Los Hermanos pobres de San Francisco Seráfico (en latín Congregatio Fratrum Pauperum Sancti Francisci Seraphici, alemán Armen-Brüder des heiligen Franziskus Seraphikus) son un instituto religioso laical masculino de derecho pontificio: los miembros de esta congregación ponen luego de su nombre la sigla: C.F.P. También son conocidos como los Hermanos franciscanos de los pobres.

Historia
La congregación fue fundada en Aquisgrán, entonces parte del Reino de Prusia, la Nochebuena de 1857 por Philipp Höver (1816-1864), después conocido como el hermano Juan. A causa del Kulturkampf, en 1873 la obra fue trasferida a Bleijerheide (ahora parte del municipio de Kerkrade), en los Países Bajos, pero retornó a Alemania en 1932.

El instituto obtiene el Decretum laudis papal (aprobación) y su constitución religiosa fue aprobada el 19 de julio de 1910 por el santo Papa Pio X.

Actividad y difusión
Los Hermanos Pobres siguen la regla de la Tercera Orden Regular de San Francisco, se dedica a la educación cristiana y a la instrucción de la juventud masculina, especialmente de la abandonada.

Aparte de Alemania, los hermanos se encuentran presentes en Bélgica, Brasil, los Países Bajos y los Estados Unidos. La sede generalicia reside en Wever, en Iowa.

El 31 de diciembre de 2005, la congregación contaba con 13 casas y como 80 hermanos religiosos, 3 de los cuales son presbíteros.

Notas

Bibliografía
Anuario Pontificio del 2007, Librería Editrice Vaticana, Ciudad del Vaticano 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
 Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli Istituti di Perfezione (10 voll.), Edizioni paoline, Milano 1974-2003.

Enlaces externos
(en alemán) Ordensgemeinschaft der Armen-Brüder des hl. Franziskus

Congregaciones laicales católicas masculinas
Organizaciones católicas fundadas en Alemania
Organizaciones religiosas fundadas en 1857
Sociedades e institutos aprobados por Pío X

Hermanos Pobres de San Francisco Seráfico


Die Autobahn Jinan-Guangzhou oder Jiguang-Autobahn (), chin. Abk. G35, ist eine Autobahn in China, die von der Stadt Jinan in der östlichen Provinz Shandong zur südchinesischen Metropole Guangzhou (Kanton) in Guangdong verläuft. Die Autobahn wird nach Fertigstellung eine Länge von 2.110 km erreichen.

Einzelnachweise

Autobahn in der Volksrepublik China
Straße in Asien
Straße in Shandong
Straße in Henan
Straße in Anhui
Straße in Jiangxi
Straße in Fujian
Straße in Guangdong

Autobahn Jinan-Guangzhou


بلدية سانت جوست ديسبيرن (بالكاتالانية: Sant Just Desvern) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 15.391 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

أعلام
 ماريانو باروسو
 لوكاس غافارو
 دانيال كاردونا

مراجع

بلدات ومدن مرفئية متوسطية في إسبانيا
بلديات في مقاطعة برشلونة
بلديات في باش ليوبريغات

سان خوستو ديزفيرا


USS Cone (DD-866) was a  of the United States Navy, named for Rear Admiral Hutch Ingham Cone USN (1871–1941).  She was laid down by the Bethlehem Steel Corporation at Staten Island, New York, on 30 November 1944, launched on 10 May 1945 by Mrs. H. I. Cone, and commissioned on 18 August 1945.

Cone alternated operations along the east coast and in the Caribbean with the 2nd Fleet. She deployed with the 6th Fleet to the Mediterranean,  participated in Sea Dragon and Market Time operations, patrolled on search and rescue duties, and carried out Naval Gunfire Support missions during the Vietnam War.

History
Cones first cruise was to Portsmouth, England, between 12 February and 9 April 1946.  After a week at Newport, Rhode Island, she sailed on an extensive goodwill tour to ports in northern and southern Europe, welcoming visitors at each city.  Cone returned to Newport on 24 October 1946. She operated along the east coast and in the Caribbean from her homeport of Norfolk, Virginia, until the summer of 1947; then carried midshipmen on a training cruise to northern Europe.

Continuing training and service activities along the east coast and in the Caribbean, when not deployed, Cone served her first tour of duty with the 6th Fleet in the Mediterranean in 1948, joining the United Nations Palestine Patrol. She returned to the Mediterranean in 1949, and later that year crossed the Arctic Circle on maneuvers. East coast and Caribbean operations and another 6th Fleet tour occupied Cone in 1950. Her 1951 Mediterranean cruise was highlighted with a visit by Winston Churchill at Venice on 9 September, and. by Cone's transportation of the United States and British Ambassadors to Greece on a diplomatic call on the monasteries of Mount Athos. She served again in the Mediterranean in 1952, and on 28 August 1953, cleared Newport for a cruise around the world, sailing by way of Panama, San Diego, Pearl Harbor, Midway, and Yokosuka to join TF 77 on patrol off Korea, and continuing home with calls at Hong Kong, Bahrein, Port Said, Naples, Villefranche, and Lisbon, returning to Norfolk 9 April 1954.

From September to November 1954, Cone sailed to join other NATO navies in antisubmarine training off Ireland and in Operation "Blackjack," then called briefly at Mediterranean ports. Nineteen fifty-five found her concentrating on air defense exercises and acting as planeguard for carriers. In 1956, she joined in NATO exercises in the Mediterranean, returning home in June. Alerted during the Suez Crisis, she joined a task force which sailed to the eastern Atlantic to stand by, then called at Lisbon and returned home when its services were not needed. In 1958 and 1959-60 Cone served with the Sixth Fleet in the Mediterranean; through the remainder of the 1960s, she conducted exercises in the Caribbean, operated locally from her new home port, Charleston, S.C., and visited northern European waters during NATO maneuvers.

Decommissioning and transfer

Cone was decommissioned and stricken from the Naval Vessel Register on 1 October 1982, transferred to Pakistan and renamed Alamgir. She was commissioned at Charleston on 1 October 1982. She was decommissioned on 4 December 1998 and scrapped.

References

External links

 navsource.org: USS Cone
 hazegray.org: USS Cone

Gearing-class destroyers of the United States Navy
Ships built in Staten Island
1945 ships
Cold War destroyers of the United States
Vietnam War destroyers of the United States
Ships transferred from the United States Navy to the Pakistan Navy
Alamgir-class destroyers

USS Cone


Simfonia nr. 1 în Si bemol major, Op. 38, cunoscută și sub denumirea de "Simfonia primăverii", este prima lucrare simfonică compusă de Robert Schumann.

Geneza lucrării
După ce s-a căsătorit cu Clara Wieck în 1840, Schumann a scris niște "încercări simfonice"; dar prima lui simfonie a compus numai în 1841. Schumann era bine cunoscut prin piesele sale pentru pian și voce, adică lieduri. Clara l-a încurajat să compună muzică simfonică. În jurnalul său, Clara scrie: "cel mai bine ar fi dacă el ar compune pentru orchestră; imaginația lui nu-și poate găsi oportunități suficiente la pian…Toate compozițiile lui au un caracter orchestral…Dorința mea supremă este să scrie pentru orchestră – ceea ce e domeniul său adevărat! De aș putea convinge pe el!"

Schumann a schițat simfonia în 4 patru zile, de la 23 la 26 ianuarie, și până în 20 februarie s-a finalizat orchestrația.  Premierul a  avut loc în data de 31 martie 1841, în Leipzig, sub bagheta lui Felix Mendelssohn-Bartholdy; simfonia fiind primită cordial.  Conform jurnalului lui Clara, simfonia a fost intitulată după poemul Frühlingsgedicht (germană, "Poezie de primăvară") de Adolf Böttger. Deși Schumann însuși a spus că a fost inspirat de viața lui proprie, de Liebesfrühling (germană, " primăvara iubirii"). Începutul simfoniei era asociată cu versurile de încheiere al poeziei de Böttger: "O wende, wende deinen Lauf/Im Thale blüht der Frühling auf!" (germană "O, schimbă, schimbă cursa ta / În vale înflorește primăvara!"). Mai recent, strigătul unui paznic de noapte din Leipzig a fost menționat ca o  sursă de inspirație. Toate acestea dovedesc faptul că simfonia este programatică; specifică muzicii romantice.

Într-o scrisoare către Wilhelm Taubert, Schumann a scris: "Poți transmite orchestrei tale un pic din dorul pentru primăvară când ei cântă? Acesta m-a preocupat cel mai mult când am scris simfonia în ianuarie, 1841. Aș dori ca prima intrare al trompetei să sune dacă de parcă ar veni de sus, ca și o chemare la trezire. Mai departe, în introducere, aș dori ca muzica să sugereze schimbarea lumii în verde, probabil cu fluturi plutind în aer, iar apoi în Allegro să se arate cum totul ce are legătură cu primăvara devine viu…Aceste idei mi-au venit în minte numai după ce am terminat piesa."

Structura
Orchestrația: 2 flauți, 2 oboi, 2 clarinete, 2 fagote, 4 corni, 2 trompete, 3 tromboane, timpani, trianglu și corzi. Schumann l-a extins folosirea timpaniilor, folosind acordajele neobișnuite ca Si bemol, Sol, Fa în prima parte; Re, La și Fa în al treilea parta, la sugestia verișorului său, Ernst Pfundt. Era prima lucrare orchestrală de mare importanță de acest stil cu trei timpani.  Schumann a făcut revizuiri asupra partiturii, până ce forma definitivă a fost publicată în 1853. Interpretarea simfoniei necesită aproximativ 29-31 de minute.

Simfonia are patru părți:
 Andante onu poco maestoso – Allegro molto vivace (Si bemol major)
 Larghetto (Mi bemol major)
 Scherzo: Molto vivace – Trio  (sol minor)
 Allegro animato e grazioso (Si bemol major)
Inițial, fiecare parte a avut titlul său propriu: prima "Începutul primăverii", a doua "Seara", a treia "Tovarăși veseli" și ultima "Primăvara în plină înflorire". Înainte de publicare, Schumann a retras aceste titluri.  Prima parte era descrisă de compozitor ca "chemare la trezire" și "Pasiunea vernală care cuprinde pe bărbați până adânci bătrânețe, și care le surprinde pe ei în fiecare an." Prima parte începe cu o introducere care evocă atmosfera iernii. Tematica părții principale (Allegro molto vivace) sugerează sosirea primăverii și trezirea vieții; are formă de sonată. Partea a doua, Larghetto constă în premărirea naturii înnoite. Partea a treia este un scherzo cu două trio; predominând bucuria, exultarea. Partea a IV-a are caracter de vals și transmite ideea că promisiunea primăverii se împlinește în vară. Temele părților ulterioare se leagă și dezvoltă cele anterioare. Partea finală prelucrează tema  Kreisleriana, apelând la inspirația romantică și fantastică a pieselor de pian ale compozitorului. Trăsăturile romantice sunt: creșterea rolul instrumentelor de suflat (sunt purtătoare de motive/teme), forma evolutivă, întegrarea elementelor dansante în discursul muzical.

Referințe

Compoziții de Robert Schumann
Schumann, Robert, 1
1841 în muzică
Compoziții în Si bemol major

Simfonia nr. 1 (Schumann)


Uro er en dansk kortfilm fra 2016 instrueret af Jacob Tschernia.

Handling
16-årige Elise er alene hjemme efter et voldsomt skænderi med sine forældre. Frustreret begynder hun at rasere lejligheden, da der lyder et brag nede fra gaden. Der er sket en ulykke. En ung mand ligger på asfalten ved siden af sin knallert. Rundt om cirkler tre unge fyre. En af dem ser op på Elise, der står i vinduet og observerer ham. Kort efter ringer dørtelefonen. Det er ham. Må han komme op og ringe efter en ambulance? Hun lukker ham ind - noget ved ham drager hende. Mens han ringer efter hjælp, dukker endnu en af drengene op. Nu starter et magtspil i lejligheden.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2016

Uro (film fra 2016)


O slopestyle masculino do esqui estilo livre nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022 foi disputado no Parque de Neve Genting, em Zhangjiakou, nos dias 14 e 16 de fevereiro.

Medalhistas

Resultados

Qualificação
Os doze melhores atletas classificam-se à final.

Final
A final foi composta de 3 descidas, com a melhor descida entrando na pontuação final do atleta.

Slopestlye masculino

Esqui estilo livre nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022 - Slopestyle masculino


Isoetales, biljni red, dio razreda Lycopodiopsida. Jedini živi rod Isoetes čini porodicu Isoetaceae. Sve ostale porodice su fosilne

Porodice
 Chaloneriaceae †
 Isoetaceae Dumort.
 Nathorstianaceae †
 Pleuromeiaceae †
 Suavitasaceae †

Izvori

Crvotočnice

Isoetales


Kabaklar, İslahiye'ye bağlı bir mahalledir. İslahiye'ye uzaklıgı 8;km'dir. Nüfusu 750 kişidir. Köy konum itibarıyla Toros dağlarının devamı olan Nur Dağları eteklerinde kurulmuş olduğundan yazları serin kışları da soğuk ve kar yağışlıdır. Ekseri kışları yolları kapalı olduğu durumlarda mevcuttur.

Coğrafya
Gaziantep il merkezine    107 km,   İslahiye ilçesine    7 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar
   Yerelnet

İslahiye'nin mahalleleri

Kabaklar, İslahiye


Akçakısrak , Balıkesir ilinin Sındırgı ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihi
1840 tarihinde Balıkesir merkeze bağlı olan Akçakısrak Köyü, Cumhuriyet döneminde Sındırgı ilçesine bağlanmıştır.

Coğrafya
Balıkesir il merkezine 30 km, Sındırgı ilçesine 30 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Sındırgı'nın mahalleleri

Akçakısrak, Sındırgı


Bajangol (mongolisch Баянгол, "Großer Fluss") ist einer von neun Düüregs (Distrikten) in der mongolischen Hauptstadt Ulaanbaatar.

In der Zeit des kommunistischen Aufbruchs nach der Oktoberrevolution in Russland, zu dem die Mongolei seinerzeit gehörte, nannte man den Bezirk Bajangol "Октябрийн район" (Bezirk des Oktober).

Bevölkerung
In Bajangol leben 160.479 Menschen, Bajangol wird in insgesamt zwanzig Khoroos (Teilbezirke) untergliedert.

Städtepartnerschaften
Seit 1999 besteht eine Partnerschaft mit der Gemeinde Schönefeld in Brandenburg.

Weblinks
 Offizielle Homepage Bajangols, in mongolischer Sprache.

Ulaanbaatar
Verwaltungseinheit in der Mongolei

Bajangol (Distrikt)


Die Finnische Badmintonmeisterschaft 2005 fand vom 3. bis zum 6. Februar 2005 in Helsinki in der Ruskeasuon Urheiluhalli statt.

Finalergebnisse

Weblinks
 http://www.badminton.de/2005-Nationale-Meister.777.0.html

2005
Badminton 2005
Badmintonwettbewerb in Helsinki

Finnische Badmintonmeisterschaft 2005


අහමඩ් නසීර් සයිනුලාබ්දීන්, පා.ම, (දෙමළ:நசீர் அகமது, ඉංග්‍රීසි:Naseer Ahamad, සාමාන්‍යයෙන් නසීර් අහමඩ් ලෙස හැඳින්වේ) (උපත 1961 අප්‍රේල් 16) යනු ශ්‍රී ලාංකික දේශපාලනඥයෙක්, ඇමති මණ්ඩලයේ අමාත්‍ය සහ මඩකලපුව මැතිවරණ  දිස්ත්‍රික්කය සඳහා වත්මන් ශ්‍රී ලංකා පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රීවරයෙකි.  ඔහු ශ්‍රී ලංකාවේ නැගෙනහිර පළාතේ හිටපු ප්‍රධාන අමාත්‍යවරයාය .  ඔහු ශ්‍රී ලංකා මුස්ලිම් කොංග්‍රසයේ නියෝජ්‍ය නායකයා වන අතර එම්.එන්.අබ්දුල් මජීඩ්ගෙන් පසු 2015 පෙබරවාරි 6 වැනි දින මහ ඇමති ලෙස පත් විය. 2022 ශ්‍රී ලංකා විරෝධතා හේතුවෙන් ශ්‍රී ලංකා කැබිනට් මණ්ඩලයේ විශාල ඉල්ලා අස්වීමෙන් පසුව, 2022 අප්‍රේල්  වන දින ජනාධිපති ගෝඨාභය රාජපක්ෂ විසින් ඔහු පරිසර අමාත්‍යවරයා ලෙස පත් කරන ලදී.

මූලාශ්‍ර

ශ්‍රී ලංකා මුස්ලිම් කොංග්‍රසයේ දේශපාලනඥයෝ
ජීවමාන ජනයා

නසීර් අහමඩ්


Kulturni krajolik otočića Stipanske, na upravnom području naselja Maslinice, općina Šolta, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Vrije nastanka je od 1. do 6. stoljeća. Otočić Stipanska nalazi se na zapadnoj strani otoka Šolte, nedaleko od naselja Maslinica. Stipanska je dužinom oko 1 km, najveća u skupini od sedam otočića, i jedina s nešto obradive površine. Ime je dobio po ostacima ruševina koje za koje se pretpostavlja da pripadaju starokršćanskoj bazilici i samostanu.Istraživanjima je potvrđeno postojanje jednobrodne starokršćanske bazilike pravokutnog tlocrta s apsidom na istočnoj strani i dvije pravokutne prostorije na sjevernoj te narteksom na zapadnoj strani. Dimenzije bazilike su 10, 25 x 6,70 m, a zidovi su građeni rustičnom tehnikom lomljenaca u nepravilnim redovima. Po načinu gradnje izdvaja se sjeverni zid sjeverne pravokutne prostorije (prothesis) koji na unutarnjem licu ima karakteristične skošene sljubnice, a pravokutno priklesano kamenje je slagano u nešto pravilnije redove. Središnji dio apside i sjeverni zid spomenute sjeverne prostorije sačuvani su do visine od oko 3 m. Sa sjeverne strane na narteks se nadovezuje još jedan izduženi objekt nepoznate namjene. Bitno je napomenuti da su zidovi stambene zgrade orijentirani sjeverozapad-jugoistok te nisu u potpunosti okomiti na baziliku. Zgrada je izduženog oblika dužine 38 m, a širine svega 10 m.

Zaštita
Pod oznakom Z-7357 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - kulturni krajolik, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "asocijativni krajolik".

Izvori

Zaštićeni asocijativni krajolici u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Stipanska

Stipanska (kulturni krajolik)


بلدية كالبي/كالب  (بالفالنسية:Calp), هي بلدية تقع في مقاطعة اليكانتي. جنوب شرق إسبانيا. يبلغ عدد سكانها 26,382 نسمة.

توأمة
لكالبي اتفاقيات توأمة مع كل من:
 أوبنهايم
 إل بويرتو دي سانتا ماريا
 أولشتين (مارس 1989 - )

مراجع

وصلات خارجية
  (بالإسبانية)

أماكن مأهولة في مقاطعة لقنت
بلديات لقنت
منتجعات ساحلية إسبانية

كالبي


Prokleta je Amerika (srpski: Kroz prašume Južne Amerike) je srbijanski film iz 1992. godine. Režiju i scenarij odradio je Marko Marinković.

Radnja

Gordana, novinarka iz Beograda vraća se sa zadatka u unutrašnjosti neobavljena posla. Na putu susreće Milenu, koja u putujućoj roštilj-prikolici obilazi sajame. Pošto je dečko maltretira ona odluči pobjeći s Gordanom. Njihov put je pun opasnosti i iskušenja.

Uloge

Izvori

Srbijanski filmovi 1990-ih

Prokleta je Amerika


Popis stanovništva u Hrvatskoj 2021. godine ili službeno Popis stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2021. godine bio je popis stanovništva koji se provodio od 13. rujna do 14. studenoga prema stanju na dan 31. kolovoza 2021. u 24 sata. Popis je proveden temeljem Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2021. godine (Narodne Novine, broj 25/20, 34/21). Popisom su se obuhvatile jedinice stanovništvo, kućanstva i stanovi.

Popis se provodio na dva načina: samopopisivanjem od 13. do 26. rujna 2021. na portalu e-građani i terenskim popisivanjem od 27. rujna do 14. studenoga pomoću elektroničkih uređaja ili preuzimanjem kontrolne šifre. Za pristup popisnom upitniku u elektroničkom sustavu e-građani upotrebljava se Nacionalni identifikacijski i autentifikacijski sustav (NIAS).

Rezultati
Konačni rezultati popisa stanovništva 2021. godine, objavljeni 22. rujna 2022., pokazuju da Hrvatska ima 3 871 833 stanovnika.
 Naselja, gradovi i općine s više od 5000 stanovnika

Izvori

Vanjske poveznice

 Popis 2021.

2021

Popis stanovništva u Hrvatskoj 2021.


Sfinții Chir și Ioan (în , în ) (d. aproximativ 304 sau 311 d.Hr.) au fost doi martiri creștini din timpul persecuției creștinilor sub Dioclețian (284-305). Ei sunt venerați în mod special în Biserica Coptă și supranumiți doctori fără de arginți făcători de minuni (Anargyroi thaumatourgoi), deoarece se presupune că au săvârșit vindecări de boli fără a cere bani.

Ziua lor de prăznuire este sărbătorită de copți în a șasea zi a lui Tobi, corespunzătoare datei de 31 ianuarie, zi păstrată și de Biserica Ortodoxă Răsăriteană; ei sunt comemorați în aceeași zi în Martirologiul roman. Biserica Ortodoxă Răsăriteană sărbătorește, de asemenea, găsirea și mutarea moaștelor lor pe 28 iunie.

Viața și istoricitatea
Principala sursă de informații cu privire la viața, martiriul și minunile Sf. Chir și Ioan este encomium-ul scris de patriarhul Sofronie al Ierusalimului (d. 638). Despre nașterea, părinții și tinerețea celor doi sfinți nu se cunosc informații. Potrivit Sinaxarului în limba arabă, alcătuit de Mihail, episcopul de Athrib și Malig, Chir și Ioan erau amândoi alexandrini; această ipoteză este contrazisă totuși de alte documente în care se spune că Chir era originar din Alexandria și Ioan din Edessa.

Chir
Chir era un medic, care practica în taină credința creștină, și avea un atelier (ergasterium) care a fost apoi transformat într-un templu (biserică) dedicat celor trei Trei Tineri menționați în Cartea lui Daniel: Shadrach, Meshach și Abednego. El a devenit vestit atât pentru că i-a vindecat gratuit pe bolnavi, cât și pentru faptul că a lucrat, în același timp, cu toată ardoarea unui apostol al credinței creștine și i-a convertit la creștinism pe mulți adepți ai superstițiilor păgâne. El ar fi spus: "Oricine își dorește să nu se îmbolnăvească trebuie să se abțină de la păcat, pentru că păcatul este adesea cauza bolii trupești". Vindecările pe care le-a săvârșit au avut loc în timpul domniei împăratului Dioclețian. În timpul persecuțiilor anticreștine, el a fost denunțat prefectului orașului că practică religia creștină, dar, înainte de a fi capturat, a reușit să fugă în Arabia unde s-a refugiat într-un oraș din apropierea mării, pe nume Tzoten. Acolo, după ce a fost tuns în monahism, a abandonat medicina și a dus o viață de ascet.

Ioan
Ioan a fost un militar de rang înalt în Armata Romană; Sinaxarul menționat mai sus adaugă că el era unul dintre apropiații împăratului. Auzind de virtuțile și minunile lui Chir, el și-a părăsit slujba militară și a mers la Ierusalim pentru a-și îndeplini o făgăduială. El s-a îndreptat de acolo spre Alexandria și apoi către Arabia, unde l-a întâlnit pe Chir și a devenit ucenicul "doctorului fără de arginți" și însoțitorul lui în viața ascetică. Cei doi au cutreierat satele și orașele, propovăduind creștinismul și vindecându-i pe bolnavi, fără a cere nicio plată pentru osteneala lor.

Martiriul lui Chir și Ioan

În timpul persecuțiilor anticreștine din vremea lui Dioclețian o femeie creștină pe nume Atanasia (Anastasia) a fost arestată de autorități în orașul Canop și transportată la Alexandria, împreună cu cele trei fiice ale ei: Teoctista (Theopista), Theodota (Theodista), în vârstă de 13 ani, și Theodossia (Theodoxia), în vârstă de 11 ani. Chir și Ioan, temându-se ca aceste fete s-ar putea lepăda de credința creștină, din cauza chinurilor, au hotărât să meargă în temniță pentru a le mângâia și a le încuraja în cursul martiriului. Acest fapt a devenit cunoscut, iar cei doi bărbați au fost arestați, judecați și, după ce au fost torturați, au fost decapitați în ziua de 31 ianuarie.

Venerare
Trupurile celor doi martiri au fost depuse în Biserica "Sf. Evanghelist Marcu" din Alexandria.

În vremea Sfântului Chiril, patriarhul Alexandriei (412-444), exista în orașul egiptean Menuthis (Menouthes sau Menouthis), aflat lângă Canopus și modernul Abu Qir, un templu păgân cunoscut ca oracol și loc de vindecare, care-i atrăgea chiar și pe unii creștini simpli din apropiere. Sfântul Chiril s-a gândit să elimine acest cult idolatru, stabilind în acel oraș cultul sfinților Chir și Ioan. În acest scop el a mutat moaștele cele doi sfinți la 28 iunie 414 și le-a depus în biserica construită de predecesorul său, Teofil, în onoarea celor patru evangheliști.

Înainte de găsirea și transferul moaștelor de către Sf. Chiril se pare că numele celor doi sfinți erau necunoscute; este sigur că nici o consemnare scrisă a vieții și martiriului lor nu era cunoscută anterior. În secolul al V-lea, în timpul pontificatului papei Inocențiu I, moaștele lor au fost aduse la Roma de doi călugări, Grimaldus și Arnulfus - potrivit unui manuscris găsit în arhivele diaconiei Bisericii Santa Maria în Via Lata, citat de Antonio Bosio.

Cardinalul Angelo Mai, totuși, din motive istorice, atribuie mutarea moaștelor într-o perioadă ulterioară, mai precis în anul 634, în timpul papei Honoriu I și al împăratului Heraclius I (Spicilegium Rom., III, V). Relicvele au fost plasate în biserica suburbană Santa Passera (o corupție lingvistică a numelui "Abbas Cyrus") de pe Via Portuense. În timpul lui Bosio, icoanele pictate ale celor doi sfinți erau încă vizibile în această biserică. Pe ușa hipogeului, care mai există, se află următoarea inscripție din marmură:

 Corpora sancta Cyri renitent hic atque Joannis
 Quæ quondam Romæ dedit Alexandria magna

Mormântul lor a devenit un altar și un loc de pelerinaj. În limba coptă numele Chir a devenit Difnar, Apakiri, Apakyri sau Apakyr, iar în arabă Abaqir sau Abuqir. Orașul Abukir, acum o suburbie a Alexandriei, a fost numit după el.

Trei biserici din Roma au fost dedicate acestor mucenici: Abbas Cyrus de Militiis, Abbas Cyrus de Valeriis și Abbas Cyrus ad Elephantum - toate aceste denumiri au fost transformate ulterior de pronunția populară în S. Passera, o corupție a numelui Abbas Cyrus.

În Biserica Ortodoxă Răsăriteană și în acele biserici catolice orientale care urmează ritul bizantin, Chir și Ioan se numără printre sfinții care sunt comemorați în timpul proscomidiei de la Sfânta Liturghie.

Note

Legături externe
 Cyrus și John la Enciclopedia catolică
 Unmercenaries Cyrus & John Iconograms
  Ciro e Giovanni

Martiri creștini din timpul persecuției lui Dioclețian
Doctori fără de arginți
Decese prin morți violente

Chir și Ioan


Acesta este o listă de bașchiri:

A
 Ildar Abdrazakov, cântăreț de operă
 Sagit Agiș, scriitor, poet și dramaturg
 Ilșat Aitkulov (n. 15 februarie 1969), antrenor de fotbal
 Gaziz Al'muhametov (1895–1938), etnic bașchir cântăreț de operă (tenor) și compozitor. Victimă a Marii Epurări
 Alsou (Alsou Ralifovna Abramova)
 Gabdulla Amantay, scriitor, poet și dramaturg

B
 Șaihzada Babich, poet, scriitor și dramaturg
 Zainab Biișeva, scriitoare, poetă și dramaturg
 Bayezit Bikbay, scriitor, poet și dramaturg

D
 Hadia Davletșina, scriitor, poet și dramaturg

F
 Rizaeddin bin Fahreddin  (12 ianuarie 1858 - 1936), învățat și publicist
 Salavat Fidai, sculptor

G
 Majit Gafuri (20 iulie 1880 - 28 octombrie 1934), poet
 Vener Galiev (n. 1 iulie 1975), wrestler amator
 Salawat Gallyamov (24 decembrie 1959 – 5 septembrie 2018), lingvist
 Musa Gareyev (9 iulie 1922 - 17 septembrie 1987), aviator în al Doilea Război Mondial, Erou al Uniunii Sovietice
 Rami Garipov, scriitor, poet și dramaturg
 Irek Gimayev (n. 2 septembrie 1957), jucător de hochei
 Gulnaz Gubaydullina (n. 14 februarie 1992), sportivă olimpică

H
 Rustem Hamitov (n. 18 august 1954), politician și inginer
 Guinan Hairi (15 iunie 1903 - 16 octombrie 1938), scriitor, poet și dramaturg

I

 Alina Ibragimova (n. 28 septembrie 1985), violonist
 Abdulkadir Inan (29 octombrie 1889 – 26 iulie 1976),  istoric, scriitor, turcolog și folclorist
 Zagir Ismagilov (26 decembrie 1916 - 30 mai 2003), compozitor și educator. Ordinul Lenin.
 Amir Ișemgulov (n. 22 mai 1960), biolog și politician rus de origine bașchiră

K
 Mansur Kamaletdinov (7 ianuarie 1926 - 19 aprilie 2012), balerin
 Mustai Karim (sau Mustafa Safici Karimov, 20 octombrie 1919 - 21 septembrie 2005), scriitor, poet și dramaturg
 Saifi Kudaș (3 octombrie 1894 - 26 iunie 1993), poet
 Yakup Kulmii (7 septembrie 1918 - 11 octombrie 1994), poet
 Muhammed-Gabdulhai Kurbangaliev (1889 - 22 august 1972), lider religios și politician
 Tagir Kusimov (14 februarie 1909 - 10 mai 1986), General-maior, Erou al Uniunii Sovietice

M
 Alexander Matrosov

Q
 Qol Ghali  (circa 1183-1236), poet

R
 Murtaza Rahimov
 Ural Rahimov, om de afaceri rus de origine bașchiră
 Bașir Rameev (1 mai 1918 - 16 mai 1994), inventator și om de știință sovietic, unul dintre fondatorii informaticii sovietice, autor al 23 de brevete
 Zaynulla Rasulev

S
 Denis Șafikov
 Yaroslava Șvedova
 Guzal Sitdîkova, scriitoare, poetă, traducător

T
 Tamara Tansykkuzhina
 Kadir Timergazin

U
 Liasan Utiașeva

V
 Dmitriy Vassiliev
 Zeki Velidi Togan

Y
 Salawat Yulayev

Z
 Irek Zaripov

Listă de bașchiri


Baykal Can Kulaksızoğlu (12 Mayıs 1983, İstanbul), Türk asıllı İsviçreli futbolcudur. İsviçre ekiplerinden FC Schaffhausen'da oynamaktadir.

Kariyeri

Kulüp kariyeri
Türkiye Cumhuriyeti ve İsviçre Vatandaşı olan Baykal 2004 European Under 21 Football Championship Portekiz takımına attığı harika golle ve gösterdiği performansla maçın en iyi oyuncusu seçildi.

Baykal şu anda Karşıyaka'de futbol yaşamını devam ettirmektedir. Daha önce İsviçre'de Grasshopper ve FC Thun, FC Basel 1893 ve FC Aarau takımlarında futbol oynamış olup Haziran 2006'da sonra Alman 1. Ligi takımlarıdan 1. FC Köln formasını giydi (o zaman FC Köln 2. Lig takımıydı, 2008 Ocak ayında Fc Köln'den ayrılarak Young Boys takımına transfer oldu).

Daha önce İsviçre'de FC Thun ve FC Basel takımlarında Sampiyonlar Ligi ve UEFA Kupası maçlarına da çıkmış olan tecrübeli ortasaha oyuncusu hem sağ hem sol ayağını ustalıkla kullanmaktadır.

İsviçre'de 21 yaş altı millî takımında 21 kere forma giyen Baykal Christoph Daum'un talebesi olup, futbol kariyeri ünlü Hollandalı hoca Piet Hamberg'in verdiği destekle başladı.

Baykal'ın İsviçre'nin Super Ligi takımlarından Aarau'ya 2010 Haziran ayına kadar oynadı.

2010-2011 sezonunda 1. Lig takımlarından Karşıyaka'ya transfer oldu. 2010-11 sezonunun sonunda Karşıyaka'yla sözleşmesini fesh ederek Bulgaristan ekiplerinden Lokomotiv Sofiya'a transfer oldu.

Dış bağlantılar
 baykal.ch - Baykal Kulaksızoğlu Kişisel İnternet Sitesi

 weltfussball.de İnternet Sitesi - Futbolcu Baykal Kulaksızoğlu Profili
 fussballdaten.de İnternet Sitesi - Futbolcu Baykal Kulaksızoğlu Profili

1983 doğumlular
İstanbul doğumlu futbolcular
Türk erkek futbolcular
Resim aranan futbolcular
İsviçreli futbolcular
Çift pasaportlu futbolcular
Karşıyaka SK futbolcuları
FC Basel futbolcuları
1. FC Köln futbolcuları
BSC Young Boys futbolcuları
FC Aarau futbolcuları
FC Thun futbolcuları
Grasshopper Club Zürich futbolcuları
Almanya'daki gurbetçi futbolcular
Bulgaristan'daki gurbetçi futbolcular
Yaşayan insanlar
Türk asıllı İsviçreliler
FK Lokomotiv Sofiya 1929 futbolcuları
Defans futbolcuları
Prva profesionalna futbolna liga futbolcuları
1. Lig futbolcuları
Orta saha futbolcuları

Baykal Kulaksızoğlu


Weckbach ist  der Name folgender Orte:

 Weckbach (Weilbach), Ortsteil des Marktes Weilbach im Landkreis Miltenberg, Bayern

Weckbach ist der Familienname folgender Personen:

 Friedemann Weckbach-Mara (* 1947), deutscher Journalist, Autor und Politikberater
 Hubert Weckbach (1935–2018), deutscher Archivar
 Jens Weckbach (* 1970), deutscher Ruderer
 Stefan Weckbach (* 1949), deutscher Diplomat und seit 2011 Generalkonsul in Chennai

Weckbach


Metafizik ya da doğa ötesi, felsefenin bir dalıdır. İlk felsefeciler tarafından, "fizik bilimlerinin ötesinde olan" anlamına gelen "metafizik" sözcüğü ile felsefeye kazandırılmıştır.

İncelemeleri varlık, varoluş, evrensel, özellik, ilişki, sebep, uzay, zaman, tanrı, olay gibi kavramlar üzerinedir

Metafiziği tanımlamaktaki zorluk Aristoteles'in bu alana ismini verdiği yüzyıldan bu yana bu alanın gösterdiği değişimdir. Metafiziğin konusu olmayan konular metafizik içine dahil edilmişlerdir. Yüzyıllarca metafiziğin içinde olan Din felsefesi, Aklın felsefesi, Algı felsefesi, Dil felsefesi ve Bilim felsefesi gibi konular kendi alt başlıkları altında incelenmeye başlanmıştır. Bir zamanlar metafiziğin konusu içinde yer almış konuların hepsinden söz etmek çok yer tutabilir.

Temel metafizik sorunları hep metafiziğin konusu olagelmiş konular olarak tanımlamak mümkündür. Bu sorunların ortak niteliği ise hepsinin ontolojik (varlıksal) sorunlar olmasıdır.

İlkeleri
Metafizik Mendel'in belirttiğine göre durağanlıktır ve bunun zıddı diyalektik'tir. Diyalektik de her şeyin değiştiğini savunan bir felsefi akımdır. Hegel'in tanımında metafizik ilkelerini de oluşturmuştur.

Özdeşlik ilkesi
Varlıklar var olan boyutundadır, değiştirilemez. Üç varlık vardır, üç boyut vardır ama biz insan oğlu sadece kendi boyutumuz ölçüsünde durabiliriz. Başka boyutlara giremeyiz de, başka boyutları göremeyiz de.

Aşılmaz Sınıflandırmalar İlkesi
Bu ilkede de varlıkların birbirinden farklı olduğu vurgulanmaktadır.

Zıtların karşıtlığı ilkesi
Zıt boyutların aynı yapıda boyut değiştirmesi.

Metafizik kelimesinin kaynağı
Eski Yunan filozofu Aristoteles Fizik ismi verilen bir seri kitap yazmıştır. İlk sürümlerinden birinde Aristoteles'in çalışmaları bazı kitap grupları Fizik 'ten hemen sonra yer almıştır. Bu kitaplar felsefi sorgulamanın temel alanı ile ilgilidir ve o dönemde bir ismi yoktur. Bu sebeple ilk Aristoteles uzmanları bu kitaplara "ta meta ta fizika" yani "fizik ile ilgili kitaplardan sonra gelen kitaplar" ismini vermişlerdir. Bu 'metafizik' kelimenin kaynağıdır.

Dolayısıyla etimolojik olarak metafizik Aristoteles'in toplu olarak Metafizik adı verilen kitaplarının konusudur. Etimolojik anlamda 'metafizik' sadece Aristo'nun Metafizik kitabının çalışma konusu manasına gelmektedir.

Aristoteles'in bu kitaplarının konusu neydi? Metafizik üç bölüme ayrılmıştır:
(1) Ontoloji
(2) Teoloji
(3) Evren bilim

Kaynakça

Metafizik


Aðjunkt (oft ritað aðjúnkt) er á Íslandi fastráðinn stundakennari við háskóla. Þeir fást aðallega við kennslu frekar en rannsóknir.

Orðið kemur frá latínu og merkir "sá sem tengist einhverju" (þ.e.a.s. háskólanum).

Stöðunni svipar til hinu bandaríska adjunct professor, en hún er óskyld danska titlinum adjungeret professor, sem er nokkurs konar heiðurstitill.

Tilvísanir

Starfsheiti tengd skólum

Aðjunkt


Kazuma Takayama (født 14. juli 1996) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Omiya Ardija.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kazuma Takayama