Granitites es un género de arbustos de la familia Rhamnaceae. Su única especie, Granitites intangendus (F.Muell.) Rye, es originaria de Australia Occidental.

Descripción
Es un arbusto postrado o erecto que alcanza un tamaño de  0,1-2 m de altura. Las flores son de color blanco, florecen de junio a septiembre en suelos arenosos poco profundos y en afloramientos de granito.

Taxonomía
Granitites intangendus fue descrita por (F.Muell.) Rye  y publicado en Nuytsia 10(3): 452–455, f. 1, en el año 1996..
SinonimiaCryptandra intangenda F.Muell.	Cryptandra petraea S.Moore	Pomaderris intangenda'' F. Muell. basónimo

Referencias

Pomaderreae

Granitites


An Paphiopedilum micranthum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tang ngan Fa Tsuan Wang. An Paphiopedilum micranthum in nahilalakip ha genus nga Paphiopedilum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Paphiopedilum

Paphiopedilum micranthum


أمير سجريف الدين  (27 أبريل 1907-19 ديسمبر 1948) هو سياسي إندونيسي، وواحد من أوائل الزعماء للجمهورية الإندونيسية. أصبح رئيساً للوزراء أثناء الثورة. تحول من الإسلام إلى المسيحية. أعدم في 1948.

مراجع

رؤساء وزراء معدومون
أشخاص اعتنقوا المسيحية
أشخاص في الثورة الوطنية الإندونيسية
أشخاص من ميدان (سومطرة)
إندونيسيون مسلمون سابقا
إندونيسيون من أصل باتاقي
بروتستانت إندونيسيون
رؤساء وزراء أندنوسيا
شيوعيون مسيحيون
محررو صحف إندونيسيون
مسلمون تحولوا إلى البروتستانتية
مسيحيون إندونيسيون
مواليد 1325 هـ
مواليد 1907
مواليد في ميدان (سومطرة)
وفيات 1368 هـ
وفيات 1948
وفيات في سوراكارتا
محررو صحف من الهند الشرقية الهولندية
وزراء دفاع في إندونيسيا
إندونيسيون معدمون

أمير شريف الدين


Tine Byrckel (født 1960 i Kolding) er cand.phil. i filosofi fra Københavns Universitet og bosat i Frankrig. Hun virker som journalist, oversætter, skribent og psykoanalytiker. Efter mange års virke for dagbladet Information blev hun i 2018 en af de fire bidragsydere til dagbladet Politikens klumme "Matriarkatet".

Tine Byrckel har oversat en række bøger fra fransk, herunder to romaner af Michel Houellebecq.

Tine Byrckel skrev sammen med den polske instruktør Małgorzata Szumowska manuskript til filmen Elles med Juliette Binoche i hovedrollen. Filmen havde premiere på Toronto Film Festival i 2011. Den polske skuespiller, Joanna Kulig, vandt flere polske filmpriser for bedste birolle i 2012 for hendes rolle i Elles, som den prostituerede Alicja.

Fraværet af et opslag om Françoise Héritier i det brugerredigerede Wikipedia blev af Tine Byrckel betragtet som et argument for at kampen for kvinders ligestilling er et dybt civilisatorisk projekt.

Referencer

Journalister fra Danmark
Oversættere fra Danmark

Tine Byrckel


Hema Sardesai (n. de Bombay) también conocida simplemente como Hema, es una cantante de playback o reproducción india, más conocida por sus canciones en lengua Hindi.

Durante su carrera, ha interpretado canciones Sardesai de playback o reproducción para más de 60 películas de Bollywood, ha lanzado varios álbumes Indipop que fueron éxitos, y ha realizado numerosos espectáculos en vivo en casi todos los estados de la India y de giras mundiales en diferentes países alrededor del mundo.

Sardesai es considerada como la única cantante india para ganar el Gran Premio en el 16 º Festival Internacional de la Canción Pop en Alemania, y la única cantante femenina que no sea de Lata Mangeshkar, para particioar en las celebraciones del 50 aniversario del Día de la Independencia de la India.

Famosas canciones
Las canciones de Hema se las puede encontrar también en su sitio web:
 Ishq Chandi Hai - Biwi No.1
 Jungle Hai Aadhi Raat Hai - Biwi No.1
 Jaanam Samjha Karo - Jaanam Samjha Karo
 Apun Bola - Josh
 Sona Sona Ye Na Hona - Soldier
 Tere Pyaar Mein - Zor
 Mein Kudi Anjaani Ho - Zor
 Awaara Bhavaren - Sapnay
 Hulle Hulle - Aar Ya Paar
 Hai Re Hai Re - Khushi
 Kehna Hai Tumse Kehna - Mann
 Naach meri Jaan - Mujhe Meri Biwi Se Bachaao
 Na Heera Na Moti - Kunwara
 Eli Re Eli - Yaadein
 Tere Sang Ek Simple Si Coffee - Zameen
 O Maria - Josh
 Chali Chali Phir Chali Chali - Baghban
 Khalli Valli - Market
 Qayamat Qayamat - Qayamat
 Asambhav - Asambhav
 Chori Chori - Garam Masala
 Badal Pe Paon Hai - Chak De! India

Referencias

Enlaces externos

Personas de Bombay
Cantantes de playback de India

Hema Sardesai


Luzius Rüedi (* 12. Juni 1900 in Thusis; † 19. Juli 1993 in Zürich) war ein Schweizer Eishockeyspieler, der mit der Schweizer Nationalmannschaft bei den Olympischen Winterspielen 1928 die Bronzemedaille gewann. Mit dem HC Davos wurde er im Laufe seiner Karriere vierfacher Schweizer Meister.

Karriere

Luzius Rüedi wurde in Thusis im Kanton Graubünden geboren, wuchs jedoch in Davos auf. Er spielte zwischen 1922 und 1930 als Verteidiger für den HC Davos und gewann mit diesem 1926, 1927, 1929 und 1930 die Schweizer Meisterschaft. Zudem gewann er mit dem Club 1927 den Spengler Cup.

In der Saison 1930/31 war er für den Akademischen EHC Zürich aktiv, ehe er seine Karriere zwischen 1931 und 1933 beim Grasshopper Club Zürich ausklingen ließ.

International vertrat Rüedi sein Heimatland unter anderem bei der Eishockey-Weltmeisterschaft 1930, bei der er die Bronzemedaille gewann. Zuvor hatte er für die Schweizer Nationalmannschaft an den Olympischen Winterspielen 1928 in St. Moritz teilgenommen. Mit seinem Team gewann er die Bronzemedaille. Er selbst kam im Turnierverlauf in vier Spielen zum Einsatz.

Rüedi graduierte 1925 von der Universität Zürich im Fachbereich Medizin und praktizierte später als Hals-Nasen-Ohren-Arzt in Wien und Bern. 1948 wurde er Direktor der Klinik für Oto-Rhino-Laryngologie des Universitätsspital Zürich, wo er zudem als Professor für Hals-Nasen-Ohren-Heilkunde bis 1970 agierte.

Erfolge und Auszeichnungen
 1928 Bronzemedaille an den Olympischen Winterspielen
 1930 Bronzemedaille an der Weltmeisterschaft

Weblinks

 6. Luzius Rüedi Lecture - Editorial

Einzelnachweise

Eishockeynationalspieler (Schweiz)
Eishockeyspieler (HC Davos)
Eishockeyspieler (GCK Lions)
Olympiateilnehmer (Schweiz)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1928
Hochschullehrer (Universität Zürich)
HNO-Arzt
Mediziner (20. Jahrhundert)
Schweizer
Geboren 1900
Gestorben 1993
Mann

Luzius Rüedi (Eishockeyspieler)


Sweetener este cel de-al patrulea album de studio al cântăreței americane Ariana Grande, lansat la 17 august 2018 sub egida casei de discuri Republic Records. Înregistrarea și compunerea materialului a început în luna iulie a anului 2016, cu câteva luni după lansarea albumului Dangerous Woman. Dorindu-și să experimenteze un nou teritoriu muzical, Grande a colaborat alături de producătorul și compozitorul Pharrell Williams. Înregistrările au fost întrerupte în urma unui atentat pe arena Manchester, în timpul unui concert din cadrul turneului Dangerous Woman; artista a fost nevoită să ia o pauză, timp în care aceasta a suferit atacuri de panică și anxietate. Evenimentele au inspirat o serie de cântece noi, majoritatea dezvoltate împreună cu echipa compusă din producătorul suedez Max Martin, Ilya, și compozitorul Savan Kotecha.

Grande a avut o implicare proeminentă în dezvoltarea albumului, fiind producător executiv împreună cu impresarul ei, Scooter Braun, și compunând zece din cele cincisprezece cântece. Înregistrat au avut loc între iulie 2016 și mai 2018 la numeroase studiouri din Statele Unite și Suedia. Sweetener se încadrează din punct de vedere muzical în genurile pop, R&B și trap, și explorează o gamă largă de stiluri muzicale, fiind incluse elemente hip hop, soul și EDM în compoziții. Pe lângă Williams, discul conține colaborări cu Nicki Minaj și Missy Elliott. Versurile pieselor abordează teme precum dragostea, sexualitatea, libertatea, grija de sine și vindecarea după momente dificile din viață.

Albumul a primit laude pe scară largă din partea criticilor de specialitate, majoritatea apreciind coerența producției, versurile, și evoluția muzicală a lui Grande, câțiva dintre ei considerându-l cel mai bun material din cariera ei. Din punct de vedere comercial, Sweetener s-a dovedit a fi un succes, debutând în fruntea clasamentului Billboard 200 din Statele Unite și înregistrând vânzări de 231.000 de unități echivalente în prima săptămână, 127.000 dintre ele fiind vânzări fizice. A devenit al treilea album al solistei care să ocupe locul întâi, și a fost premiat cu discul de platină de către Recording Industry Association of America (RIAA), marcând depășirea pragului de un milion de unități vândute. Pe plan internațional, discul a ocupat prima poziție a topurilor din peste cincisprezece țări, printre care și Australia, Belgia, Canada sau Regatul Unit. La cea de-a 61-a ediție a premiilor Grammy, Sweetener a câștigat un premiu la categoria "Cel mai bun album pop vocal", devenind astfel primul său premiu Grammy.

Trei cântece de pe album au contribuit la promovarea acestuia, fiind lansate drept discuri single. "No Tears Left to Cry", primul extras pe single de pe Sweetener, s-a clasat pe locul trei în topul Billboard Hot 100 din Statele Unite și a devenit un șlagăr de top zece în alte douăzeci de țări din întreaga lume. Următoarele single-uri, "God Is a Woman" și "Breathin", au ajuns pe locurile opt și, respectiv, doisprezece în Billboard Hot 100. Single-ul promoțional "The Light Is Coming" a avut parte de succes moderat, activând în clasamentele din zece țări. Campania de promovare a albumului a inclus interpretări și apariții la diverse evenimente și emisiuni de televiziune, precum ediția din 2018 a premiilor Billboard Music Awards sau  Wango Tango. Cântăreața a organizat o serie de patru de concerte, intitulată The Sweetener Sessions, care au avut loc în Statele Unite și Regatul Unit. Grande a pornit, de asemenea, în turneul mondial Sweetener World Tour la 18 martie 2019, vizând promovarea albumelor Sweetener și Thank U, Next (2019).

Informații generale
La 20 mai 2016, Grande și-a lansat cel de-al treilea ei album de studio, Dangerous Woman. Materialul a fost bine primit de către critici și a fost un succes comercial, clasându-se pe prima poziție a topurilor din peste zece țări. La cea de-a 59-a ediție a premiilor Grammy, albumul a primit o nominalizare la categoria "Cel mai bun album pop vocal", în timp ce cântecul "Dangerous Woman" a fost nominalizat la categoria "Cea mai bună interpretare pop solo". Patru discuri single au fost lansate de pe material, trei dintre ele poziționându-se în top douăzeci în clasamentul Billboard Hot 100 din Statele Unite.

În luna noiembrie a anului 2016, Grande a dezvăluit prin intermediul unei postări pe Snapchat că a început să lucreze la dezvoltarea celui de-al patrulea ei album de studio, comentând: "Nu am intenționat să fac un album, și nu știu dacă este măcar finalizat, însă pur și simplu am câteva piese care îmi plac foarte foarte mult. Am muncit din greu, am creat, și m-am simțit inspirată." În decembrie 2017, artista a confirmat faptul că lucrează în continuare la disc. Pharrell Williams și-a confirmat implicarea în album în timpul unui interviu acordat ziarului Los Angeles Times, descriindu-l drept "extraordinar" și adăugând că "lucrurile pe care le are de spus pe acest album sunt la un nivel superior." Scooter Braun, impresarul cântăreței, a declarat pentru revista Variety că materialul are un sunet mult mai matur: "E timpul pentru [Ariana] să cânte melodii care o definesc ... Whitney, Mariah, Adele – atunci când cântă, sunt melodii menite pentru ele. Ariana are momente vocale uriașe; este timpul pentru melodia ei." Producătorii Max Martin și Savan Kotecha și-au confirmat, de asemenea, contribuțiile pe album. La 28 decembrie 2017, Grande a încărcat diferite fotografii realizate la studiouri de înregistrări pe parcursul anului. În următoarea săptămână, artista a împărtășit un fragment de pe album prin intermediul unei postări pe Instagram, care a fost ulterior identificat ca făcând parte din piesa "Get Well Soon".

Ședințele de înregistrare și compunere au început în luna iulie a anului 2016, moment în care Grande l-a cunoscut pe Williams. Neavând un termen limită pentru finalizarea albumului, solista și-a dorit să experimenteze un nou teritoriu muzical, sugerând că o va duce "undeva cu totul nou" și va "face mai întâi cel mai ciudat lucru." Artista a beneficiat, de asemenea, de o mai mare libertate creativă și muzicală în dezvoltarea materialului, contribuind în calitate de producător executiv alături de Braun și coordonând sesiunile astfel încât piesele să transmită sentimente și să sune autentice. În timpul unui interviu pentru revista Time, Grande a comentat: "[Înainte] eram atât de entuziasmată să cânt. Asistam la compunerea cântecelor, însă nu am fost niciodată atât de implicată [ca acum]."

Înregistrare și producție

Primul cântec scris și înregistrat pentru album a fost "Sweetener", piesă care a dat denumirea întregului proiect și totodată l-a definit atât din punct de vedere muzical, cât și în ceea ce privește tematica. Williams a fost producătorul principal al albumului, contribuind în realizarea a șase cântece și fiind artist secundar în melodia "Blazed". Grande a amintit de un moment în care cei doi au stat împreună, iar el a arătat cu degetul spre inima ei și i-a spus că a venit momentul să le arate fanilor ce se întâmplă cu adevărat acolo. De asemenea, Williams și-a descris contribuția drept "parțial ascultător, parțial terapeut, parțial stenograf." Cântecul "The Light Is Coming" a fost construit special spre a fi cântat în duet; nemulțumită după ce a testat melodia cu opt rapperi diferiți, Grande a contactat-o pe Nicki Minaj printr-un mesaj, iar aceasta a răspuns pozitiv invitației de a asculta piesa și a compune versuri. "Asta face Nicki Minaj, înalță un cântec. Dacă vei avea un rapper în melodie, acesta trebuie să fie acolo pentru un motiv foarte bine întemeiat, iar ea se descurcă întotdeauna", a declarat Grande. Piesa "R.E.M" a fost compusă și produsă de Williams pentru Beyoncé sub denumirea inițială de "Wake Up", însă aceasta a renunțat la ea. Ulterior, cântecul a fost reînregistrat de Grande într-o variantă cu versuri noi și aranjamente vocale. Piesa "Borderline" este realizată în colaborare cu Missy Elliott, o artistă cu care Grande și-a dorit să colaboreze încă de la o vârstă fragedă, declarându-se impresionată de videoclipurile sale muzicale.

La 22 mai 2017, în timpul unui concert din cadrul turneului Dangerous Woman organizat la arena Manchester, un atentat sinucigaș a avut loc; tragedia a întrerupt temporar seria de concerte, iar ședințele de înregistrare au fost evitate, solista dorindu-și să petreacă timp cu familia din cauza impactului emoțional cauzat. Suferind crize de anxietate, artista a fost zdruncinată psihic de eveniment și a întâmpinat "o amorțeală foarte intensă, ca și cum nu aș mai fi putut să respir." Cântăreața a împărtășit experiența împreună cu Williams, și împreună au compus melodia "Get Well Soon", ajutând-o să treacă peste trauma atacului și descriind-o drept "una dintre cele mai importante piese pe care le-am compus vreodată". Producătorul a dezvăluit că abia după atentat "diferiți oameni de la casa de discuri au început să înțeleagă cu adevărat ceea ce încercam noi să facem", în timp ce Grande a susținut: "Am tins să pătrund mai mult în sentimentele mele pentru că am trecut prin mai multe experiențe. Am început să vorbesc mai mult despre ele. Mergeam mai mult la terapie."

Pe lângă melodiile realizate împreună cu Williams, Grande a contactat colaboratori mai vechi pentru a participa în crearea albumului Sweetener: producătorii suedezi Max Martin și Ilya Salmanzadeh și compozitorul Savan Kotecha, care au contribuit la patru piese. "No Tears Left to Cry", primul cântec realizat de echipă, a fost inspirat de trauma cauzată de atac. Solista a dezvăluit că piesa începe ca o baladă și se transformă ulterior în ceva diferit, dorind să fie mai întunecat și neașteptat și sugerând că versurile și refrenele ar trebui să aibă tonuri diferite. Asemănător lui "Get Well Soon", inspirația principală din spatele piesei "Breathin" au fost atacurile de panică și anxietate ale lui Grande, manifestări cu care artista s-a confruntat în trecut și care au reapărut după evenimentul de la Manchester. "God Is a Woman" a fost inițial conceput de către Kotecha, lucrând la diverse concepte pentru refren, în timp ce titlul și linia melodică au fost dezvoltate de Ilya. Cei doi au considerat că ar fi un cântec potrivit pentru o colaborare între un rapper și un solist, iar Camila Cabello a înregistrat o variantă demonstrativă. Ulterior, Ilya a venit cu ideea de a-i oferi varianta demonstrativă lui Grande, intenționând să fie artist secundar în melodie. Cu toate acestea, artista și-a manifestat interesul față sunet și temă, compunând versuri noi dintr-o perspectivă feminină.

În mod original, lista de piese a albumului a conținut zece cântece, însă Grande a decis în cele din urmă să adauge cinci melodii care urmau a fi eliminate, trei dintre ele fiind realizate de Williams, una de Martin, și una de Tommy Brown. Ea a considerat că piesele sunt "foarte sincere din punct de vedere sentimental" și vor îngrijora fanii, însă a preferat să le adauge înapoi după ce câteva temeri descrise în cântece s-au dovedit a fi adevărate. Discutând despre melodia "Better Off", Grande a explicat: "Nu aș fi pus-o pe album pentru că nu credeam că voi ajunge în acest punct al vieții mele. Era atât de sincer în legătură cu ce îmi era teamă să se întâmple, iar apoi viața s-a schimbat, lucrurile s-au schimbat, și m-am gândit, «Știi ce? Această melodie este frumoasă, este ceva sincer»." Ultima piesă înregistrată pentru album a fost interludiul "Pete Davidson", inițial intitulat doar "Pete". Grande și-a explicat decizia de a modifica titlul într-un răspuns către un fan de pe Twitter: "Muzica este veșnică. Dăinuiește mai mult decât orice tatuaj, orice amintire, absolut orice, chiar și mai mult decât mine".

Înregistrarea albumului Sweetener s-a încheiat în luna mai a anului 2018 și a avut loc în numeroase locații: studioul Glenwood Place din Burbank, California, studiourile Jungle City și Germano din New York City, studiourile Chalice, Conway și East West din Hollywood, California, studiourile MXM și The Lunchtable din Los Angeles, California, studiourile Midnight Blue și South Beach din Miami, Florida, și studioul District 4-12 din Northridge, California, toate în Statele Unite. Alte înregistrări au avut loc la studiourile MXM și Wolf Cousins din Stockholm, Suedia. Mixajul a fost realizat de Ilya, Phil Tan, Manny Marroquin și Șerban Ghenea la centrul Callanwolde Fine Arts din Atlanta, Georgia, și la studiourile MixStar din Virginia Beach, Virginia, în timp ce masterizarea albumului a avut loc la studiourile Sterling din New York, sub coordonarea lui Randy Merrill.

Compunerea și înregistrarea

Influențe și teme

Grande a numit Sweetener un album "cu siguranță mult mai personal" decât materialele sale discografice precedente, și l-a considerat o versiunea mai matură a discului Dangerous Woman. Explicând titlul în timpul unui interviu acordat ediției britanice a revistei Vogue, artista a declarat că Sweetener (ro.: Îndulcitor) "sună tineresc și fără pretenții la început, însă atunci când asculți muzica înțelegi despre ce este vorba cu adevărat." Albumul conține cincisprezece cântece, iar artista a contribuit în calitate de co-textier la zece dintre ele. În ceea ce privește producția, șapte piese au fost realizate de Williams, cinci de Ilya – două dintre ele fiind dezvoltate împreună cu Martin – și trei de către Brown, alături de Hit-Boy, Brian Malik Baptiste, Charles Anderson și Michael Foster. Instrumentația melodiilor include chitare, coarde, bas, tobe, claviatură, și percuție.

Din punct de vedere muzical, Sweetener conține în mod proeminent cântece încadrate în genurile muzicale pop, R&B și trap. În mod concomitent, au fost identificate influențe și elemente din genurile house, funk, soul și hip hop atât în instrumentație, cât și în producție. Albumul explorează o varietate de stiluri precum tropical house, EDM și synthpop, în plus față de influențele minimaliste din muzica urbană. Elias Leight de la revista Rolling Stone a observat elemente din genul trap în cinci piese de album și a considerat că Grande a fost una dintre cele mai recente cântărețe pop care au inclus sunete trap în producție, pe lângă Selena Gomez, Taylor Swift, Kelly Clarkson și Demi Lovato. Pe de altă parte, Stephen Thomas Erlewine de la website-ul Allmusic a opinat că albumul "extinde și adâncește înclinațiile spre R&B" ale lui Dangerous Woman. Liniile melodice și acordurile de pe album sunt diverse și variază de la cântece rapide și ritmate la balade lente și sentimentale. Reflectând asupra evoluției muzicale și profesionale, Grande a dezvăluit pentru revista The Fader:Sweetener marchează, de asemenea, o schimbare în stilul vocal utilizat de Grande; artista a comentat în timpul interviului pentru The Zach Sang Show: "ceea ce iubesc cel mai mult legat de acest proiect este că n-am făcut altceva decât să cânt în registrul meu grav și dulce". Stilurile vocale adaptate pentru interpretări includ rap, armonizări, și cuvinte rostite, precum și diverse tonalități sau game. Două piese, "God is a Woman" și "Get Well Soon", conțin fragmente de voce extrase și amplasate pe straturi, dând impresia unui cor evanghelic. În realitate, vocea artistei este unită și multiplicată, "ca și când aș vorbi cu gândurile din capul meu, iar ele îmi cântă înapoi", a descris Grande. Acompaniamentul vocal a fost asigurat de "Ilya" în melodiile "God Is a Woman" și "Breathin", și de Williams în piesele "R.E.M" și "Sweetener".

Din punct de vedere al versurilor, cântecele de pe album abordează teme precum dragostea neîmpărtășită, relațiile toxice, iubirea de sine, sexualitatea și libertatea sexuală feminină, mass-media și comentariile societății asupra vieților celorlați, precum și grija de sine și vindecarea după momente dificile din viață. Cele două subiecte menționate anterior au fost inspirate în mod special de atentatul de la Manchester, în ciuda faptului că Grande și Williams au dezvoltate melodii cu teme similare și înainte de incident. Anne T. Donahue de la revista Cosmopolitan a sumarizat că solista "a combinat natura multidimensională a ceea ce înseamnă să fii un om într-un album care exprimă clar suferința, complicațiile, bucuriile, libertatea și tăria necesară pentru a fi în viață." Grande a dezvăluit că principalele surse de inspirație pentru album au fost provenit din muzica artiștilor care l-au "binecuvântat": Madonna, care a recitat un monolog în videoclipul single-ului "God Is a Woman", și Imogen Heap, piesa "Goodnight n Go" preluând un fragment dintr-o melodie lansată de aceasta. Compozitorul Savan Kotecha a dezvăluit în timpul unui interviu pentru revista Vulture că alte influențe au fost albumul The Miseducation of Lauryn Hill (1998) și cântecele lui Brandy Norwood.

 Structura muzicală și versurile Sweetener debutează cu interludiul "Raindrops (An Angel Cried)", o reînregistrare a cappella a melodiei "An Angel Cired" lansată de formația The Four Seasons în anul 1964. Următoarea piesă, "Blazed", combină elemente din funk și R&B cu aranjamente muzicale precum tonalități ascendente și o percuție accelerată; Grande cântă într-un registru grav cu o voce subtilă și într-o manieră asemănătoare șoptitului, în timp ce Williams cântă în versul intermediar. Versurile conțin un mesaj despre o conexiune spirituală și iubire. "The Light Is Coming" îmbină elemente hip hop și dancehall într-o producție alcătuită din beat-uri agitate, tobe rapide și sintetizatoare. De asemenea, este inclus un fragment vocal extras din arhiva CNN cu un bărbat care strigă la fostul senator Arlen Specter, în timpul unei întâlniri în Pennsylvania: "You wouldn't let anybody speak for this and instead!" (ro.: "Nu ai lăsa pe nimeni să vorbească pentru asta și dimpotrivă!"). Cântecul vorbește despre judecățile constante și criticile pe care oamenii le fac "prin opiniile lor atât zgomotoase încât devin surzi pentru ceilalți și se izolează de lumină." Considerat de Grande cântecul ei preferat de pe Sweetener, următoarea piesă, "R.E.M", este o melodie R&B cu un tempo moderat, beat-uri doo-wop electronice și un instrumental simplu. Interpretarea vocală a solistei este diversificată, fiind incluse atât o cântare lentă și liniștită, cât și o secvență de rap, armonizări, sau cuvinte rostite. Titlul reprezintă o abreviere pentru mișcarea rapidă a ochilor (rapid eye movement în limba engleză), iar versurile vorbesc despre o relație aflată între lumea viselor și realitate: "Last night, boy, I met you / When I was asleep / You're such a dream to me" (ro.: "Aseară, băiete, te-am întâlnit / În timp ce dormeam / Ești asemenea unui vis pentru mine").

Cea de-a cincea piesă, "God Is a Woman", este un cântec pop compus în tonalitatea Mi♭ minor și cu un tempo rapid de 72–76 bătăi pe minut. Criticii au observat elemente trap și raggae în producție, revista Time numindu-l "un șlagăr antemic și senzual". Aranjamentul este construit din claviatură, bas, chitare, și tobe, iar Grande cântă într-o voce puternică, dar și secvențe rap. Spre final, vocea artistei este unită și amplasată pe straturi, dând impresia unui cor evanghelic. Melodia conține un mesaj despre feminitate, sexualitate, libertate feminină și spiritualitate, solista afirmând că partenerul ei va spune că "Dumnezeu este o femeie" după ce va petrece o noapte alături de ea. Următorul cântec, "Sweetener", derivă din genurile hip hop și soul și are o structură alcătuită din armonizări vocale, acorduri de pian și beat-uri trap în refren, Williams asigurând acompaniamentul vocal. Versurile au dublu înțeles și vorbesc atât despre grijă de sine și împuternicire, cât și despre sex. Cea de-a șaptea melodie, "Successful", este inspirată de muzica neo soul a anilor '90, incluzând un sintetizator de ritm și elemente din genurile gospel și trap. Mesajul cântecului este despre "fete care au o părere bună despre succesul lor propriu și individual și se încurajează între ele" în versuri precum "It feels so good to be so young and have this fun and be successful / I'm so successful" (ro.: "E așa bine să fii atât de tânăr, să te distrezi și să ai succes / Sunt plină de succes"). "Everytime" este o piesă trap-pop cu un refren pop-rap despre o relație în care atracția se transformă în obsesie, iar artista se întoarce la partenerul ei de fiecare dată, în ciuda faptului că acesta o rănește. Următorul cântec, precum și cel de-al treilea single, este "Breathin". Încadrată în genul dance-pop, linia melodică a piesei prezintă influențe synthpop, EDM, și tobe electronice asemănătoare cu producțiile anilor '80. Ziarul The Independent a descris cântecul drept "un punct culminant și emoționant" al albumului și l-a numit "o melodie despre sănătate mintală cu un beat pop solid și foarte bun". Versurile descriu sentimentele lui Grande în timpul atacurilor de anxietate și modul în care aceasta a reușit să le depășească.

"No Tears Left to Cry" este o piesă dance-pop și disco cu un beat UK garage, versurile acesteia discutând despre depășirea unui eveniment tragic și încercarea de a-l transforma într-o experiență pozitivă și optimistă. Numeroși ascultători au interpretat acest subiect drept un mod prin care artista a adresat atentatul de la Manchester. Al unsprezecelea cântec, "Borderline", este o melodie R&B în care predomină sintetizatoarele și percuția, și care vorbește despre jurămintele artistei de a rămâne fidelă unui singur bărbat. "Better Off" este baladă "retro" pop-R&B despre a încheia o relație toxică, în timp ce "Goodnight n Go" este o melodie EDM și future bass cu influențe deep house și tropical, versurile acesteia portretizând o poveste de dragoste fericită. Cântecul include o secvență din single-ul "Goodnight and Go" lansat de Imogen Heap. În timpul unui interviu pentru Billboard, Heap și-a declarat aprecierea față de piesă, relatând: "Atunci când cineva atât de faimos alege o melodie căreia i-au trecut zilele și îi oferă o a doua viață, e asemenea unui cadou. Cred că a făcut o versiune foarte minunată." Al treisprezecelea cântec este interludiul "Pete Davidson", intitulat după logodnicului lui Grande de la vremea respectivă și dedicat acestuia. Albumul Sweetener se încheie cu melodia "Get Well Soon", o baladă soul cu elemente R&B și inspirată de atentatul de la Manchester. Artista a explicat că piesa discută despre "a fi unul pentru celălalt, și a ne ajuta să trecem peste perioade întunecate și neliniște", dar și despre "demoni personali, teamă, și alte tragedii intime". La finalul cântecului există patruzeci de secunde de liniște în semn de omagiu pentru victimele atacului. Totodată, durata cântecului este de cinci minute și douăzeci și două de secunde, asemenea datei în care a avut loc incidentul (22 mai 2017).

Acreditări și personal
Acreditările pentru Sweetener'' sunt adaptate de pe broșura albumului.

Interpreți și muzicanți

Ariana Grande – voce principală
Pharrell Williams – voce secundară , acompaniament vocal
Nicki Minaj – voce secundară
Missy Elliott – voce secundară
Rickard Göransson – chitară
Peter Lee Johnson – coarde
Max Martin – bas , tobe , claviatură , percuție
Ilya Salmanzadeh – acompaniament vocal , tobe , chitară , claviatură , bas , percuție

Tehnici

Charles Anderson – producție
Brian Malik Baptiste – producție
Cory Bice – asistent inginer de sunet
Scooter Braun – producător executiv
Tommy Brown – producție
Andrew Coleman – înregistrare , editare digitală , aranjament
Kris Crawford – asistent înregistrare
Thomas Cullison – asistent înregistrare
Aubrey "Big Juice" Delaine – înregistrare voce
Jacob Dennis – asistent inginer de sunet
Scott Desmarais – asistent mixaj
Corte Ellis – înregistrare
Missy Elliott – înregistrare
Iain Findlay – asistent înregistrare
Robin Florent – asistent mixaj
Michael Foster – producție
Chris Galland – asistent mixaj
Serban Ghenea – mixaj
Ariana Grande – producător executiv
Hart Gunther – asistent înregistrare
John Hanes – asistent mixaj
Hit-Boy – producție
Sam Holland – înregistrare
Chris Khan – asistent înregistrare
David Kim – asistent înregistrare
Mike Larson – înregistrare , editare digitală , aranjament , programare suplimentară
Guillermo Lefeld – asistent înregistrare
Jeremy Lertola – asistent înregistrare
Manny Marroquin – mixaj
Max Martin – producție , programare
Randy Merrill – masterizare
Brendan Morawski – asistent inginer de sunet
Manny Park – asistent înregistrare
Noah Passovoy – înregistrare
Ramon Rivas – asistent înregistrare
Ilya Salmanzadeh – producție , mixaj , programare
Ben "Bengineer" Sedano – asistent înregistrare
Jon Sher – asistent înregistrare
Phil Tan – mixaj
Pharrell Williams – producție
Bill Zimmerman – inginer de sunet suplimentar

Copertă
Dave Meyers – fotografie
Jessica Severn – direcție artistică, design

Vânzări și certificări

Note
 reprezintă "disc de aur";
 reprezintă "disc de platină".

Datele lansărilor

Referințe

Albume din 2018
Albume americane
Albume și cântece mixate de Serban Ghenea
Ariana Grande

Sweetener (album)


RFA Wave Duke (A246) was a Wave-class fleet support tanker of the Royal Fleet Auxiliary built at Sir J. Laing & Sons Ltd at Sunderland. She saw service during the Korean War. She was laid up at Devonport on 30 April 1960, and arrived at Bilbao to be scrapped on 25 December 1969.

Wave-class oilers
Tankers of the Royal Fleet Auxiliary
1944 ships

RFA Wave Duke


Socijalni liberalizam (socijal-liberalizam) politička je filozofija nastala s ciljem pomirenja socijaldemokratske i liberalne političke misli.

U političkom spektru predstavlja centar/lijevi centar, tj. centar prema lijevom centru.

To je iskustvo rođeno uglavnom kod intelektualaca socijalističke i socijaldemokratske orijentacije otvorenih za liberalizam, ali u ovom političko-kulturnom trendu pronašao se put čak i za liberalne intelektualace.

Socijalni liberali ukazuju da društvo mora štititi slobode i jednake šanse za sve građane i ohrabruje međusobne suradnje između državnih i tržišnih institucija gospodarstva.

U procesu razvoja, slaže se da su neka ograničenja postavljena gospodarskim poslovima potrebna, kao što su antimonopolski zakoni u borbi protiv gospodarskog monopola, regulatorna tijela ili zakoni o minimalnim plaćama.

Socijalni liberali smatraju da vlade mogu (ili moraju) pružati udobnost, zdravstvenu zaštitu i obrazovanje iz prihoda koji potiču od poreza, kako bi se omogućila najbolja upotreba talenata stanovništva.

Socijalni liberalizam bori se protiv ekstremnih pojava kapitalizma. Zagovara je postupnu transformaciju "kapitalizma slobodne konkurencije" u socijalni kapitalizam, društvo sa socijalnom ekonomijom temeljenom na privatnom vlasništvu i reguliranim tržišnim odnosima. Zauzima se isto tako za umjereni antiklerikalizam i slobodu vjeroispovijedi.

Izvori

Filozofija politike

Socijalni liberalizam


That's So Raven is an American television teen sitcom that was created by Michael Poryes and Susan Sherman, and aired on Disney Channel for four seasons between January 2003 and November 2007. The series centers on Raven Baxter (Raven-Symoné), a teenager with hidden psychic abilities. Episodes show Raven experiencing visions of future events; she must also deal with the social and personal issues of her youth. Raven often misinterprets the events she foresees, and intervenes to prevent a vision from coming true or to protect her friends and families. She uses her skills in fashion design to create elaborate disguises she wears during these schemes. Raven's secret is shared with her best friends Eddie Thomas (Orlando Brown) and Chelsea Daniels (Anneliese van der Pol), along with her brother Cory (Kyle Massey) and parents Tanya (T'Keyah Crystal Keymáh) and Victor (Rondell Sheridan). The series explores supernatural elements, family, friendship, and adolescence.

The Walt Disney Company created the series as its television network's first multi-camera sitcom  after the success of its earlier single-camera comedy series such as Even Stevens and Lizzie McGuire, the former of which executive producers David Brookwell and Sean McNamara concurrently worked on. Their joint company Brookwell McNamara Entertainment produced That's So Raven, which premiered on January 17, 2003. The series concluded on November 10, 2007, after becoming the first program on the network to reach 100 episodes, and ended because the actors were aging beyond the show's target teenage demographic. All four seasons of the show have been distributed through digital download and on the streaming service Disney+.

That's So Raven enjoyed high viewership on broadcast television in the United States, and gave rise to the development of merchandise, soundtrack albums, and video game adaptations. Television critics praised Raven-Symoné for her physical comedy in what is considered her breakthrough role. The series received two Primetime Emmy Award nominations for Outstanding Children's Program in 2005 and 2007. A spin-off entitled Cory in the House, which stars Massey and Sheridan, aired on Disney Channel for two seasons from 2007 to 2008. Raven-Symoné, van der Pol, Sheridan and Keymáh reprised their roles for the spin-off Raven's Home, which premiered in 2017.

Premise

Raven Baxter is a high-school student who has a secret psychic ability that allows her to experience short visions of future events. Often, she finds herself misinterpreting the events she sees, resulting in trouble for herself, her friends and family. Raven keeps her supernatural ability a secret; only her close friends and family are aware of it. Raven attends school alongside her best friends Chelsea, who is described as "ditzy", and is an environmentalist and an artist; and Eddie, who is an aspiring rapper, is athletic and plays on the school basketball team. Raven lives with her younger brother Cory, an aspiring businessperson, and her parents Victor and Tanya. Victor initially works in a restaurant as a chef, and in the second season he opens his own restaurant called "The Chill Grill". Tanya halted her studies to raise her family but decided to continue studying law once her children were older; after the third season, she leaves the family to study in England. Raven is an aspiring fashion designer who frequently creates costumes to disguise her identity; she often implements schemes to rectify a situation or her own mistakes. In the fourth season, the show's format is slightly revised; Raven works as an intern for the famous fashion designer Donna Cabonna.

The series explores the fantasy of wanting a supernatural power children may experience. It shares similarities with series such as Sabrina the Teenage Witch and other fantasy television programs in which adolescents experience and learn to deal with miraculous abilities. Disney Channel president Rich Ross stated Raven's powers are not "dark" but rather a metaphorical representation of the unpredictability of future events. The series does not explore the origin or discovery of Raven's powers; however, her grandmother Vivian also has psychic powers. Raven often intervenes in situations to prevent a vision from coming true but she does not regularly try to control her ability or take advantage of it. Her visions often represent a self-fulfilling prophecy. Many of the program's stories take place in the high-school setting.

Production

Development

In the early 2000s, The Walt Disney Company's pay television network Disney Channel experienced success with single-camera comedy series Even Stevens and Lizzie McGuire, and others that were also aimed at a pre-adolescent audience. That's So Raven was intended to appeal to a family audience while having a female character in the comedy lead role. Michael Poryes and Susan Sherman created the series. Sherman first conceived the idea of a buddy comedy for a pre-adolescent audience, and she and Poryes decided to base it around the idea of being able to see the future, which they thought would interest young viewers. The creators pitched the concept to network executives under the working title The Future is On Me and later as Absolutely Psychic. Poryes said at her audition, Raven-Symoné read for the role of the lead character and for the comedic best-friend character Chelsea, and that she wanted to play Chelsea. Subsequently, a pilot episode in which she starred as the best friend rather than in the central role was filmed but after the test audience responded well to her and producers were impressed, the program was re-written with Raven-Symoné in the main role. Test audiences also responded favorably to the show's supernatural premise and its comedy. The series was also retitled That's So Raven. Poryes also served as an executive producer alongside David Brookwell and Sean McNamara, who concurrently produced Even Stevens for Disney Channel. Their joint company, Brookwell McNamara Entertainment produced the program in association with the network. That's So Raven became Disney Channel's first multi-camera sitcom. The series is centered on an African American family in a deliberate attempt to represent the diversity of the network's audience.

That's So Raven and Raven-Symoné's involvement as the titular character Raven were announced in a press release in November 2001. Twenty-one episodes were ordered for the first season, which began filming in Los Angeles, California, in the same month. The series was initially expected to premiere in early 2002 but the whole first season was filmed before it aired on television. The premiere broadcast of That's So Raven, which included the first four episodes of the series, occurred on Friday, January 17, 2003.

Casting

The program and its primary cast were announced in November 2001; Raven-Symoné was revealed to be portraying the titular character Raven; she had previously worked as a child actor on the NBC sitcom The Cosby Show. Raven-Symoné was reported to be Disney's first African American female star, and the first African American woman to have her name in the title of a comedy series at the network. Joshua Alston of The A.V. Club called Raven-Symoné's role on the show her "most successful phase" and praised her physical comedy. Marsh cited her humor and commitment to comedy as a reason for her success. She is credited as "Raven" throughout the series.

The supporting cast was also first announced in November 2001. Orlando Brown portrays Raven's close friend Eddie and Anneliese van der Pol plays Chelsea, another of Raven's friends. Tricia Dixon was originally listed in the casting announcement before van der Pol joined the cast. Kyle Massey portrays Raven's younger brother, Cory. Rondell Sheridan portrays Raven's father, Victor.

T'Keyah Crystal Keymáh plays Raven's mother Tanya for the first three seasons; she left the show because she had initially expected to only work on three seasons and because she was required to provide full-time care for her ailing grandmother. Within the show's storyline, it is explained Tanya has traveled to England to pursue higher education.

Guest stars in the series include Jenifer Lewis as Raven's grandmother Vivian and Anne-Marie Johnson as famous fashion designer Donna Cabonna in the show's fourth season.

Writing
Poryes believed it was important to write the scripts with honesty rather than talking down to the young audience. The writers endeavored to present meaningful stories to children, including lessons about friendship, but tried not make the messages too "preachy". The series was written to reflect life as a typical teenager while also incorporating comedy, particularly through its central focus on physical humor. Van der Pol said the actors typically were not permitted to deviate from their scripted lines; however, Ross stated Raven-Symoné would improvise "comic bits". Alston described the show's nature as "goofy" with a "kid-friendly" comedy style, but also noted its complex stories revolving around "ethical challenges". The episodes did not typically air in the order of their production due to the lack of serialization in their stories.

Filming and conclusion
That's So Raven was recorded in front of a live studio audience in a set on a sound stage in Los Angeles. Filming of the first season began in November 2001. The series was filmed on two days each week and the child actors attended school on set. Prior to filming, the weekly schedule would also consist of script read-throughs, rewrites and rehearsals. A stunt coordinator was present for Raven-Symoné's slapstick and physical stunts.

The series was renewed for a second season in April 2003. Prior to the renewal, a musical episode of Even Stevens was aired in 2002; its success among the show's audience led network executives to ask Brookwell and McNamara to also produce a musical episode of That's So Raven. The musical episode of That's So Raven, entitled "The Road to Audition", was aired as part of the second season in July 2004. The success of the musical format on both Even Stevens and That's So Raven gave executives confidence in the appeal and interest of the musical genre, and inspired the development of the television film High School Musical.

While it was originally planned for a maximum of three seasons, in June 2005, That's So Raven was renewed for a fourth season, which would consist of 22 episodes and bring the program's total number of episodes to 100. The announcement marked the first time an original Disney Channel series would exceed three seasons and the first to reach 100 episodes for syndication. A film adaptation was also ordered to debut in 2007. Ross called That's So Raven the network's "most successful series". Production on the season was expected to begin in July and the episodes would be aired over the following two years. Raven-Symoné became a producer on the show's fourth season at the age of 19; her roles included having input toward casting, scripts and special effects; however, she rejected the offer to direct an episode. Brookwell and McNamara departed the series at the end of the third season when their company was replaced with Warren & Rinsler Productions. An episode of the series was aired as part of the network crossover special That's So Suite Life of Hannah Montana, which was aired in July 2006 as a crossover of The Suite Life of Zack & Cody and Hannah Montana.

Production of the series finished in January 2006, and by August, president of Disney Channels Worldwide Gary Marsh stated it was unlikely any further episodes would be produced. Due to the heavy focus on high-school stories in the series, the network decided to end the show once the characters were beginning to age beyond their teenage years.

Episodes

Reception
That's So Raven was reported to be the highest-rating original program in Disney Channel's history, a record previously held by Lizzie McGuire. The program's success led to two Primetime Emmy Awards nominations for Outstanding Children's Program, in 2005 and 2007. Alston said the success of That's So Raven led to Disney Channel changing its approach to original programming. He praised the chemistry between Raven-Symoné, Brown and van der Pol, which he attributed to their real-life friendships. Alston cited the episodes "A Goat's Tale" and "Out of Control" as the ones that best represent this dynamic. Raven-Symoné was widely recognized for her charisma and physical comedy in the series; Massey's "knack" for physical comedy was also praised.

Jack Seiley from DVDizzy.com said the series adheres to the format of the network's earlier sitcoms such as Lizzie McGuire but does so with lower quality; he called it their worst show. Aaron Wallace also called the show "weaker" than Lizzie McGuire in a similar DVD review. Seiley criticized the show's concept and the cast's "over-acting". According to Wallace, the structure of the episodes is repetitive and rigid.

Awards and nominations

Other media

Merchandising

That's So Raven became a successful merchandising franchise during its run; the show's merchandise includes a series of novels, dolls, board games, lunch boxes, jewelry, a fragrance and a clothing range. A line of video games was also developed; two games were released on the Game Boy Advance and That's So Raven: Psychic on the Scene was released on the Nintendo DS on November 2, 2006. Soundtrack albums That's So Raven (2004) and That's So Raven Too! (2006) feature recordings by some of the cast and guest performers. By 2006, merchandise based on the series had grossed over $400 million.

Spin-offs and adaptations

In 2005, Disney ordered a film adaptation of That's So Raven alongside the program's fourth-season renewal, which was planned for a 2007 release. Van der Pol said in 2010 a script for the film had been written but that Raven-Symoné was too busy to be involved at the time of development. The plot would have depicted Raven starting a fashion line with Eddie and Chelsea in France. The film did not enter production.

The network ordered a spin-off series entitled Cory in the House starring Massey and Sheridan in May 2006; this was the first time Disney Channel had developed a spin-off of an original series. The series depicts Cory and Victor moving to Washington, D.C., to live in the White House, where Victor begins work as the personal chef of a fictional President of the United States. The series aired for two seasons from 2007 to 2008. Another spin-off, which is entitled Raven's Home, was first reported in October 2016; Raven-Symoné and van der Pol were both revealed to be reprising their roles as Raven and Chelsea, respectively. The series follows Raven as a divorced mother of children Booker, who has inherited Raven's psychic abilities, and Nia. Chelsea, also a divorced mother, moves in with Raven to raise her son Levi. Raven-Symoné is an executive producer on the series, which premiered on July 21, 2017. Sheridan is featured as a guest and returns as a regular character for the program's fifth season; Keymáh also guest-stars in the fifth-season finale. The sixth season premiered in April 2023. An Indian adaptation of the series entitled Palak Pe Jhalak premiered on Disney Channel in India in September 2015, and incorporates Indian culture and languages.

References
Notes

Citations

Bibliography

External links

2000s American black sitcoms
2000s American high school television series
2000s American supernatural television series
2000s American teen sitcoms
2003 American television series debuts
2007 American television series endings
ABC Kids (TV programming block)
American fantasy comedy television series
Disney Channel original programming
English-language television shows
Television shows about psychic powers
Television series about families
Television series about teenagers
Television series by Disney
Television series by Brookwell McNamara Entertainment
Television shows filmed in Los Angeles
Television shows set in San Francisco

That's So Raven


Essa é a lista de Prefeitos do município de Lins, no interior do estado de São Paulo, desde sua emancipação política, ocorrido em abril de 1920. Durante a Ditadura Vargas, assim como em outras cidades, os mandatários locais, eram nomeados pelo Interventor federal de São Paulo. Apenas em 1946, com a nova constituição, o voto direto foi reestabelecido.

Prefeitos Municipais (1920 - Atualidade )

Referências

Lista de Prefeitos de Lins


Mary Danvers Stocks, Baroneasă Stocks (născută Brinton; 25 iulie 1891 – 6 iulie 1975) a fost o scriitoare britanică. Ea a avut legături strânse cu familiile Strachey, Wedgwood și Ricardo. Familia ei a fost profund implicată în schimbările petrecute în Epoca Victoriană, iar Stocks s-a implicat la rândul ei în susținerea dreptului de vot pentru femei, al statului bunăstării și al altor aspecte ale vieții sociale.

Studii și căsătoria
Stocks s-a născut la Londra, ca fiică a medicului generalist Roland Danvers Brinton. Politicienii Tim Brinton și Sal Brinton, Baroneasă Brinton sunt veri ai lui Mary Stocks.

Mama ei Constance (născută Rendel) era înrudită cu Eleanor și Philippa Strachey. Ea a urmat Școala de Fete St Paul's. A militat pentru dreptul de vot al femeilor și s-a alăturat lui Millicent Fawcett în Uniunea Națională a Societăților pentru dreptul de vot al femeilor (NUWSS), care a devenit mai târziu Uniunea Națională a Societăților pentru egalitate cetățenească (NUSEC). A urmat cursurile London School of Economics (LSE), pe care le-a absolvit în 1913 cu o diplomă de merit în domeniul economiei.

S-a căsătorit cu filosoful John Leofric Stocks în decembrie 1913. Soțul ei era profesor la St John's College, Oxford. Au avut un fiu și două fiice.

Cariera
În timpul Primului Război Mondial, Mary Stocks a predat la LSE și la King's College din Londra, în timp ce soțul ei a fost trimis în Franța cu Corpul de Pușcași Regali; el a fost decorat cu Ordinul pentru Servicii Deosebite.

Ea a fost membru al comitetului NUWSS; a militat pentru alocații familiale (acordate în cele din urmă în 1945) și controlul nașterii; ea a fost, de asemenea, redactor al revistei NUSEC Woman's Leader, a susținut hirotonirea femeilor preoți și remunerație egală pentru femei. S-a opus, de asemenea, vestimentației restrictive pentru femei: ca o chestiune practică, ea nu purta o pălărie sau machiaj, prefera pantofi cu talpă plată și avea părul scurt. Ea s-a implicat în Workers' Educational Association.

După război, s-a mutat la Oxford împreună cu soțul ei și a predat istoria economică la Colegiul Somerville și la Lady Margaret Hall. Familia s-a mutat în 1924 la Manchester, unde soțul ei a devenit profesor de filozofie. Ea a lucrat ca funcționar la Manchester din 1930 până în 1936. Familia s-a mutat din nou la Liverpool în 1937, unde soțul ei a fost vicecancelar timp de 6 luni.

După ce soțul ei a murit brusc în 1937, Stocks s-a mutat înapoi la Londra și a devenit secretar al Consiliului de Servicii Sociale de la Londra. În 1939 a devenit directoare a Colegiului Westfield unde a rămas, inclusiv în perioada când colegiul a fost mutat temporar la Oxford în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, până când s-a pensionat în anul 1951.

A făcut parte din mai multe comitete guvernamentale, fiind de multe ori singura femeie de acolo.

Politică
Stocks a concurat pentru mandatul oferit Universității din Londra în alegerile generale din 1945 ca progresist independent. Adversarul ei era deputatul independent care susținea guvernul lui Churchill. A obținut 149 de voturi și a câștigat mandatul de deputat.

În 1946 Stocks a concurat pentru un mandat oferit Combined English Universities în calitate de candidat independent. Alegerile au fost cauzate de moartea lui Eleanor Rathbone (președinte al NUSEC, a cărei biografie a scris-o Stocks în 1949). Ea a fost unul dintre cei cinci candidați care au pierdut.

Ultimii ani
Stocks a obținut o recunoaștere publică mai târziu, atunci când a lucrat la radiodifuziune și a apărut frecvent la Any Questions?, o emisiune-concurs.

Ea a făcut parte în cele din urmă din Camera Lorzilor, ca urmare a faptului că a fost înnobilată ca Baroneasa Stocks a Domeniului Regal Kensington and Chelsea pe 17 ianuarie 1966. Ea i-a scris autobiografia. A fost angajată să scrie o carte despre primii 50 de ani ai WEA (Workers Educational Association), care a fost fondată în 1903, publicată în 1953.

Ea a primit mai multe titluri de doctor honoris causa, inclusiv de la Universitatea din Manchester în 1955, de la Universitatea din Liverpool în 1956 și de la Universitatea din Leeds în 1957. A fost membru al comitetului consultativ pentru Proiectul Anti-Concorde.

A murit în Kensington.

Cărți
   Fifty Years in Every Street
   Eleanor Rathbone
   History of the Workers' Educational Association
   A One Hundred years of District Nursing
   Ernest Simon of Manchester (UK)
   Unread Best-seller
   My Commonplace Book (autobiografie)
    The Workers Educational Association: The First Fifty Years.

Note

Bibliografie
 British Parliamentary Election Results 1918-1949, compiled and edited by F.W.S. Craig (Macmillan 1977)
 Dr Mary Stocks interviewed in 1964 for the BBC radio programme Frankly Speaking. Accessed April 2015

Nașteri în 1891
Decese în 1975
Scriitoare engleze

Mary Stocks


Anton Retschek (* 8. April 1885 in Hunin, Österreich-Ungarn; † 18. Juli 1950 in Wien) war ein österreichischer Diplomat.

Leben
Anton Retschek war ein Sohn des Forstmeisters Anton Retschek und der Etelka Kolenyi. Er studierte an der Konsularakademie Wien und wurde 1909 Konsularattaché in Rio de Janeiro. Von 1923 bis 1925 leitete Anton Retschek die Auskunftsstelle des Wanderungsamtes, um anschließend seinen Posten als Gesandter in der neugeschaffenen Österreichischen Gesandtschaft in Rio de Janeiro anzutreten. Er wurde 1925 zum Ministerresident und Generalkonsul in Rio de Janeiro und war bei den Regierungen von Argentinien, Brasilien und Uruguay akkreditiert. Von 1927 bis 1932 sowie von 1933 bis 1938 war er bei den Regierungen in Santiago de Chile akkreditiert. Nach dem Anschluss Österreichs war er Repräsentant des Free Austrian Movement (FAM), sowie des Comité de Proteçäo dos Interesses Austriacos no Brasil (Komitee zum Schutz der österreichischen Interessen in Brasilien). Einer seiner Mitarbeiter wurde Rudolf Aladár Métall. Dieses Comité war die einzige von der Vargas-Regierung anerkannte politische Bewegung während des Zweiten Weltkrieges. Es wurde 1943 vor allem durch Retscheks Initiative gegründet. Von 1947 bis 1949 war er erneut Botschafter in Rio de Janeiro. Er wurde am Neustifter Friedhof bestattet.

Literatur
 Retschek, Anton, in: Werner Röder, Herbert A. Strauss (Hrsg.): Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Band 1: Politik, Wirtschaft, Öffentliches Leben. München : Saur, 1980, S. 599

Einzelnachweise

Österreichisch-ungarischer Diplomat
Botschafter (Republik Österreich)
NS-Opfer
Österreichischer Widerstandskämpfer
Österreichischer Botschafter in Chile
Österreichischer Botschafter in Brasilien
Österreichischer Emigrant zur Zeit des Nationalsozialismus
Person (Cisleithanien)
Österreicher
Geboren 1885
Gestorben 1950
Mann

Anton Retschek


Uno kan henvise til:
 Uno (navn) – et drengenavn.
 Uno (kortspil) – et amerikansk kortspil.
 Uno (film) – norsk film fra 2004 af Aksel Hennie.
 Uno (sang) – sang af Muse.
 Fiat Uno – en minibil fra Fiat.

Se også
 Uno-X

Uno


Sol, sommer og badevand er en propagandafilm fra 1954 instrueret af Henning Ørnbak efter manuskript af Henning Ørnbak og Tao Michaëlis.

Handling
Gunnar Nu Hansen speaker til Dirch Passers forkerte måde at opholde sig ved vand. Man følger Dirch Passer i hans forsøg på at bade hvor, hvordan og på hvilken måde og i hvilken tilstand, han ønsker det. Gunnar Nu Hansen fortæller ham, hvad han ikke må, og hvorfor han ikke må det. Hver eneste gang udsætter Dirch Passer sig for den frygteligste livsfare, men bliver dog reddet i sidste øjeblik. Til allersidst forsøger han at bade på et sted, hvor der ikke er nogen risiko for at miste livet, men også her erkender han, at der er meget, man ikke må, når man vil bade.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1954

Propagandafilm fra Danmark

Sol, sommer og badevand


Cranberry Junction est une municipalité située dans la province de la Colombie-Britannique, dans le centre-ouest.

Notes et références

Municipalité en Colombie-Britannique

Cranberry Junction


Möhnsen er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Schwarzenbek-Land i den sydvestlige del af Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Kommunen ligger omkring ni kilometer nordvest for Schwarzenbek og ca 27 km øst for Hamborg. Fra 1887 til 1976 havde Möhnsen jernbanestation på jernbanen mellem Schwarzenbek og Bad Oldesloe. Motorvejen A24, der forbinder Hamborg og Berlin, går gennem kommunen i øst-vestlig retning.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg

Möhnsen


المجلس الألماني للنساء  منظمة نسائية مقرها برلين. تضم حوالي 60 منظمة نسائية نشطة على الصعيد الوطني. وتشمل هذه المنظمات الدينية والجمعيات المهنية والجماعات النسائية الديمقراطية، والأحزاب السياسية. ويتم من خلال المنظمة صياغة القرارات السياسية التي على أساسها يتم توجيه عمل ونشاط النساء على صعيد الجمهورية الألمانية.

الوصلات الخارجية
 المجلس الألماني للنساء

مراجع

تأسيسات سنة 1951 في ألمانيا
جمعيات برلين
منظمات أسست في 1951
منظمات حقوق المرأة
منظمات نسائية
منظمات نسوية في ألمانيا
نساء ألمانيات

المجلس الألماني للنساء


La Royal Air Force Barkston Heath ou RAF Barkston Heath (ICAO : EGYE) est une base aérienne de la Royal Air Force près de Grantham, dans le Lincolnshire, en Angleterre.

La RAF Barkston Heath héberge le No. 3 Flying Training School RAF (3 FTS) qui, pendant une période comprise entre 1995 et 2010 environ, a exploité le Slingsby T67M260 Firefly, suivi du Grob Tutor T1 exploité entre 2010 et 2018.

Un rôle secondaire de la RAF Barkston Heath est celui de terrain d'atterrissage de secours pour les activités d'entraînement au vol à la RAF Cranwell.

Historique

Unités subordonnées

703 Escadron aéronaval
Le 703 NAS forme les pilotes de la Fleet Air Arm  destinés à piloter à la fois des hélicoptères  AgustaWestland Merlin et AgustaWestland Wildcat et des chasseurs Lockheed Martin F-35B II Lightning et BAe Hawk. Les étudiants en hélicoptère obtiennent leur diplôme à la No. 1 Flying Training School RAF (1 FTS) de la RAF Shawbury dans le Shropshire, tandis que les étudiants en jet rapide passent à la  (4 FTS) de la RAF Valley à Anglesey.

Royal Air Force

 École de pilotage élémentaire de la Défense : No. 3 Flying Training School RAF
Le FTS  dispense actuellement une formation de pilotage élémentaire aux étudiants de la Royal Navy sur le Grob Prefect T1.

Voir aussi

Notes et références

Liens externes
  History of RAF Barkston Heath
  ELEMENTARY FLYING TRAINING (RAF Barkston Heath)- Site Royalnavy.mod.uk

Liens internes
 Bases aériennes de la Royal Air Force

Aéroport en Angleterre
Unité ou formation militaire créée en 1938
Fleet Air Arm
Base de la Royal Air Force en Angleterre
Base aérienne de la Royal Air Force durant la Seconde Guerre mondiale au Royaume-Uni

RAF Barkston Heath


Republica Dominicană a participat la Jocurile Olimpice de vară din 2016 de la Rio de Janeiro în perioada 5 – 21 august 2016, cu o delegație de 29 de sportivi, care a concurat în 11 sporturi. Cu o singură medalie de bronz, Republica Dominicană s-a aflat pe locul 78 în clasamentul final.

Participanți
Delegația dominicană a cuprins 29 de sportivi: 21 de bărbați și opt femei. Cel mai tânăr atlet din delegație a fost sprinterul Luis Charles (17 ani), cel mai bătrân a fost trăgătorul de tir Eduardo José Lorenzo (50 de ani).

Medaliați

Referințe
 Republica Dominicană la Jocurile Olimpice de vară din 2016  pe Rio2016.com

2016
Țări la Jocurile Olimpice de vară din 2016


Olaylar

 18 Şubat - Plüton gezegeninin keşfi.
 28 Mart - Türkiye hükûmeti yabancı ülkelerden Türkiye'deki şehirleri için Türkçe adlarını kullanmalarını resmen talep etti. Bu tarihten sonra posta idaresi Angora veya Constatinople olarak adreslenmiş mektupları Ankara ve İstanbul'a ulaştırmadı (bkz. Ankara (isim)).
 3 Nisan - Kadınlara yerel seçimlerde oy hakkı tanındı.
 14 Haziran - Askerî Yargıtay kuruldu.
 22 Haziran - Jandarma Genel Komutanlığı Kuruldu.
 13 Temmuz - İlk FIFA Dünya Kupası müsabakası Uruguay'da düzenlendi.
 12 Ağustos - Serbest Cumhuriyet Fırkası kuruldu.
 17 Kasım - Serbest Cumhuriyet Fırkası kendini fesh etti.
 26 Eylül - Abdülkadir Kemali Öğütçü tarafından Ahali Cumhuriyet Fırkası kuruldu.Daha sonra 12 Aralık 1930 da feshedildi.
 29 Eylül - Türk Cumhuriyet Amele ve Ticaret Fırkası 29 Eylül 1930 günü Edirne'de Mimar Kazım Tahsin Bey tarafından kurulmak istenmiştir. Ancak komünist eğilimli olduğu için hükûmetçe izin verilmemiştir.
 23 Aralık - Cumhuriyet döneminin 2. büyük irtica vakaası Menemen Olayı gerçekleşti. Mustafa Fehmi Kubilay ve 2 asker öldü.
 Alibeyköyspor kuruldu.

Tarihi bilinmeyenler
 Kütahya ve İstanbul'daki İmam Hatip Mektepleri resmen kapatıldı. 1927'de sadece İstanbul ve Kütahya'daki İmam Hatip Mektepleri kapatılmamış, diğer illerdeki İmam Hatip Mektepleri ise kapatılmıştı. Böylelikle 1930'da tüm İmam Hatip Mektepleri kapatılmış oldu.

Doğumlar

Ocak
 3 Ocak - Robert Loggia, Amerikalı oyuncu (ö. 2015)
 11 Ocak - Rod Taylor, Avustralyalı oyuncu (ö. 2015)
 23 Ocak - William R. Pogue, Amerikalı astronot (ö. 2014)
 30 Ocak - Gene Hackman, Amerikalı oyuncu

Şubat
 1 Şubat - Muzaffer Buyrukçu, Türk yazar
 10 Şubat - Robert Wagner, Amerikalı oyuncu

Mart
 2 Mart - Neşe Aybey, Türk ressam, nakkaş ve akademisyen (ö. 2015)
 3 Mart - Ion Iliescu, 2. Romanya devlet başkanı
 5 Mart - Bahattin Karakoç, Türk şair, yazar
 17 Mart - James Irwin, Amerikalı astronot (ö. 1991)
 10 Mart - Galip Erdem, Türk gazeteci, yazar
 12 Mart - Ann Emery, İngiliz oyuncu (ö. 2016)

Nisan
 15 Nisan - Zhu Xu, Çinli oyuncu.
 21 Nisan - Jack Taylor, İngiliz futbol hakemi (ö. 2012)
 29 Nisan - Jean Rochefort, Fransız oyuncu (ö. 2017)

Mayıs
 31 Mayıs - Clint Eastwood, Amerikalı aktör

Haziran
 12 Haziran - Adolf Born, Çek ressam, karikatürist ve çizgi film yapımcısı (ö. 2016)
 17 Haziran - Adile Naşit, Türk sinema ve tiyatro sanatçısı
 24 Haziran - Claude Chabrol, Fransız film yönetmeni (ö. 2010)
 28 Haziran - Itamar Franco, Brezilya devlet başkanı (ö. 2011)

Temmuz
 1 Temmuz - Mustafa Akkad, Suriye asıllı Amerikalı yönetmen (ö. 2005)

Ağustos
 5 Ağustos - Neil Armstrong, Ay'a ayak basan ilk insan.
 17 Ağustos - Ted Hughes, İngiliz yazar, çocuk edebiyatçısı
 20 Ağustos - Hüseyin Kutman, Türk tiyatro ve sinema sanatçısı

Eylül
 1 Eylül - Turgut Özakman, Türk yazar
 9 Eylül
Gültekin Oransay, Türk müzikbilimci, tarih ve dil araştırmacısı
Frank Lucas, Amerikalı uyuşturucu baronu, gangster ve suç patronu
 26 Eylül - Frederick Andermann, Kanadalı doktor ve akademisyen (ö. 2019)

Ekim
 1 Ekim - Richard Harris, İrlandalı aktör, şarkıcı ve söz yazarı (ö. 2002)

 4 Ekim - Andrej Marinc, Sloven komünist politikacı, Marksist-Leninist aktivist, eski Slovenya Sosyalist Cumhuriyeti başbakanı.
 6 Ekim - Hafız Esad, Suriye Devlet Başkanı (ö. 2000)
 16 Ekim - Patricia Jones, Kanadalı atlet
 17 Ekim - İsmail Akbay, Türk mühendis. (ö. 26 Temmuz 2003)
 30 Ekim - Clifford Brown, Amerikalı caz trompetçisi (ö. 1956)

Kasım
 15 Kasım - J. G. Ballard, İngiliz yazar.
 16 Kasım - Alain Grenier, Fransız diplomat
 20 Kasım - Christine Arnothy, Macar yazar (ö. 2015)

Aralık
3 Aralık - Jean-Luc Godard, Fransız ve İsviçreli film yönetmeni ve sinema eleştirmeni
 17 Aralık - Armin Mueller-Stahl, Alman oyuncu
 21 Aralık - Kalevi Sorsa, Finlandiya başbakanı (ö. 2004)

Doğduğu gün ve ay bilinmeyenler
 Eve Zaremba, Kanadalı polisiye roman yazarı
 Kani Karaca, Türk mutasavvıf (ö. 2004).
 Necmettin Cevheri, Türk siyasetçi.
 Yıldırım Aktuna, Türk siyasetçi.
 Sabahattin Çakmakoğlu, Türk siyasetçi.
 Saniye Can, Türk halk müziği sanatçısı (ö. 2 Temmuz 1996).

Ölümler
 14 Nisan - Vladimir Mayakovski, Rus şair (d. 1893)
 22 Nisan - John Peter Russell, Avustralyalı ressam (d. 1858).
 3 Kasım - Alfred Lothar Wegener, kıta kayması kuramını ortaya koyan Alman yerbilimci.
 5 Aralık - Musa Kazım Göksu, Türk siyasetçisi (d. 1897).
 23 Aralık - Mustafa Fehmi Kubilay, Türk öğretmen ve asteğmen. (d. 1906).
Öldüğü gün ve ay bilinmeyenler
 Jeppe Aakjer, Danimarkalı yazar (d. 1866).
 Hoca Ali Rıza (d. 1858 Üsküdar İstanbul), Türk ressam

1930 Nobel ödülünü kazananlar

 Fizik –
 Kimya –
 Tıp –
 Edebiyat –
 Barış –

Ayrıca bakınız

1930


ActiveX, Microsoft'un Microsoft Windows platformları için geliştirdiği bir nesne bileşeni modelidir (COM). Yazılım tabanlı olan ActiveX teknolojisi Internet Explorer eklentisi ve web sayfalarına iliştirilmiş ActiveX tabanlı uygulama olarak çalışır.

ActiveX teknolojisi geliştirilmeden önce Microsoft Windows'ta OLE (Object Linking and Embedding) ve COM (Component Object Model) olmak üzere iki standart mevcuttu. 1996 yılında sunulan ActiveX ile bu iki standart birleştirildi.

ActiveX, Microsoft'un COM teknolojilerini kullanarak Microsoft Windows kullanıcıları için geliştirdiği bir teknolojidir. ActiveX, kendinden önce kullanılan OLE (Object Linking and Embedding) ve COM (Component Object Model) standartlarının birleştiği bir yapıdır. ActiveX denetimleri internet tabanlı uygulamaların çalıştırılmasını sağlar. İnternet uygulamalarını, diğer basit scriptlere göre daha güçlü kılar. İnternet kullanıcısı ile internet sitesi arasında etkileşimli bir ortam sağlar. Özetleyecek olursak, İnternet üzerinde çalışan küçük programlar diyebiliriz.

Microsoft, Microsoft Windows işletim sistemi kullanan kullanıcıların bilgisayarlarında güncelleştirmelerin olup olmadığını ActiveX ile kontrol eder. Eğer güncelleştirme yüklü değil ise işletim sistemine yüklenir. Yani doğrudan kullanıcı bilgisayarına veri aktarılır. Bu şekilde yapılan bir işlemde sistemdeki tüm bilgiler ve yazılımlara erişilebilir.

Anlatılanlar ışığında bir ActiveX uygulaması ile başka bir sisteme erişilmesi ve bu sistemdeki verilerin ele geçirilmesi ActiveX saldırısıdır. Bu saldırı ile tüm sistem izlenebilir, sistemde değişiklikler yapılabilir, port durumları değiştirilebilir, casus yazılımlar bilgisayarınıza yüklenebilir..

ActiveX uygulamaları, imzalanmış ve imzalanmamış olarak iki çeşittir. İmzalanmış uygulamalar sertifika sahibidir ve imzalanmamış olan uygulamalara göre çok daha güvenlidir. Güvenilir olmayan sitelerde bulunan ActiveX uygulamalarının kullanımından kaçınılmalıdır.

Programlama dilleri
Eklentiler
Microsoft uygulama programlama arabirimleri
Internet Explorer

ActiveX


Nixon Perea (født 15. august 1973) er en tidligere colombiansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Colombia

Nixon Perea


بلدية فالفيردي دي خوكار ، هي إحدى بلديات مقاطعة قونكة إحدى مقاطعات إسبانيا، و التي تقع في منطقة قشتالة لا منتشا وسط البلاد, و المائلة لجهة الشرق من إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 1.225 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

توأمة
لفالفيردي دي خوكار اتفاقيات توأمة مع:
 كاوديتي

مراجع

أماكن مأهولة في قونكة
بلديات قونكة

فالفيردي دي خوكار


Svijet

Natjecanja

Svjetska natjecanja
 Od 17. lipnja do 17. srpnja – Svjetsko prvenstvo u nogometu u SAD-u: prvak Brazil
 Od 4. do 14. kolovoza – Svjetsko prvenstvo u košarci u Kanadi: prvak SAD
 Od 1. do 11. rujna – Svjetsko prvenstvo u vaterpolu u Rimu u Italiji: prvak Italija

Kontinentska natjecanja

Europska natjecanja

Osnivanja
 Columbus Crew, američki nogometni klub

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Natjecanja

Timski športovi

Pojedinačni športovi

Osnivanja

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti
 19. siječnja – Dragan Grims, hrvatski optičar, atletičar, atletski trener i športski dužnosnik (* 1907.)
 16. lipnja – Franjo Krajcar, hrvatski atletičar (* 1914.)

Izvori

Vanjske poveznice

Šport u 1994.


is a retired Japanese figure skater. She is the 2006 Olympic champion and the 2004 World champion. Arakawa is the first Japanese skater to win an Olympic gold medal in figure skating and the second Japanese skater to win any Olympic medal in figure skating, after Midori Ito, who won silver in 1992. She is also the second Japanese woman to win a gold medal at the Winter Olympics, following skier Tae Satoya. She was the only Japanese medalist at the 2006 Winter Olympics.

Arakawa retired from competitive skating following her Olympic win and began skating professionally in ice shows and exhibitions. She also works as a skating sportscaster for Japanese television.

Personal life
Arakawa was born in Shinagawa, Tokyo, Japan, and grew up in Sendai and its suburbs. She is the only child of Koichi and Sachi Arakawa and was named Shizuka after Shizuka Gozen.

In March 2000, Arakawa enrolled at Waseda University  and graduated with a bachelor's degree in social sciences in 2004, while still competing as a skater. She won the 2004 World Figure Skating Championships days after completing her graduation examinations at Waseda University.

She lived and trained for a time at the International Skating Center of Connecticut in Simsbury, Connecticut after the closure of the Konami Sports Ice Rink in Sendai, where she began her career.

Her figure skating idols are Kristi Yamaguchi and Yuka Sato. She listens to music by Christina Aguilera, Beyoncé, Mai Kuraki (who is also a close friend of hers) and EXILE, and likes shopping, driving, swimming, golf and practicing marine sports. Arakawa cites gourmet cooking as one of her hobbies. She collects beanie babies, has a pet shih tzu (named Charo) and hamster (named Juntoki). She also has four dogs, named Choco, Tiramisu, Aroma and Rosa.

Arakawa was married on December 29, 2013, her 32nd birthday. Further details were not made public.

On April 16, 2014, Arakawa announced that she was pregnant and expecting her first child. On November 6, 2014, she gave birth to her daughter. On May 23, 2018, it was announced that she had given birth again to her son.

Career

Early career
When Arakawa was 5 years old, she became interested in skating and entered the Chibikko Skate School. She started ballet lessons at 7. While still 7, Arakawa began training with former Olympian Hiroshi Nagakubo, a pair skater who competed in the 1972 Winter Olympics in Sapporo, Japan. She was landing triple Salchows at age 8.

In 1994, she began participating in Japanese national skating competitions. She was named the 1994, 1995, 1996 All Japan Junior Figure athlete. Arakawa progressed through the Japanese ranks quickly and was the first skater in Japan to win three consecutive junior national titles.

Senior career

Arakawa was the senior national Japanese champion in both 1998 and 1999. She made her Olympic debut when she represented Japan in the 1998 Winter Olympics in Nagano at age 16. The Emperor and Empress of Japan attended the ladies' free skate event. She placed 13th at the Nagano Olympics. At that time, she was ranked number 2 in Japan. In 2002, Arakawa finished second at Japan's national championships and, as a result, was not named to the Japanese 2002 Winter Olympics team.

During the 2002–2003 skating season, Arakawa won the Asian Winter Games and the Winter Universiade. She earned her second consecutive silver medal at the Four Continents Championships. She took the bronze at the NHK Trophy, and placed fifth at the Cup of Russia. She qualified for the ISU Grand Prix Final, where she finished fourth. She later placed third at the Japanese Nationals, marking her fifth medal from this meet, with two golds and two silvers from previous seasons.

In 2004, she won the World Championships in Dortmund, Germany, after landing seven clean triple jumps. She was the third Japanese woman to win this title after Midori Ito who won in 1989 and Yuka Sato in 1994. Arakawa had planned to retire after the 2004 World Championships, but her victory there convinced her to change her plans.

At the 2005 World Championships, Arakawa finished 9th, a disappointment which she later credited as a motivation to stay in the sport and regain top form. She felt she could not quit on such a down note. In November 2005, Arakawa changed coaches to Nikolai Morozov.

2006 Winter Olympics

At the 2006 Winter Olympics in Turin, Italy, Arakawa skated in the short program to Fantaisie-Impromptu by Chopin. She went into the long program in third place, behind pre-event favorites Sasha Cohen and Irina Slutskaya. Less than a point separated the top three skaters. In the long program, Cohen was the first of the three leaders to skate, followed by Arakawa and Slutskaya. Cohen fell twice during her long program, leaving the door open to the other leaders.

Arakawa won the free program, skating to Vanessa Mae's Violin Fantasy on Puccini's Turandot by Giacomo Puccini. She performed an Ina Bauer and then did a three jump combination. "Ina Bauer" became a household word in Japan as a result. Although she had planned two triple-triple combinations for the free skate, she did not perform them, doing instead a triple Lutz-double loop and a triple Salchow-double toe loop combinations. Arakawa earned a total combined score of 191.34 points, almost eight points ahead of the second-place Cohen (183.36). Like Cohen, Slutskaya made mistakes in her long program, and ended up taking bronze, leaving Arakawa as the gold medal winner, which was also Japan's only medal of the 2006 games. Slutskaya was third at 181.44. At age 24, Arakawa became the oldest women's Olympic skating champion in more than 80 years. Florence "Madge" Cave Syers from the United Kingdom was the oldest when she won the Olympic title at age 27 at the 1908 Summer Olympics, which featured the first Olympic figure skating events.

After winning her Olympic title, Japanese Prime Minister Junichiro Koizumi called Arakawa in Turin, Italy to congratulate her. Koizumi said, "I cheered for you with excitement while I watched television. All the Japanese people are rejoicing. I give a perfect score to every bit of your performance."

Professional career
Arakawa retired after her Olympic victory. She continued to skate in ice shows and is a regular skating commentator on Japanese television. She competed at the 2006 Ice Wars on the World team. She also produces her own show, Friends on Ice, and is a recurring cast member at Fantasy on Ice, where she performed with Mai Kuraki to the charity song "Anata ga Irukara" in 2011 amongst others. Arakawa also does choreography.

In 2006, Arakawa appeared in a Japanese TV drama, Shichinin no onna bengoshi (7 female lawyers), presented by Asahi TV. She played the role of a cool public prosecutor, Yayoi Shimasaki, in the 8th episode.

She competed in an ABC skating series "Thin Ice," aired on March 19, 2010, paired with 2006 Olympic men's silver medallist Stéphane Lambiel. They came first in the viewer's votes, and ended the series in third place, winning a total of $45,000. They skated to the songs "Get Me Bodied" by Beyoncé and "Magic" by Robin Thicke.

On April 18, 2018, it was announced Arakawa was elected to the World Figure Skating Hall of Fame.

Signature moves

Arakawa is known for her jumping ability, particularly her difficult triple-triple combinations, like the triple Salchow-triple toe and the triple Lutz-triple toe, sometimes combined with a double loop. She has executed triple-triple-triple combinations in practice, the most of which have been the triple Salchow-triple toe-triple loop combination. She has also executed the triple Lutz-triple loop combination in practice.

Arakawa is known for the quietness of her blades. She is also a strong spinner. She has an excellent donut spin, a difficult variation of the Camel spin, that requires great flexibility. In 2004, she added a Biellmann spin to her repertoire. Arakawa's signature spiral is a Y-spiral where she releases her free leg and completes the spiral with her leg still close to her head, without the hand assist.

Her trademark move is the Ina Bauer with a full backbend. Due to Arakawa's use of this move during her free skate at the 2006 Olympics, the term "Ina Bauer" became very popular in Japan, and Arakawa's performance of it became iconic. The Ina Bauer move is often referred to in Japan by Arakawa's name.

Awards and honors
Japan Medals of Honor
 Purple Ribbon
Japanese Olympic Committee
 JOC Sports Award- Special Achievement Award (2002), Best Award (2005)
Municipality
 Miyagi "Citizens Award of Honor" (2006)

World Figure Skating Hall of Fame

 Class of 2018 inductee

Programs

Competitive highlights

GP: Grand Prix / Champions Series

Media appearances

DVD
 荒川静香 Moment Beautiful skating (2006) –
 TORINO2006 日本女子 (2006) –

Book
 Tira mi su―だから私はがんばれる! (2006)-
 金メダルへの道(2006)-
 LEGEND OF THE ATHLETE荒川静香物語 (2007) –

References

External links

 Shizuka-Arakawa.com
 International Skating Center of Connecticut in Simsbury

 Japan Skates – Website dedicated to the Japanese ladies figure skating team featuring news, rare photos and exclusive interviews

1981 births
People from Shinagawa
Living people
Japanese female single skaters
Waseda University alumni
Olympic figure skaters for Japan
Figure skaters at the 1998 Winter Olympics
Figure skaters at the 2006 Winter Olympics
Sportspeople from Sendai
Sportspeople from Tokyo
Olympic gold medalists for Japan
Olympic medalists in figure skating
World Figure Skating Championships medalists
Four Continents Figure Skating Championships medalists
Medalists at the 2006 Winter Olympics
Asian Games medalists in figure skating
Figure skaters at the 1999 Asian Winter Games
Figure skaters at the 2003 Asian Winter Games
Medalists at the 1999 Asian Winter Games
Medalists at the 2003 Asian Winter Games
Asian Games gold medalists for Japan
Asian Games silver medalists for Japan
Recipients of the Medal with Purple Ribbon
Universiade medalists in figure skating
Season-end world number one figure skaters
Figure skating commentators
FISU World University Games gold medalists for Japan
Medalists at the 2003 Winter Universiade
Fantasy on Ice main cast members

Shizuka Arakawa


An Eragrostis sylviae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Thomas Arthur Cope. An Eragrostis sylviae in nahilalakip ha genus nga Eragrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eragrostis

Eragrostis sylviae


Salaf (în , în română "strămoșii" sau "predecesorii"), adesea pomeniți prin expresia respectuoasă al-salaf al-ṣāliḥ (în , "pioșii predecesori"), sunt considerați reprezentanții primilor trei generații de musulmani, adică generația profetului islamic Mahomed și a însoțitorilor săi (Sahaba), succesorii acestora (Tabi'un) și succesorii succesorilor (Tabi' al-Tabi'in).

Musulmanii suniți le acordă acestor trei generații o mare autoritate morală. Credința lor islamică este percepută ca deosebit de pură, iar în acest sens este pomenit și un hadis: Muhammad al-Bukhari a consemnat că Ibn Mas'ud, însoțitor al Profetului Mohamed, a relatat că acesta a spus: "Cei mai buni oameni sunt cei din generația mea (sahaba), apoi cei care urmează după ei (tabi'un), apoi cei care urmează după ei (tabi' al-tabi'in)".

În ziua de astăzi este denumit salafism un curent fundamentalist musulman care pretinde că urmează integral felul de a practica islamul al celor trei generații fondatoare.

Prima generație
 A se vedea Sahaba

A doua generație

 Abd al-Rahman ibn Abd-Allah
 Abdullah Ibn Mubarak
 Abu Muslim Al-Khawlani
 Abu Suhail an-Nafi' ibn 'Abd ar-Rahman
 Al-Qasim Ibn Muhammad Ibn Abi Bakr
 Al-Rabi Ibn Khuthaym
 Ali Akbar
 Ali bin Abu Talha
 Ali ibn Husayn (Zain-ul-'Abidin)
 Alqama ibn Qays al-Nakha'i
 Amir Ibn Shurahabil Ash-sha'bi
 Ata Ibn Abi Rabah
 Atiyya bin Saad
 Fatimah bint Sirin
 Hassan al-Basri
 Iyas Ibn Muawiyah Al-Muzani
 Masruq ibn al-Ajda'
 Muhammad ibn al-Hanafiya
 Muhammad Ibn Wasi' Al-Azdi
 Muhammad ibn Sirin
 Muhammad al-Baqir
 Muhammad ibn Muslim ibn Shihab al-Zuhri
 Muhammad ibn Munkadir
 Musa Ibn Nussayr
 Qatadah
 Rabi'ah Al-Ra'iy
 Raja Ibn Haywah
 Rufay Ibn Mihran
 Sa'id bin Jubayr
 Said Ibn Al-Musayyib
 Salamah Ibn Dinar (Abu Hazim Al-A'raj)
 Salih Ibn Ashyam Al-Adawi
 Salim Ibn Abdullah Ibn Umar Ibn al-Khattab
 Shuraih Al-Qadhi
 Tariq ibn-Ziyad
 Tawus Ibn Kaysan
 Umar Ibn Abdul-Aziz
 Umm Kulthum bint Abu Bakr
 Urwah Ibn Al-Zubayr
 Uwais al-Qarni
 Habib Ibn Mazahir
 Hur Ibn Yazeed Al-Rayahi
 Ali Asghar Ibn Husayn
 Abbas Ibn Ali Ibn Abi Talib
 Mohammed Ibn Abdullah Ibn Ja'far
 Aun Ibn Abdullah Ibn Ja'far

A treia generație

 Muhammad Bin Qasim
 Abdul Rahman Al Ghafiqi
 Zayd ibn Ali
 Abu Hanifah Nuʿmān ibn Thābit ibn Zūṭā ibn Marzubān
 Ja'far al-Sadiq
 Malik ibn Anas
 Muhammad al-Nafs al-Zakiyya
 Muhammad Ibn Idris al-Shafi'i
 Ahmad bin Hanbal
 Dawud al-Zahiri

Note

Salaf

Salaf


Abartıcılık ya da mübalağacılık; bir şeyi olduğundan daha büyük, daha çok veya daha önemli gibi gösterme tutumu.

Abartma kelimesi, bir düşünceyi aşırı derecede büyülterek ya da küçülterek anlatma eylemini belirten sözbilim terimi olarak kullanılır.

Yunan ve Latin yazınlarında, abartıcılığın iki modeli, olmayacak bir dileğin gerçekleşmesiyle, sayılamayacak sayı biçiminde karşımıza çıkar. Olmayacak dileği olağanüstü bir kahraman gerçekleştirir. Sayılamayacak sayı izleği, kıyıdaki kumlar, gökteki yıldızlar, denizin dalgaları biçimlerinde görülür. Orta Çağ Avrupa yazınında abartıcılık biraz azalır. Bunun yerine düşlem alır. Örneğin düşlemsel anlatıya Petrarca buna öncülük eder.

Kaynakça

Söz sanatları
Dilbilgisi

Abartıcılık


Hiroshi Kichise (født 10. juli 1983) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Consadole Sapporo.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hiroshi Kichise


Ratnapura (en tamil: இரத்தினபுரி) es una ciudad de Sri Lanka, capital de la provincia de Sabaragamuwa y del  distrito homónimo.

Algunos dicen que el nombre moderno de la ciudad deriva del portugués Rapadura por «panela», el dulce de caña de azúcar producido tradicionalmente en esta región, pero la explicación más frecuente en Sri Lanka es que proviene del cingalés ratna (gema) y pura (ciudad).

Ratnapura también se escribe Rathnapura. La ciudad es el centro de una floreciente industria de piedras preciosas, incluyendo rubíes, zafiros y otras gemas. Además de la minería, la ciudad es conocida por sus cultivos de arroz y fruta, y está rodeada de grandes plantaciones de té y caucho.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 95  a 82 km de la capital nacional, Colombo, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación en 2011 contaba con una población de 51.230 habitantes.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades de Sri Lanka

Ratnapura


Drapelul Republicii Dominicane reprezintă Republica Dominicană și împreună cu stema și imnul național, are statutul de simbol național. Albastrul de pe steag reprezintă libertate, albul reprezinta mântuirea și roșul reprezinta sângele eroilor. Steagul civil urmează același design, dar fără stema din centru. Steagul a fost proiectat de Juan Pablo Duarte.

Așa cum este descris în articolul 21 din Constituția Dominicană, drapelul prezintă o cruce albă centrată care se extinde până la margini și împarte steagul în patru dreptunghiuri; cele de sus sunt albastre (cel din partea spre lance) și roșu, iar cele de jos sunt roșu (cel din partea spre lance) și albastru. Stema națională este alcătuită de un scut având designul steagului (în ceea ce privește culorile și dispunerea lor) este flancat de o ramură de lauri (în stânga) și o frunză de palmier (în dreapta), se află în centrul crucii. Deasupra scutului, o panglică albastră afișează motto-ul național Dios, Patria, Libertad (Dumnezeu, Patrie, Libertate). Sub scut, cuvintele República Dominicana apar pe o panglică roșie (această panglică roșie este descrisă în versiuni mai recente ca având vârfurile orientate în sus). În centrul scutului, flancată de trei sulițe pe fiecare parte este o Biblie cu o cruce mică deasupra ei și se spune că Biblia este deschisă la Evanghelia lui Ioan, capitolul 8, versetul 32, unde se poate citi Y la verdad os hará libres (Și adevărul te va face liber).

Steagul Republicii Dominicane este aproape identic cu drapelul ținutului Perm, un stat federal al Rusiei

Alte steaguri

Referințe

Legături externe

Republica Dominicană
Republica Dominicană

Drapelul Republicii Dominicane


في سلاسل الهضاب وخاصة في سلاسل الجبال الممر أو المخفق هو نقطة منخفضة تسمح بمرور سهل عبر السلسلة الجبلية. طبوغرافيا شكل الممر
الجبلي عادة سرج بين جبلين.

معرض صور

مراجع

أنشطة السياح
بيئة جبلية
تضاريس منحدرة
جغرافيا
سياحة مغامرة
مشي
ممرات جبلية

ممر جبلي


Athlon, Amerikalı AMD şirketi tarafından üretilmiş olan farklı x86 tabanlı mikroişlemci yongalarına verilen ticari marka.

Farklı mimarisi sayesinde aynı saat frekanslarında rakibi Intel işlemcilerinden daha fazla işlem yapabilen Athlon işlemciler, makul fiyatları ile piyasada kendilerine yer edinmişlerdir.

İlk örneklerinde soğutma sorunları yaşanan Athlon serisi işlemcilerde, sonraları gerçekleştirilen yapısal değişiklikler ve eklenen ısı dağıtıcı kılıf ile sorun büyük ölçüde çözülmüştür. Başlangıçta işlemci piyasasında lider ve neredeyse tekel olan Intel ürünlerine, ucuz seçenek olarak görülen Athlon işlemciler 64 bitlik Athlon 64 modellerinin de çıkması ile pazarda önemli bir yere sahip olmuşlardır.

Advanced Micro Devices
Mikroişlemciler
Advanced Micro Devices x86 mikroişlemciler

Athlon


Børøyholmen fyr (norsk:Børøyholmen fyrstasjon] er et fyr som ligger i Trondheimsleia ved Hestvika nordøst for Hitra i Trøndelag.

Fyret blev oprettet i 1874. I 1970 blev der bygget et nyt 10 m højt lygtehus i beton lige ved og det gamle fyr
blev taget ud af drift. Husene blev revet ned i 1973, og kun grundmuren står tilbage.

Se også
 Fyrtårne i Norge

Kilder og henvisninger

 Norsk fyrliste 2008 – side 373  |Kystverket
 fyr.no

Fyrtårne i Trøndelag
Hitra
Etableret i 1874

Børøyholmen fyr


Peter Marxer ist der Name folgender Personen:

* Peter Marxer (Mediziner) (Simon Peter Marxer; 1850–1885), liechtensteinischer Mediziner und Politiker
 Peter Marxer (Rechtsanwalt) (1933–2016), liechtensteinischer Rechtsanwalt und Politiker (FBP)

Peter Marxer


Laffaire des joueurs de crosse à l'université Duke désigne, aux États-Unis, une affaire judiciaire très médiatisée qui commence en 2006 quand trois joueurs de l'équipe masculine de crosse à l'université Duke (appelée ) font l'objet d'accusation infondée de viol. Les trois étudiants sont David Evans, Collin Finnerty et Reade Seligmann. L'accusation est portée par , étudiante à l'université centrale de Caroline du Nord, qui travaille à l'époque comme stripteaseuse et danseuse. La plaignante affirme que le viol aurait eu lieu pendant une fête tenue à Durham, au domicile de deux capitaines de l'équipe qui recevaient les autres membres le . L'affaire a suscité des controverses publiques sur le racisme, la violence sexuelle, les biais médiatiques et le droit à un procès équitable sur les campus universitaires. Le procureur principal, , a dû démissionner et il a été radié de la profession.

Le , le procureur général de Caroline du Nord, Roy Cooper, abandonne toutes les accusations et déclare que les trois joueurs sont des « innocents » victimes d'une « précipitation regrettable dans l'accusation ». Nifong, que Cooper traite de « procureur voyou », se retire de l'affaire en janvier 2007 quand le   porte plainte contre lui pour problèmes d'éthique, entre autres parce qu'il a menti sur les résultats des tests ADN ; il est radié du barreau. Crystal Mangum a persisté dans son récit affirmant qu'elle avait subi une agression sexuelle cette même nuit, et n'a pas été condamnée.

Cooper a relevé plusieurs incohérences entre le récit de la plaignante sur la nuit de l'agression et les alibis prouvés de Seligmann et Finnerty. Le service de police de Durham a dû répondre à son tour aux critiques car les policiers ont laissé Nifong prendre la tête de l'enquête, ils se sont appuyés sur une procédure d'identification sur photo basée sur le seul témoignage de la plaignante ; ils ont poursuivi l'enquête malgré les graves manques de concordance signalés par leurs collègues et ils ont diffusé une affiche dans laquelle le suspect est présumé coupable très peu de temps après avoir entendu les accusations.

Seligmann, Finnerty et Evans ont porté plainte contre l'université Duke, qui a été réglée à l'amiable : l'université a versé près de 20 millions à chaque plaignant. Les plaignants ont aussi requis d'autres compensations non précisées et appelé à une réforme juridique des règles pénales.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 Until Proven Innocent: Political Correctness and the Shameful Injustices of the Duke Lacrosse Rape Case by Stuart Taylor Jr. and  (2007);
 It's Not About the Truth: The Untold Story of the Duke Lacrosse Rape Case and the Lives It Shattered by Don Yaeger & Mike Pressler (2007);
 A Rush to Injustice: How Power, Prejudice, Racism, and Political Correctness Overshadowed Truth and Justice in the Duke Lacrosse Rape Case by Nader Baydoun and R. Stephanie Good (2007);
 The Duke Lacrosse Case: A Documentary History and Analysis of the Modern Scottsboro by R. B. Parrish (2009);
 Party Like a Lacrosse Star by Paul Montgomery (2007);
 The Last Dance for Grace: The Crystal Gale Mangum Story by  & Edward Clark (2008);

Liens externes
 Video: Duke Jurors Speak (Grand Jury)
 Exclusive: Duke Lacrosse Grand Jurors Speak Out - ABC News

Université Duke
2006 aux États-Unis
Affaire judiciaire aux États-Unis
2007 aux États-Unis

Affaire des joueurs de crosse à l'université Duke


William Francis Unsoeld (1926, Arcata en Californie - 1979, mont Rainier) est un alpiniste américain.

Biographie

Notes et références

Alpiniste américain
Alpiniste mort en montagne
Naissance en mars 1926
Naissance dans le comté de Humboldt (Californie)
Décès en mars 1979
Décès dans l'État de Washington

Willi Unsoeld


නිත්‍ය කර්‍ම වර්ගීකරණය අනුව සංඛ්‍යාවෙන් හතලිහක් වූ සස්කාරවල (Saskaras) ඇතුළත් වන පූජා  වර්‍ග ගණන  21 ක් වෙයි. මෙම පූජාවන් ජිවිත කාලය තුල අවම වශයෙන් එක් වරක් හෝ ඉෂ්ඨ කළ යුතු වේ. මෙම පූජා හත බැගින් කොටස් තුනකට බෙදා වෙන් කෙරේ. ඒවා සාක්‍ය යාඥා, හවිර්ය යාඥා සහ සෝම යාඥා වේ.

සාක්‍ය යාඥා

සාක්‍ය යාඥා යනු සුළු යාඥා වර්ගයක් වන අතර ඒවා නිවෙස් තුළ දීම ක්‍රියාත්මක කෙරේ. සාක්‍ය යාඥා සහ හවිර්ය යාඥා දින 14  ක්වන චන්ද්‍ර චක්‍රයේ සෑම පළමු දිනකම සිදුකරනු ලැබේ. (පිළිවෙලින්  Grhyagui සහ Shrautagui) මෙයින් පළමු වැනි ස්නාලිපාක  (Sthali) සාක ලෙස හැඳින්වේ. ස්නාලි යනු සහල් ඉසීමට ගන්නා භාජනයයි. මේ සඳහා තෝරා ගන්නා චාරු නමැති සහල්, විශේෂයෙන් පිළියෙල කරගනු ලබන ගින්දරකින් පිස ගත යුතුය. මෙසේ පිස ගත් සහල් එම ගින්නටම පිදිය යුතුය.

හවිර්ය යාඥා  (Haviryajna)

මෙම යාඥා විශේෂය ඉතා උත්කර්ෂමත් ලෙස සිදුකෙරේ. එම පූජාවන් ප්‍රමාණවත් සෝම යාඥා තරම් ව්‍යාප්ත ව සිදු නොවේ. මෙම පූජාවන් සෑම ප්‍රථම දර්ශ පුර්‍ණ දිනයන්හිදි එනම් පුර පොහෝ දිනවල දී පැවැත් වේ. මෙම පුද පූජා දෙවර්ගය "ස්ති" නමින් ද හැඳින්වේ. දශපුර්ණ මාස  ස්තිනිය හවිර්ය යාඥාවන්ට විකල්පයක් ලෙසද පැවැත්වේ.  ආධාන, අග්නිගෝත්‍ර, දර්ශ පුර්‍ණ මාස සහ අග්‍රයාන යන පළමු හවිර්ය යාඥා සතර නිවෙස් තුළ සිදු කෙරේ. ද්‍රව්‍ය යාඥා තුන වු චතුර්මාස්‍ය, නිරෝධා, පශු බන්ධු සහ සෞත්‍රමනි පුජාවන් යාඥා ශාලා තුළදී සිදු කරනු ලබයි.

සෝම  යාඥා

මෙම පුජාව සඳහා යොදාගන්නා සෝම නම් ශාඛයේ යුෂ වර්ගය නිසා සෝම යාඥා නමින් හඳුන්වයි. මෙම යුෂ වර්ගයට දෙවියන් ප්‍රිය කරන බැවින් එය දෙවියන් වෙත පුජා කරනු ලබයි. මේ යාඥා පුජා අවස්ථා වලදී සාමන් (Samans) ගායනා කරනු ලබන අතර ඒ සඳහා ගෝත්‍ර, අද්වාර්ය, Udgatar සහ බුන්වත් යන සියළු ෂාරයුල(Sharaula) පූජකවරුන් සමඟ 12ක්  හෝ 13 බැගින් සහයකයෝද සහභාගී වෙති. මෙහිදී සෑම පූජකවරයෙකුටම අනෙක් අය තිදෙනා බැගින් ආධාර කිරීමට සූදානම් ව සිටි. සෝම යාඥා වලින් පළමුවැන්න වන අග්නිසෝම යාඥාව මෙහි අනෙකුත් යාඥා 6 වර්ගයට වඩා විශේෂ වේ. මෙම යාඥා වර්‍ග නම්  අත්යාන්ගිසෝම, උක්ත්‍ය, සොදායි, වජ්‍යසේය, අත්රාත්තු සහ අස්තෝරයාස වේ. මේවායින් වජ්‍යසේය විශේෂ වැදගත්කමක් උසුලයි. පූජාව අවසානයේ දී පූජාව පවත්වනු ලැබු තැනැත්තා අවභාත්‍රා ස්තානයෙන් පසු නැවත පැමිණෙන විට රජතුමන් ඔහු විසින් ම සුදු චක්‍රයක් ඔසවා පිළිගනු ලබයි. දැනට භාවිතා කෙරෙන 'වජ' යන  වචනයෙහි අර්ථය සහල් නැතිනම් ආහාර වේ. මෙය එහි  පුරාණ අර්ථයෙන් වෙනස් අරුතකි. 'සේය' යනු පානය යන අර්ථයයි. එම නිසා ජයග්‍රහණයේ පාලනය යන අරුත දිව සඳහා වාජයෝය යන යෙදුම තෝරාගෙන ඇති බව පෙනේ. මෙම යාගය සෝම යුෂ, පශු හෝම (සතුන් 23 ක්) සහ 'අන්න' හෝ වජ හෝඩ යන අංගයන්ගෙන් සමන්විත වේ. තවද මෙහිදි පුජාව පවත්වනු ලැබූ අය වත්කරන්නා සේ ඉතිරි වු සහලින් නාවනු ලබයි. එමනිසා වජපේය ලෙසින් මෙම පූජාව හැඳින්වීම යෝග්‍ය බව පෙනේ.

සටහන්

යාඥා - තෙවැදැරුම් යාඥා


Die AIT – Architektur | Innenarchitektur | Technischer Ausbau (AIT) ist eine Fachzeitschrift für Architekten und Innenarchitekten. Sie ist offizielles Organ des Bundes Deutscher Innenarchitekten (bdia), des BÖIA Bund Österreichischer Innenarchitektur und des VSLASAL Vereinigung Schweizer Innenarchitekten und Innenarchitektinnen.

Geschichte
Der für Architektur und Kunsthandwerk engagierte Verleger Alexander Koch (1860–1939) gründete das Blatt 1890 in Darmstadt unter dem Namen Illustrierte kunstgewerbliche Zeitschrift für Innendekoration, noch im gleichen Jahr wurde der Titel auf Innendekoration verkürzt. Als weitere Neben- oder Untertitel sind nachweisbar: Mein Heim, mein Stolz, Die gesamte Wohnungskunst in Bild und Wort sowie Zeitschrift für Wohnungskunst und den gesamten inneren Ausbau.

Die Zeitschrift gab Hinweise auf Architektenwettbewerbe und enthielt Sonderbeilagen und Rezensionen. Koch war selbst als Redakteur tätig. Um die Jahrhundertwende präsentierte man erstmals Architekten des Jugendstils wie Henry van de Velde, Joseph Maria Olbrich und August Endell.

1901 lobte die Zeitschrift einen Architektenwettbewerb für das "Haus eines Kunstfreundes" aus. Der schottische Architekt Charles Rennie Mackintosh bekam für seinen Wettbewerbsbeitrag zwar keinen Preis, erzielte aber große Aufmerksamkeit, und sein House for an Art Lover wurde – Jahrzehnte nach seinem Tod – zwischen 1989 und 1996 im Bellahouston Park in Glasgow ausgeführt.

1944 wurde die Zeitschrift kriegsbedingt eingestellt. Ab 1948 erschien sie wieder, nunmehr unter dem Titel Architektur und Wohnform. Heute lautet der Titel AIT – Architektur Innenarchitektur Technischer Ausbau.

Inhalt
Neben der Gestaltung, insbesondere von gewerblichen, industriellen und öffentlichen Bauten, thematisiert die AIT in einem besonderen Fachteil ausdrücklich auch deren Technischen Ausbau. Schwerpunkte werden auf die Innenraumgestaltung und den Innenausbau gesetzt. Sie erscheint in themenorientierten Ausgaben. Drei dieser Schwerpunktausgaben erscheinen als ABIT zum Themenbereich Büro- und Verwaltungsbau, Banken, Versicherungen und Behörden mit einem erweiterten Redaktionsteil zur Arbeitsplatzgestaltung und Einrichtung. So ermöglicht die ABIT eine interessante Zielgruppenergänzung.

Zielgruppe
Die Zielgruppe der AIT setzt sich vor allem aus Architekten, Innenarchitekten, Objekteinrichtern und Planungsbüros zusammen. Zur erweiterten Zielgruppe gehören Baubehörden, Bau- und Planungsabteilungen sowie Objekt- und Büroeinrichter.

Weblinks
 Website von AIT
 Digitalisate der Jahrgänge 1890–1899 bei der Universitätsbibliothek Heidelberg (Heidelberger historische Bestände)
 Digitalisate der Jahrgänge ab 1900 bei der Universitätsbibliothek Heidelberg (Heidelberger historische Bestände)

Einzelnachweise

Architekturzeitschrift (Deutschland)
Jugendstilzeitschrift
Kultur (Darmstadt)
Ersterscheinung 1890

AIT (Fachzeitschrift)


Pekinški metro (kin. 北京地铁, Běijīng dìtiě), sustav je brzog podzemno-nadzemnog gradskog prijevoza u Pekingu (Kina) i njegovoj okolici. Mreža se sastoji od 19 linija, 345 postaja i 574 km pruga, što ga čini drugim najvećim metro sustavom na svijetu, nakon šangajskog metroa. Pekinški metro je najposjećeniji metro na svijetu (prema podacima o godišnjem broju prevezenih putnika), kojim se 2016. godine prevezlo 3.66 milijardi ljudi. To daje podatak od oko 10 milijuna prevezenih putnika dnevno.

Pekinški metro je otvoren 1969. godine, te je najstariji metro sustav u Kini. Do 2002. godine na pekinškoj metro mreži postojale su samo 2 linije, a od te godine se sustav počeo brzo proširivati. Iako je danas drugi najveći metro sustav na svijetu, još uvijek ne može zadovoljiti potrebe javnog prijevoza u Pekingu. Pekinške prijevozne kompanije najavljuju proširivanje mreže na čak 999 km pruga do 2020. godine.
Zadnja nadogradnja metroa dogodila se 31. prosinca 2016. godine, kada je linija 16 produljena od Xiyuana do Beianhea. Trenutno se izgrađuju 6 nove, potpuno automatizirane linije, sveukupne duljine 300 km. Ovaj potez će stvoriti najdulju potpunu automatiziranu podzemnu željeznicu na svijetu.

Izvori

Podzemna željeznica
Građevine u Pekingu

Pekinški metro


Lee Sievan (1907–1990) foi uma fotógrafa americana. Inicialmente autodidata como fotógrafa, mais tarde teve aulas na New School for Social Research e na American Artists School. Sievan era membro da New York Photo League. O seu trabalho encontra-se incluído nas colecções do Smithsonian American Art Museum, do Metropolitan Museum of Art e do International Center of Photography.

Mortos em 1990
Nascidos em 1907
Artistas dos Estados Unidos

Lee Sievan