirker økosystemer, dyreliv og oprindelige folk. Hvis disse og lignende råstoffer skal udvindes på mere bæredygtig vis, vil det alt andet lige fordyre processerne og dermed den grønne omstilling.

I 2021 var der 3 mio elbiler på verdensplan, mens det anslås, at der i 2030 vil være 125 mio elbiler. Batterier til elbiler vil komme til at få en helt central rolle i grøn omstilling, ikke alene som kraftkilde til bilerne, men især også som lagringsmedie til strøm produceret fra vedvarende energikilder på tidspunkter, hvor produktionen overstiger forbruget. Men til fremstilling af så mange batterier medgår så store mængder råstoffer, at genanvendelse i stor skala vil være nødvendigt. Dette gælder ikke mindst metallet kobolt, som i dag findes i stort set alle batterier, men som er dyrt og ofte udvindes under problematiske forhold, herunder børnearbejde og sundhedsskadelige arbejdsforhold, bl.a. i DR Congo.

Den grønne omstillings vedvarende energi skal for en stor dels vedkommende komme fra vindmøller. De har en levetid på 20-30 år, idet havvindmøller har kortere levetid end møller på land, fordi de er mere udsatte for vind og vejr. I Danmark var man tidligt ude med opstilling af vindmøller, både på land og til havs, og man er derfor nu i gang med at udskifte ældre møller med nye. Metaller i de gamle møller kan forholdsvis nemt genanvendes, mens det er noget vanskeligere at genanvende den glasfiber, som vingerne er fremstillet af. Siden 2001 er i Danmark nedtaget mere end 10.000 vindmøllevinger, hvoraf en stor del er endt på lossepladsen, mens andre er blevet brændt og brugt i varmeproduktion og andre igen er blevet findelt og brugt som fyldmateriale i fx veje. Der ligger en udfordring i at skille de forskellige materialer ad, som vingernes kompositmaterialer består af, så de kan genanvendes til produktion af nye vinger.

Se også

Generelt
 Global opvarmning
 Bæredygtighed
 Grønvask
 Energiomstilling
 Doughnut-model

Energiproduktion
 Fossilt brændstof
 Grøn energi
 Vedvarende energi
 Vindenergi
 Bølgeenergi
 Geotermisk energi
 Solenergi
 Kernekraft
 Biobrændsel

Energiforbrug

 Sparepære
 Bæredygtigt byggeri
 Passivt design
 Elbil
 Jordens overforbrugsdag (EOD)
 Klimaaftryk

Organisationer
 FN's klimapanel (IPCC)

Konventioner og aftaler
 Brundtlandrapporten 1987
 UNFCCC 1992
 Kyoto-aftalen 1997
 Paris-aftalen 2015

Store firmaer inden for vedvarende energiproduktion
Dette forretningsområde startede op i de sidste årtier af 1900-tallet i Europa og Nordamerika, men har siden spredt sig til især Østasien, som i slutningen af 2010-erne har nogle af verdens største vindmølleproducenter og fuldstændig dominerer markedet for solenergi.

Solenergi
 BrightSource Energy
 Canadian Solar
 First Solar
 Hanwha Solar One
 Jinko Solar
 Kyocera
 Sharp Solar
 Suntech Power
 Trina Solar
 Yingli

Vindenergi
 Enercon
 Envision
 Gamesa
 GE Wind
 Goldwind
 Mingyang
 Siemens Wind Power
 Sinovel
 Suzlon Energy
 United Power
 Vestas
I sommeren 2017 besluttede Gamesa og Siemens at samle deres aktiviteter inden for vindenergi.

Litteratur
 Mark Diesendorf (2007): Greenhouse Solutions with Sustainable Energy, UNSW Press, 432 sider,

Siden 2019 har dagbladet Politiken halvårligt udgivet et annoncetillæg med titlen Grøn Omstilling.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danmark
 Grønne omstilling af Danmark-Institut for Geovidenskab og Naturforvaltning, Københavns Universitet
 Årlig energistatistik 2016Energistyrelsen
 EnergibesparelserEnergistyrelsen
 CITIES, Centre for IT-Intelligent Energy Systems in cities
 Grøn omstillingErhvervsstyrelsen
 CGOCenter for grøn omstilling , Aalborg kommunes platform for bæredygtighed
 EU-projekt Samskabende Grøn Omstilling, Hjørring kommune
 State of GreenDanmarks officielle grønne brand
 Danmarks Grønne Investeringsfond selvstændig statslig lånefond til fremme af grøn omstilling
 KR Foundation privat dansk fond for grøn omstilling
 Building Green årlig messe i København og Aarhus for bæredygtigt byggeri
 Vedvarende energi i Danmark (engelsk Wikipedia)
 Liste over danske havvindmølleparker (engelsk Wikipedia)

Internationalt
 Fossil of the Day Award, fra Climate Action Network
 AR6 vurderingsrapport 2022 fra IPCC (FNs klimapanel)
 UNEP DTU Partnership: Emissions Gap Report 2021
 Renewables 2018 Global Status Reportfra ren21.net
 Renewables 2019 Global Status Reportfra ren21.net
 Renewables 2020 Global Status Reportfra ren21.net
 Renewables 2021 Global Status Reportfra ren21.net
 Om DESERTEC solenergi fra verdens ørkener
 Atmosfærens aktuelle CO2-indhold på Earth's CO2 Home Page
 One Earth Climate Model, tysk-australsk model for grøn omstilling
 4C Offshoreportal for havvindmølleparker

Klimaforandringer
Klimapolitik
Energipolitik
Vedvarende energi
Bæredygtighed
FN
Økologi
Miljø og samfund

Grøn omstilling


An Carex pseudovulpina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Karl Carl Richter. An Carex pseudovulpina in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex pseudovulpina


فن البكسل  هو أحد أقسام الفن الرقمي الرسومي الحديث، أُسّس خلال استخدام برمجيات رسوميات الرستر، حيث يتم تعديل أو رسم الصورة في مستوى دقيق جداً، وهو مستوى البكسل أي مستوى تكوين وحدة الصورة.

الرسوم التي تستخدم عادةً في الألعاب القديمة، (مثل أجهزة المنصاب القديمة كسيجا، و سوبر ماريو برذرز على جهاز نينتندو إنترتينمنت سيستم) أو ألعاب كثيرة من أجهزة الهواتف النقالة القديمة والحديثة هي رسوم فن البكسل.

تاريخ التأسيس
أول من أطلق تعبير فن البكسل هما أديل غولدبرغ (عالمة حاسوب، 1945) وRobert Flegal اللذان قد كانا يعملان في بارك في عام 1982.

قد يتشابه فن البكسل مع بعض الفنون التقليدية مثل فن الحياكة على الأقمشة، وتصفيف الفسيفساء، وتصفيف الخرز حيث أن جميعها يعتمد على تصفيف أجسام صغيرة من المادة بترتيب معين وبألوان مرتبة لتكوين صورة أو منظر معين.

الآلية ومجالات الاستخدام

فن البكسل يعتمد على الرسم الدقيق (بكسلا ببكسل pixel by pixel)، حيث يشكل رسام فن البكسل رسمته بشكل وتفاصيل دقيقة يكوّن من خلالها شكلا أو رسمة أو صورة معينة ببرمجيات رسوميات الرستر التي تسمح بتكوين النقاط (البكسلات pixels) مثل برنامج الرسام، مع العلم أن الرسوم التي تُستخدم فيها أدوات تتبع تقنية التنعيم (anti-aliasing) تلقائياً لا تندرج أو تعتبر من رسوم فن البكسل.
استخدم في رسم رسوم ألعاب الفيديو القديمة في العصر الذي لم يكن متواجدًا فيه الرسوميات ثلاثية الأبعاد (مثل ماريو على جهاز نينتندو إنترتينمنت سيستم، و سونيك على جهاز سيجا، وغيهما)، لا يزال يستخدم في رسم مجسمات ألعاب حالية مع قلتها، ويستخدم أيضاً في رسم واجهات برمجيات الحاسوب.

الأقسام

ينقسم فن البكسل بشكل عام إلى قسمين فرعيين

الأيسومترك
حيث تأخذ أشكال الرسوم المرسومة أبعاداً محددة في زوايا قطرية معينة، تظهر الرسوم من زوايا توهم أنها مرسومة بشكل ثلاثي أبعاد يمكن رؤية أبعادها من جميع الإتجاهات، إلا أنها في الحقيقة ذات بعدين ففط.
استخدم هذا في بعض من ألعاب الفيديو مثل ريد ألرت وأيج أوف إمبايرز وغيرهما، كما أنه لا يزال يستخدم حالياً في رسم ألعاب، لكن بقلة مع حلول الرسوميات ثلاثية الأبعاد.

غير الأيسومترك
تندرج تحتها كل رسوم فن البكسل من غير الأيسومترك، أي التي تُرى من جهة واحدة (من الأعلى أو من الجانب).
كما لا يزال هذا الفن يستخدم في صناعة الكثير من واجهات البرامج الإلكترونية وألعاب الفيديو القديمة مثل ماريو على جهاز نينتندو إنترتينمنت سيستم وسونيك على جهاز سيجا وميجا مان على جهاز نينتندو دي إس وغيرها.

بعض البرامج المتخصصة في فن البكسل
 الرسام
 جرافكس جيل
 إيزبرايت

مراجع

ألعاب فيديو
دموسين
فن حاسوبي
فن رقمي
فن معاصر
مصطلحات ألعاب فيديو

فن البكسل


En aften i Operaen er en dansk kortfilm fra 2006, der er instrueret af Sune Lykke Albinus efter manuskript af Teis Boysen Møller.

Handling
Palle er tryg, når han er i kontrol. Men hvad sker der, når han skal holde styr på sin hustrus minde, to jaloux kortmakkere, en tidsplan der skrider og et stævnemøde på samme tid? Husker han at opleve noget undervejs?

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2006

Kortfilm fra Danmark

En aften i Operaen


Boston, Amerika Birleşik Devletleri'nin Massachusetts Eyaletinin başkenti ve en büyük şehridir. Ayrıca New England olarak bilinen Amerika Birleşik Devletleri'nin kuzeydoğu bölgesinin de resmî olmayan merkezidir. Harvard ve MIT gibi dünyaca ünlü üniversitelere ev sahipliği yapmaktadır.

Tarihçe

Yerli dönem
Avrupa kolonizasyonu öncesinde günümüz Boston çevresindeki bölgede yerli Massachusettler yaşıyordu. Yerleşim yerleri küçük ve mevsimlik topluluklardan oluşuyordu. Bölgede yaşayan insanlar büyük olasılıkla Charles Nehri (Kinobequin, Yerli halk tarafından "kıvrımlı" anlamına gelir) boyunca iç kesimlerdeki kışlık evleri ile kıyıdaki yaz toplulukları arasında taşınıp dururdu. Avlanma İç kesimlerde çıplak ağaç mevsimlerinde daha kolaydı. Balık sürülerinden ve kabuklu su ürünlerinin yataklarından en kolay yazın faydalanılırdı.

Yılın ılıman döneminde kötü kokulu çamurluklarla çevrili Shawmut yarımadasına, Avrupalıların gelişinden önce çevreye göre daha az yerleşilmişti. Yine de arkeolojik kazılar, Boylston Caddesi'ndeki New England'daki en eski balık bentlerinden birini ortaya çıkardı. Yerli insanlar, Batı yarımküre'ye Avrupalıların gelişi'inden 7.000 yıl önce balıkları tuzağa düşürmek için bu benti inşa etmişlerdi.

Avrupalılar tarafından Kuruluşu
Boston olacak olan yerde yaşayan ilk Avrupalı, Cambridge-eğitimli piskoposluk din adamı William Blaxton idi.
1630'da kendisi Püriten sömürgeciler tarafından Boston'un kurulmasından doğrudan sorumluydu. Bu, Blaxton'ın liderlerinden birisi olan Isaac Johnson'ı başarısız kolonisi Charlestown'dan Back Bay'e geçmeye davet etmesi ve yarımadayı paylaşmasından sonra gerçekleşti. Eylül 1630'da Püritenler tarafından Boston kurulmuştu.

"Boston" adı
30 Eylül 1630'da ölmeden önce, Johnson'ın Charlestown topluluğunun lideri olarak son resmi eylemlerinden biri, nehrin karşısındaki yeni yerleşimine "Boston" adını vermekti. Yerleşime, karısı (Arbellanın adaşı) ve John Cotton (Cotton Mather'in büyükbabası) ile birlikte New England'a göç ettikleri Lincolnshire'daki memleketi'nin adını verdi. İngiliz şehrinin adı nihayetinde, Johnson ile birlikte göç edene kadar John Cotton'un kilisesinde bölge papazı olarak görev yaptığı şehrin koruyucu azizi, Aziz Botolph' den türetilmiştir. İlk kaynaklarda Lincolnshire Boston "Aziz Botolph'un şehri" olarak biliniyordu, daha sonra ad "Boston"'a dönüştü. Bu yeniden adlandırmadan önce, yarımadadaki yerleşim, Blaxton tarafından "Shawmut" ve davet ettiği Püriten yerleşimciler tarafından ise "Trimountain" olarak biliniyordu.
Boston ABD'nin en eski ve varlıklı şehirlerinden biri olarak bilinir. 17. yüzyıl başlarında Amerika'nın yerlileri tarafından kurulmuştur. Amerika'nın Avrupa'dan ilk göçmen alan bölgelerinden biridir. Boston bölgesine ilk yerleşenlerin çoğu İngiliz asıllı Anglikan ve Püritenlerdi. 19. yüzyıl başlarında şehrin nüfus yapısında köklü değişiklikler oldu. Bu dönemde Boston'a gelen göçmenlerin çoğu İtalyan ve İrlandalı asıllıydı ve şehirde Protestanlık yerine Katolik mezhebi ağırlık kazanmaya başladı. Şu anda Boston Amerika Birleşik Devletleri'nde İrlanda kökenlilerin en etkin oldukları şehir olarak bilinir.

Nüfus yapısı
İç nüfusu sadece 580.000 civarında olmakla beraber, Boston Metropolitan Bölgesi 6 milyona yaklaşan nüfusuyla Amerika Birleşik Devletlerinin 10 büyük nüfus merkezinden biridir. Nüfusunun % 55'i beyaz ırktan, % 25'ı de siyahi ırktan oluşur.

Şehrin önemi
Boston günümüzde bir eğitim, sağlık, finans ve teknoloji merkezidir. M.I.T., Harvard Üniversitesi, Tufts Üniversitesi, Massachusetts Üniversitesi, Northeastern Üniversitesi, Boston Koleji, Wellesley Koleji ve Boston Üniversitesi gibi dünyaca ünlü eğitim kurumları Boston ve civarında yer alırlar. Beth Israel Deaconess Tıp Merkezi, Brigham ve Kadın Hastanesi, Massachusetts Genel Hastanesi, Boston Çocuk Hastanesi, Dana-Farber Kanser Enstitüsü ve Harvard Tıp Fakültesi bütün dünyadan hastaların tedavi amacıyla geldikleri ünlü tıp merkezleridir. Ayrıca şehir Fidelity Investments, Putnam Investments ve Wellington Management gibi dünyaca ünlü yatırım fonlarının merkezlerini barındırmaktadır.

Spor
Şehri, NBA'da Boston Celtics temsil eder.
Şehri, NHL'de Boston Bruins temsil eder.
Şehri, MLB'de Boston Red Sox temsil eder.

Kardeş kentler

Boston'un resmen 12 tane kardeş şehri vardır:

Resimler

Ayrıca bakınız
Boston'daki en yüksek binalar listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

  DMOZ Open Directory Projesi "Boston" maddesi
  "Wikivoyage" websitesi "Boston" maddesi

Amerika Birleşik Devletleri'nin eyaletlerin başkentleri

Boston


Robert Davis McKenzie III (19 de diciembre de 1928-Melbourne, Victoria, Australia; 4 de enero de 2012) fue un jugador de fútbol australiano, quién jugó para el Melbourne Football Club en la Victorian Football League desde 1948 hasta 1955.

Su hijo, Robert McKenzie, nació el 31 de mayo de 1950 y jugó 42 partidos con Melbourne entre 1969 y 1972.

Referencias

Enlaces externos
 Estadísticas de la carrera de Robert McKenzie

Fútbol australiano
Futbolistas de Australia

Robert McKenzie


Enrique de Peralta y Cárdenas (Madrid, 1603 - Burgos, 20 de noviembre de 1679)  fue un eclesiástico español, obispo de Palencia, de Almería y arzobispo de Burgos.

Biografía
Hijo de Urbán de Peralta Calderón, descendiente de la nobleza navarra, y de Elvira de Cárdenas y Figueroa, que era hermana del conde de la Puebla. Su hermano mayor Alonso fue vizconde de Ambite y embajador de Felipe IV en Inglaterra; su otro hermano Luis fue consejero de hacienda; sus hermanas Beatriz y Juana María fueron monjas en el monasterio de Santa Fe de Toledo.

Estudiante del colegio de los Manriques de la Universidad de Alcalá y de la universidad de Osuna, se doctoró en cánones. Fue inquisidor de Cuenca en 1629, presidente de la inquisición de Valladolid en 1640, maestrescuela de la universidad y catedral de Salamanca en 1650, obispo de Almería desde 1655, de Palencia desde 1659 y arzobispo de Burgos desde 1663.

Notas

Referencias

Obispos de Almería
Obispos de Palencia
Arzobispos de Burgos
Obispos de España del siglo XVII
Miembros de la Inquisición en España
Colegiales del Colegio de los Manriques
Alumnado de la Universidad de Osuna
Nacidos en Madrid
Fallecidos en Burgos

Enrique de Peralta y Cárdenas


تقع مكتبة إيران الوطنية  في طهران ولها عدة فروع في المدينة.

أسست المكتبة رسميا في 1937. وكانت هناك مكتبات سابقة تقوم بالمهمة نفسها بشكل غير رسمي. يعود أصلها إلى مكتبة معهد دار الفنون الذي أسس في 1851. وقد افتتحت مكتبة أخرى في 1899 في طهران باسم مكتبة الوطن.

تحوي المكتبة الحالية عدة مجموعات من مكتبات قديمة ومخطوطات قيمة. يقع الفرع الرئيس في شمال مركز طهران ولا يزال في طور البناء.

مواقع خارجية
 الموقع الرسمي

مراجع

التعليم في طهران
الثقافة في طهران
تأسيسات سنة 1937 في إيران
عمارة إيرانية
مبان ومنشآت في طهران
مكتبات أسست في 1937
مكتبات عامة
مكتبات في إيران
مكتبات وطنية
منظمات ثقافية مقرها في إيران

مكتبة إيران الوطنية


Kasa, genellikle büyük, ağır eşyaları taşımak veya depolamak için kullanılan bir nakliye konteyneridir. Ahşap, çelik, alüminyum, plastik'den yapılabilir.

Kasa türleri
 Süt kasası
 Şişe kasası
 Meyve kasası
 Balya kasası
 Tahta kutu
 Köpek kasası

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Palet (ambalaj)
 Kutu
 Kap

Nakliye konteynerleri
Kaplar

Kasa