Ornitorenk, platipus veya gagalı memeli (Ornithorhynchus anatinus), 39–60 cm boylarında, Doğu Avustralya ve Tasmanya'ya özgü bir yarı-deniz memelisidir.

Ornitorenkler, doğum yapmak yerine yumurtlayan memeliler olan tek deliklilerin hâlâ var olan beş tanesinden biridir. (Diğer dördü ekidneler). Ornithorhynchidae familyasının ve Ornithorhynchus cinsinin yaşayan tek temsilcisidir. Buna rağmen bazıları Ornithorhynchus cinsine de ait olan fosil akrabaları bulunmuştur.

Yumurtlayan, ördek gagalı, kunduz kuyruklu, erkeklerinin arka ayağında zehirli bir mahmuzu olan bu memeli keşfedildiği zaman doğabilimcileri çok şaşırmıştır. Ornitorenklerin eşşizliği onu Avustralya'nın kanguru ve koala ile beraber en belirgin sembollerinden biri yapar. Avustralya 20 sentinin arkasında resmi yer alır.

Taksonomi ve kökenleri
Ornitorenk Avrupalılar tarafından keşfedildiği zaman Kaptan John Hunter tarafından İngiltere'ye bir post gönderildi. İngiliz bilim insanları bu garip fiziksel özellikleri görünce bunun bir aldatmaca olduğunu sandılar. 1799 yılında Naturalist Miscellany dergisinde hayvanın ilk tanıtımını yapan George Shaw, gerçekliği hakkında şüphe duyulmamasının imkânsız olduğunu belirtti. Robert Knox ise Asyalı bir hayvan doldurucusunun işi olduğuna inanıyordu. Bir ördek gagasının, kunduz benzeri bir hayvanın vücuduna dikildiği sanılıyordu. Hatta Shaw, kurumuş deriyi dikiş var mı diye makasla kontrol etmişti.

Platypus genel adı Latincedir, Yunanca πλατύς ("platys", düz) ve πους ("pous", ayak) kelimelerinden türetilmiştir. Bu isim, Shaw ilk tanımlamayı yaptığında Linnaean taksonomisi ismi olarak verilmişti. Fakat aynı ismin daha önce, ağaçlarda yaşayan bir böcek cinsine verildiği ortaya çıktı. Bağımsız olarak Johann Blumenbach tarafından (örnek kendisine Sir Joseph Banks tarafından verilmişti) 1800 yılında Ornithorhynchus paradoxus olarak tanımlandı. ikili adlandırma ile ilgili öncelik kuralları izlenerek daha sonra resmî olarak
Ornithorhynchus anatinus olarak tanındı. Ornithorhynchus anatinus bilimsel adı, Yunanca "kuş burnu" (ορνιθόρυγχος) ve Latince "ördek gibi" (anatinus) anlamlarına gelen kelimelerden türetilmiştir.

Türkçedeki Ornitorenk'in Fransızca "L'Ornithorynque"'ten geldiği sanılmaktadır. İngilizcede "platypus" olarak geçmektedir. İlk İngiliz yerleşimciler ona "su köstebeği", "ördek gaga" ve "ördek köstebeği" gibi çeşitli isimler taktılar. İngilizcede sadece tek bir platypus türü olmasına rağmen ördek gagalı tanımı sık sık platypus'un önüne getirilir. Ornitorenk Aborjin'ler tarafından Mallangong, Tambreet veya Boonaburra olarak bilinmektedir.

Fiziksel özellikleri
Ornitorenk'in vücut sıcaklığı, Eutheria (plasentalılar - placentalia) sınıfındaki diğer memelilerde olduğu gibi 38 °C yerine 31 °C-32 °C arasındadır. Bunun ne kadarının monotremlerin bir özelliği olduğu, ne kadarının ise sert koşullar altında yaşayan türün uyum sağlaması sonucu olduğu belirgin değildir.

Ornitorenk'in vücudu ile geniş ve düz kuyruğu, yalıtılmış havayı hapsederek hayvanı sıcak tutan bir kürk ile kaplıdır. Tazmanya şeytanı gibi ornitorenk de kuyruğunu yağ depolomakta kullanır. Alışılmış bir memelidense ördeğe benzeyen geniş gagası ve perdeli ayakları vardır. Burnu, kuşların gagasında olduğu gibi yukarı ve aşağı parçaları ayrılarak ağzını ortaya çıkaracak bir şekilde açılmaz. Ornitorenk'in gagası alt tarafında açıklık olan bir duyu organıdır.

Ağırlığı 700 g ile 2,4 kg arasında değişir. Dişisi erkeğe göre daha ufaktır. Erkekler ortalama 50 cm, dişiler ise 46 cm boyundadır. Kuyruk uzunluğu erkeklerde 10–15 cm, dişilerde ise 8–13 cm arasındadır. Ortalamalar bölgelere göre değişir ama iklimin etkisi saptanamamıştır.

Modern ornitorenk yavruları memelilerin en büyük özelliklerinden biri olan üç uçlu azıdişlerine sahiptir. Bunları üreme yuvasını terk etmeden ya da terk ettikten hemen sonra kaybederler; erişkinlerde bunların yerinde ağır keratinize pedler vardır. Ornitorenk'in çenesi diğer memelilerden farklıdır ve çene kasları diğer memelilerde olduğundan farklı çalışır. Orta kulakta sesi ileten küçük kemikler ve memeli-öncesi diğer sinapsidlerdeki gibi çenenin yanında değil, tüm gerçek memelilerde olduğu gibi kafatasının içindedir. Ornitorenk, omuz çevresinde, bir ara köprücükkemiği dahil olmak üzere diğer memelilerde olmayan kemiklere sahiptir. Vücudunun altında değil yanında olan bacakları ile sürüngenlere benzeyen bir yürüyüş biçimi vardır. Ornitorenk hızla dalmasını ve dengesini sağlayan kuyruğu ile kendini yönlendirir.

Zehirleri

Erkek ornitorenk'in arka ayak bileklerinde defensin benzeri proteinlerden oluşan bir zehir karışımına sahip mahmuzlar vardır. Zehir, insan için öldürücü olmamasına rağmen kurbanı etkisiz kılacak kadar büyük acılar verir. Kısa zamanda yaranın etrafında ödem oluşur ve zamanla tüm uzuva yayılır. Tarihsel vakalara ve anekdotlara göre acı kısa zamanda günlerce hatta haftalarca sürebilecek bir hiperalgesia(:en:hyperalgesia)'ya dönüşür. Zehir  küçük hayvanlar için öldürücü olabilir. Zehir sadece erkek ornitorenklerin bacaklarında, böbrek benzeri salgı bezleri tarafından üretilir, kısa bir boru ile mahmuzlarına bağlıdır ve topuk kemiğindeki mahmuz tarafından ava aktarılır.

Dayanılmaz acı vermesi dışında zehrin tam olarak nasıl işlediği hâlâ bilinmemektedir, buna rağmen sinir uçlarını etkilediği yönünde deliller vardır. Bilinen ağrı kesicilerden hiçbiri bu zehrin oluşturduğu acıyı azaltmakta etkili değildir. Zehrin diğer memeli olmayan hayvanlardakinden farklı bir işlevi vardır, sonuçları ölümcül olmasa da kurbanı önemli ölçüde etkisiz hale getirir. Üretimi en çok üreme mevsiminde olduğu için, silah olarak kullanıldığı yönünde teoriler vardır.

Elektrik algılama
Monotremler memeliler arasında elektrik algılama duyusuna sahip tek canlıdır. Avlarını kısmen, vücutlarının yarattığı elektriği algılayarak bulurlar. Ornitorenk tüm monotremler arasında en hassas elektrik algılamasına sahip olandır.

Ornitorenkin elektro alıcıları gagasının ucunda yer alır, mekanoalıcıları ise gaganın her yerine düzenli bir şekilde yayılmıştır. Serebral korteks'in elektro alıcı bölümü dokunsal somataalıcılar içinde bulunur ve bazı kortikal hücreler hem elektoalıcılardan hem mekanoalıcılardan girdi alırlar. Bu, dokunsal ve elektriksel algılar arasında yakın bir bağlantı olduğuna işaret eder. Ornitorenk bir elektrik kaynağının yerini elektroalıcılardaki sinyallerin gücüne göre ayırt edebilir, bu da avlanırken başının yan yan hareketini açıklayabilir. Elektro duyu ve dokunsal girdilerin kortikal birleşimi avın uzaklığını tespit etmek için bir yöntem gibi gözükmektedir. Av hareket ettiği zaman hem elektrik sinyalleri yayar hem de mekanik baskı titreşimleri verir, böylece iki sinyalin geliş zamanı arasındaki fark ile uzaklık hesaplanabilir.

Ornitorenk akıntıların dibini gagasıyla kazarak beslenir. Bu durumda elektro alıcılar canlı ve cansız nesneleri ayırt etmekte de kullanılır.

Ekoloji ve davranış

Ornitorenk yarı-suda yaşayan  bir hayvandır. Tazmanya ve Avustralya Alpleri'nin soğuk tepelerinden kıyısal Queensland'in tropik yağmur ormanlarına kadar geniş bir alanda, akıntı ve nehirlerde yaşar. İçlerdeki dağılımı pek iyi bilinmemektedir. Kanguru Adası'nda doğaya salınmış bir nüfus hariç Güney Avustralya'da soyu tükenmiştir. Muhtemelen yoğun alan açılması ve sulama yüzünden düşen su kalitesine bağlı olarak artık Murray-Darling Havzası'nın ana bölümlerinde de bulunmamaktadır. Kıyısal nehir sistemleri boyunca dağılımı tahmin edilebilir değildir, bazı görece sağlıklı nehirlerde bulunmazken iyice bozulmuş aşağı Maribyrnong Nehri gibi bazılarında varlık göstermektedir. Ornitorenk genelde gececi bir hayvan olmasına rağmen şafakta ve günbatımında oldukça etkindir. Birçok birey, özellikle bulutlu günler olmak üzere gündüz de etkindir.

Bu tür endotermiktir. 5 °C sıcaklığın altındaki sularda saatlerce yiyecek ararken bile vücut sıcaklığını koruyabilir. Dip avlarının bulunduğu, dinlenme ve üreme oyuklarını yapabileceği kıyıların olduğu, nehirsel ve kıyısal özellikler taşıyan akıntılara ihtiyaç duyar.

Ornitorenk çok iyi bir yüzücüdür ve zamanının büyük kısmını su altında yiyecek arayarak geçirir. Yüzerken diğer Avustalya memelilerinden kulaklarının görünmemesi ile ayrılır. Yüzerken diğer duyularına güvenerek gözlerini sıkıca kapar. Dört ayağı da perdelidir. Ön ayaklarını itici güç olarak kullanır. Arka ayaklar ve kuyruk sadece yönlendirme içindir.

Ornitorenk daldıktan bir süre sonra bir hava kabarcığı bırakır, bir süre sonra bir tane daha ve bir süre sonra bir tane daha. Ardından su yüzeyine çıkıp yayılarak yiyeceğini çiğner. Daha sonra tekrar dalar. Normal bir dalış 30 saniye ile bir dakika arasında sürer. Ama koşullar uygun olduğunda daha uzun süre su altında kalabilir. Çiğneme bölümü ise 10-20 saniye sürer.

Ornitorenk bir Karnivordur. Burnuyla dereyatağından, veya yüzerken yakaladığı halkalı solucanlar, böcek larvaları, taze su karidesleri ve bir tatlı su kereviti olan yabbi ile beslenir. Gagası, görmeden avlanmasını sağlayacak kadar hassastır. Ornitorenk her gün vücut ağırlığının en az %20'si kadar yemek yemek zorundadır. Bu da on saatini yemek arayarak geçirmesi demektir. Suda değilken genelde, köklerle kamufle edilmiş, su seviyesinden pek yukarıda olmayan, kısa ve düz bir oyukta kalır.

Üremeleri
Ornitorenk keşfedildiği zaman bilim insanları, dişinin yumurta yumurtlayıp yumurtlamadığı konusunda ikiye ayrılmıştı. 1884'te W.H. Caldwell Avustralya'ya gönderilip 150 Aborjin'in yardımı ile birkaç yumurta buluncaya dek bu onaylanmamıştı.

Türün tek bir üreme mevsimi vardır. Çiftleşme kış sonunda ya da ilkbaharda olur. Yavrular suya ilk kez oyuklarda anneleri tarafından 3-4 ay emzirildikten sonra girer. Tarihsel gözlemler, işaretleme, tekrar yakalama çalışmaları ve ilk genetik çalışmalar ornitorenk nüfusunun yerleşmiş ve geçici bireylere sahip olduğuna ve çokeşli (poligyny) bir çiftleşme dizgesine işaret eder.

Üreme mevsimi dışında ornitorenk sudan yüksekliği 30 cm. kadar olan basit bir oyukta yaşar. Çiftleşmeden sonra dişi daha ayrıntılı ve uzunluğu 20 m'yi bulabilen, su yükseldiğinde korunmak için aralıklara tıkalı yeni bir oyuk kazar. Erkek, yavrulara bakma işiyle ilgilenmez ve yıllık oyuğuna geri döner. Dişi, oyuğun zeminini ıslak ve katlanmış ölü yapraklarla yumuşatır. Bu gereci kıvırdığı kuyruğu ile yuvaya taşır.

Ornitorenk kuş yumurtasından daha yuvarlak ve sürüngen yumurtasına benzeyen küçük kösele gibi yumurtalar bırakır. Dişi genelde 11 mm. çapında iki yumurta bırarır, ama kimi zaman bu sayı 1 ya da 3 olabilir. Yumurtladıktan sonra dişi bunların çevresine kıvrılır. Kuluçka süresi üç bölüme ayrılır. İlkinde embriyonun fonksiyonel organları yoktur ve yumurta kesesine (yolk sac) bağımlıdır. İkinci bölümde el ve ayak parmakları, üçüncüde ise yumurta dişi oluşur. Yaklaşık on günlük bir kuluçka süresinden sonra yumurtadan çıkan tüysüz yavrular annelerine tutunurlar.

Yumurtadan çıkan yavrular korumasız, çıplak ve kördür. Anne sütü ile beslenirler. Ornitorenkin memeleri olmasına karşın meme uçları yoktur. Dolayısıyla süt göğüste deri altındaki bezlerden salgılanır. Göğüsünde sütün biriktiği oluklar bulunur ve yavrular buradan süt içerler. Yumurtalar açıldıktan sonra anne yuvayı yalnızca yiyecek bulmak ve kürkünü ıslatmak için terkeder. Yuvadan ayrılırken oyuğun girişini toprak ile tıkar. Yavrular 3-4 ay süt emerler ve 17 aylık olduklarında yuvayı terk ederler.

Memelilerin evriminde ornitorenk

Ornitorenk ve diğer memeliler yıllarca çok yanlış anlaşılmıştır ve haklarındaki 19. yüzyıldan kalma söylenceler bugün bile devam etmektedir. Örneğin, momotremlerin aşağı ya da yarı-sürüngen oldukları ve daha üstün plasenta memelilerin uzak kuzenleri oldukları gibi.

Günümüzde, modern monotremlerin, memeli ağacının erken bir dallanması olduğu bilinmekte, daha sonraki bir dallanmanın ise keseli (Marsupialia) ve plansentalı memelilere yöneldiği sanılmaktadır.

En eski monotrem fosilleri (Teinolophos ve Steropodon) ornitorenk'e çok benzemektedir. Steropodon fosili opalleşmiş bir çene kemiği ve üç azı dişinden oluşur. Günümüz ornitorenki ise dişsizdir ve South New Wales-Avustralya'da bulunmuştur. Fosilin 110 milyon yıl yaşında olduğu sanılmaktadır. Bu da, ornitorenk benzeri bir hayvanın Kireçlitaş döneminde (Kretase), dinozorların zamanında hayatta olması anlamına gelir. Şimdiye kadar Avustralya kıtasında bulunan en eski fosildir.

Ornitorenkin akrabası olan başka bir fosil de Arjantin'de bulunmuştur. Bu, monotremlerin, iki kıta Antarktika yoluyla birleştiği zamanlarda Avustralya'dan Güney Amerika'ya ulaştıklarını gösterir.

Bugünkü ornitorenk'e ait bilinen en eski fosil  yıllık olup Kuvaterner çağdan (Quaternary period) kalmıştır. Bilinenler çok farklı daldır.

Fosil kanıtları ayrıca ornitorenkin mesozoik çağda da varolduğunu gösterir. (kireçlitaş dönemi ve triasik ve jürasik çağları da içermektedir)

Ornitorenkin günümüzdeki hayvana nasıl evrimleştiğini açıklayan iki varsayım vardır. İlk varsayıma (B varsayımı) göre, monotremlerin akrabaları keseliler ve plesantalılardan tamamen farklı kendi evrimsel dallarını oluşturdular. Bu değişikliğin 135 milyon yıl önce, Kireçlitaş döneminin başında olduğu sanılmakta. Keseliler ve plasentalılar ise 135-65 milyon yıl önce bir noktada ayrıldılar.

İkinci varsayım 1947'de Gregory tarafında öne sürüldü ve 1970'lere kadar popüler hale gelmedi. Varsayıma göre 135-65 milyon yıl arasında plasentalılar ve keseliler kendi yollarına ayrıldılar, daha sonra da monotremler kendi yollarına gittiler.

Bu varsayımı destekleyen gözlemlerden biri keselilerin ve monotremlerin üreme organlarının birbirine çok benzemesidir. Her ikisinin de gebelikte, embriyoların bir kabukla kaplı olduğu bölümleri vardır. Tek fark, monotremler gebelik süresince bu örtülü kabuğa sahipken keselilerin sadece gebeliğin üçte ikisinde bu kabuğa sahip olmasıdır.

2004 yılında Ulusal Avustralya Üniversitesi'nden bilim insanları memelilerin çoğunda olduğu gibi iki yerine (XY) ornitorenkin 10 cinsiyet kromozomu olduğunu keşfettiler. (Örneğin: erkek ornitorenk her zaman XYXYXYXYXY dir) Dahası, ornitorenkin Y kromozomları kuşlarda bulunan ZZ/ZW cinsiyet kromozomları ile gen paylaşmaktadır. Bu yeni bulgular ornitorenkin hayvanlar âlemi içindeki eşsiz yerini daha da sağlamlaştırdı ve onu memeliler, sürüngenler ve kuşlar arasındaki evrimsel bağlantı araştırmalarının merkezi yaptı.

8 Mayıs 2008 tarihinde Nature bilimsel dergisinde yayınlanan "Genom Analizi Ornitorenk'e Özgü Evrim İzlerini Açığa Çıkarıyor" başlıklı bir makale, Ornitorenk'in memeli evrimindeki yerini kalıtımsal veriler ile ortaya koymuştur.

Korunma durumu
Ornitorenk, Güney Avustralya'dan yok oluşu haricinde, Avrupalıların Avustralya kıtasına yerleşmelerinden önceki genel ortamının hemen hepsinde bulunur. Buna rağmen insan kaynaklı değişikliklere bağlı olarak doğal ortamının parçalanması ve ortamında yerel değişiklikler belgelenmiştir. Şu anki ve tarihsel bolluğu bilinmemekle beraber şu anki menzilinde yaygın olduğu düşünülmektedir ama sayıları muhtemelen azalmıştır. Tür 20. yüzyılın ilk yıllarına kadar kürkü için yoğun bir şekilde avlandı ve 1950'lere kadar içlerdeki dalyanların ağlarında boğulma tehlikesi ile karşı karşıyaydı. Ornitorenk korunma uygulamaları sayesinde yakın bir soy tükenmesi ile karşı karşıya bulunmamaktadır. Fakat bu durum barajlar, sulama kanalları, kirlilik, ağlar ve tuzaklardan kaynaklanabilecek doğal ortamının yok olması nedeni ile değişebilir. En başta su kirliliğine olan yüksek duyarlılığı nedeni ile genelde "güvende ama gelecekte tehdit altında olabilir" biçiminde sınıflandırılmaktadır. Avustralya'da koruma altındaki bir türdür. IUCN Kırmızı Listesi şu an için ornitorenki "Asgari Endişe" (LC, Least Concern) olarak listelemektedir.

Dünyanın büyük kısmı ornitorenki 1939 yılında National Geographic dergisinde yayımlanan ornitorenk ve onun esarette yetiştirilip incelenmesi ile ilgili bir makale ile tanıdı. Bu zor bir iştir ve o günden bu yana sadece birkaç yavru özellikle Avustralya, Victoria'daki Healesville Sanctuary'de başarı ile yetiştirilebilmiştir.

Ayrıca bakınız
 Steropodon

Dış bağlantılar
 Çok ender duyulan hırıltısının ses dosyası
 The complete platypus
 enchantedlearning.com (Bir ornitorenk çizimi)
 rainforest-australia.com - Platypus (detaylı araştırmalar ve gözlemlerle ilgili bağlantılar)
 PBS televizyon kanalı

Kaynakça

 The complete platypus
 Quensland Government Environment/Park and wildlife services - Platypus

Dipnotlar

Neredeyse tehdit altında olan hayvanlar
Asgari endişe altındaki hayvanlar
Tek delikliler
Zehirli memeliler
Su memelileri
Avustralya memelileri
Genomu dizilenmiş memeliler
Güney Avustralya faunası
Queensland'daki çevre
Tasmanya faunası
Victoria faunası
Yeni Güney Galler'deki çevre
Miyosen devri hayvanları
Tarih öncesi Avustralya hayvanları
1799'da tanımlanan omurgalılar

Ornitorenk


Formații rock 13 reprezintă al treisprezecelea disc al seriei Formații rock și a fost editat de casa de discuri Electrecord din România în anul 1990. Pe acest disc apar formațiile Roata din București și Foileton din Timișoara, fiecare dintre ele ocupând câte o față a LP-ului.

Lista pistelor
Fața 1 (Roata):
 Gheorghe, Gheorghiță, Giorgi (Sorin Chifiriuc / Florian Pittiș)
 Cum ar trebui (Sorin Chifiriuc / Florian Pittiș)
 Cântec de la 23 'ncoace (Sorin Chifiriuc / Florian Pittiș)
 Până-n zori (Sorin Chifiriuc / Florian Pittiș)

Fața 2 (Foileton):
 Prolog (instrumental) (Foileton)
 Bal mascat (Marius Mihalca, Sorin Bocerean / Tiberiu Matzek)
 Vocea ta (Marius Mihalca / Claudia Delean)
 Cu tine din nou (Marius Mihalca, Sorin Bocerean / Patriciu Martin)

Piesa "Gheorghe, Gheorghiță, Giorgi" a formației Roata este după o idee de Gabriel Basarabescu. Piesa "Cum ar trebui" a aceleași formații este, în realitate, o preluare după Cocteau Twins – "In Our Angelhood". "Cântec de la 23 'ncoace" reprezintă o preluare după Hüsker Dü – "Celebrated Summer", în timp ce "Până-n zori" este preluată după The Cult – "She Sells Sanctuary".

Componența formațiilor
Roata (București):
 Sorin Chifiriuc – vocal, chitară
 Valentin Badea – chitară bas, chitară, voce
 Elena Perianu – claviaturi, voce

Foileton (Timișoara):
 Ștefan Mardale – vocal
 Marius Mihalca – chitară, voce
 Sorin Bocerean – chitară bas
 Sorin Tătaru – chitară
 Ovidiu Dănescu – baterie (la piesele "Prolog" și "Cu tine din nou")
 Ioan Varady – baterie (la piesele "Bal mascat" și "Vocea ta")

Note

Legături externe
 Pagina albumului Formații rock 13 pe site-ul Discogs.com
 Plămădeală, Mihai. Recenzia albumului Formații rock 13 , articol publicat pe site-ul Muzici și faze  (11 ianuarie 2005)
 Albumul Formații rock 13 pe YouTube

13
Albume din 1990
Albume rock
Discuri Electrecord LP (30 cm)
Discuri Electrecord cu muzică de divertisment

Formații rock 13


Sarah Howe (nascida em 1983) é uma poetisa, editora e pesquisadora chinesa-britânica de literatura inglesa. Sua primeira coleção completa de poesia, Loop of Jade, ganhou o Prêmio T. S. Eliot e o Sunday Times / Peters Fraser & Dunlop Young Writer of The Year Award. É a primeira vez que o Prêmio T. S. Eliot é concedido a uma coleção de estreia. Atualmente é Leverhulme Fellow em inglês na University College London, bem como curadora do The Griffin Trust For Excellence In Poetry.

Biografia
Howe nasceu em 1983 em Hong Kong. Seu pai é inglês e sua mãe nasceu na China, tendo ido para Hong Kong em 1949. A família mudou-se para o Reino Unido em 1991, quando Howe tinha sete anos. Seu primeiro diploma foi em Inglês no Christ's College, Universidade de Cambridge, matriculando-se em 2001. Posteriormente, ela obteve um PhD nessa faculdade com a tese intitulada: "Literatura e a Imaginação Visual na Inglaterra do Renascimento, 1580–1620". Durante seus estudos, ela passou um ano na Universidade de Harvard, Cambridge, MA, EUA, com uma bolsa de estudos Kennedy, oportunidade em que começou a escrever poesia seriamente, por volta dos 21 anos.

Ela passou cinco anos como pesquisadora na Faculdade de Inglês e na Gonville and Caius College, Cambridge, até 2015. Sua pesquisa era voltada para a literatura inglesa dos séculos XVI e XVII. Seus interesses incluíam relações entre poesia e formas de arte visual, incluindo escultura e arquitetura. Em 2014, Howe fundou o jornal de poesia online Prac Crit, e ela continua a servir como um de seus editores.

Em 2015–2016, ela foi Frieda L. Miller Fellow no Radcliffe Institute for Advanced Study da Harvard University, onde se concentrou em escrever poesia. Ela foi uma das juízas do Concurso Nacional de Poesia de 2015 da Sociedade de Poesia.

Poesia
O primeiro livreto ou panfleto de poesia de Howe, A Certain Chinese Encyclopedia, foi publicado pela Tall Lighthouse em 2009. Ela ganhou um Eric Gregory Trust Fund Award em 2010 para poetas com menos de 30 anos.

Sua primeira coleção, Loop of Jade, foi publicada pela Chatto & Windus em 2015. Ele explora a herança britânica e chinesa de Howe, e, em particular, a história de sua mãe como uma bebê abandonada na China. A sequência principal de poemas é inspirada na enciclopédia fictícia de Jorge Luis Borges, The Celestial Emporium of Benevolent Knowledge.

A coleção ganhou o Prêmio TS Eliot de 2015 - a primeira vez que este prêmio foi concedido a uma coleção de estreia - bem como o Sunday Times / Peters Fraser & Dunlop Young Writer of The Year Award, de 2015. Ele também foi selecionado para o Forward Prize for Best First Collection. Loop of Jade foi descrito pelo presidente do Prêmio T. S. Eliot, Pascale Petit, como "absolutamente incrível". Petit previu que o uso criativo da forma por Howe "mudaria a poesia britânica". Andrew Holgate, editor literário do The Sunday Times, descreve Loop of Jade como "uma obra de surpreendente originalidade, profundidade e escopo".

Em 2015-16, Howe estava trabalhando em uma sequência chamada Two Systems, que examina a interação da China com o Ocidente e a história recente de Hong Kong, em particular o Movimento Umbrella pró-democracia. O trabalho utiliza técnicas que incluem a incorporação de documentos encontrados, como a constituição de Hong Kong, retrabalhada por meio de apagamento de material.

Sua poesia apareceu em várias antologias, incluindo três edições de The Best British Poetry (Salt), Dear World & Everyone In It: New Poetry in the UK (Bloodaxe; 2013) e Ten: The New Wave (Bloodaxe; 2014). Seu soneto Relativity, encomendado para o Dia Nacional da Poesia de 2015, foi gravado pelo físico Stephen Hawking, também bolsista do Gonville and Caius College. Seu livro Uma Breve História do Tempo inspirou Howe quando adolescente.

Em junho de 2018, Howe foi eleita Fellow da Royal Society of Literature em sua iniciativa "40 Under 40".

Notas

Escritores de Hong Kong

Sarah Howe


Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala er et svensk videnskabsakademi.

Vetenskapssocieteten har sin oprindelse i det af universitetsbibliotekar Erik Benzelius den yngre i 1710 stiftede Collegium curiosorum, i 1719 omdannet til Societas literaria Sueciæ, senere Societas regia literaria et scientiarum. Selskabet udgav fra 1720 sine Acta literaria Sueciæ, senere Acta Societatis regiæ scientiarum Upsaliensis, som indtager en betydningsfuld plads i den svenske lærdomshistorie. Selskabet, der stadig udgiver videnskabelige afhandlinger, er fordelt på 50 svenske og 100 udenlandske medlemmer og delt i 3 sektioner, en for fysik og matematik, en for naturhistorie og medicin samt en for historie og arkæologi.

Kilder

Etableret i 1710
Videnskabsakademier
Organisationer fra Sverige
Uppsala


Timushán, oficialmente Timushán de las Praderas (ahora casi en desususo) es la Aldea más grande y la cuarta más plablada del Municipio de Esquipulas, es el quinto núcleo urbano más poblado de Esquipulas.

Descripción geográfica

Es la quinta aldea más grande y es la aldea más poblada de Esquipulas, es uno de los lugares más importantes de Esquipulas. La aldea se encuentra ubicada en medio de dos volcanes activos.

Localización

La aldea de Timushán está situada en la parte nor-oriental del Municipio de Esquipulas, Departamento de Chiquimula, Guatemala, latitud 14° 18' 23, longitud 87° 11' 08, entre los 590 y 1100  Colinda al norte con las aldeas de Monteros y Carboneras, al sur con las aldeas de Jagua y Chanmagua, al oriente con la aldea Carrizal y el Municipio de Copán, Honduras y al poniente con las aldeas Horcones y Jagua todas del Municipio de Esquipulas.

Extensión Superficial

La Aldea de Timushán cuenta con una extensión de 40 kilómetros cuadrados.

Demografía

La población de la Aldea de Timushán es de 2,029habitantes (según INE 2009), ésta dividida de la siguiente manera, un 52% de la población femeninda, y un 48% a la población masculina, la mayoría pertenece a un grupo ladino, quienes tienen un índice de ruralidad de 75% (6.920) debido principalmente a la baja concentración de población en la cabecera de la aldea, ocupando el 25% (2900) de la población total de toda la aldea.

Clima

Timushán tiene un clima cálido templado seco, su temperatura promedio es de 24 grados centígrados, bajando hasta 12 grados ocasionalmente. Boscoso con un invierno benigno, especialmente en las estribaciones de sus montañas, las de la Cañana del Pino que favorecen al clima de la Villa de la Aldea, también las de Miramundo y San Isidro por el lado de la zona de la aldea Chanmagua. Los meses más calientes son marzo y abril y los más fríos diciembre y enero. La época de lluvia es de mayo a octubre, habiendo semanas de chubascos en noviembre, diciembre y enero, que se conoce como lluvias temporales.

Datos Históricos
La Comunidad de Timushán fue creada y fundada alrededor de 1880 a 1900.

 En 1950 Esquipulas declara a Timushán como su aldea más grande.

 1951 Chanmagua, pelea territorios de las montañas del Miramundo, la cual no se dio aceptación. Y los territorios siguieron bajo su poder.

 En febrero de 2011, Álvaro Colom Presidente de Guatemala visita esta comunidad, para entregar los Programas Sociales, de la Bolsa Solidaria y Mi Familia Progresa.

 En marzo de 2021, el ingeniero Kleber Témaj y el documentalista de National Geographic Alexis Agustín, visitaron la aldea para llevar a cabo proyectos de infraestructura vial, así como investigar la etimología de la palabra Timushan, palabra que rastrearon hasta sus orígenes xincas que significa "Tierra de la Maruchan"

División Política y Administrativa

La Aldea de Timushán, está dividida en doce caseríos los cuales son:

 El Mojón
 El Bajío
 San Antonio Sulay
 Malcinca
 San Miguel Mapa
 Suyate
 Pasaljá
 Tablón de Sulay
 Loma del Mango
 Los Fierros
 Llano de San Gaspar
 Cañada del Pino

Economía

Timushán tiene sostenida su economía fuertemente en la Agricultura y la Ganadería y el intercambio de comercio con las aldeas vecinas.

Los Productos Agricólas que Timushán provee son: Café, Maíz, Frijol, Banano, Naranja, entre otras frutas.

También posee maderas preciosas como: la caoba, el roble, el pino, el cedro, entre otras.

Véase también

 Esquipulas
 Chiquimula

Referencias

Aldeas de Esquipulas
Aldeas, caseríos y parajes de Guatemala

Timushán


An Dielsiochloa floribunda in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Pilg., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Pilg.. An Dielsiochloa floribunda in nahilalakip ha genus nga Dielsiochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dielsiochloa

Dielsiochloa floribunda


Aceasta este o listă alfabetică a personalităților născute în Timișoara.

Alte personalități al căror nume este legat de oraș sunt:
 Ioan Huniade (1387-1456), comite de Timiș, mai cunoscut ca Iancu de Hunedoara sau Ioan de Unedoara, a avut reședința în Cetatea Timișoarei, deținută de familia sa până în 1440; a construit Castelul Huniade, cel mai vechi monument istoric din oraș;
 Anton von Scudier (1818-1900), ofițer al armatei austro-ungare și comandant al cetății Timișoara;
 Josef Klapka (1786-1863), tipograf și editor; a înființat prima bibliotecă din Imperiul Austro-Ungar și a fost primar al Timișoarei;
 Carol Telbisz (1853-1914), primar al orașului pentru aproape 30 de ani, timp în care a modernizat complet Timișoara;
 Traian Lalescu (1882-1929), academician, matematician, profesor universitar, primul rector al Școlii Politehnice din Timișoara;
 Valeriu Alaci (1884-1955), matematician, profesor universitar la Universitatea Politehnica Timișoara;
 Ilie G. Murgulescu (1902-1991), chimist, fost rector al Universității Politehnice Timișoara, membru titular al Academiei Române;
 Louis Țurcanu (1919-1990), medic pediatru; spitalul de copii din oraș îi poartă numele;
 Berno Rupp (1935-2017), călugăr salvatorian, activist social;
 László Tőkés (n. 1952), fost paroh al Bisericii Reformate, a jucat un rol important în declanșarea Revoluției din 1989;
 Herta Müller (n. 1953), scriitoare, a studiat și debutat la Timișoara;

A
 Ervin Acél (1935-2006), dirijor;
 Pavel Alaszu (1942-1995), pictor și grafician;
 Titu Andreescu (n. 1956), matematician (stabilit ulterior în SUA);
 Anton Anton (n. 1949), inginer și om politic, fost ministru al educației.

B
 Bela Bartok (n.1881,Sanicolau Mare,jud.Timis), unul dintre cei mai mari compozitori ai sec. XX;
 Alexandru T. Balaban (n. 1931), profesor, inginer și chimist, membru titular al Academiei Române;
 Iolanda Balaș (n. 1936), dublă campioană olimpică de atletism, una din cele mai valoroase săritoare la înălțime ale tuturor timpurilor;
 Mircea Baniciu (n. 1949), cântăreț și chitarist, membru al formației Phoenix;
 Reuven Baruch (1811 - 1875), rabin al comunității sefarde a evreilor turci din Viena;
 Cristina Bălan (n. 1981), cântăreață;
 Nikolaus Berwanger (1935 - 1989), scriitor;
 Ana Blandiana (n. 1942), scriitoare și luptătoare pentru libertate civică din România.
 J. Edward Bromberg (1903 - 1951), actor american;
 Charles Bruck (1911 – 1995), dirijor;
 Diana Bulimar (n. 1995), gimnastă artistică de talie mondială.

C
 Florin Călinescu (n. 1956), actor de teatru și de film și realizator de emisiuni de televiziune;
 Marius Căta-Chițiga (n. 1960), jucător de volei olimpic, laureat cu bronz la Jocurile Olimpice de vară din 1980 de la Moscova;
 Tiberiu Ceia (n. 1940), cântăreț;
 Livia Cernensky (1922 - 1996), sculptor și ceramist;
 Paul Chinezu (1432 - 1494), comite de Timiș, conducător al trupelor bănățene, care s-a remarcat în luptele împotriva turcilor;
 Radu Ciobanu (n. 1935), scriitor;
 Corina Ciocârlie (n. 1963), eseistă și critică literară;
 Livius Ciocârlie (n. 1935), critic literar, eseist, scriitor, memorialist și profesor universitar;
 Gheorghe Ciuhandu (n. 1947), politician, primar al Timișoarei;
 Valentin Coca (n. 1987), fotbalist;
 Ioan Mihai Cochinescu (n. 1951), scriitor, artist fotograf, regizor și muzicolog;
 Sorin Constantinescu (n. 1967), antreprenor, consultant în afaceri;
 Cosmin Contra (n. 1975), fotbalist, antrenor al echipei naționale de fotbal a Românie;
 Harry Coradini (1944 - 2017), muzician, solist al formației Progresiv TM;
 Zeno Coste (1907-1985), cântăret
 Alin Coțan (n. 1982), fotbalist;
 Nicu Covaci (n. 1947), compozitor, cântăreț, chitarist, fondator și lider al formației Phoenix;
 Adrian Cruciat (n. 1983), jucător de tenis;
 Miloš Crnjanski (1897-1973), renumit poet și scriitor sârb, jurnalist și diplomat.

D
 Adrian Daminescu (n. 1956), cântăreț și compozitor;
 Ivan Deneș (1928 - 2011), scriitor, jurnalist, stabilit ulterior în Germania;
 Robert Dornhelm (n. 1947), regizor, emigrat ulterior în Austria;
 Ionel Drîmbă (1942 – 2006), scrimer olimpic, specializat pe floretă și pe sabie;
 Cătălin Drulă (n. 1981), om politic.

E

F
 Iuliu Falb (1942 - 2009), scrimer, campion mondial, care a participat la trei ediții la Jocuri Olimpice de vară;
 Hans Fink (n. 1942), publicist și scriitor, emigrat în Germania;
 Cătălin Dorian Florescu (n. 1967), scriitor, emigrat în Elveția;
 Șerban Foarță (n. 1942), scriitor, traducător;
 Sándor Földes (1895-1968), scriitor, jurnalist;
 Ernő Foerk (1868-1934), arhitect;
 André François (1915-2005), grafician, emigrat în Franța;
 Peter Freund (n. 1936), fizician, stabilit ulterior în SUA;

G
 Edina Gallovits-Hall (n. 198), jucătoare profesionistă de tenis;
 Eugen Gondi (n. 1947), baterist;
 Ernst Gotthilf (1865 - 1950), arhitect;
 György Györfi-Deák (n. 1964), scriitor, grafician.

H
 Arnold Hauser (istoric al artei) (1892 - 1978), istoric și sociolog de artă;
 Peter Hammer (1936 - 2006), matematician, stabilit ulterior în SUA;
 Bujor Hălmăgeanu (n. 1941), fotbalist și antrenor;
 Adolf Hirémy-Hirschl (1860 - 1933), pictor, stabilit ulterior în Italia;
 Hanno Höfer (n. 1967), regizor, actor, scenarist și muzician;
 Ioan Holender (n. 1935), cântăreț, director al Operei din Viena.

I
 Virgil Ianțu (n. 1971), cântăreț și prezentator de televiziune;
 Francesco Illy (1892-1956), inventator al primei mașini automate de cafea, și fondator al Illycaffè.
 Iosif Ivanovici (1845-1902), dirijor și compozitor, cunoscut pentru valsul "Valurile Dunării".

J
 Ildikó Jarcsek-Zamfirescu (1944 - 2019), actriță, regizoare.

K
 Franz Xaver Kappus (1883 - 1966), jurnalist, scriitor;
 Josef Jakob Kalwo (1800 - 1875), ziarist, scriitor;
 Samuel Kastriener (1871 - 1937), ziarist, critic literar, scriitor;
 Károly Kerényi (1897-1973), filolog maghiar considerat unul dintre cei mai mari filologi ai secolului XX, inițiator al studierii moderne a mitologiei Greciei antice; istoric al religiilor.
 Klaus Kessler (1925 - 2005), medic, scriitor, jurnalist;
 Iosif Kiraly (n. 1957), arhitect, profesor universitar;
 Avraham Klein (n. 1934), arbitru de fotbal.
 Sabine Klimek (n. 1991), handbalistă;
 Károly Kós (1883 - 1977), arhitect, scriitor, grafician, etnograf și politician;
 Ștefan Kovács (1920-1995), antrenor al echipei Ajax Amsterdam;
 Hermann Kövess von Kövessháza (1854 - 1924), feldmareșal, ultimul comandant suprem al Armatei Comune austro-ungare.
 Erlend Krauser (n. 1958), muzician, membru al formației Phoenix;

L
 Marius Lazurca (n. 1971), diplomat, ambasador în Republica Moldova;
 Nikolaus Lenau, (1802-1850) poet austriac, unul din clasicii poeziei germane și universale, născut lângă Timișoara, în comuna Csatad (Schadat) actualmente Lenauheim;
 George Lusztig (n. 1946), matematician, ulterior stabilit în SUA.

M
 Sebastian Mailat (n. 1997), fotbalist;
 Johanna Martzy (1924 – 1979), violonistă;
 Margarethe Matzenauer (1881 - 1963), soprană, emigrată în SUA;
 Felicia Meleșcanu (1941 - 2004), jurnalistă de televiziune;
 Cristian Melinte (n. 1988), fotbalist;
 Victor Mercea (1924 - 1987), fizician membru corespondent al Academiei Române;
 Claudius Florimund Mercy (1666-1734), guvernator al Banatului, a eliberat Timișoara de ocupația otomană, a reconstruit cetatea după model occidental, a colonizat-o cu șvabi și a transformat-o într-un important centru economic și capitală a Banatului.
 Alex Mica (n. 1991), cântăreț de muzică pop/dance;
 Sorin Dan Mihalache (n. 1971), politician, europarlamentar;
 Marius Mioc (n. 1968), scriitor și participant la Revoluția Română din 1989;
 Hans Moser (n. 1937), handbalist și antrenor;
 Iulia Motoc (n. 1967), judecător al Curții Europene a Drepturilor Omului;
 Herta Müller (n. 1953), scriitoare germană, laureată a Premiului Nobel pentru Literatură.

N
 Virgil Nagy (1859 - 1921), inginer, profesor universitar în Budapesta;
 Ștefan Nădășan (1901 - 1967), inginer, membru titular al Academiei române;
 Dan Negru (n. 1971), prezentator de televiziune;
 Oana Nistor (n. 1983), cântăreață.

O
 Richard Oschanitzky (1939-1979), compozitor, arrangeur, pianist și dirijor. A fost unul din cei mai cunoscuți muzicieni de jazz ai României (vezi: "Jazzfestival Richard Oschanitzky").

P
 Augustin Pacha (1870-1954), episcop romano-catolic de Timișoara, a apărat drepturile catolicilor din Banat în fața presiunilor naziste, într-o istorică audiență la Hitler; disident anticomunist;
 Pacha Man (n. 1976), cântăreț de hip-hop;
 Daniel-Silvian Petre (n. 1968), scriitor și muzician, solist al trupei Survolaj;
 Christine Petrovici (n. 1950), handbalistă;
 Iosif Petschovschi (1921 - 1968), fotbalist care a jucat la Echipa națională de fotbal a României.
 Reuven Pfeffermann (1936 - 2004), chirurg, stabilit în Israel;
 Cristi-Ilie Pîrghie (n. 1992), canotor;
 Toma Popescu (1954 - 2014), tenor, profesor universitar;
 Alexandru Adrian Popovici (n. 1988), fotbalist;
 Francis Dov Por (1927 - 2014), biolog, stabilit în Israel;
 Dan Potra (n. 1978), gimnast;
 Octavian-Mircea Purceld (1948 - 2013), politician, deputat.

R
 Ferenc Radó (1921 - 1990), matematician, profesor universitar;
 Reuven Ramaty (1937 - 2001), astrofizician, stabilit în Israel apoi în SUA;
 Sandra Romain (n. 1978), actriță de filme pentru adulți, stabilită în SUA.

S
 Marius Sadoveac (n. 1985), handbalist;
 Diet Sayler (n. 1939), pictor, plastician, stabilit în Germania;
 Erika Scharf (1929 - 2008), scriitoare;
 Elek Schwartz (1908 - 2000), jucător și antrenor de fotbal, care a activat în diverse țări vest-europene;
 Andrei P. Silard (1944 - 1993), inginer, membru corespondent al Academiei Române;
 Zeno Virgil Gheorghe Simon (1935 - 2015), chimist, membru corespondent al Academiei Române;
 Ioan Soter (1927 – 1987), atlet;
 Andre Spitzer (1945 - 1972), maestru de scrimă;
 Dana Stana (n. 1970), pictor și grafician;
 Silviu Stănculescu (1932 - 1998), actor, deputat în Matra Adunare Națională;
 Franz Storch (1927 - 1982), scriitor;
 Sándor Szana (1868 - 1926), medic, stabilit ulterior în Ungaria;
 László Székely (1877-1934), primul arhitect-șef al Timișoarei, autorul unui mare număr de clădiri semnificative din istoria orașului;
 Julieta Szönyi (n. 1949), actriță.

Ș
 Alexandru Șumski (1933-2022), compozitor, dirijor și profesor universitar
 Carmen Șerban (n. 1971), cântăreață de muzică etno și de petrecere;
 Alexandru Șimicu (n. 1988), handbalist;
 Aurel Șunda (n. 1957), fotbalist.

T
 Alexander Tal (1932 - 2005), violonist, unul din fondatorii "Noului cvartet israelian";
 Mihai Tänzer (1905 - 1993), fotbalist;
 Pelbartus Ladislaus de Temesvar (1430-1504), filosof creștin, care a activat în cetatea Buda, la curtea regelui Matia Corvin.
 Tiberiu Toró (n. 1957), politician; a înființat Partidul Popular Maghiar din Transilvania;
 Dorin Tudoran (n. 1945), blogger, eseist, poet, publicist și disident politic;
 Alexandru Tyroler (1891-1973), primul campion de șah al României.

Ț
 Petru Țurcaș (n. 1976), fotbalist.

U
 Béla Uitz (1887 - 1972), artist plastic maghiar;
 Timotei Ursu (n. 1939), regizor.

V
 Pavel Vasici-Ungureanu (1806 - 1881), medic, scriitor, membru titular al Academiei Române;
 András Vetró (n. 1948), sculptor;
 Artur Vetro (1919 - 1992), sculptor, pictor și grafician;
 Elena Vintilă (n. 1946), atletă.

W
 Paul Weiner (n. 1947), compozitor, muzician și pianist;
 Johnny Weissmüller (1904-1984), sportiv, actor, faimos pentru rolul său de Tarzan.

Y
 Myriam Yardeni (1932 - 2015), specialistă în istorie, stabilită în Israel;

Z
 Samuel Zauber (1901 - 1986), fotbalist.

Vezi și
 Aleea Personalităților din Timișoara

Timișoara, Lista personalităților
Timișoara
Listă
Personalități

Listă de personalități din Timișoara


Finike, Antalya ili ilçesi
 Finike ardıcı (Juniperus phoenicea), Servigiller familyasından çalı ya da 2-6 metre boylarında, dik ya da sarkık dallı bir ardıç türü.

Finike (anlam ayrımı)


Eeva Ottilia Jalavisto (født Elmgren 21. marts 1909 i Kerimäki, død 12. juni 1966 i Helsingfors) var en finsk fysiolog.

Jalavisto blev doktor i medicin og kirurgi 1937, var 1941–49 docent og fra 1949 professor i fysiologi ved Helsingfors universitet. Sammen med Eva Bonsdorff nyopdagede hun hormonet erytropoetin, som de navngav. Jalavisto var også internationalt kendt som forsker inden for gerontologi.

Ansatte ved Helsinki Universitet

Eeva Jalavisto


A Soldier of Fortune (SOF, "Soldado da Fortuna"), com o subtítulo O jornal dos aventureiros profissionais, é uma revista web diária criada pelo Ten.-Cel. Robert K. Brown e publicada por Susan Katz Keating. Começou como um periódico mensal americano publicado de 1975 a 2016 como uma revista dedicada a reportagens mundiais de guerras, incluindo guerra convencional, guerra de baixa intensidade, contra-insurgência e contra-terrorismo. Foi publicada pela Omega Group Ltd., com sede em Boulder, Colorado. Em maio de 2022, o fundador Robert K. Brown anunciou que a publicação havia sido vendida para uma colaboradora de longa data, autora e jornalista de segurança Susan Katz Keating, que cresceu em meio a conflitos durante a guerra na Irlanda do Norte.

História
A revista Soldier of Fortune foi fundada em 1975, pelo Tenente Coronel, Reserva do Exército dos EUA, (reformado) Robert K. Brown, um boina verde que serviu nas Forças Especiais no Vietnã. Depois de se aposentar do serviço ativo, Brown começou a publicar uma revista "circular" com poucas páginas que continham informações sobre o emprego de mercenários em Omã, onde o sultão Qabus havia recentemente deposto seu pai e lutava contra uma insurgência comunista. A pequena circular de Brown logo evoluiu para uma revista brilhante, de grande formato e colorida.

Em 1970, Brown co-fundou a Paladin Press em conjunto com Peder Lund. A empresa publicou livros e vídeos de não ficção cobrindo uma ampla gama de tópicos especializados, incluindo liberdade pessoal e financeira, sobrevivência e preparação, armas de fogo e tiro, várias artes marciais e autodefesa, táticas militares e policiais, técnicas de investigação, espionagem, arrombamento, sabotagem, vingança, facas e luta com facas, explosivos e outros "tópicos de ação". Após cinco anos ele saiu para fundar a revista SOF em 1975.

Significativo para o desenvolvimento inicial da SOF foi o recrutamento de estrangeiros para servir nas Forças de Segurança da Rodésia, durante a Guerra de Mato da Rodésia (1964-1979). Como tornou-se típico da SOF, essa primeira revista tinha um artigo inusitado intitulado "técnicas de combate subaquático com facas". Durante o final dos anos 1970 e 1980, o sucesso e a popularidade de uma revista militar como a SOF levaram à proliferação de revistas semelhantes, como Survive, Gung Ho!, New Breed, Eagle, Combat Illustrated, Special Weapons and Tactics, e Combat Ready . A SOF foi publicado pelo Omega Group Ltd., em Boulder, Colorado. Atualmente é publicado pela Soldier of Fortune LLC e está sediado em Tampa, Flórida. No auge de sua circulação no início dos anos 1980, a revista tinha 190.000 assinantes. A edição de abril de 2016 da Soldier of Fortune foi a edição impressa final; as edições subsequentes foram publicadas apenas online.

Processos de "arma de aluguel"

Lesão grave
Durante o final dos anos 1980, a Soldier of Fortune foi processado em tribunal civil várias vezes por ter publicado anúncios classificados de serviços por mercenários privados. Em 1987, Norman Norwood, do Arkansas, processou a revista SOF por causa dos ferimentos que sofreu durante uma tentativa de assassinato por dois homens contratados por meio de um anúncio "Gun for Hire" (arma de aluguel) na revista. O Tribunal Distrital dos EUA negou a moção da revista para julgamento sumário com base no direito constitucional de liberdade de expressão sob a Primeira Emenda. O Tribunal disse que "jurados razoáveis poderiam descobrir que o anúncio representava um risco substancial de dano" e que os anúncios de "assassino de aluguel" não eram o tipo de expressão pretendido sob a proteção da Primeira Emenda. No final, Norwood e revista Soldier of Fortune firmaram um acordo sobre o processo fora do tribunal.

Homicídio culposo
Em fevereiro de 1985, John Wayne Hearn, um veterano do Vietnã, atirou e matou Sandra Black por um pagamento de US$ 10.000 de seu marido, Robert Black. Black se comunicou com Hearn por meio de um anúncio classificado publicado na Soldier of Fortune, no qual Hearn solicitou "atribuições de alto risco. EUA ou no exterior". Em 1989, o filho de Sandra Black, Gary, e sua mãe, Marjorie Eimann, entraram com um processo de homicídio culposo contra a revista SOF e sua editora-mãe Omega Group Ltd., buscando US$ 21 milhões em reparação de sua queixa.

O júri considerou a Soldier of Fortune grosseiramente negligente ao publicar o anúncio classificado de Hearn por atividade ilegal implícita (assassinato) e concedeu aos queixosos US$ 9,5 milhões em danos. No entanto, em 1990, o Tribunal de Apelações do Quinto Circuito dos Estados Unidos reverteu o veredicto, dizendo que o padrão de conduta imposto à revista era muito alto, porque o anúncio foi formulado de forma ambígua.

Assassinato por contrato
Em 1989, quatro homens foram condenados por conspiração para cometer assassinato na contrato de assassinato de Richard Braun, de Atlanta, Geórgia, em 1985. Os assassinos foram contratados por meio de um anúncio de serviços classificados publicado na revista SOF que dizia: "ARMA DE ALUGUEL". Os filhos de Braun entraram com uma ação civil contra a revista e um júri decidiu a seu favor, concedendo-lhes US$ 12,37 milhões em danos, que o juiz posteriormente reduziu para US$ 4,37 milhões. No entanto, em 1992, o Tribunal de Apelações dos Estados Unidos para o Décimo Primeiro Circuito manteve o julgamento do júri, dizendo que "o editor poderia reconhecer a oferta de atividade criminosa tão prontamente quanto seus leitores, obviamente, o fizeram". Brauns e a revista SOF firmaram um acordo sobre o homicídio culposo por US$ 200.000. Uma consequência dos processos perdidos foi que a revista suspendeu a publicação de anúncios classificados de mercenários ou trabalhos relacionados, tanto nos Estados Unidos quanto no exterior.

Editores

 Jim Graves, ex-editor administrativo e colunista.
 Susan Katz Keating, editora-chefe (desde 30 de março de 2022).

Contribuidores notáveis

 Cel. David "Hack" Hackworth, Exército dos EUA (reformado/falecido).
 Ten.-Cel. Robert C. MacKenzie, Exército dos EUA (reformado/falecido).
 Ten.-Cel.. Oliver North, Corpo de Fuzileiros Navais dos EUA (reformado).
 Dale Dye, Corpo de Fuzileiros Navais dos EUA (reformado).
 Al J Venter, jornalista.
 Michael Echanis (1950–1978), veterano do Vietnã, ganhador do Coração Púrpuro - editor de artes marciais.
 John Plaster, Exército dos EUA (reformado).
 David Isby, especialista em Afeganistão, União Soviética e Rússia.
 Greg Walker, Forças Especiais (reformado)

Veja também

 Soldado da Fortuna (vídeo game)
 Robert K. Brown

Leitura adicional

Ligações externas

Revistas online com edições impressas extintas
Revistas extintas dos Estados Unidos
Mercenários
Revistas fundadas em 1975
Revistas eletrônicas dos Estados Unidos

Soldier of Fortune (revista)


RCD may refer to:

Science and technology
 Residual-current device, a safety device that breaks an electrical circuit
 Rabbit calicivirus disease, a disease caused by the Rabbit haemorrhagic disease virus
 Registered clock driver chips, part of registered memory DIMMs
 Resistor-capacitor delay in electronic circuits

Organisations
  (Rally for Congolese Democracy), a rebel group in the Democratic Republic of the Congo
 The Royal Canadian Dragoons, a Canadian Forces armoured regiment
  (Democratic Constitutional Rally), a political party in Tunisia
 Rally for Culture and Democracy, a political party in Algeria
 Regional Cooperation for Development, a former multi-governmental organization of Iran, Pakistan and Turkey

Football clubs
 RCD Mallorca ( or Catalan: Reial Club Deportiu)
 RCD Espanyol de Barcelona
 Real Club Deportivo de La Coruña

Other uses
 Rural cluster development, a form of subdivision of residential housing
 Registered Community design, an industrial design right that covers the European Community
 Recreational Craft Directive, a European Union directive for pleasure boats
 Rochdale railway station, Greater Manchester, England (National Rail station code)

See also

RCD


Bytte Roller er en kortfilm fra 1914, instrueret af August Blom efter manuskript af Valdemar Hansen.

Handling

Medvirkende
 Nicolai Johannsen - Sir Thomas Grey, millionær
 Frederik Buch - Bobby, Sir Thomas' kok
 Henny Lauritzen - Jane Wilson, oldfrue
 Helen Gammeltoft - Mary, gåsepige
 Franz Skondrup - Mr. Brown, notar
 Ingeborg Spangsfeldt
 Carl Schenstrøm
 Agnes Lorentzen
 Ebba Lorentzen
 Agnes Andersen

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Danmark
Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1914

Bytte Roller


The Emotions eru bandarísk söngsveit frá Chicago, upphaflega skipuð systrunum Wanda, Sheila, Pamela og Jeanette Hutchinson. Hún er þekktust fyrir smellina "Best of my love" 1978 og "Boogie wonderland" (í samstarfi við Earth, Wind and Fire) frá 1980. Þær hafa verið nefndar sem ein af áhrifamestu stúlknahljómsveitum allra tíma.

Upphaflega hét sveitin "The Hutchinson Sunbeams" og söng gospeltónlist undir stjórn föður stúlknanna, Joe Hutchinson, frá 1962. Þær tóku síðar upp nafnið The Emotions og tóku að syngja sálartónlist og ryþmablús. Fyrsta breiðskífa hljómsveitarinnar, So I Can Love You, kom út árið 1969 og var framleidd af Isaac Hayes og David Porter fyrir Stax Records. Þegar Stax lagði upp laupana 1975 flutti hljómsveitin sig til Columbia Records þar sem þær hófu samstarf við Maurice White úr Earth, Wind and Fire. Þar gáfu þær út breiðskífuna Rejoice með smellinum "Best of my love" árið 1977 sem komst í 1. sæti Billboard-listans og árið 1979 tóku þær þátt í gerð diskólagsins "Boogie Wonderland" ásamt Earth, Wind and Fire.

Síðasta stúdíóplata The Emotions, If I Only Knew, kom út hjá Motown árið 1985. Hljómsveitin hefur starfað með fjölda listamanna fram á síðustu ár.

Bandarískar hljómsveitir

The Emotions


La Timex Ironman est une montre-bracelet numérique lancée par Timex en 1986 et qui continue à être fabriquée dans différents styles aujourd'hui.

Histoire

En 1984, Timex a collaboré avec les responsables de l'épreuve sportive du Triathlon Ironman pour développer une nouvelle montre numérique dans le but de relancer les ventes en baisse de l'entreprise. Le résultat fut la Timex Triathlon. Après une campagne publicitaire de 20 millions de dollars présentant des tests de résistance effectués sur la montre, la montre est devenue un succès. En 1986, Timex a acquis les droits du nom Ironman et a développé la montre Ironman Triathlon sur la base de la montre de 1984. Les fonctions et le design de base étaient les mêmes que ceux de sa cousine Timex Triathlon, sauf que l'Ironman était étanche à 100 mètres au lieu de 50, qu'elle avait un look moderne avec un agencement de couleurs noir, orange et gris sur le cadran et que le bracelet nervuré de 19 mm était orné du nom Ironman et de trois logos "M" stylisés.

Les ventes de la nouvelle montre ont augmenté rapidement. Bien que les deux modèles aient continué à être produits pendant de nombreuses années, les ventes de l'Ironman ont largement dépassé celles de la montre antérieure. La montre Ironman offre l'heure, un chronomètre, une minuterie, une alarme occasionnelle et trois alarmes. Les montres Ironman de première génération étaient couramment utilisées par les militaires et les forces de l'ordre. Une version de taille moyenne, destinée aux femmes et aux jeunes, est sortie la même année que l'originale. Les montres originales Triathlon de 1984 et Ironman de 1986 (taille normale/moyenne) sont restées en production jusqu'en 1991, date à laquelle est apparu le premier de nombreux rafraîchissements cosmétiques et de design. Cette époque de l'Ironman est maintenant connue des collectionneurs de montres comme l'Ironman Pre Indiglo. Une version entièrement métallique de l'Ironman a été produite pendant un certain temps dans les années 1990 et au début des années 2000. Elle présentait un boîtier en laiton chromé avec un fond en acier inoxydable.

Indiglo

En 1992, l'Ironman a bénéficié de sa première mise à jour technologique majeure depuis son lancement six ans plus tôt, avec une nouvelle technologie d'électroluminescence Indiglo pour remplacer le mini rétroéclairage blanc provenant d'un coin du cadran. Les premiers modèles d'Ironman Indiglo étaient basés sur le même design que la montre de 1986, sauf qu'ils étaient munis d'un cadran noir et argent, avaient un bracelet différent et étaient disponibles exclusivement chez K-Mart avant de s'étendre aux autres distributeurs au début de 1993.

Le modèle Ironman original de 1986 a reçu le rétroéclairage Indiglo à cette époque, tout comme la version pleine grandeur argent/acier inoxydable.  L'Ironman femme/moyenne taille ne bénéficiera de la technologie Indiglo qu'en 1994. En 1996, Timex a développé un modèle bleu vert réfléchissant pour ses Ironman et autres montres numériques. Cette technologie réfléchissante a depuis été adoptée par d'autres fabricants de montres, mais semble avoir été abandonnée par Timex, comme en témoignent les nouvelles versions (postérieures à 2005) de ses Ironman et autres montres numériques, qui ne disposent plus d'écrans réfléchissants.

La Timex Ironman continue d'être la marque la plus vendue de Timex. Elle a été mise à jour au fil des ans, avec des modèles tels que la Timex Datalink Ironman.

Une montre présidentielle

Le président américain Bill Clinton a possédé et porté plusieurs modèles anciens (dont l'original) de cette montre lorsqu'il était gouverneur de l'Arkansas et pendant les premières années de sa présidence. Sur l'une de ses premières photos présidentielles et lors de son bal d'investiture en 1993, on le voit porter une Ironman Triathlon bleue et noire.

Le fait que Clinton ait renoncé à une montre plus présidentielle telle qu'une Rolex lui a valu quelques critiques :  du Washington Post a décrit avec dérision la montre de Clinton comme « une montre numérique en plastique, épaisse comme une brique et confortable comme une hernie », tandis qu'Omega a publié des publicités en 1992 suggérant que Clinton devrait abandonner la Timex en faveur de quelque chose de plus prestigieux. Clinton a cessé de porter son Ironman en public en 1994, à partir du 50 anniversaire du débarquement de Normandie.

Clinton a depuis fait don d'une de ses premières montres Ironman au musée Smithsonian.

Références

Voir aussi

Lien externe
L'histoire de la montre Times Ironman

Modèle de montre
Ironman

Timex Ironman


Bumerdas Vilayeti, Cezayir'in kuzeyinde yer alan bir vilayet.

1.486 km² yüzölçümündeki vilayetin nüfusu 610.000'dir. Vilayetin merkezi Bumerdas şehridir.

Bumerdes (il)


NGC 7062 je otvoreni skup u zviježđu Labudu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7062
  Auke Slotegraaf: NGC 7062 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7062  DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7050 - 7099

7062

NGC 7062


Bitcoin este o criptomonedă, un activ digital proiectat pentru a funcționa ca un mijloc de schimb valutar care se folosește de criptografie pentru a controla crearea de monedă și managementul său, în loc să se bazeze pe autorități centrale. Creatorul bitcoin, Satoshi Nakamoto, a integrat în 2009 mai multe idei ce existau deja în comunitatea cypherpunk pentru a crea moneda bitcoin. De-a lungul timpului, bitcoin a cunoscut o creștere rapidă și a devenit o monedă semnificativă la nivel global. De la mijlocul anilor 2010' încoace, unele întreprinderi globale au început să accepte plăți în bitcoin, pe lângă monedele fiduciare tradiționale.

Primele monedele digitale
În perioada de dinainte de bitcoin, au existat o serie de tehnologii de monede digitale bazate pe protocolurile ecash ale lui David Chaum și Stefan Brands. Adam Back a dezvoltat sistemul hashcash, o schemă de tipul proof-of-work pentru controlul de spam. Primele propuneri pentru criptomonede digitale distribuite au fost sistemul de "b-money" al lui Wei Dai și modelul bit gold al lui Nick Szabo. Hal Finney a dezvoltat sisteme "reutilizabile de tip proof-of-work " (RPOW) folosind algoritmul proof-of-work hashcash. Prima tranzacție cu Bitcoin a avut loc pe 12 ianuarie 2009, când Satoshi a trimis 10 Bitcoin lui Hal Finney.

De-a lungul timpului au fost multe speculații cu privire la identitatea lui Satoshi Nakamoto, suspecți fiind inclusiv Dai, Szabo, și Finney. Posibilitatea ca Satoshi Nakamoto sa fie un grup de informaticieni din sectorul financiar European a fost, de asemenea, luat in considerare.

Crearea proiectului Bitcoin
Pe 18 august 2008, numele domeniului bitcoin.org a fost înregistrat. Câteva luni mai târziu, pe 31 Octombrie, un link către un articol științific scris de Satoshi Nakamoto intitulat Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash Sistem was posted to a cryptography mailing list. (ro. Bitcoin: Un sistem monetar electronic de tip peer-to-peer) a fost trimisă către o listă de email-uri despre criptografie. Această lucrare detalia metode de a folosi un sistem peer-to-peer pentru a crea ceea ce a fost descris ca fiind "un sistem pentru tranzacții electronice care nu necesită încredere (în autorități centralizate)". Pe 3 ianuarie 2009, rețeaua bitcoin a fost creată, iar Satoshi Nakamoto a minat blocul geneză al rețelei bitcoin (blocul cu numărul 0), care a avut o recompensă de 50 de bitcoini. În textul tranzacției a fost inclus textul:The Times 03/Ian/2009 Guvernator la limita unui al doilea plan de salvare al băncilor.Textul se referă la un titlu din ziarul The Times publicat pe 3 ianuarie 2009. Această observație a fost interpretată atât ca o amprentă de timp a blocului geneză cât și un  comentariu sarcastic cu privire la instabilitatea cauzată de sistemul bancar de rezervă fracționară.

Primul client open source al bitcoin a fost lansat pe 9 ianuarie 2009.

Unul dintre primii susținători și contribuitori la proiectul bitcoin, precum și persoana care a primit prima tranzacție bitcoin a fost programatorul Hal Finney. Finney a descărcat software-ul bitcoin în ziua în care a fost eliberat, și pe 12 ianuarie 2009 a primit 10 bitcoini de la Nakamoto, aceasta fiind prima tranzacție bitcoin din lume. Alți susținători ai bitcoin au fost Wei Dai, creatorul sistemului predecesor b-money, și Nick Szabo, creatorul bit gold.

În perioada timpurie, este estimat că Nakamoto a minat aproximativ 1 milion de bitcoini. Înainte de a dispărea din orice fel de implicare în bitcoin, Nakamoto a predat proiectul programatorului Gavin Andresen, care apoi a devenit programatorul principal al bitcoin și a înființat Fundația Bitcoin, ce reprezintă în mod formal comunitatea bitcoin.

Valoarea primelor tranzacții bitcoin erau negociate de către persoanele implicate pe forumul bitcoin. Prima tranzacție care a fost folosită pentru a cumpăra un bun fizic a fost de 10.000 de BTC, folosită pentru a cumpăra două pizze de la Papa John's.

Pe 6 august 2010, o vulnerabilitate majoră a fost descoperită în protocolul bitcoin. Tranzacțiile nu erau verificate în mod corespunzător înainte ca acestea să fie incluse în blockchain, ceea ce permitea utilizatorilor să ocolească restricțiile economice bitcoin și să creeze un număr nelimitat de bitcoini. Pe 15 august, vulnerabilitatea a fost exploatată; peste 184 de miliarde de bitcoini au fost generați într-o tranzacție, și au fost trimiși către două adrese din rețea. În câteva ore, tranzacția a fost interceptată și ștearsă din jurnalul de tranzacții, bug-ul a fost reparat iar rețeaua bitcoin a fost actualizată la o nouă versiune a protocolului. Acest lucru a fost singurul defect major de securitate care a fost găsit și exploatat de-a lungul istoriei bitcoin.

Istoria prețurilor

Printre factorii care au contribuit la creșterea bitcoin se numără criza datoriilor suverane din europa, în special criza financiară din 2012-2013 din Cipru. Alți factori includ declarații ale FinCEN (departamentul american de combatere a spălării banilor) ce au îmbunătățit reglementarea monedei bitcoin, precum și interesul crescut din mass-media și de pe internet.

Referințe

Criptomonedă
Comerț electronic
Istoria informaticii

Istoria monedei bitcoin


Små skred er en kortfilm fra 2003 instrueret af Birgitte Stærmose efter manuskript af Birgitte Stærmose og Ida Maria Rydén.

Handling
Linda er 12 år og keder sig. Ingen og ingenting interesserer hende ' selv sodavandsisen smager af kedsomhed ' indtil hun tilfældigt møder en mand på den lokale tankstation. Hun fascineres lidt af ham, - nok til at følge med ham. Men interessen skifter karakter og bliver pludselig helt anderledes farlig. Dette tilsyneladende uskyldige møde viser sig at få skæbnesvangre følger og ændrer drastisk livet for den 12-årige Linda. "Små skred" er baseret på novellen "Small Avalanches" af den amerikanske forfatter Joyce Carol Oates.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2003

Små skred


كتاب المساكين،  هو كتاب نثري لمصطفى صادق الرافعي، قدّمه بمقدمة بليغة في معنى الفقر، والإحسان، والتعاطف الإنساني، وهو فصول شتى، ليس له وحدة تربطها سوى أنها صور من الآلام الإنسانية الكثيرة الألوان المتعددة الظلال.

وقد أسند الكلام فيه إلى الشيخ علي الذي يصفه الرافعي بأنه: «الجبل الباذخ الأشم في هذه الإنسانية التي يتخبطها الفقر بأذاه»،

يقول الرافعى: «هذا كتاب المساكين، فمن لم يكن مسكينًا لا يقرؤه، (لأنه لا يفهمه)، ومن كان مسكينًا فحسبى به قارئًا والسلام.»
وقد لقي هذا الكتاب احتفالاً كبيراً من أهل الأدب حتى قال عنه أحمد زكي باشا: «لقد جعلت لنا شكسبير كما للإنجليز شكسبير وهيجو كما للفرنسيين هيجو وغوته كما للألمان غوته».

مصادر

أعمال أدبية
أعمال مصطفى صادق الرافعي
كتب باللغة العربية

كتاب المساكين


ෆලූඩා යනු ඉන්දියානු උපමහාද්වීපියේ සීතල ජනප්‍රිය අතුරුපස විශේෂයකි.  සම්ප්‍රදානුකුලව එය සාදනු ලබන්නේ රෝස සිරප් , හින් මුරුක්කු , පැණිරස කසකාසය ඇට , ජෙලි කැබලි , කිරි  යොදාගන්නේය. තවද මිට බහුල වශයෙන් අයිස් ක්‍රීම් ස්වල්පයක්ද එකතු කරයි. මේ සදහා යොදාගන්නා හින් මුරුක්කු සාදනු ලබන්නේ තිරිගු පිටි, අරලුපිටි, ඉරිගු පිටි හෝ සව් යොදාගෙනය.

ඉතිහාසය
ෆලූඩාවල මුලාරම්භය පර්සියාව දක්වා විහිදේ. පර්සියාවෙහි ෆලූඩාවලට සමාන ෆාලූඩ්හ් නම් වු ජනප්‍රිය අතුරුපසක් ද විය.මෙම අතුරුපස ඉන්දියාවට පැමිණියේ මුස්ලිම් වෙළෙන්දුන් සහ දාසය වන සියවසේ සිට දහඅට වන සියවසේ දක්වා කාලය තුල වු ඉන්දියාවෙහි වාසයට පැමිණි අධිපතින් මගිනි. වර්තමාන ෆාලූඩ්හ්වල සුවරූපය මුගල් අධිරාජය විසින් ගොඩනගන ලද්දක් වන අතර එය විජයග්‍රහනයන් හරහා පැතිරුණි. විශේෂයෙන් වර්තමාන හයිද්රාබාද් සහ කර්ණාටක ජයක්ග්‍රහණ ලද මුස්ලිම් පාලකයන් මෙයට විවිධ දේ එක්කරමින් අනුග්‍රහය දැක්විය. මෙය අද වනවිට පකිස්ථානු සංස්කෘතියේ ප්‍රධාන අතුරුපසක් වන අතර විශේෂයෙන් මුස්ලිම් උත්සව වලදී භාවිත කරයි.

රූපාත්මක සටහන
හින්දුස්ථානයේ මුල් අවදියේ ෆලූඩා "අඩුකොට/පහත් ලෙස" දක්වනලදී. එය හින් මුරුක්කු භාවිතය නිසා සිදුවන්නට ඇතැයි විස්වාස කෙරේ. උදාහරණයක් වශයෙන් ගත්කල අපකීර්තියට පත්වූ අයෙක් තමන්ගේ කීර්ති නාමය ෆලූඩා ඒකකට හැරවුණු බවට ප්‍රකාශකල යුතුයි. ඒනම් එය දළ වශයෙන්  "මගේ කීර්තියට වෙඩි තබන ලදී" වශයෙන් අදහස් වේ.

ප්‍රබේද

අද වනවිට ෆලූඩාවල ස්වරූපයන් විශාල ප්‍රමාණයක් දැකිය හැක.  ඉන් සමහරක් හින් මුරුක්කු රහිතව පළතුරු මිශ්‍රකොට සාදනු ලැබේ.
 බංගලාදේශයේ මෙය සැදීමේදී " Ketaki (pandan) " සාරය, "pistachios", සව් ඇට, යොදය සහිත පොල්, අබ, කිරි.හින් මුරුක්කු සහ සැර අධික "black tea" ද යොදාගනු ලැබේ.
 මැලේසියාව සහ සිංගප්පූරුවෙහි මිට සමාන බිමක් ඇත එය නමින් "බන්ඩනග්"".
 තායි පානයක් වන "නාම් මන්ග්ලක්" ෆලූඩා වලට සමාන වන අතර එය සදා ඇත්තේ ජෙලි කැබලි, "tapioca pearls","Job's Tears" නම් වු කුඩා ඇට වර්ගයක් සිනි, වතුර සහ රෝස වතුර භාවිතා කරමින්ය.
 ඉරාකයේ ඔවුනට අවේනික වු ආකාරයට සාදන නමුත් තරමක් මහතා හින් මුරුක්කු භාවිතා කරයි.
 මිට සමාන නවීන පෙරදිග ආසියානු පානය වන්නේ " bubble tea" ය.
 "Andrea" නම්වු ප්‍රසිද්ධ ෆලූඩා සැදීම සදහා විවිධ රෝස සිරප් උකු කිරි සහ ළපටි "tapioca pearls " භාවිත කරයි .
 "Rabri" ෆලුඩා.
 මුරුසියානුවන් "alouda" නමින් හදුන්වන අතර , එය "ෆලුඩා" වචනයෙහි ප්‍රබෙධයක්ද වේ. තවද මෙය බොහෝ අතින් රසයටද සැදීමට යොදාගන්නා ද්‍රව්‍ය වලින්ද සමාන වේ.
 දකුණු අප‍්‍රිකාවේ තවත් මෙවැනිම බිමක් ඇති අතර එය ෆලුඩා නමින්ද හැදින්වේ. එය අහාර වේලක් සමග හෝ පසුව පිළිගන්වනු ලබයි.

අධ්‍යනයන් සදහා
Template:Pakistani Dishes

ෆලුඩා


Cymatiosphaera, fosilni rod zelenih algi, jedini u porodici Cymatiosphaeraceae, dio reda Pyramimonadales. Sastoji se od 12 vrsta.

Vrste
 Cymatiosphaera baarstadii C.Eklund
 Cymatiosphaera craticula E.Wicander & A.R.Loeblich
 Cymatiosphaera cristata Habib & S.D.Knapp
 Cymatiosphaera cubensis G.G.Fechner & B.A.R.Mohr
 Cymatiosphaera fistulosa Wicander & A.R.Loeblich, Jr.
 Cymatiosphaera globulosa K.Takahashi
 Cymatiosphaera notialis G.Playford & F.Martin
 Cymatiosphaera peifferi Reaugh
 Cymatiosphaera polonica Górka
 Cymatiosphaera reticulosa K.Takahashi
 Cymatiosphaera spina L.M.Yin, K.Wang, Z.Shen & Y.Long Zhao
 Cymatiosphaera striata Eisenack & Cookson

Izvori

Pyramimonadales

Cymatiosphaera


Kuzey (eski dilde: şimal), dört ana yönden biri. Kuzey kutbunu işaret eder.

Etimoloji
"Kuzey" sözcüğü Eski Türkçede "gölge, güneş görmeyen yer" anlamına gelen "kuz" sözcüğünden türemiştir.

Temel kuzey doğrultuları

Gerçek kuzey (Coğrafi kuzey)
Sabittir, değişmez. Yerküre, kutupları birleştiren çizgi ekseninde (yer ekseni) döner. Yeryüzünün yer eksen ile kuzeyde çakıştığı nokta coğrafi kuzeydir. Başka bir deyişle yeryüzünün üzerindeki Kuzey Kutbunun olduğu noktadır. Harita üzerinde ucunda yıldız işareti ile gösterilir.

Manyetik kuzey (Pusula kuzeyi)
Değişkendir. Pusulalarda kuzeyi gösteren ibrenin gösterdiği doğrultudur. Pusula ile ölçülen yön manyetik olduğu ve yeryüzündeki manyetik alanlar bölgeden bölgeye farklılık gösterdiği için, manyetik kuzey o an bulunulan noktaya göre belirlenir. Günümüzde ise manyetik kuzeyin, kuzeybatıya doğru bir eğilimi vardır. Harita üzerinde ucunda yarım ok işareti ile gösterilir.

Doğal Sapma Açısı
Manyetik kuzeyle coğrafi kuzey arasındaki açıdır. Manyetik kuzey zamana bağlı değişken olduğundan coğrafi kuzeyin doğusunda veya batısında olabilir. Harita kenar bilgilerinde yıllık değişim miktarı belirtilir. Yıllık değişim eksi ise manyetik kuzey, coğrafi kuzeye yaklaşır. Yıllık değişim artı ise manyetik kuzey, coğrafi kuzeyden uzaklaşır. Örneğin, 1990 yılında sapma açısı 3 derece 14 dakikadır. Yıllık sapma eksi 0.9 dakikadır. 1999 için 9 yıl X 0.9 = 8.1 dakikalık daha sapma olur. 1999 sapma açısı 3 derece 6 dakikadır. (3 derece 14 dakika - 8 dakika). Her geçen yıl manyetik kuzey, coğrafi kuzeye yaklaşmaktadır.

Grid kuzeyi (Harita kuzeyi)

Sabittir. Haritalarda bulunan kuzey-güney çizgilerinin gösterdiği kuzey yönüdür. Haritaları dikine kesen (meridyene çizilen teğet) çizgilerin başındaki GK harfleri ile belirtilir.

İbre Sapma Açısı
Grid kuzeyi ile manyetik kuzey arasındaki açıdır. Haritalarda bu konuda bilgiler bulunur. Bu bilgileri kullanarak sapma değerleri hesaplanır ve yön açıları belirlenirken eklenerek ya da çıkartılarak dikkate alınır. Türkiye'de batıya doğru yaklaşık 2 derecelik sapma mevcuttur. Bu durumda 2 derecenin hesaplanan yön açısından çıkartılması gerekir. Açı pek büyük bir değer olmamakla birlikte eğer harita üzerinde yön belirliyorsak, hesaplanması ve pusulanın buna göre ayarlanmasında yarar vardır.

Kaynakça
 Guler, B. 2006. Kuzey Üçlemi, yerbilimleri.com

Yönler

Kuzey


This is a list of rivers in the state of North Dakota in the United States.

Alphabetically
Bois de Sioux River
Cannonball River
Cedar Creek
Cut Bank Creek
Deep River
Des Lacs River
Elm River (North Dakota), tributary of Red River of the North
Elm River (South Dakota), tributary of James River
Forest River
Goose River
Green River
Heart River
James River
Knife River
Little Goose River
Little Heart River
Little Knife River, tributary of Knife River
Little Knife River, tributary of Missouri River
Little Missouri River
Little Muddy Creek
Little Muddy River
Long Creek
Maple River (North Dakota), tributary of Sheyenne River
Maple River (South Dakota), tributary of Elm River of South Dakota
Missouri River
North Fork Grand River
Park River
Pembina River
Pipestem River
Red River of the North
Rush River
Sheyenne River
Souris River
Spring Creek
Tobacco Garden Creek
Tongue River
Turtle River
White Earth River
Wild Rice River
Wintering River
Yellowstone River

By tributary

Missouri River
Little Muddy Creek (mouth in Montana)
Yellowstone River
Little Muddy River
Tobacco Garden Creek
White Earth River
Little Knife River
Little Missouri River
Knife River
Little Knife River
Spring Creek
Heart River
Green River
Little Heart River
Cannonball River
Cedar Creek
North Fork Grand River
James River
New Rockford Canal
Pipestem Creek
Elm River
Maple River

Red River of the North
Bois de Sioux River
Wild Rice River
Sheyenne River
Maple River
Rush River
New Rockford Canal
Elm River
Goose River
Little Goose River
Turtle River
Forest River
Park River
Pembina River
Tongue River

Souris River
Antler Creek
Des Lacs River
Wintering River
Deep River
Cut Bank Creek
Long Creek

See also

List of longest streams of Minnesota
List of rivers in the United States

North Dakota

Rivers

List of rivers of North Dakota


Os quadrinhos de A Lenda de Korra são continuações da série animada de mesmo nome criada por Michael Dante DiMartino e Bryan Konietzko e exibida originalmente no canal da Nickelodeon. As obras da série começaram a ser publicadas em 2017 pela Dark Horse Comics e continuam até os tempos atuais, incluindo histórias curtas e graphic novels dividas em edições.

Histórias curtas

Edições do Free Comic Book Day
O "Free Comic Book Day" é um evento onde editoras lançam quadrinhos e amostras de contos de forma gratuita para leitores em bancas de gibi. A Dark Horse lança, anualmente, revistas com histórias de suas propriedades, incluindo A Lenda de Korra. Ao todo, foram lançados 4 quadrinhos da série.

Graphic novels
A série possui, até o momento, duas graphic novels lançadas, com ambas sendo divididas em três edições.

Coleções
Além das publicações de graphic novels e quadrinhos curtos, a Dark Horse também lançou coleções diversas reunindo histórias e outras miscelâneas.

Referências

Ver também

 Avatar: A Lenda de Aang (banda desenhada)

Ligações externas
 Dark Horse Comics
Banda desenhada dos Estados Unidos
Quadrinhos de fantasia
Avatar: The Last Airbender

A Lenda de Korra (quadrinhos)


Woodley Park station (also known as Woodley Park–Zoo/Adams Morgan) is an underground station on the Red Line of the Washington Metro. Located at 24th Street and Connecticut Avenue Northwest, it serves the neighborhoods of Woodley Park and Adams Morgan in Northwest Washington.

Station layout

Woodley Park was the first in the system to deviate from the waffle-like coffers found at most underground stations in downtown Washington, instead using a simpler four-coffer arch. The advantage of the four-coffer arch was that it was pre-cast in Winchester, Virginia, and then hauled underground and installed on-site, while the waffle-style arches used in other stations had to be cast in place. This was done as a cost-saving measure.

Access to the station's mezzanine is provided by two sets of three escalators, connected by a short walkway just underneath street level. The entrance is located at the southwest corner of Connecticut Avenue and Woodley Road. An elevator connects to the street with the mezzanine, which contains fare control and access to the island platform.

Like other stations on the Red Line constructed with rock-tunneling methods, it is rather deep, at  below ground. After Forest Glen, it is the second deepest station in the system. The escalators have a vertical rise of ; they are the longest in the District of Columbia and the third longest on the Metrorail system (behind Wheaton and Bethesda).

History

The station opened on December 5, 1981. Its opening coincided with the completion of  of rail northwest of the Dupont Circle station and the opening of the Cleveland Park and Van Ness–UDC stations.

Originally known as simply "Zoological Park", in 1979 its name was changed to "Woodley Park–Zoo" because neighbors believed that the name was misleading, as the National Zoological Park is located  from the station. The Adams Morgan neighborhood lies at the other end of the nearby Duke Ellington Bridge, and "Adams Morgan" was added to the station name in 1999 to reflect this.  On November 3, 2011, the station was renamed to "Woodley Park", with "Zoo/Adams Morgan" as a subtitle.

On November 3, 2004, an out-of-service train rolled backwards into the station and collided with an in-service train. The non-fatal collision injured about 20 people and caused $3.5 million in damages. An investigation determined that the operator of the runaway train was likely asleep.

The original escalators were replaced in 2015–18.

References

External links

 24th Street entrance from Google Maps Street View

Stations on the Red Line (Washington Metro)
Washington Metro stations in Washington, D.C.
Railway stations in the United States opened in 1981
1981 establishments in Washington, D.C.
Adams Morgan
Railway stations located underground in Washington, D.C.

Woodley Park station


Francesco Colasuonno () a fost un prelat italian al Bisericii Catolice, care a servit ca diplomat al Vaticanului timp de mai mult de două decenii. El a avut titlul personal de arhiepiscop și la sfârșitul serviciului său a devenit cardinal.

Biografie
Colasuonno s-a născut în Grumo Appula, Bari, Italia. El a fost hirotonit preot pe 28 septembrie 1947 de către arhiepiscopul Marcello Mimmi de Bari (-Canosa) și apoi a predat mai mult de un deceniu la Seminarul Teologic din Bari, obținând în această perioadă doctorate în teologie și drept canonic.

El a activat în cadrul Secretariatului de Stat al Sfântului Scaun începând din 1958 și apoi în corpul diplomatic al Vaticanului. După ce a efectuat misiuni diplomatice în Statele Unite ale Americii din 1962 până în 1967 și apoi în India și Taiwan, a îndeplinit funcțiile de delegat apostolic în Mozambic (6 decembrie 1974 - 7 martie 1981), pronunțiu apostolic în Zimbabwe (7 martie 1981 - 8 ianuarie 1985), pronunțiu apostolic în Iugoslavia (8 ianuarie 1985 - 9 aprilie 1986), nunțiu apostolic în Polonia și trimis special pentru Europa de Est (9 aprilie 1986 - 15 martie 1990), delegat apostolic în Uniunea Sovietică (și apoi în Federația Rusă) (15 martie 1990 - 12 noiembrie 1994) și nunțiu apostolic în Italia (12 noiembrie 1994 - 21 februarie 1998), cumulând și funcția de nunțiu apostolic în San Marino (22 aprilie 1995 - 21 februarie 1998). El a fost primul delegat apostolic în Mozambic și primul nunțiu papal în Uniunea Sovietică.

Activitatea sa în Europa de Est a coincis cu interesul special al Vaticanului față de această regiune sub papa Ioan Paul al II-lea și cu destrămarea Uniunii Sovietice și a Pactului de la Varșovia. O mare parte a activității sale a fost reprezentată de localizarea comunităților de credincioși catolici care au supraviețuit sub comunism și de convingerea guvernelor să-i permită Vaticanului să restabilească parohii și mai ales să numească episcopi. După mai mulți ani de negocieri, el a consacrat trei episcopi în Cehoslovacia în 1988. Pentru a-i localiza pe catolicii din Vladivostok, el a mers în jurul orașului în sutană pentru a fi cunoscut.

El a fost numit arhiepiscop titular de Truentum în 6 decembrie 1974 și consacrat ca episcop pe 9 februarie 1975 de către cardinalul Corrado Ursi, arhiepiscop de Napoli, asistat de arhiepiscopul Duraisamy Simon Lourdusamy, funcționar în Congregația pentru Evanghelizarea Popoarelor, și de Anastasio Alberto Ballestrero, arhiepiscop de Bari (-Canosa). Papa Ioan Paul al II-lea l-a făcut cardinal-diacon de Sant'Eugenio în consistoriul din 21 februarie 1998 și i-a oferit bereta roșie pe 29 noiembrie 1998. El s-a retras din activitatea diplomatică în același an.

A consacrat mai mulți episcopi în cursul timpului, printre care și pe episcopii români György-Miklós Jakubínyi (29 aprilie 1990) și Pál Reizer (1 mai 1990), și a participat la consacrarea altor episcopi printre care Januariusz Mikołaj Bolonek (20 octombrie 1989) și John Bukovsky (13 octombrie 1990), ambii nunții apostolici în România.

A murit în orașul său natal, Grumo Appula, pe 31 mai 2003. El a fost înmormântat în Biserica Santa Maria Assunta din Bari.

Referințe

Legături externe
 Vatican Biography, 31 May 2003

Nașteri în 1925
Decese în 2003
Arhiepiscopi romano-catolici din secolul al XX-lea
Diplomați ai Sfântului Scaun
Cardinali italieni

Francesco Colasuonno


O Soulsby Service Station é um posto de gasolina histórico em Mount Olive, Illinois. O posto está localizado ao longo da histórica U.S. Route 66 e é o mais antigo posto de serviço utilizável na rodovia em Illinois. Ele serve como exemplo de design de posto de gasolina com casa e cobertura.

Henry Soulsby construiu o posto em 1926 depois que uma lesão o forçou a deixar o setor de mineração e o operou com seus filhos Russell e Ola Soulsby. Seu filho Russell, um técnico de comunicações navais da Segunda Guerra Mundial, operou um negócio de conserto de rádio e TV no posto quando a Interstate 55 desviou o tráfego da rodovia do local no final da década de 1950.

O posto parou de operar em 1991 e fechou em 1993; atualmente existem planos para reabri-lo como um museu.

Referências
U.S. Route 66
Atrações de beira de estrada dos Estados Unidos

Soulsby Service Station


Ene Ergma (Rakvere, 29. veljače 1944.) estonska je političarka, zastupnica u Riigikogu (estonskom parlamentu) i znanstvenica. Bila je članica političke stranke Unija Pro Patria i Res Publica, a prije spajanja dviju stranaka bila je članica stranke Res Publica. Ergma je 1. lipnja 2016. najavila istupanje iz stranke jer je stranka izgubila identitet i postala populistička.

Obrazovanje i znanstvena karijera
Ergma je stekla diplomu cum laude iz astronomije i doktorirala fiziku i matematiku na Moskovskom državnom sveučilištu Lomonosov, te doktorsku diplomu na Institutu za istraživanje svemira u Moskvi. Prije nego što se počela baviti politikom radila je kao profesorica astronomije na Sveučilištu u Tartuu, Estonija. Godine 1994. postala je članica je u Estonske akademije znanosti. Većina njezinih znanstvenih istraživanja provedena je na evoluciji kompaktnih objekata (kao što su bijeli patuljci i neutronske zvijezde), kao i na eksplozijama gama zraka.

Politička karijera
Od ožujka 2003. do ožujka 2006. Ergma je bila predsjednica Riigikogu-a. Od ožujka 2006. do travnja 2007. bila je druga potpredsjednica Riigikogu-a. Dana 2. travnja 2007. ponovno je izabrana za predsjednicu Riigikogu-a i tu je dužnost zadržala do ožujka 2014.

Ergma je bila jedini kandidat u prvom krugu predsjedničkih izbora 2006. u Riigikoguu 28. kolovoza 2006. Skupila je 65 glasova, 3 glasa manje od najmanje 2/3 glasova Riigikogu-a potrebnih za izbor.

Natjecala se za predsjednicu Sveučilišta u Tartuu protiv s Volli Kalm i Birute Klaas, ali nije bila izabrana.

Predsjednica je Odbora za istraživanje svemira Riigikogu-a.

Izvori

Estonski političari
Estonski znanstvenici

Ene Ergma


L'édition 2022 du tournoi de tennis de Valence se déroule du 6 au 12 juin sur terre battue en extérieur. Ce tournoi est classé en  catégorie WTA 125.

Zheng Qinwen remporte le tournoi en simple. En finale, elle bat Wang Xiyu, décrochant à cette occasion son premier titre dans cette catégorie.

L'épreuve de double voit quant à elle s'imposer Aliona Bolsova et Rebeka Masarova.

Faits marquants

Forfaits
  Irina-Camelia Begu, remplacée par  Olga Danilović
  Marta Kostyuk, remplacée par  Mihaela Buzărnescu
  Aleksandra Krunić, remplacée par  Elsa Jacquemot
  Rebecca Peterson, remplacée par  Réka Luca Jani
  Nadia Podoroska, remplacée par  Renata Zarazúa
  Anna Karolína Schmiedlová, remplacée par  Sara Errani
  Mayar Sherif, remplacée par  Lesia Tsurenko
  Martina Trevisan, remplacée par  Rebeka Masarova

Contexte
Après l'invasion de l'Ukraine par la Russie fin février, les instances dirigeantes internationales du tennis autorisent les joueuses de Russie et de Biélorussie à participer aux tournois, mais pas sous le drapeau de leur pays, jusqu'à nouvel ordre.

Lauréates
La Chinoise Zheng Qinwen remporte le premier titre de sa carrière en catégorie WTA 125 en battant en finale sa compatriote Wang Xiyu.

En double, la paire espagnole Aliona Bolsova / Rebeka Masarova remporte le titre.

Primes et points

Source:

Résultats en simple

Parcours

Tableau

Résultats en double

Parcours

Tableau

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Tournoi de tennis de Valence
 Saison 2022 de la WTA

Liens externes
  Site officiel du tournoi

Navigation

WTA 2022
Valence
Tennis en Espagne en 2022
Tennis en juin 2022

Tournoi de tennis de Valence (WTA 2022)


Sakaralan, Karabük ilinin Safranbolu ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Karabük il merkezine 25 km, Safranbolu ilçe merkezine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Safranbolu belde ve köyleri

Sakaralan


مارجريت دنيس كويغلي، تعرف بماجي كيو , مواليد 22 مايو 1979) هي ممثلة أمريكية وعارضة أزياء سابقة. لعبت دور البطلة في مسلسل الآكشن والإثارة التلفزيوني نيكيتا.

نشأتها
كيو ولدت ونشأت في هونولولو، هاواي. والدها يعمل للحكومة، وهو أميركي من اصل أيرلندي وبولندي. والدتها تعمل على ملعب للجولف، وهي مهاجرة فيتنامية أتت إلى الولايات المتحدة بدون مال، ولا تتحدث اللغة الإنجليزية. التقى والداها حين كان والدها متمركز في فيتنام خلال الحرب. كبرت كيو مع أربعة أشقاء.

كيو حضرت مدرسة ميليلاني وايينا الابتدائية ومدرسة يلر المتوسطة. وأيضا حضرت مدرسة ميليلاني الثانوية، عندما كانت تعبر البلاد، مع فرق سباقات المضمار والميدان، السباحة. حصلت على لقب «أفضل بود» في الفصل الدراسي الأخير، وتخرجت من مدرسة ميليلاني للثانوية في عام 1997.

مسيرتها المهنية

باقتراح من أحد الأصدقاء، بدأت كيو مهنة عرض الأزياء في طوكيو في سن ال 17، قبل أن تتخذ خطوة غير ناجحة لتايبيه، وأخيرا حاولت في هونغ كونغ. وقالت إنه لم يكن الأمر سهلا بالنسبة لها: «كان لدي عشرين دولار في جيبي. أعني، فعلت حرفيا الشيء نفسه الذي فعلته والدتي عندما غادرت فيتنام... لم تتكلم اللغة... ليس لديها المال.» ولكن، كان هذا في هونغ كونغ، عندما اختارها جاكي شان، لأن رأى بها إمكانية أن تكون نجمة أكشن. تدريبه المكثف لها علمها على أهمية الاحتراف والقيام دائما بأعمالها المثيرة الخاصة. قالت كيو فيما بعد، «لم يسبق لي أن فعلت يوم واحد من فنون الدفاع عن النفس في حياتي عندما بدأت في العمل. لم أستطع حتى لمس أصابع قدمي.»

في عام 1998، بدأت مهنتها بالتمثيل في الدراما التلفزيونية بيت التنين، الذي كان ناجح بشكل كبير في آسيا. في عام 2000، قدمت كيو أول فلم لها بدور آنا في فلم الرعب عارضة من الجحيم، وأصبحت نجمة بدورها كوكيلة مكتب التحقيقات الفدرالي جين كويغلي في فلم الأكشن والإثارة Gen-Y Cops في العام نفسه. ظهورها في Gen-Y Cops أعجب جاكي شان كثيراً ليجعلها ضمن طاقم الممثلين في مانهاتن منتصف الليل وساعة الازدحام 2.

في عام 2002، تألقت بدور الفنانة العسكرية القاتلة شارلين تشينج في فلم الأكشن عارية من الأسلحة. في عام 2005، لعبت كيو دور هارموني في المسلسل المصغر التلفزيوني الألماني السنغافوري بيت هارموني, بجوار فن وونغ. في نفس العام أيضاً شاركت في إنتاج فلم علاج الحيوان الوثائقي كائن أرضي بواسطة خواكين فينيكس.

في 2006، تألقت بجانب توم كروز في المهمة المستحيلة 3. لعبت دور زهين، الأنثى الوحيدة في فريق قوة المهمات المستحيلة. في عام 2007، قامت بدور ماي لينه في فلم بروس ويليس داي هارد 4.0، الفلم الرابع من سلسلة أفلام داي هارد، وبدور ماجي في كرات من الغضب.

في 2008، لعبت كيو دور الخيالية تساو يينغ، حفيدة من امراء حرب تساو تساو في ثلاث ممالك: انبعاث التنين، أول أداء لها بالحلة الصينية القديمة. وفي نفس العام، ظهرت أيضاً في فلم الدراما/التشويق الخداع بطولة ايوان ماكجريجور وهيو جاكمان، وهي بدور تينا، استثمارية مصرفية التي تعرف شخصية جاكمان إلى الحصري المجهول قائمة نادي الجنس.

كيو أيضا نجمة في لعبة الفيديو في نيد فور سبيد امتياز نيد فور سبيد: السرية بدور المغرية الشخصية القيادية، الوكيلة الاتحادية تشيس لينه، التي هي لاعب الاتصال الوحيد لشرطة ثلاثي مدينة.

في عام 2010، أصبحت الشخصية القيادية، القاتلة الضالة عن الطريق، في المسلسل الجديد لقناة سي دبيلو، نيكيتا، تجديد لفلم/عنوان تلفزيون.

حياتها الشخصية
كانت كيو نباتية لسنوات عديدة، وقد ظهرت عارية في إعلانين تقريبا لـ بيتا آسيا-المحيط الهادئ. وكانت أيضا المسؤولة عن إزالة
جميع الفراء الحقيقية من الخزانة من موقع تصوير فلم ثلاث ممالك: انبعاث التنين. في عام 2008، سميت ماجي كيو «شخصية العام» من بيتا آسيا-المحيط الهادئ. في نفس العام، صنفتها المنظمة أيضا كواحدة من «أفضل المشاهير أناقة» من عام 2008.

واعدت كيو سابقاً دانيال وو الذي كان ضمن طاقم الممثلين في فلم عارية من الأسلحة. وأيضا واعدت العارض والممثل الكوري دانييل هيني. لديها ثلاث أوشام، واحد من العنقاء في وركها، التي قالت انها اضطرت إلى اخفائه عن معظم أدوارها إلا نيكيتا. وكيو أيضا صمة في أذن واحدة، لأن طبلة أذنها انفجرت في حيلة متفجرة. وهي تعيش في لوس انجليس، كاليفورنيا، مع كلابها السبعة المنقوذة.

التلفزيون

الأفلام

مراجع

وصلات خارجية

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من إستوديو سيتي
أشخاص من باوند ريدج
أشخاص من هونولولو (هاواي)
أمريكيون مغتربون في هونغ كونغ
أمريكيون من أصل أيرلندي
أمريكيون من أصل بولندي
أمريكيون من أصل فيتنامي
رومان كاثوليك أمريكيون
عارضات أزياء أمريكيات
عارضات أزياء أمريكيات آسيويات
عارضات أزياء هونغ كونغيات
عارضو أزياء أمريكيون من أصل فيتنامي
ممثلات أداء صوتي أمريكيات
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أفلام هونغ كونغيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات من أصل أيرلندي
ممثلات من أصل فيتنامي
ممثلات من هونولولو
ممثلو مسلسل نيكيتا
ممثلون أمريكيون مغتربون في هونغ كونغ
مواليد 1979
مواليد في هونولولو
نباتيون أمريكيون

ماجي كيو


Outcast é um filme mudo estadunidense de 1928, do gênero drama, dirigido por William A. Seiter, e estrelado por Corinne Griffith. O filme, baseado na peça teatral homônima de 1914, de Hubert Henry Davies, foi produzido e distribuído pela First National Pictures. A produção de Seiter foi lançada inteiramente de forma muda, mas possuiu músicas e efeitos sonoros feitos em discos Vitaphone.

A história de Davies foi transformada em filme em 1916 como "The World and the Woman", com Jeanne Eagels; depois como "Outcast" (1917), com Ann Murdock. A história foi adaptada novamente em 1922 como "Outcast", dessa vez estrelada por Elsie Ferguson. A peça teatral também foi a base para "The Girl from 10th Avenue" (1935), primeiro filme sonoro feito a partir desse mesmo roteiro. Foi estrelado por Bette Davis e lançado pela Warner Bros.

Sinopse
Miriam (Corinne Griffith), uma prostituta, é despejada de seu apartamento em São Francisco e, com seus últimos dólares no bolso, conhece Geoffrey (Edmund Lowe), um sujeito da alta sociedade que bebe muito para tentar curar seu coração partido. Geoffrey gosta de Miriam e, por capricho, a leva para a igreja onde sua amada, Valentine (Kathryn Carver), está se casando com o bem-sucedido Moreland (Claude King).

Geoffrey se torna muito ligado a Miriam e aluga um apartamento para ela. Miriam se apaixona profundamente por ele e fica desesperada quando Valentine, sem escrúpulos nem coração, reaparece repentinamente querendo reatar o noivado com Geoffrey. Miriam tenta retornar às ruas apenas para descobrir que, profundamente apaixonada por alguém pela primeira vez em sua vida, ela não consegue se entregar para outro homem.

Miriam então consegue mostrar a Geoffrey que Valentine é uma mulher interesseira, manipuladora e farsante, que ama e preza apenas o dinheiro; e Geoffrey, finalmente voltando a si, rejeita Valentine e percebe que Miriam é a mulher de seus sonhos, e que é ela quem ele quer por perto.

Elenco
 Corinne Griffith como Miriam
 Edmund Lowe como Geoffrey
 James Ford como Tony
 Kathryn Carver como Valentine
 Huntley Gordon como Hugh
 Louise Fazenda como Mabel
 Claude King como Moreland
 Sam Hardy como Jack
 Patsy O'Byrne como Sra. O'Brien
 Lee Moran como Fred

Preservação
Uma impressão do filme é mantida na Cineteca Italiana, em Milão, Itália. Anteriormente, uma fonte afirmou que a produção existente na Itália era a versão de 1922 da história, mas a versão de 1928 é a que está presente na lista da Cineteca.

Ligações externas
 Outcast. no Flickr.
  Louise Fazenda e Corinne Griffith

Filmes dos Estados Unidos de 1928
Filmes mudos
Filmes perdidos
Filmes mudos dos Estados Unidos
Filmes de drama dos Estados Unidos
Filmes de drama da década de 1920
Filmes dirigidos por William A. Seiter
Filmes baseados em peças de teatro
Filmes baseados em obras de autores do Reino Unido
Filmes em preto e branco
Filmes em língua inglesa
Filmes da First National Pictures
Regravações de filmes

Outcast (1928)


Almeirim  belediyesi, Portekiz'in Alentejo bölgesine bağlı Lezíria do Tejo altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 4 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Almeirim
 Benfica do Ribatejo
 Fazendas de Almeirim
 Raposa

Lezíria do Tejo'nun belediyeleri

Almeirim


José Pablo Varela (Florida, Uruguay, 29 de marzo de 1988) es un futbolista uruguayo. Juega como delantero, y su actual equipo es el Racing Club de la Primera División de Uruguay.

Trayectoria
Comenzó en las divisiones formativas del River Plate de Florida, de su ciudad natal. Después, se trasladó a las inferiores de Defensor Sporting Club, en donde formó parte del plantel principal pero no pudo debutar, su proyección le permitió ser cedido al Dinamo de Bucarest en 2009, teniendo participación únicamente con la filial y haciendo su debut en la divisional B del fútbol Rumano. Al año siguiente retornó a Uruguay y fichó por el Atenas de San Carlos. Debutó en primera división el 11 de abril de 2010 en la derrota por 2 a 1 contra Rampla Juniors, ingresando en sustitución de Guillermo Trinidad. El 2 de mayo, en la derrota de 2 a 3 contra Peñarol en el Estadio Centenario, convirtió el primer doblete de su carrera profesional.

El 22 de julio de 2010 fue transferido al Bella Vista. Debutó en la Copa Sudamericana 2011 contra la Universidad Católica de Chile. En enero de 2012 viajó a Alemania para incorporarse al VFL Bochum de la 2. Bundesliga, pero finalmente el traspaso no se efectuó. Al final, disputó 57 partidos y anotó 9 goles con los colores del club auriblanco.

El 11 de julio de 2012 fichó por el Danubio, en donde nada más disputó 8 partidos de liga y 2 de la Copa Sudamericana 2012 contra Olimpia de Paraguay.

El 20 de diciembre de 2012 es traspasado a la Liga Deportiva Universitaria de Loja de la Serie A de Ecuador. Realizó su debut el 30 de enero de 2013 en la derrota contra Independiente del Valle de 2 a 1. Jugó su 16° y último partido el 5 de mayo de 2013 contra Emelec.

El 15 de agosto de 2013 viajó a Tegucigalpa para firmar su contrato con Motagua. El 27 de octubre le marcó gol al Olimpia y tuvo un gran año personal marcando 9 goles en el torneo y siendo una de las figuras de su equipo . Tras un año en el club, decidió volver a Uruguay para seguir su carrera en su país natal.

El 30 de junio de 2014 se anuncia su pase al Rentistas donde disputó una histórica copa sudamericana para el club.

El 13 de julio de 2015 es transferido al Juventud de Las Piedras. Club en el cual estuvo 2 años y medio llegando a jugar casi 100 partidos oficiales y siendo uno de los capitanes y referentes del club pedrense, también disputando un torneo internacional como la copa Sudamérica.

Clubes

Referencias

Enlaces externos
 Ficha y estadísticas

Futbolistas de Uruguay
Futbolistas del Club Atlético Atenas (San Carlos)
Futbolistas del Club Atlético Bella Vista
Futbolistas del Danubio Fútbol Club
Futbolistas de Liga Deportiva Universitaria de Loja
Futbolistas del Fútbol Club Motagua
Futbolistas del Club Atlético Rentistas
Futbolistas del Club Atlético Juventud de Las Piedras
Futbolistas del Club Social de Deportes Rangers en los años 2010
Futbolistas del Alianza Fútbol Club (El Salvador)
Futbolistas del Racing Club de Montevideo
Nacidos en Florida (Uruguay)

José Pablo Varela


Niagara County Community College (NCCC) is a public community college in Sanborn, New York. Founded in 1962, NCCC is sponsored by Niagara County and offers associate degrees as part of the State University of New York system. Dual admissions programs facilitate transfer to four-year colleges upon completion of the two-year degree programs. NCCC operates the Niagara Falls Culinary Institute as a remote campus within the former Rainbow Centre Factory Outlet in downtown Niagara Falls, New York.

History
The college's first campus opened on September 30, 1963 within a former Nabisco factory at 430 Buffalo Avenue in downtown Niagara Falls, New York.

The current campus opened on February 5, 1973 at the corner of New York State Route 31 and New York State Route 429 in the suburban community of Sanborn, New York. It was built on  of semi-wooded land, with eight interconnected buildings:

Ernest Notar Administration (Building A)
Business (Building B)
Science (Building C)
Henrietta G. Lewis Library (Building D)
Humanities & Social Sciences (Building E)
Arts & Media (Building F)
Student Center (Building G)
Athletics (Building H)

The school's library was named in honor of philanthropist Henrietta Grigg-Lewis on November 15, 2005 after her foundation donated $1 million for modernizing the facility.

On August 29, 2008, the college opened its first student housing complex featuring suite style units for 308 students.

The school's Niagara Falls Culinary Institute opened on September 28, 2012 within the former Rainbow Centre Factory Outlet in downtown Niagara Falls, New York.

Presidents
 Ernest Notar, 1963–1975
 Jack C. Watson, 1975–1979
 Donald J. Donato, 1979–1989
 Gerald L. Miller, 1989–1999
 Antonette Cleveland, 1999–2002
 James P. Klyczek, 2002–2017
 William J. Murabito, 2017–present

Athletics
NCCC athletic teams were first known as the Frontiersmen from 1962–1984, and then the Trailblazers from 1984–2010. They became the Thunderwolves in 2010, along with the introduction of mascot Tripp the Thunderwolf.

Eric Knuutila has coached wrestling at the college since 1973, producing four national champions including Rashad Evans.

The 1977–78 men's basketball team fell one game shy of a perfect season after losing the 1978 NJCAA Men's Division I Basketball Championship.

Notable people

Alumni
 Mark Bridges, costume designer
 Rashad Evans, mixed martial artist
 Eric Gansworth, novelist and poet
 Rick Hockenos, former basketball player and coach
 Richard Jacob, basketball coach
 Sean Jamieson, former baseball player
 Nancy J. King, member of the Maryland State Senate
 George Maziarz, former member of the New York State Senate
 Joe Micon, former member of the Indiana House of Representatives

Faculty
 Ray Hall, basketball coach
 Rich Kilgour, lacrosse coach
 Yu Liu, professor
 Don Luce, professor

Gallery

References

External links

Cooking schools in the United States
Education in Niagara County, New York
NJCAA athletics
SUNY community colleges
Universities and colleges established in 1962

Niagara County Community College


Furtuna Catatumbo sau Fulgerul Catatumbo () este un fenomen atmosferic ce are loc pe râul Catatumbo din Venezuela. Furtunile își au locul numai peste gura Râului Catatumbo care se varsă în Lacul Maracaibo.

Furtuna provine de la o masă foarte mare de nori cu o înălțime de peste 1km și are loc pe perioada a 140-160 de nopți dintr-un an. Descărcările electrice au loc 10 ore pe zi, de până la 280 de ori pe oră. Acestea au loc deasupra și în jurul lacului Maracaibo, de obicei în zona în care râul Catatumbo se varsă în lac.

Furtuna Catatumbo își schimbă frecvența pe tot parcursul anului și este diferită de la an la an. De exemplu, aceasta a încetat din ianuarie până în martie 2010 din cauza secetei, temporar, stârnind temeri că ar s-ar fi putut stins definitv.

Referințe istorice

Unii autori au înțeles greșit o referire timpurie la fenomen în descripția lui Lope de Vega's în La Dragontea, un incident petrecut în timpul atacului împotriva lui San Juan de Puerto Rico de englezul Francis Drake. Naturalistul și exploratorul prusac Alexander Von Humboldt a descris odată fenomenul. Geograful italian Agustin Codazzi l-a scris ca fiind: "ca o descărcare continuă, și poziția sa pe meridianul gurii lacului trimite navigatorii direct către un far".

Fenomenul a devenit atât de sărbătorit încât a fost pictat pe steagul și pe stema statului Zulia, care conține lacul Maracaibo, și este menționat și în imnul statului. Fenomenul a fost popular pentru secole drept numele de "Farul Maracaibo" din moment ce acesta putea fi văzut pe kilometri întregi în jurul lacului.

Locație și mecanismul

Furtuna Catatumbo se dezvoltă de obicei între coordonatele  și . Furtunile (și descărcările asociate) sunt rezultatul vânturilor care suflă peste Lacul Maracaibo și a câmpiilor mlăștinoase. Aceste mase de aer în mod inevitabil se întâlnesc cu culmile montane din Anzi, munții Perijá (3,750 m), și Mérida Cordillera, anexând câmpia din trei părți. Căldura și umezeala colectate peste câmpii crează sarcini electrice și, după cum masele de aer sunt destabilizate de masele montane din jur, rezultatul este o furtună intensivă. Fenomenul este caracterizat de descărcări electrice aproape continuu, cele mai multe dintre ele petrecându-se într-un nor sau între mai mulți nori (din moment ce acestea sunt cele mai comune tipuri de descărcări electrice).

Descărcările produc o mare cantitate de ozon, deși instabilitatea acestora lasă dubii dacă furtuna are sau nu are efect asupra stratului de ozon al Pământului.

Studii anterioare
Printre cele mai importante studii moderne se numără cel făcut de Melchor Centeno, care atribuie originea furtunii maselor de aer închise din regiune. Între 1966 și 1970, Andrew Zavrostky a învestigat zona de trei ori, cu asistență de la Universitatea din Anzi. El a concluzionat că furtuna are mai multe epicentre în mlaștinile de Juan Manuel de Parcul National Aguas, Claras Aguas Negras, și vestul Lacului Maracaibo. În 1991 el a sugerat că fenomenul are loc din cauza întâlnirii dintre curenții de aer cald și cei rece din zonă. De asemenea, studiul a sugerat că o cauză izolată a prezenței descărcărilor ar putea fi uraniumul prezent în rocă.

Între 1997 și 2000 Nelson Falcón și colaboratorii lui au efectuat patru studii propunând un model microfizic al furtunii Catatumbo. El a identificat metanul produs de mlaștini și depozitele de petrol din zonă ca fiind o cauză majoră a furtunii. Modelul metanului este produs pe baza properităților simetrice ale acestuia. Diferite studii au indicat faptul că acest model nu corespunde cu comportamentul observat al furtunii Catatumbo, ca - de exemplu - studiul indică prezența a mai multor descărcări în sezonul uscat (ianuarie–februarie), și mai puține descărcări în sezonul ploios (aprilie–Mai și septembrie–octombrie), ceea ce nu a fost observat a fi așa.

O echipă de la Centrul Științific de Modelare de la Universitatea din Zulia, coordonată de G. Angel Munoz, a investigat impactul diferitelor variabile atmosferice pe furtuna din Catatumbo, în fiecare sezon și în fiecare an, găsind relații cu Zona de Convergență Inter-Tropicală, ENSO, Jeturile de Nivel-Scăzut din Caraibe, vânturile locale și energia convectă disponibilă.

Folosind date provenite de la sateliți, două grupuri de cercetători conduse de Rachel Albrecht și Ricardo Bürgesser au furnizat o analiză detaliată cu privire la locația Furtunii Catatumbo, timpul și numărul descărcărilor pe kilometru pătrat (densitate).

Predictibilitate
Un studiu mai recent a demonstrat că este posibilă predicția descărcărilor bazinului Lacului Maracaibo în avans de până la câteva luni, afirmație bazată pe variabilitatea Jeturilor de nivel scăzut ale Lacului Maracaibo și interacțiunile acestuia cu modelele climatice predictibile cum ar fi ENSO și Jeturile de Nivel-Scăzut ale Caraibilor. Studiul arată că acuratețea predicțiilor este mult mai ridicată atunci când este bazată pe combinația dintre vânturile din zonă și energia convectă disponibilă.

Pentru a echilibra modelele fizice și statistice pentru a-și face predicțiile, echipa și-a adunat datele folosind boloane speciale de cercetare și stații de vreme micro legate de linia balonului, care în schimb au captat informații despre originea, nivelurile și intensitatea furtunii etc.

Referințe

Legături externe
 World's first seasonal lightning forecast
 Storm Chaser George Kourounis Investigates the Catatumbo Lightning Phenomenon
 An Everlasting Lightning Storm, article at Slate.com
 WWLLN World Wide Lightning Location Network

Furtuni
Venezuela

Furtuna de pe râul Catatumbo, Venezuela