Christen Nielsen Overgaard (født 19. maj 1851 på gården Østergaard i Stjær i Skanderborg Kommune, død 2. december 1929 i Taastrup) var en dansk kunstmaler, glas- og dekorationskunstner, og han underviste blandt andet på Kunstakademiet.

Overgaards talent spændte vidt og i nutidig terminologi vil man nok betegne ham som multikunstner, og han fik især stor indflydelse på udbredelsen af glasmalerier i Danmark. Kunstnerisk bevægede han sig gennem årene fra historicisme over nationalromantikken for til sidst at ende med skønvirke som sin foretrukne udtryksform.

Blandt de særligt bemærkelsesværdige større arbejder, som Overgaard arbejdede med gennem årene, kan især nævnes Frederiksborg Slot, hvor han stod for en række større kunstneriske arbejder i årene 1879-1884 og hvor han tillige var ansat som kunstnerisk leder 1900-1928, Marmorkirken, hvor han i årene 1890-1894 stod for udsmykningen af kuplen samt en række andre dele af kirkens indre og Taastrup Nykirke, hvor Overgaard var medinitiativtager til kirkens opførelse og i årene 1907-1917 var kunstnerisk ansvarlig for kirkens indre udsmykning.

Nogle af de mest fremstående repræsentanter for Overgaards glasmalerikunst blandt danske kirker, vil være f.eks kirker som: Jesuskirken i Valby, Sundby Kirke og Svenska Gustafskyrkan i København, Sankt Nicolai Kirke i Vejle og Sankt Mikkels Kirke i Slagelse.

Foruden sit virke som kunstner, designer og kunsthåndværker så virkede C.N. Overgaard også i over 40 år som lærer ved flere forskellige skoler og institutioner indenfor det kunstneriske virke, foruden at han i perioder også underviste elever privat. Flere kendte kunstnere har gennem årene været elever hos Overgaard.

Karriere og hovedværker
Da Overgaard blev uddannet på Kunstakademiet, var det historicismen, der blev lagt vægt på. Ferdinand Meldahl var en af de førende indenfor historicismen og meget magtfuld indenfor kunsten og arkitekturen. Overgaards første opgave med Frederiksborg Slots genopbygning var en historicistisk opgave under ledelse af Meldahl. Men senere i sin karriere som kunstner, gik han mere og mere over til nationalromantikken og til senere at dyrke skønvirke kunsten i dens rene form. Det kan man tydelig se i Taastrup Nykirke, hvor vægdekorationerne, møblerne, glasmalerierne og udsmykningen er gennemført i ren skønvirke stil. Selv gravstenen på kirkegården, hvor Overgaard er begravet, er lavet i skønvirke efter hans tegning.

Overgaard har haft stor indflydelse på udbredelsen og fremstillingen af glasmalerier i Danmark. I begyndelsen blev de fremstillet i München, senere blev de fremstillet i Danmark hos glarmester August Duvier. Da Bernhard Schrøder, Nielsen og Hansen flyttede til Amaliegade 3, investerede firmaet i en ovn, der kunne fremstille glas til glasmalerier. Overgaard var tilknyttet dette firma og det lykkedes ham sammen med nogle kunstnere og håndværkere at forbedre teknikken og farverne.

De vævede gobeliner og tapeter på Frederiksborg Slot var Overgaards største enkeltstående opgave, og den der tog længst tid. Vævningen af gobelinerne varede fra 1900-1928. F. Meldahl og brygger Jacobsen mente, at det var billigere at fremstille dem selv, end at lade Les Gobelin i Paris væve dem, og at det samtidig ville være til stor gavn for dansk kunsthåndværk. Det medførte også, at de danske gobelin vævere fik opgaver til Københavns Rådhus og Christiansborg Slot. Overgaard blev fastansat og leder for fremstillingen af gobelinerne og tapeterne. Der blev sat to gobelinvæve op i to herskabslejligheder på H.C. Andersens Boulevard 42. Væveriet var under ledelse af Johanne Bindesbøll, Kristiane Konstantin Hansen, Louise Dahlerup og Betty Månsson. De tidligere fremstillede imiterede gobeliner og tapeter kunne ikke bruges, så Overgaard måtte igen fremstille nye kartoner.

I gennem sin lange karriere, beherskede Overgaard malerkunstens mange afskygninger. Lige fra oliemalerier, vægdekorationer, gobeliner, alterduge, møbler, gyldenlæder og meget mere. Han var også en dygtig designer, der fremstillede mønstre og tegninger til dansk kunsthåndværk og utallige mønstre til gyldne lædertapeter og meget mere. Han var ikke bange for at prøve nye udtryksformer og materialer. I dag ville man betegne ham som multikunstner. Han har sat et stort aftryk på kunsten i Danmark. Med de store opgaver på Frederiksborg Slot, Marmorkirken, kirkerne, slottene, palæerne og sit arbejde som kunstnerisk leder for Danmarks største dekorationsfirma Bernhard Schrøder, Nielsen og Hansen, men også igennem hans undervisning på Kunstakademiet igennem 25 år, hans private skole og Den Tekniske Selskabs Malerskole igennem 10 år, har han påvirket mange generationer. Overgaard var en afholdt og respekteret lærer, der kunne tale med og inspirere sine elever. Han underviste også mange unge håbefulde kunstnere privat.

Uddannelse

Overgaard stod i lære i fire år hos dekorationsmaler Christian Carl August Weber 1865-1869. Han dimitterede i december 1869 fra Teknisk Institut til Kunstakademiet. Her var han studerende fra januar 1870 til juni 1879. I 1873 arbejdede han hos dekorationsmaler Pietro Isella i Wien fra foråret til sommeren over. Derefter rejse Overgaard til Lilleasien, Egypten, samt store dele af Central- og Sydeuropa. Rejsen varede 1873-1876.

Ansættelser
I 1881 til 1882 var han assistent på Kunstakademiet for "perspektivklassen" og fra 1883-1909 for undervisningen i Kunstakademiets Alm. Forberedelsesklasse (Dagskole). Fra 1878 til 1883 var han lærer ved Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder. Ansat som overlærer på Teknisk Selskabs Malerskole fra 1909-1919. 1881-1908 ansat som kunstnerisk konsulent for Bernhard Schrøder. Firmaet bliver senere overtaget af Nielsen og Hansen i 1886, hvor han fortsatte sin tilknytning til firmaet, som kunstnerisk leder. Firmaet hed derefter "Bernhard Schrøder, Nielsen og Hansen" og blev landets største maler- og dekorationsfirma. Nielsen og Hansen bliver senere udnævnt til Kgl. Hof Dekorationsmalere. Ansat på Frederiksborg Slot 1900-1928 i Hillerød som fastlønnet kunstnerisk leder for vævningen af tapeter og gobeliner til Riddersalen, der skulle erstatte de "imiterede", som Overgaard tidligere havde malet sammen med hans elever fra Kunstakademiet.

Tillidshverv
1901 Valgt ind i bestyrelsen for Taastrup Kommunalforening.

1902 fremlægger Overgaard i Kommunalforeningen forslag til en kirke ved Taastrup Station. Der nedsættes et kirkeudvalg med Overgaard som medlem.

1907-1924 valgt til Taastrup Nykirkes Menighedsråd og udpeget som kirkeværge.

1907 Overgaard hjælper Malerlauget i at samle elevarbejderne til en udstilling hvor byerne Svendborg, Randers, Aalborg og København er repræsenteret i Industriforeningen fra 4.-13. oktober.

1907-17 kunstnerisk ansvarlig for Taastrup Nykirkes indre udsmykning.

1909 Medlem af bestyrelsen for Theophilos Hansens Rejelegat for arkitekter og kunstindustrielle håndværkere.

1909-19 medlem af Teknisk Selskabs Malerskoles bestyrelse.

I 1911 er C.N. Overgaard tællingskommissær for folketællingen i Taastrup Valby.

1913 Overgaard sidder i bedømmelsesudvalget for Malerlauget til udvælgelse af et nyt udsmykket svendebevis.

Privat tegneskole
I 1882 køber Overgaard ejendommen i Åbenrå 33 i København. På 5. sal er der atelier og en privat tegneskole. Her underviser han fra 1882 elever, der ønsker at blive optaget på Kunstakademiet. Han knytter sin tidligere elev Axel Hou som underviser. Overgaard sælger allerede ejendommen i 1884 og bliver lejer. Fra 1888 fortsætter Axel Hou alene Tegneskolen.

Familie, udmærkelser, fødsel og død
Christen Nielsen Overgaard blev født den 19. maj 1851 på gården Østergaard i Stjær som søn af Niels Jensen Overgaard og Abelone Christensen.

C.N. Overgaard blev gift med Ane Margrethe Nielsen, og sammen fik de fem børn: Abelone, Jens, "Kirsten" (Kirstine Helene Alvilde), Alfred og Svend.

Overgaard blev d. 12. november 1894 udnævnt til ridder af Dannebrog.

C.N. Overgaard døde den 2. december 1929 i Taastrup. Han ligger begravet på Taastrup Nykirkes Kirkegård.

Værker

For en mere uddybende gennemgang af en række af Overgaards værker se afsnittet: Galleri

 Frederiksborg Slot: Overgaard deltog ved Ferdinand Meldahls genopbygning af slottet fra 1879 til 1884: Diverse udsmykningsopgaver. Loftsmaleri i Stue 31 Tycho Brahes værelset ca. 1880, "Stjernehimlen med dyrekredsen, omgivet af Grisaillefigurer med seks planetguder og fire kometer". Loftsmaleri i Stue 23 Runddelen ved Konseil-gangen. Plafondmaleri "Christian V, for åsyn udyrene vige". Stue 55: 30 medaljon-portrætter af konger fra Gorm den Gamle til Frederik 1. De har format 36 cm i diameter og er malet med oliemaling på lærred. Medaljonerne blev taget ned i 1926 og arkiveret. Ni af billederne blev udstillet i vinteren 2019-20 i anledning af Dannebrogs 800-årsfødselsdag. Loftsmaleri i Stue 48, seks kvadratiske billeder af biskopperne, Absalon, Anders Sunesen, Hans Tausen, Peder Palladius, Hans Poulsen Resen og Jesper Brochmann som også er taget ned i 1926 og i dag delvis udlånt og ligger i depot. Loftsmaleri i Stue 65 – De små plafondmalerier omkring det store. Stue 17 – dekoration af rum, vægge og loft inspireret efter Gripsholm Slot. Rummets dekoration er fjernet og er i dag en del af billetsalget. Stue 19, der også hedder Rosen, Overgaard har lavet dekorationerne af paneler, døre og de imiterede gyldenlædertapeter.
 Riddersalen på Frederiksborg Slot: Dyrefriserne hele Riddersalen rundt. Udført i oliemaling sammen med Axel Wørmer. Imiterede gobeliner og tapeter til Riddersalen, oliemaling på groft tøj, fremstillet sammen med Overgaards elever fra Kunstakademiet på grundlag af Heinrich Hansens og C. F. Lunds skitser af van Manders tapeter, som brændte ved Frederiksborg Slots brand i 1859. De blev taget ned og afløst af ægte vævede efter 1900-28. Div. tegninger og imiterede gobeliner findes på Frederiksborgmuseets Arkiv. Frederiksborgmuseet udstillede i år 2000. Der blev fremstillet 6 gobeliner. 3 af gobelinerne viser motiver fra Kalmarkrigen: "Kalmars erobring den 3. maj 1611" fra 1914, "Slaget ved Vaxholm" fra 1917, "Landgangen på Øland" 1921. 1 Gobelin "Christian IVs kroningstog" fra 1918. De to gobeliner under trompetstolen: "Drikkende officerer" fra 1907, med modellerne Harald Andersen, Slotsforvalter Peter Harald Valdemar Hammeleff (1826-1906), arkitekt Albert Jensen (1847-1913), Ferdinand Kielberg (1838-1911), arkitekt Martin Nyrop (1849-1921), arkitekt C.F. Thomsen (1855-1926) og "Christian IV's tid" med personale som modeller fra Frederiksborg Slot.
 Sankt Matthæus Kirke 1882-1883, København. Overgaard malede hele baggrunden til H. Olriks altervæg, "Bjergprædiken".
 Borreby Slot 1883 ved Skælskør. Diverse væg- og loftsdekorationer.
 Kopi af en af Bouchers gobeliner 1883. Gobelinen hang i Kong Georgs Palæ i Bredgade.
 Grosserer A. Gaméls bolig 1883, København. C.N. Overgaard tegnede betrækkene og firmaet Konstantin Hansen, Bindesbøll & Sarauw udførte dem i broderi. Møblementet består af et bord, en løjbænk og fire stole i Frederik II. stil.
 Eremitage Slottet 1885. Plafondmaleri "Diana på jagt" i Prinsens værelse.
 Østbirk Kirkegård 1885. Dekorativ bemaling af mindesten over Peder Skram. Udført af arkitekt Thonning, billedhugger Chr. Petersen og Overgaard.
 Dameportræt 1886. Tilhørende godsejer Carstenskjold på Borreby.
 Malede møbler 1886. Designet møbler med møbelbetræk fra Kristiane Konstantin-Hansen og Bindesbølls Broderi-Forretning.
 Børsen 1886, København. 6 loftsmalerier i Læseværelset, "Ugens 6 dage".
 Kongelig Adresse, Kjøbstædernes Album 1888. I anledning af Christian 9.'s regeringsjubilæum, fire malede forsatser ved for- og bagside, "Agerdyrkning, Industri, Handel og Skibsfart".
 Københavns Malerlaug 1888. Banner tegnet af Overgaard.
 Den Nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i Kjøbenhavn 1888: Overgaard tegnede Dronningeværelset. Han malede imiterede gobeliner til værelset, hvor den ene hedder "Zeus som barn".
 Fredensborg Slot 1889. Overgaard malede et nyt loftsmaleri til kongens (dronningens) audienssal, der også kaldes "det røde værelse". Plafondmaleriet hedder "Danmark". Loftmaleriet forestiller Fredens Gudinde, der sidder på den danske løve, omgivet af amoriner med mere. Det er holdt i en lys, let tone og står smukt sammen med stueloftet.
 Næsbyholm 1890, ved Sorø. Restaurering af loft sammen med museumkonservator Stephensen.
 Nykøbing Mors Kirke 1890-1891. Indvendig dekoration af kirkens tøndeloft.
 Frederikskirken 1890-1894, København. Udsmykning af kirkens kuppel med malerier af de 12 apostle efter skitser af Henrik Olrik og Anton Dorph, "Paulus, Thomas, Matthæus, Simon, Judas, Thaddæus, Andreas, Peter, Johannes den ældre, Filip, Bartholomæus og Johannes den yngre. De 12 engle tegnet og malet af Overgaard. Under kuplen ses 12 symbolske medaljoner: Fuglen Phønix (genfødslen), korset (troen), lyren (lovsangen), liljen (renheden), hanen (årvågenheden), vinen (nadveren), duen (dåben), de fire evangelistsymboler og lammet (Kristus) og skriftbåndet. Alteret er tegnet af Meldahl og stafferingerne er malet af C.N Overgaard. To imiterede marmormosaikker på højre og venstre side af alter, samt udsmykning ved det gamle orgel. Glasmaleri "Hierterne opad", gave fra Overgaard og glarmester August Duvier til Frederikskirken. Overgaard har tegnet det og glarmester August Duvier fremstillet det. C.N. Overgaard laver et udkast til en broderet dug med ornamenter og ni bibelske scener, men bliver ikke godkendt. Tegninger eksisterer stadigvæk.
 Erichsens Palæ 1892 - Danske Bank, København. Restaurering af rumudsmykningen, under opsyn af Overgaard. Han opfinder et system til løft af et loft.
 Helligåndskirken 1892, København: Glasmaleriet bag alteret "Himlens port" er skænket af enkefrue P. M. Schulstad. Fremstillet af glarmester August Duvier; eksisterer ikke mere.
 Jesuskirken 1893, Valby. 12 glasmalerier på pulpituret og 12 med ornamenter under pulpituret i skibet, hvoraf et er gået tabt. De er godskrevet Overgaard og fremstillet i München. Motiverne er på de store glasmalerier: "Moses, David, Esejas, Jeremias, Ezeciels, Daniel, S. Jacobus Bapt., S. Paulus, S. Jacobus minor, Petrus, Marcus, Lucas".
Løgstør Kirke 1993. Dekorationer i loft og væg. Dekorationerne var holdt i afdæmpet farver. Fjernet i 1993.
 Lerchenborg 1894-1895. 2 glasmalerier til jagtværelse med våbenskjolde og seks andre vinduer i gangen. Alle glasmalerier med natur-/jagtmotiver.
Gamél'ske ejendom på hjørnet af Fredericiagade og Bredgade 1895. Overgaard har dekoreret vestibulen. Al dekoration er udført i guld og hvidt. Vestibulen er dekoreret med vægmalerier, som dels er symbolske, dels i medailloner som forestiller Helligkorskirken, Dijmphua-Ekspeditionen og Fritjof Nansens første Grønlandsfærd.
 Stjær Kirke 1896. Altertavle: "Kristus, kommer hid til mig" som Overgaard forærer kirken.
 Kafé-Restaurant Schucani & à Porta 1897, Købmagergade 18. Dekoreret friser under loftet med stiliseret løvværk og svaler.
 Sneslev Kirke 1898. Glasmaleri i kirkens skib mod vest, "Kristi Daab".
 Vor Frue Kirke i Svendborg 1898. Overgaard fremstiller to kartoner til glasmalerier til Vor Frue Kirke.(ukendt skæbne)
Landmandsbanken, nu Danske Bank, Holmens Kanal 14, København (1897-99. Professor, arkitekt H.B. Storck ansætter Overgaard til at lede og stå for den dekorative udsmykning af festsalen og de øvrige lokaler.
 Sankt Petri Kirke 1898, København. To glasmalerier, " Peters fornægtelse og Kristus og Synderinden". Taget ned i 1990 og ligger i depot. Vinimportør C.C. Idenreich Bestle's gravkapel med glasmaleri og vægdekoration.
 Sankt Mikkels Kirke 1898, Slagelse. 3 glasmalerier, "Palmesøndag, Langfredag og Paaskedag".
 Vonsild Kirke 1898. Malet frise over korbuen efter Bertel Thorvaldsen, samt tekst, sammen med svigersønnen Carl Ludvig Pedersen.
 Mindesten for digteren, redaktøren og politikeren Carl Ploug 1899, på Koldinghus Slotsbanke. Sammen med billedhugger Carl Martin Hansen, og L. Frölich.
 Hellerup Kirke 1900, Hellerup. Kunstnerisk udsmykning af kirkens kor. Glasmaleri bag alteret, "Lovsyngende Engel", skænket af konsul Carl Lund. Vægdekorationerne eksisterer ikke mere efter ombygning af apsis i 1910 og en senere brand i 1901.
 Odd Fellow Palæet 1901-1902, København. Rumudsmykning af Store Sal.
 Sct. Nicolai Kirke, Vejle 1901. Fire glasmalerier bag alteret, "Jesus fødsel, barndom, dåb og fristelse, Lidelse og Korsfæstelse I & II, Opstandelse og Himmelfart", skænket af fire Vejleborgere, Fabrikant I. C. Christensen, Fabrikant C. M. Hess, Direktør J. Thisted og Mølleejer H. Hansen-Møller. Lagt i depot 2019.
 Sankt Andreas Kirke 1901, København. "Rosen" glasmaleri, "Jesus omgivet af de 4 evangelist symboler", skænket af kommandørinde Albreck.
 Københavns Rådhus 1901-1902. Borgerrepræsentationen træloft.
 Århus Domkirke 1902. Udkast til glasmalerier i Århus Domkirke. Blev forkastet ved syn i 1904.
 Ballerup Kirke 1903. Glasmaleri i sideskibets østvindue (opr. i korets østvindue, flyttet i løbet af 1930'erne). Øverst: "Helligåndens komme", midten: "Jesu opstandelse", nederst: "Jesu fødsel", som symboler på kirkeårets tre højtider, pinse, påske og jul. Glasmaleriet skænket 1885 af fru Karen Larsen fra Lundegården på Jonstrupvej, blev først udført og opsat i 1903. Tegnet af professor Albert Jensen og udført af Overgaard.
 Glorup Gods Kapel 1903, Østfyn . Fem glasmalerier, "Den sidste Nadver, Moses og Manna underet", "Offerlammet, Abraham ofrer Isak", "Helligånds duen, Jesus, Maria Bebudelse", "Jesus på Korset, Jesus fødsel i stalden", "Gud Fader, Søn og Helligånd" og "Opstandelsen" og tre mindre glasmalerier i kor.
Møbelfirmaet Severin & Andreas Jensen 1903. Overgaard designer et eller flere møbler til deres katalog.
 Portræt af Ane Margrethe, der er Overgaards kone 1903. Privat eje.
 Glasmaleri 1904. Ca. 5 meter højt glasmaleri til arkitekt N. C. Monbergs eget tegnede hus i Kristianiagade 19 i København.
 Jysk Handels- og Landbrugsbank 1905. Vægdekoration.
 Portræt af Abelone Overgaard 1905. Overgaards steddatter. Malet i vandfarve i format 138 x 64 cm. Privat eje.
 Ribe Domkirke 1906. Overgaard lavede udkast til apsis og frontvinduerne i koret. Vinduerne i siden af koret lavede han også udkast der skulle være klare vinduer med en engel i toppen. Jacob A. Riis ville finansiere to høje frontvinduer i koret. Det ene karton, "Den fortabte Søn", hænger i fuld størrelse i Taastrup Nykirke. Det andet udkast var "Den gode Hyrde". Udkastet blev forkastet af menighedsrådet, fordi de ikke var romanske nok.
 Dameportræt 1907 af Mitzi Jürs, Det var Overgaards fætter Jens Overgaard første kone. Ejer C. Jürs fra Wien.
Formgivn. af Malerpotten, jubilæumsbæger og nakkekam i sølv (udst. 1907).
 Taastrup Nykirke 1907-17. Kunstnerisk ansvarlig for kirkens indre udsmykning. Dekoration sammen med medhjælper Erik Andersen. Dekoration af kirkens kor. Dekoration af kirkens skib og loft. Alterkors i træ, i dag opsat på hvælving. Kirkeskib, skænket af Overgaard. 3 glasmalerier i koret, "Den gode Hyrde", skænket af Jeanette og Hugo Dorph samt Joh. F. Hansen og Overgaard. Signeret 1912. Altertavle efter tegning af Overgaard, egetræsrelief "Kommer hid til mig", skåret af Billedhugger N. Hansen. 2 korbænke med de 4 evangelistsymboler, "Marcus løven, Johannes engel, Lukas okse og Matthæus ørn". Div. udskårne stole (privateje). Alterdug efter tegning af Overgaard. Syet af Marie Petersen. Motivet er de tre Højtider: Jul, Påske og Pinse.
 Sundholm Hospitals Kapel 1908. Jesus på altervæg. Kapel blev nedlagt i 1987.
 Portræt af Alfred Overgaard 1908. Overgaards søn. Privat eje.
 Sundby Kirke 1908, København. Seks glasmalerier i kirkens skib, "Jesu fødsel", "Jesus i Gethsemane Have", "Jesus som "Herren og dommeren", "Jesus og Synderinden", "Korsfæstelsen" og "Opvækkelsen af Jairus' datter".
 Aarhus Landsudstilling 1909. Fem glasmalerier blev fremstillet af C.N. Overgaard for De Forenede Bryggerier. Et stort på 2,8 m høj og fire i 1,8 m. De mindre forestiller "Kemi", "Gæringsproces", "Brygning og Aftapning" og det store glasmaleri forestiller "Fabrikkerne i Hellerup". De blev fremstillet til Århus Landsudstilling og var udstillet på Tuborgs stand i Industrihallen. De var fremstillet i afdæmpet farver med guld og sølv.
 Aarhus gamle rådhus 1909. Det nuværende Kvindemuseum. To glasmalerier ved trappen, "Dronning Margrethe I, 1395 og Kristoffer af Bayern, 1441". Kunstnerisk leder for rumudsmykning af byrådssalen.
 Svenska Gustafskyrkan 1910, København. "Rosen" glasmaleri, "Jesus stilner stormen på Geneseret sø", tre glasmalerier bag alter, "Jesu Bjergprædiken", Glasmaleri ved orgelpulpitur, "Det lovsyngende englekor", diverse glasvinduer og dekoration af alterparti.
Sankt Johannes Stiftelsen 1910. Sankt Johannes Stiftelsen - Altertavle.
 Nordrup Kirke 1911. Glasmaleri i kirkens skib, "Nadveren og Korsfæstelsen".
 Trinitatis Kirke 1912, Fredericia. To glasmalerier i kirkens kor," Jesus i Getsemane Have", skænket af Fabrikant Carl M. Cohr og Hustru og "Den gode hyrde", skænket af Fabrikant Chr. Petersen og Hustru. Begge glasmalerier signeret C. N. Overgaard 1912. Glasmaleri i kirkens skib "Himmelkongen, der kalder de fortrykte hjem" (Matt.11,28). Skænket af Kgl. Hofdekorationsmaler M. C. Nielsen, "udført af" C. N. Overgaard.
 Stenlille Kirke 1913-1915. Glasmaleri i kirkens kor, "Peters fiskedræt", signeret Overgaard 1913, skænket af Det Lundholmske Legat i anledning af: Foreningen for Indre Missions 50 års jubilæum i 1915.
 Færgen SS Malmø 1914, ejet af Dampskibsselskabet Øresund. Glasmaleri forestillede indsejlingen til Malmø.
 Gurrehus Slot 1914. Et glasmaleri med konge og våbenskjold.
 Portræt af Magda Hegner 1920. Overgaards svigerdatter, hans søn Jens kone i helfigur. Oliemaleri. Privat eje.
 Selvportræt af Overgaard 1923. Ryger på pibe. I privat eje.

Værker - ikke tidsbestemt
 Aarhus Privatbank. Udkast til dekoration
 Selvportræt af Overgaard (uden pibe). S/H fotokopi af portræt på Taastrup Nykirkes jubilæums udstilling i Taastrup Nykirke 2007.
 Mønstre til gyldenlæder tapeter.
 Oliemaleri: Tre damer i køkkenet, der står foran et vindue. Privat eje.
 6 spisebordstole beklædt med gyldenlæder. Privat eje.
 Bogreol med to indbygget sideskabe. Privat eje.
 Skænkeskab med to sideskabe med glasruder. Privat eje.
 Serveringsskænk. Privat eje.
 Vase i keramik med sølvdekoration i bund og i top. Privat eje.
 2 stole med armlæn med farvede stafferinger. Privat eje.
 Portræt i profil. Oliemaling på lærred. Motiv ukendt. Taastrup Historiske Lokalarkiv.
 Portræt i profil. Oliemaling på lærred af slotsforvalter Peter Harald Valdemar Hammeleff. Forarbejde til gobelin "Officererne" på Frederiksborg Slot. Taastrup Historiske Lokalarkiv.
 Billede af "Christian den 5. som udgiver Danske Lov" et forarbejde til plafondmaleriet "Christian V, for åsyn udyrene vige" i stue 55 på Frederiksborg Slot. Oliemaling på lærred.

Elever
Jens Møller-Jensen, Poul Steffesen, Vilhelm Tetens, Svend Hammershøj, Rudolph Tegner, Poul Bloch, Frederik Lange, Axel Hou, Christian Bonnesen, Anne E. Munch, Victor Jensen, Resen Steenstrup, M. Peschcke Køedt, Jørgen Hansen, Thomas Vilhelm Bærentzen m.fl.

Studierejser
 1880 Besøger Gripsholm Slot, Sverige for at studere museet.
 1886 Modtager rejselegat på 500,- kr fra Den Reiersenske Fond.
 1888 Overgaard bliver igen sendt til Gripsholm i Sverige for at studere nogle værelser.
1897 Overgaard får af kirke- og undervisningsministeriet 600,- kr. i rejseunderstøttelse i videnskabelig og kunstnerisk øjemed.
 1897 Overgaard rejser den 15 april på en 3 måneders studietur for at studere glasmalerier. Han besøger bl.a. Chartres, Reims, Tours og Poitiers i maj. På samme tur rejser han til Canterbury i England og Köln i Tyskland.
 1900 Rejse til Frankrig og Holland. Overgaard studerer sammen med lederne af væveriet gobeliner og besøger bl.a. Les Gobelin i Paris.
1900 Rejse til Paris sammen med Museumsdirektør Dr. Dollerup.
 1910 Rejse til Tyskland for Teknisk Skoles Malerskole sammen med malermester N.P. Rasmussen, bestyrelsesmedlem for Teknisk Skole. De studerede forholdene på malerskolerne i Hamborg, Berlin og Dresden. Afrejse den 17/6.

Udstillinger
 1886 Industriforeningen Januar-udstilling. Mineralmaleri. Udført prøver i den nye maleteknik.
1886 Charlottenborg Foraarsudstilling. Dameportræt, der ejes af godsejer Castenskjold på Borreby.
 1889 Verdensudstillingen i Paris. Kopi af Boucher-Gobelin (se 1883), udstillet i Den Danske Afdeling.
 1893 Verdensudstillingen i Chicago. Adskillige af de udstillede mønstre fra Bernhard Schrøder, Nielsen og Hansen var designet af C.N. Overgaard.
 1897 Malmøudstillingen, Den danske afdeling, (Kunstudstilling). Udstiller et glasmaleri til Snedslev Kirke, "Kristi Daab", bestilt af kammerherre Barner.
 1900 Kunstnernes Efteraarsudstilling på Charlottenborg. Udstiller nogle kartoner til glasmalerier til en kirke.
 1906 Charlottenborg Foraarsudstilling. 2 portrætter.
 1907 Charlottenborg Foraarsudstilling. Dameportræt (ejer C. Jürs, Wien), "Malerpotten", jubilæumssølvbæger (?), En sølvnakkekam (?). Sølvarbejdet er udført af guldsmed Tømmerup.
 1908 Charlottenborg Foraarsudstilling. 2 portrætskitser.
 1908 Kunstnernes Efteraarsudstilling på Charlottenborg. Alterdug, tegnet af C. N. Overgaard, broderet af Frk. Maria Petersen.
 1909 Charlottenborg Foraarsudstilling. 1 portræt.
 1910 Charlottenborg Foraarsudstilling. Glasmalerier: "Jairus datter og synderinden" (Sundby Kirke), Glasmaleri: "Dronning Margrethe indrider Aarhus Bys jorde" Århus Gamle Rådhus).
 1912 Charlottenborg Foraarsudstilling. Skitser til glasmaleri (Taastrup Nykirke?)

 1920 Charlottenborg Foraarsudstilling. CNO udstiller med i alt 3 portrætter. 1 stk portrætskitse i format 51 cm høj x 31 cm bred og 2 oliemalerier i format 63 cm høj x 42 bred.
 1922 Charlottenborg Foraarsudstilling. 2 portrætter Kat. 538 H.54 x B.40 – Kat. 539 H.43 x B.35.
 1923 Foreningen for National Kunsts Udstilling på Charlottenborg. Deltager med 3 portrætter og 2 skitser til den svenske kirke Gustavskirken.
 1924 Foreningen for National Kunsts Udstilling på Charlottenborg. Deltager med en retrospektiv udstilling.
 2004 "Blåkildegaard" Byhistorisk Samling og Arkiv i Høje Taastrup Kommune: Særudstillingen C.N. Overgaard. Fra dekorationskunst til gobeliner
 2000 Frederiksborg Slots særudstilling: De imiterede tapeter fra riddersalen udstilles.
2007 Høje-Taastrup Rådhus. Udstilling "Fra dekorationskunst til skønvirke" den 3. - 24. maj
 2013 Frederiksborg Slots særudstilling: Danmarks første konger. 8. februar - 7. april. Medaljoner af kongerne: Harald Blåtand, Svend Tveskæg, Harald Svensen, Knud den Store, Hardeknud, Magnus den Gode, Svend Estridsen, Harald Hen og Knud den hellige.
 2019 Frederiksborg Slots særudstilling: Dannebrog 800 år. 13. april - 31. december. 13 kongemedaljoner.

Erhvervsadresser
1865-1869. Overgaard kommer i lære hos malermester Chr. C. A. Weber, Toldbodgade 10 i København. Overgaard var elev på Teknisk Institut i Læderstræde 26, hvor han bliver dimitteret i december 1869.

1870-1879. Elev på Kunstakademiet, Charlottenborg.

1878-1883 Overgaard er lærer på Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder på H. C. Andersens Boulevard 10. Skolen blev ledet af Charlotte Klein, der var gift med arkitekt Vilhelm Klein som har tegnet bygningen.

1880-1882 Bliver assistent for undervisningen i Akademiets Perspektivklasse Charlottenborg. 1883-1909 Bliver assistent for undervisningen i Kunstakademiets Alm. Forberedelsesklasse (Dagskole), Charlottenborg.

1881-1928 Ansat som kunstnerisk-konsulent for Bernhard Schrøder i Holberggade 7. I 1886 overtages firmaet af Nielsen og Hansen. Firmaet der nu hedder Bernhard Schrøder, Nielsen og Hansen flytter 1896 til Amaliegade 3, hvor han får sit eget atelie.

1902-1928 På H.C. Andersens Boulevard 42 havde Frederiksborg Slots Gobelinvæveri til huse i to herskabslejligheder, der blev kaldt henholdsvis væv A og væv B.

1909-1919 Teknisk Selskabs Malerskole, Prinsesse Charlottegade 38, København.

Her boede C. N. Overgaard
Født på Østergaard den 19. maj 1851. Rejser til København efter sommeren i 1865 som 15 årig.

1865 Kom Overgaard i lære i hos malermester Chr. C. A. Weber, Toldbodgade 10 i København. Ved Folketællingen i foråret 1870 står han opskrevet her. Han boede i stuen i sidebygningen. Han boede muligvis her indtil 1878.

1878 bor Overgaard på adressen Nørrevoldgade 27. Her boede han i et år.

1879 bor Overgaard på adressen Borgergade 144. Her bor han også i kort tid.

1880-1882 Overgaard boede på adressen Bille Brahes Vej 6, Frederiksberg. Han har sin kone Ane Margrethe og sine to børn Abelone og Jens med fra Østergaard i Jylland. De får her "Kirsten" Kirstine Helene Alvilde den 12.3.1882.

1882-1887 Overgaard boede på adressen Åbenrå 33, 4 sal. Han ejer bygningen (indtil 1884) og har flere lejere. Han flytter ind med tre børn: Abelone, Jens og Kirsten og de har en stuepige. På femte sal er der atelie og undervisning. Skolen til forberedelse til Akademiet.

1887-1891 Overgaard på adressen Holbergsgade 6 med fire børn og en stuepige. Overgaard og Ane Margrethe får sønnen Alfred den 5.6.1888.

1892-1900 Overgaard bor med familien på adressen Øster Farimagsgade 32, 4 sal. Her bor familie Overgaard og en stuepige. De får de sønnen Svend. Hans mor Abelone flytter fra Stjær i Jylland og bosætter sig hos sønnen.

1900-1929 Overgaard bor på "Stenhøj" i Taastrup Stationsby. I starten bor der ni mennesker. Fire af børnene, fætter Jens fra Sønderborg studerer til læge, Overgaards mor Abelone og en stuepige.

Galleri

Henvisninger

Referencer

Litteratur
 Høje-Taastrup Kommune i fortid og nutid. Af Else Trier. Udgivet i 1995.
 Hellerup Kirke i 100 år. Redaktion af Gerda Rump Christensen.
 Hellerup Kirke i 100 år - II. af Anne Dyhr.
 Taastrup Nykirke 1907-2007. Udgiver: Menighedsrådet (jubilæumsmagasin).
 Byhistorisk Samling og Arkiv i Høje Taastrup-Kommune.
 Årsskrift 2005. Artikel: C.N. Overgaard i Taastrup. Af Trine May Knutzen.
 Byhistorisk Samling og Arkiv i Høje Taastrup-Kommune.
 Årsskrift 2006. Artikel: C.N. Overgaard. Af Ruth Jacobsen (Barnebarn af CNO)
 Patriot og Verdensborger. Brygger J.C. Jacobsen 200 år. Artikel: Brygger J.C. Jacobsen som Museumsmand af Mette Skougaard og Thomas Lyngby. Det Nationalhistoriske Museum Frederiksborg Slot 2011.
 Annales - Galten Lokalarkivs Årsskrift 2014 nr. 24. Artikel: Christen Nielsen Overgaard - En mønsterbryder. Af Villy Møller Jensen, Galten.
 Tidsskriftet "Skønvirke - Meddelelser fra forening for kunsthåndværk og selskabet for dekorativ kunst. Artikel: Danske gobeliner. Af Th. Faaborg.
 Interiørdekorationer i Erichsens Palæ. Fra arkitekten J.J. Ramée's virke i København. Af Helge Madsen. Udgivet af Aktieselskabet Kjøbenhavns Handelsbank.
 Borreby. Af Tove Clemmensen. Ejnar Munksgaard Forlag - København.
 Meldahls rædselsprogram. Af Hans Helge Madsen. Forlaget Nordisk Forlag Arnold Busch, udgivet 1983.
 Frederiksborg Museum, illustrated guide. By Povl Eller. Udgivet af The Museum of National History at Frederiksborg Castle 1979.
 Erimetagen. Jagtslottes historie gennem tre hundrede år. Af Claus M. Smidt. Særtryk af architectura 8, 1986.
 Børsen. En fremstilling i billeder og text af Københavns Børsbygnings Historie 1619 -1915 Af Johannes Werner. I kommission hos Dagbladet Børsen.
 Denmark. Royal Danish Commission for the Columbian exposition, 1893. Official Cataloque illustrations issued by the Royal Danish Commission. Printed on paper from the United danish Paper-Mills by Nielsen & Lydiche.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1885 og 1886. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1887 og 1888. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1889 og 1890. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1891 og 1992. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1893 og 1894. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidsskrift for Kunstindustri 1897 og 1898. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Tidskrift for Kunstindustri 1899. Udgivet af Industriforeningen. Redigeret af C. Nyrop.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1898-1999 Bind I. Udgivet af Akademisk Architektforening 1899.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1900-1901 Bind III. Udgivet af Akademisk Architektforening 1901.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1902-1903 Bind V. Udgivet af Akademisk Architektforening 1903.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1903-1904 Bind VI. Udgivet af Akademisk Architektforening 1904.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1904-1905 Bind VII. Udgivet af Akademisk Architektforening 1905.
 Architekten. Meddelelser fra Akademisk Architektforening 1907-1908 Bind X. Udgivet af Akademisk Architektforening 1908.
 F. Meldahl og hans venner. Bind 1-6. Af Helga Stemann. Udgivet af H. Hagerups Forlag 1932.
 Frederiksborgs genrejsning. Historicisme i teori og praksis Bind I - II. Af Mette Bligaard. Udgivet af Forlaget Vandkunsten.
 Katalog for særudstillingen 2004. C.N. Overgaard: "Fra dekorationskunst til gobeliner". 26. november 2004 - 31 december 2005. Af Ib Sandahl for By Historisk Samling og Arkiv i Høje Taastrup Kommune.
 Griffe, Hejrer og Ulve. Nyt syn på design og møbelindustri 1830-1930. Af Kirsten Rykind-Eriksen. Forlag Nyt Nordik Forlag.
 De Kongelige Danske Ridderordner. 15. November 1863-1905. Af H.F. Grandjean. A. Christiansens Forlag.
 Dansk Portrætgalleri IV, Danmarks Hovedstad. Redigeret af Johannes Madsen 1908.
 Dansk Håndværker Stat, Københavns Laugsmestre, Bind I. Under redaktion af: Aage Sølver-Schou - A.C.E. Petersen. Arthur Jensen Forlag, København 1932.
 Dagligliv i Danmark, i det nittende og tyvende århundrede. Bind I. Redaktion Axel Steensberg. Forlag Nyt Nordisk Forlag Arnold Busck, København 1964.
 Kongelig Dansk Hof- og Statskalender, Statshåndbog for Kongeriget Danmark. Året 1900. Udgivet med Kongeligt privilegium af S. Hennings, Købehavn.
 Kunstakademiet 1754-2004 Bind I-III. Redigeret af Anneli Fuchs og Emma Salling. Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster og Arkitektens Forlag 2004.
 Københavns Malerlaugs Historie 1622-1922. Festskrift er udgivet af København Malerlaug.
 Carlsbergfondet, Frederiksborgmuseet, Ny Carlsbergfondet, Årskrift 1980. Forlaget Rhodos, København. Artikel af museumsinspektør Mette Bligaard.
 Carlsbergfondet Årsskrift 2011. Artikel: Brygger J.C. Jacobsen som museumsmand. Side 80-95.
 Carlsbergfondet Årsskrift 2017. Artikel:Nyt og gammelt på Frederiksborg Slot. Side 152-161.
 Salmonsens Konservations Leksikon. Anden udgave. Redigeret af Chr. Blangstrup. Bind XVII, side 698, Forlag A/S J. H. Schultz Forlagsboghandel år 1915.
 Bestemmelser om Optagelse og Studie i Kunstakademiets Skoler. Til Forklaring af de i Reglement af 20. April 1888 givne almindelige Regler. København 1899.
 Københavns Rådhus opført 1893-1905. Aut. udgave ved F. Henriksen. Udgivet med støtte af Københavns Kommunalbestyrelse. Udarbejdet af Francis Beckett. August Bangs Boghandels Forlag, København 1908.
 Danmarks Kirker,  Århus Amt. Udgivet af Nationalmuseet ved Vibeke Michelsen og Kield De Fine Licht. 2 bind, G.E.G. Gads Forlag, København 1972.
 Danmarks Kirker,  Ribe Amt. Ribe Domkirke, Vor Frue. Udgivet af Nationalmuseet. 19. bind, Side 61-391. G.E.G. Gads Forlag, København 1972.
 Danmarks Kirker,  København. Frederik Kirke, Marmorkirken. Udgivet af Nationalmuseet. 5. bind, Side 461-776. G.E.G. Gads Forlag, København 1983.
 Danmarks Kirker,  København. Sct. Petri Kirke. Udgivet af Nationalmuseet. 1. bind, Side 232-452. G.E.G. Gads Forlag, København 1945-58.
 Danmarks Kirker, København City. Helligåndskirken. Udgivet af Nationalmuseet. 1. bind, Side 625-727. G.E.G. Gads Forlag, København 1945-58.
 Danmarks Kirker, Slagelse. Sankt Mikkels Kirke. Udgivet af Nationalmuseet. 2. bind, Side 187-218. G.E.G. Gads Forlag, København 1938.
 Architectura 8, Arkitekturhistorisk Årsskrift. Selskabet for arkitekthistorie, København 1986
 Fredensborg Slot. Af Fr. Weilbach. Udgivet af Frederiksborg Amts Historiske Samfund. Gyldendalske Boghandel, Nordisk forlag 1918
 Levende Viden 7. årgang. Kulturhistorisk årbog for Esbjerg-Ribe-Fanø-området. Forlaget Liljebjerget, Sydvestjyske Museer 2019
 MEN. Ytringsfrihedens historie i Danmark. Af Frederik Stjernfelt & Jacob Mchangama 2016, Forlaget Gyldendal
 C.F. Tietgen. Erindringer og optegnelser udgivne af O.C. Molbech. Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag. København og Kristiania 1904.

Eksterne henvisninger

 C.N. Overgaard  hos Nordenskirker.dk med detaljeret gennemgang og mange billeder
 "Oversigt over C.N. Overgaards liv og værker"  fra Nordenskirker.dk (udarbejdet af Ib Sandahl for Byhistorisk Samling og Arkiv i Høje-Taastrup Kommune)
 http://www.danske-kirker.dk/index.php/24-nedlagte-kirker-og-ruiner/2050-sundholm-kirke
 https://cnovergaard.dk/

Malere fra Danmark
Dekorationsmalere
Personer fra Skanderborg Kommune
Riddere af Dannebrog

C.N. Overgaard


Roses é uma canção do rapper guianense-americano Saint Jhn, lançada originalmente em 22 de julho de 2016, e posteriormente incluída em seu álbum de 2018, Collection One. Produzido originalmente por Fallen, foi remixado pelo produtor cazaque Imanbek e lançado como single em 18 de setembro de 2019.

O remix de Imanbek ajudou a música a ganhar reconhecimento internacional depois que foi apresentada em um filtro do Snapchat e no aplicativo de compartilhamento de vídeo TikTok, onde recebeu mais de 4,5 bilhões de reproduções no mês de abril de 2020. Em 27 de maio de 2020, um segundo remix produzido por Quay Globale Fallen foi lançado com o rapper americano Future. Em 20 de julho de 2020, um videoclipe foi lançado para o segundo remix, apesar de inicialmente ter sido cancelado para ajudar na fiança de manifestantes presos e ajudar empresas de propriedade de negros e o movimento Black Lives Matter, tudo sobre os protestos de George Floyd que começou em maio de 2020.

Em 17 de julho de 2020, uma segunda versão do remix de Imanbek foi lançada, apresentando um verso extra de Saint Jhn e um verso em destaque do cantor colombiano J Balvin.

Produção
Um músico e produtor cazaque de 19 anos, Imanbek, remixou a música no início de 2019; foi lançado oficialmente como single em outubro de 2019 pela Effective Records, B1 Recordings e Godd Complexx/Hitco.

Performance comercial
Após o lançamento do remix de Imanbek, "Roses" alcançou a quarta posição na Billboard Hot 100. Fora dos Estados Unidos, "Roses" liderou as paradas na Austrália, Canadá, Irlanda e Reino Unido.

Prêmios e indicações

Desempenho nas paradas musicais

Imanbek Remix

Paradas mensais

Paradas de fim de ano

Certificados

Canções de 2016
Singles de 2019

Roses (canção de Saint Jhn)


Niederberger est un nom propre germanique (gentilé) qui signifie « habitant d'un lieu appelé Niederberg ». Il peut faire référence à :

Patronyme

 Andreas Niederberger (1963-), joueur allemand de hockey sur glace ;
 Christine Niederberger Betton (1933-2001), archéologue française ;
 Mathias Niederberger (1992-), joueur allemand de hockey sur glace ;
 Paul Niederberger (1948-), homme politique suisse ;
 Pierre Niederberger (1928-1999), médecin et homme politique français.

Patronyme germanique
Patronyme allemand
Patronyme alsacien

Niederberger


Visakhapatnam, auch Visakha Zilla (Telugu: విశాఖపట్నం జిల్లా) ist ein Verwaltungsdistrikt des indischen Bundesstaats Andhra Pradesh. Der Verwaltungssitz ist die Stadt Visakhapatnam.

Geographie und Klima

Der Distrikt liegt im Nordosten von Andhra Pradesh an der Küste des Golfs von Bengalen. Im Nordosten, Norden und Nordwesten grenzt er an den Distrikt Vizianagaram und im Westen an den Distrikt Anakapalli. Mit 1048,62 km² ist Visakhapatnam der flächenmäßig kleinste Distrikt von Andhra Pradesh. Physiogeographisch besteht der Distrikt aus zwei Anteilen, einer flache Küstenebene und dem hügeligen bis bergigen Binnenland, das zu den Ausläufern der Ostghats gehört. Entlang der Küste gibt es eine Reihe von Salzwiesen und sandigen Marschen. Die Küstenlinie wird von einer Reihe kahler Landzungen unterbrochen, darunter die Dolphin's Nose, die die Einrichtung eines Naturhafens in Visakhapatnam ermöglichte, Rushikonda und der große Narasimha-Hügel in Bheemunipatnam. Nach offiziellen Angaben waren 2019–20 126,75 km² Distriktfläche (12,1 %) von Wald bedeckt.

Der Distrikt weist in seinen verschiedenen Anteilen unterschiedliche klimatische Bedingungen auf. In Küstennähe und in den höheren Lagen sind die Temperaturen im Allgemeinen kühler. April bis Juni sind die wärmsten Monate mit einem mittleres Maximum von etwa 36,0 °C (Messwerte am Flughafen Visakhapatnam). Die Temperaturen sinken mit dem Einsetzen des Südwestmonsuns und fallen bis Januar auf ein mittleres Minimum von 16,8 °C, um dann wieder zu steigen. Der durchschnittliche Jahresniederschlag beträgt etwa 1118 mm, wovon der Südwestmonsun den größten Beitrag liefert.

Geschichte

Der Distrikt entstand zur Zeit Britisch-Indiens. Im Zuge der Neubildung der Provinz Orissa 1936 wurde der Distrikt Ganjam geteilt und der bei der Provinz Madras verbliebene Anteil dem Distrikt Visakhapatnam angegliedert. Dadurch wurde Visakhapatnam für einige Zeit zum flächenmäßig größten Distrikt Indiens. Nach der Unabhängigkeit Indiens 1947 wurde am 15. August 1950 der nördliche Teil als neuer Distrikt Vizianagaram abgetrennt. 1953 bis 1956 gehörte Visakhapatnam zum Bundesstaat Andhra und seit dem States Reorganisation Act 1956 zu Andhra Pradesh. Die Distriktfläche wurde bei der Volkszählung 1961 mit 5179,0 Quadratmeilen (13.413,5 km²), bei der darauffolgenden Volkszählung dann mit 13.739 km² angegeben. 1979 wurden 552 Dörfer an den neu gebildeten Distrikt Srikakulam abgegeben, wodurch sich die Distriktfläche auf 11.161 km² verringerte. Die Distriktgrenzen blieben danach bis zum Jahr 2022 unverändert. 1985 wurden die bisherigen 14 Taluks zu 43 Mandals reorganisiert. Zum 4. April 2022 wurde eine umfassende Distrikt-Reorganisation in ganz Andhra Pradesh umgesetzt, wodurch sich die Zahl der Distrikte von 13 auf 26 verdoppelte. Der Distrikt Visakhapatnam verkleinerte sich dadurch drastisch auf 11 Mandals. Die Distriktfläche reduzierte sich von 11.161 km² auf 1048 km² und die Einwohnerzahl von 4.290.589 auf 1.959.544 (Volkszählung 2011).

Bevölkerung
Bei der Volkszählung hatte der Distrikt in seinen Grenzen ab 2022 1.959.544 Einwohner (988.393 männlich, 971.151 weiblich). Der Urbanisierungsgrad war vergleichsweise hoch. 1.757.542 Einwohner (89,69 %) lebten in städtischen und 202.002 (10,31 %) in ländlichen Siedlungen. 1.390.232 Personen konnten lesen und schreiben (750.464 männlich, 639.768 weiblich), was Alphabetisierungsraten (> 6 Jahre) von 78,57 % bzw. 84,24 % und 72,81 % entsprach. 167.272 Einwohner (8,54 %) gehörten zu registrierten unterprivilegierten Kasten (scheduled castes) und 22.574 (1,15 %) zur registrierten indigenen Bevölkerung (scheduled tribes). Die religiöse Zugehörigkeit war die folgende: 1.822.952 Hindus, 67.917 Muslime, 55.164 Christen, 1840 Sikhs, 596 Buddhisten, 1991 Jainas, 202 andere Religionen und 8882 ohne Angabe.

Verwaltung

Mandals
Administrativ war der Distrikt 2022 in zwei Divisionen und 11 Mandals eingeteilt.
 Division Bheemunipatnam mit den fünf Mandals Anandapuram, Bheemunipatnam, Visakhapatnam (rural), Seethammadhara, Padmanabham,
 Division Visakhapatnam mit den sechs Mandals Mulagada, Maharanipeta, Gopalpatnam, Gajuwaka, Pedagantyada, Pendurthi.

Städtische Siedlungen
Mit Abstand größte Stadt ist Visakhapatnam. Die Stadt ist schon seit 1858 eine Municipality, seit 1979 eine Municipial Corporation und wurde am 21. November 2005 zur Greater Visakhapatnam Municipal Corporation (GVMC) reorganisiert. Das Gebiet der GVMC erstreckt sich über die Distrikte Visakhapatnam und Anakapalli.

Wirtschaft
Der Distrikt ist vergleichsweise stark industrialisiert. Bei der Volkszählung 2011 waren 597.573 Einwohner als Vollzeitbeschäftigte registriert (30,5 % der Bevölkerung), davon 20.718 (1,0 %) als landbesitzende Bauern. 49.931 (2,55 %) arbeiteten als Landarbeiter. 114.363 Personen (5,84 %) waren geringfügig arbeitend. Im Zeitraum 2019–20 waren im Distrikt 1132 Gewerbebetriebe mit ungefähr 133.625 Beschäftigten offiziell registriert. Es finden sich industrielle Großbetriebe, wie Hindustan Shipyard, Hindustan Petroleum Corporation, Coromandal Fertilizers, Bharat Heavy Plates and Vessels, Hindustan Zinc Plant  und das große Stahlwerk Visakhapatnam Steel Plant. In letzterem sind mehrere 10.000 Arbeitnehmer beschäftigt. Außerdem gibt es Betriebe, die landwirtschaftliche Produkte verarbeiten (Jute, Reis), sowie Betriebe des Baugewerbes.

Weblinks

Einzelnachweise

Distrikt in Andhra Pradesh

Visakhapatnam (Distrikt)


Un Trio pour clarinette, alto et piano est une œuvre de musique de chambre  écrite pour clarinette, alto et piano et désigne également un ensemble musical composé d'un groupe de trois musiciens jouant de ces instruments. Cette combinaison d'instruments diffère des autres combinaisons, car l'alto et la clarinette partagent approximativement le même ambitus musical, mais pas le même timbre.

Le compositeur autrichien Wolfgang Amadeus Mozart a été le premier à écrire pour cet ensemble d'instruments avec le Trio Kegelstatt, K. 498 (1786), qui a contribué à populariser la clarinette dans la musique classique. Les compositeurs allemands Robert Schumann et Max Bruch ont également écrit les premières pièces pour clarinette, alto et piano ; cette combinaison a été de plus en plus employée en musique moderne et en musique contemporaine.

Description
Un trio pour clarinette, alto et piano est une œuvre de musique de chambre écrite pour un ensemble musical composé d'un altiste, d'un clarinettiste et d'un pianiste. Le terme trio clarinette, alto et piano est également utilisé pour désigner ces musiciens.

Cette combinaison d'instruments diffère de l'instrumentation traditionnelle du trio avec piano - piano, violon et violoncelle - et d'autres combinaisons, comme le trio pour clarinette, violon et piano et le trio pour clarinette, violoncelle et piano, car l'alto et la clarinette partagent à peu près la même tessiture musicale. La combinaison de l'alto et de la clarinette se distingue par le timbre des instruments plutôt que par le registre (c'est-à-dire la hauteur de la note), comme dans le cas du violon par rapport au violoncelle).

Le compositeur autrichien Wolfgang Amadeus Mozart a été le premier à écrire pour cette combinaison d'instruments avec son Trio Kegelstatt, K. 498 (1786). Le Trio de Mozart, ainsi que son Quintette avec clarinette, K. 581 (1789) et son Concerto pour clarinette, K. 622 (1791), ont été écrits alors que la clarinette était un instrument relativement récent. Ces trois compositions mettent en vedette la clarinette et ont contribué à la popularisation de l'utilisation de cet instrument dans les œuvres de chambre et les œuvres orchestrales. Les compositeurs allemands Robert Schumann (1810-1856) et Max Bruch (1838-1920) ont également écrit pour la clarinette, l'alto et le piano.

Répertoire

Les œuvres écrites pour clarinette, alto et piano ont gagné en popularité à l'époque moderne. Le répertoire comprend :

 Kalevi Aho: Trio (2006)
 Johan Amberg: Fantasistykke (Fantasy Pieces), Op. 12 (1910)
 Milton Babbitt: Triad (1994)
 Nicolas Bacri: Trio "American Letters" (1994)
 Leslie Bassett: Trio (1953)
 Max Bruch: 8 Stücke (8 pièces), Op. 83 (1910)
 Jeffry Phillips Burns: Coast Clear (2005)
 Howard J. Buss: Rêverie (1992)
 Alexandre Carlin: Trio (2013)
 Christian Dachez: Entre les ronces (2009)
 Brett Dean: Night Window (1993)
 Rudolf George Escher: Trio (1978)
 Thierry Escaich: Trio américain (2002)
 Rina Furano: Trio  en sol majeur
 Jean Françaix: Trio (1990)
 Anthony Girard: Trio
 Philippe Hersant: Six Bagatelles (2007)
 Gordon Jacob: Trio (1969)
 Theodoros Karyotakis: Trio (1969)
 Nigel Keay: Trio en quatre mouvements "Adagietto Antique" (2009)
 György Kurtág: Hommage à R. Schumann (1990)
 : Sonata profana 5, divertimento ungherese (1974)
 Colin Matthews: Trois Interludes (1994)
 Siegfried Matthus: Wasserspiele (2001)
 Wolfgang Amadeus Mozart:  Trio Kegelstatt en       majeur, K. 498 (1786)
 Carl Reinecke: Trio en la majeur, Op. 264 (c. 1903)
 Julius Röntgen: Trio en  majeur (1921)
 Leo Smit: Trio (1938)
 Heinrich Kaspar Schmid: Trio, Op. 114 (1944)
 Robert Schumann: Märchenerzählungen,  (1853)
 Elliott Schwartz: Vienna Dreams (1998)
 Roger Smalley: Trio (1992–1999)
 Juan Maria Solare: Sale con fritas (2005–2012)
 Richard Stoker: Terzetto, Op. 32 (1996)
 Franklin Stover: Two Pieces (1996)
 Alfred Uhl: Kleines Konzert (1937, révisé en 1988)
 Huw Watkins: Speak Seven Seas (2011)
 Jörg Widmann: Es war einmal... (Once Upon a Time...) (2015)
 Jean-Claude Wolff: Rhein-Erinnerung (2021)
 John Woolrich: A Farewell (1992)
 Seung Ha You: Trio "Réflexion sur la mort à Claus-Christian Schuster", Op. 2d (2011–2012)

Trios de concertos pour alto ou clarinette

Bien qu'elles n'aient pas été conçues à l'origine comme des œuvres de musique de chambre, les œuvres de plusieurs compositeurs qui ont écrit des concertos pour alto et clarinette ont été arrangées pour un trio, la partie orchestrale étant condensée et réduite pour le piano. Notamment, le double concerto pour alto, clarinette et orchestre  (1911) de Max Bruch a été arrangé pour alto, clarinette et piano. Parmi les autres concertos avec ces instruments solistes figurent un concerto d'Aulis Sallinen et Alternatim (1997) de Luciano Berio.

Transcriptions
 Johannes Brahms : Seven Piano Pieces, transcriptions de Paul Rosenbloom: Capriccio en  Mineur, Op. 76, No. 1; Intermezzo en si Mineur, Op. 119, No. 1; Intermezzo en mi Mineur, Op. 119, No. 2; Intermezzo en la Majeur, Op. 118, No. 2; Intermezzo en la Mineur, Op. 116, No. 2; Intermezzo en do Majeur, Op. 119, No. 3; Capriccio en sol Mineur, Op. 116, No. 3
 Edmund Neupert : Trois Miniatures, Op. 26, , transcriptions de Paul Rosenbloom: Resignation; Elegy; Scherzo
 A Romantic Love Triangle: Three Romances, transcriptions de Paul Rosenbloom:
 Clara Schumann: Romance en la Mineur, Op.  21, ;
 Robert Schumann : Romance en fa Majeur, Op. 28, ;
 Johannes Brahms: Romance en ré Majeur, So laß uns wandern, Op. 75, .

Voir aussi

Articles connexes
 Trio pour clarinette, violon et piano
 Trio pour clarinette, violoncelle et piano
 Trio avec piano

Liens externes

Musique de chambre

Trio pour clarinette, alto et piano


جورج شحادة (1905 - 1989) هو شاعر ومسرحي لبناني كتب باللغة الفرنسية (فرانكوفوني). يعد أحد أبرز الشعراء وكتاب المسرح الفرانكفونيين وأكثرهم تأثيرا عاش مع السرياليين في باريس وامتدحه كبار الشعراء الفرنسيين.

نبذة
ولد جورج شحاده في الإسكندرية (مصر) عام 1905 من عائلة لبنانية أرثوذكسية مهاجرة إلى مصر. في عام 1920 عاد والده إلى لبنان بسبب فشله في أعماله. التحق جورج بالجامعة طالبا في تخصص لحقوق. ومن ثم عمل أميناً عاماً لمدرسة الآداب العليا في بيروت، ثم مستشاراً فنياً في السفارة الفرنسية فيها. وبالرغم من تمكنه من اللغة العربية فإن شحادة كان لا يستعمل غير اللغة الفرنسية في كتاباته. منذ منتصف العشرينيات كان قد شرع في نشر بعض الأعمال الشعرية. وفي سنة 1933 تعرف في فرنسا على شعراء كبار مثل سان جون بيرس وماكس جاكوب وجول سيبرفييل وكذلك على تيار السريالية الذي مثل حافزا حاسما بالنسبة إليه. تلت ذلك منذ سنة 1951 مرحلة النجاحات التي حققتها أعماله المسرحية التي كان قد ألّفها قبل الحرب. في سنة 1969 عاد إلى بيروت لكنه غادر لبنان مجددا سنة 1977 بسبب الحرب الأهلية. في سنة 1986 منحته الأكاديمية الفرنسية جائزة الفرانكوفونية الكبرى،

وفاته
توفي شحادة عام 1986 في باريس ودفن في مقبرة مونبارناس بباريس.

أعماله

أشعاره
 مجموعه الشعرية "شرارة" عام 1928
 سبعة مجلدات من الأشعار عرفت ب Poésies I – VII نشرت بين 1938 و1949

مسرحياته
 "مستر بويل"، 1951
 "سهرة الأمثال"، 1954
 "قصة فاسكو"،"، 1960
 "زهور البنفسج"، 1960"، 1960
 "مهاجر برسيبان"، 1965

ويقال أنه ترك عددا هائلا من الأعمال غير المنشورة (مسرحيات وقصائد من فترة البدايات ونصوصا نقدية ورسائل).

وصلات خارجية

 جورج شحاده بصمات إبداعية على الشعر والمسرح العالميين - مجلة الجيش، العدد 203 - May, 2002
 كتاب في جريدة - الأعمال الشعرية

مراجع

 عصام محفوظ، "جورج شحادة: ملاك الشعر والمسرح"، الناشر: دار النهار.
 http://www.awu-dam.org/alesbouh%202005/983/isb983-009.htm.

أشخاص من الإسكندرية
أشخاص من بيروت
أشخاص من ولاية بيروت
شعراء باللغة الفرنسية
شعراء لبنانيون
شعراء لبنانيون في القرن 20
شعراء وشاعرات فرنسيون
كتاب آسيويين في الفرنسية
كتاب باللغة الفرنسية
كتاب باللغة الفرنسية من لبنان
كتاب في القرن 20
كتاب مسرحيون في القرن 20
كتاب مسرحيون لبنانيون
كتاب من الإسكندرية
كتاب من بيروت
مسيحيون لبنانيون
مهاجرون لبنانيون إلى فرنسا
مواليد 1323 هـ
مواليد 1905
مواليد في الإسكندرية
وفيات 1409 هـ
وفيات 1989
وفيات في باريس

جورج شحادة


Eragon er en britisk-amerikansk fantasy-eventyrfilm fra 2006 instrueret af Stefen Fangmeier. Filmen er løst baseret på Christopher Paolinis roman af samme navn.

Filmen havde premiere i hele verden mellem d. 13. og d. 15. december, og blev distribueret af 20th Century Fox. Det var den tiende dårligst anmeldte film i 2006 på filmsiden Rotten Tomatoes, og den 31. bedst indbringende film i USA dette år. The film was released for home entertainment on March 20, 2007.

Medvirkende
 Edward Speleers som Eragon
 Jeremy Irons som Brom
 Sienna Guillory som Arya
 Robert Carlyle som Durza
 John Malkovich som Galbatorix
 Garrett Hedlund som Murtagh
 Alun Armstrong som Garrow
 Christopher Egan som Roran
 Gary Lewis som Hrothgar
 Djimon Hounsou som Ajihad
 Rachel Weisz som Saphira, stemme
 Richard Rifkin som Horst
 Steve Speirs som Sloan
 Joss Stone som Angela
 Caroline Chikezie som Nasuada

Referencer

Eksterne henvisninger

Film fra 2006
Fantasyfilm fra USA
Eventyrfilm fra USA
Fantasyfilm fra Storbritannien
Eventyrfilm fra Storbritannien
Film baseret på bøger
Drager på film

Eragon (film)


Dam en plads i Amsterdam, Nederlandene.

Placering og beskrivelse
Dam ligger i Amsterdams historiske centrum, omkring 750 meter syd for hovedbanegården Amsterdam Centraal. Oprindeligt var stedet hjemsted for en dæmning i floden Amstel, på hollandsk "dam". Pladsen er rektangulær. Den strækker sig omkring 200 meter fra vest til øst og omkring 100 meter fra nord til syd. Dam forbinder gaderne Damrak og Rokin, der strækker sig langs Amstel-flodens oprindelige løb fra Amsterdam Centraal til Munttoren på Muntplein. Dam markerer også afslutningen på de andre travle gader Nieuwendijk, Kalverstraat og Damstraat. Lidt nord for Dam ligger Amsterdams største red-light-distrikt De Wallen.

På pladsens vestlige side ligger det nyklassicistiske kongeslot Paleis op de Dam, der tjente som rådhus fra 1655 til dets omdannelse til kongeslot i 1808. Ved siden af slottet ligger den gotiske kirke Nieuwe Kerk, der blev opført i 1400-tallet, og voksmuseet Madame Tussauds. Pladsens østlige ende domineres af Nationalmonumentet, der blev rejst i 1956 til mindre om ofrene for 2. verdenskrig. Den hvide stensøjle blev tegnet af den hollandske arkitekt J.J.P Oud. Ved Dam finder man også NH Grand Hotel Krasnapolsky og det luksuriøse stormagasin De Bijenkorf.

Historie

Dam har fået sit navn efter dens oprindelige funktion: En dæmning i floden Amstel. Heraf kommer også byen Amsterdams navn. Dæmningen blev opført omkring 1270 og udgjorde den første forbindelse mellem de to bosættelser på hver deres side af floden.Med tiden voksede dæmningen sig så stor, at den blev en egentlig plads. Dam forblev hjertet i den købstad, der voksede op omkring den. Den nuværende Dam-plads er resultatet af en sammenvoksning af to pladser: Den oprindelige dæmning, Middeldam, og Plaetse, der var en nærliggende plads mod vest. Dam blev hjemsted for et stort fiskemarked, hvor skibe lagde til for at udveksle varer. Med opførelsen af Amsterdams rådhus blev Dam-området med tiden ikke kun byens kommercielle centrum, men også dens politiske.
Som markedsplads var Dam hjemsted for et vejehus, der kan ses på flere historiske malerier. Vejehuset blev revet ned i 1808 efter ordre fra Louis Bonaparte, som mente, at det forstyrrede hans udsyn fra kongeslottet.Damrak, der tidligere udgjorde Amstel-flodens munding, blev fyldt op i løbet af 1800-tallet. Siden da har Dam-pladsen været omgivet af land på alle sider. Det nu tørlagte område gav i 1837 mulighed for opførelsen af børsbygningen Beurs van Zocher. Da børshandlen blev flyttet til Beurs van Berlage i 1903, blev Beurs van Zocher revet ned. I dens sted står i dag stormagasinet De Bijenkorf, der åbnede i 1914.

I 1856 indviede kong Vilhelm 3. krigsmonumentet De Eendracht (dansk: "Enheden") midt på pladsen. Monumentet bestod af en stensøjle med en kvinde på toppen og blev derfor i folkemunde kaldt "Naatje fra Dam". De Eendracht blev taget ned igen i 1914.

Dam-skyderiet i 1945

7. maj 1945, to dage efter Nazi-Tysklands kapitulation, ventede tusindvis af hollændere på de canadiske troppers ankomst til Dam-pladsen. I Grote-klubben på hjørnet af Kalverstraat og Paleisstraat så medlemmer af den tyske Kriegsmarine til, mens den glade menneskemængde under deres balkon voksede sig større og større. Tyskerne placerede et maskingevær på balkonen og begyndte at skyde mod de forsamlede. Motivet bag angrebet er endnu ukendt, men tyskerne var fulde og sandsynligvis vrede over, at det hollandske politi havde forbrudt sig mod en aftale om ikke at arrestere tyske soldater.

Skyderiet stoppede først, da et medlem af den hollandske modstandsbevægelse klatrede op af tårnet på kongeslottet og begyndte at skyde ned på balkonen og ind i Grote-klubben. Samtidig trængte en tysk officer og en modstandsmand ind i klubben, hvor de tvang de skyldige tyskere til at overgive sig. Man mener, at op til 43 mennesker blev dræbt i massakren på Dam-pladsen, mens 120 blev alvorligt såret.

Dam i dag

Adskillige sporvognslinjer krydser Dam-pladsen. I slutningen af 1800-tallet var Dam Amsterdam centrale trafikknudepunkt for hestesporvognslinjerne. Efter århundredeskiftet flyttede denne aktivitet fra Dam til Amsterdam Centraal i den anden ende af Damrak.

I løbet af 1800- og 1900-tallet blev Amsterdams vigtigste plads også en slags nationalplads, der i dag kendes af alle hollændere. Den er ofte skueplads for demonstrationer og andre offentlige begivenheder, og den er samlingssted for byens borgere. Den 4. maj samles tusindvis af hollændere på pladsen for at fejre Nationale Dodenherdenking (dansk: "Den Nationale Mindedag") ved Nationalmonumentet, der blev rejst i 1956. I forbindelse med jul og Koningsdag (dansk: "Kongens Dag") forvandles Dam nærmest til et lille tivoli.

Den 6. december 2003 blev den bulgarske gangster Konstantin "Samokovetsa" Dimitrov skudt på Dam-pladsen.

Referencer

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Amsterdam

Dam (Amsterdam)


Un  es un arco musical japonés hecho de la madera de . El toque del azusayumi forma parte de algunos rituales sintoístas.

Antiguamente se realizaba el toque musical del arco durante los rituales y los nacimientos con el fin de ahuyentar a los malos espíritus. Actualmente el azusayumi se utiliza en dos actividades: durante el  Año Nuevo, en donde se lleva a cabo un festival de arquería llamado,  en el que se determina la buena fortuna del año que comienza. La segunda actividad es mediante la adivinación de la fortuna, en las que las sacerdotisas que ejecutan se llaman .

En la poesía japonesa, la palabra azusayumi funciona como un makurakotoba (palabra acolchada), o palabra decorativa muy usada en la poesía clásica tales como el Man'yōshū.

Notas

Cordófonos
Sintoísmo
Instrumentos musicales de Japón

Azusayumi


NK Kvaternik bio je nogometni klub iz grada Šida.

Povijest
Zna se da je djelovao tijekom Drugoga svjetskog rata na području pod nadzorom osovinske Hrvatske. 10. svibnja 1942. odigrao je prijateljsku utakmicu s vinkovačkim takmacem Cibalijom.

Izvori

Općina Šid
Kvaternik
Vojvođanski Hrvati
Kvaternik Šid
Kvaternik

NK Kvaternik Šid


محرك الاحتراق الخارجي هو محرك حراري حيث يتم تسخين مائع ما داخل المحرك عن طريق عملية احتراق خارجية - أي من مصدر خارجي- فيتمدد هذا المائع بالحرارة ويولد طاقة حركية تفعّل آلية المحرك، بعد ذلك يتم تبريد المائع فينكمش وتتغير حركة المحرك مع انكماشه ثم تعاد العملية مرة أخرى في دورة مكررة لتشغيل المحرك.

عادة ما يكون المائع المستخدم غازيا كما في محرك ستيرلينغ أو في المحرك البخاري الذي يعمل بالبخار المضغوط لتوليد الحركة.

أنواع محركات الاحتراق الخارجي

 المحرك البخاري
 محرك ستيرلينغ
 وعاء البخار

مراجع

انظر أيضا

 محرك احتراق داخلي
 محرك
 محمصات البخار
 وعاء البخار

محركات
احتراق

محرك احتراق خارجي


The Burn er en film instrueret af Søren Martinsen.

Handling
Hvert år samles titusinder til Burning Man festivalen i Nevadaørkenen, hvor de sammen bygger en midlertidig by, som danner rammen om deltagernes radikale selvudfoldelse, der trodser alle regler fra det almindelige samfund. Festivalen er ukommerciel, og folk skal selv medbringe alt for at overleve i ørkenen i en uge. Festivalen slutter i et orgie af ild, når "manden" en kæmpefigur af et menneske - afbrændes.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1999

Nevada
Dokumentarfilm fra Danmark

The Burn


المركز قرية تقع في شرق السعودية بمنطقة الأحساء وهي من القرى التابعة لبلدية الجفر، على بعد 20 كيلو متراً إلى الشرق من مدينة الهفوف. سميت بهذا الاسم لكونها مركزا للجند الأتراك في العصر العثماني.حيث كان يوجد فيها مركز الدائرة السنية المسؤولة عن جمع الزكاة أيام الدولة العثمانية، وسميت بذلك لوجود مركز شرطة على أيام الدولة السعودية الأولى وظل هذا المركز إلأى أن تمكنت الدولة العثمانية من الاستيلاء على الأحساء في عام 1288م.

تعد إحدى قرى الكتيب القديمة كما ذكر كتاب (تاريخ هجر) للمؤلف عبد الرحمن الملا. يصل عدد سكانها إلى أكثر من 9000 نسمة
وكانت المركز يحيطها قديما سور من اللبن والحصى وكذلك يحيطها خندق واندثر في عام 1392هـجري بأيدي طلاب المركز الابتدائي في ذلك الوقت بإعاز من إدارة المدرسة لتحسين وتجميل طرق المركز.

مراجع

قرى محافظة الأحساء

المركز (الأحساء)


En Fiasko er en dansk stumfilm fra 1920, der er instrueret af Lau Lauritzen Sr. efter manuskript af Helen Gammeltoft.

Handling

Medvirkende
 Rasmus Christiansen - Forgældet frier
 Agnes Andersen - Velhavende ung dame
 Johannes Ring

Eksterne henvisninger

Film instrueret af Lau Lauritzen Sr.
Stumfilm fra Danmark
Danske film fra 1920

En Fiasko


Airedale Teriyeri, İngiliz teriyer köpek ırkı.

Teriyerlerin en büyüğü olan Airedale Teriyerinin bedeni kaslı ve tıkız, kısa kuyruğu diktir; kılları kısadır. Omuz başından yere yüksekliği 57–59 cm, ağırlığı 17–22 kg'dır. Çok iyi yüzer ve hızlı koşar.

19. yüzyıl'ın ortalarında İngiltere Airy ırmağının aktığı yüksek vadide çobanlar tarafından yetiştirilen Airedale Teriyeri, II. Dünya Savaşı sonunda birlikler arasında mesaj getirip götürmekte kullanılmış zeki bir köpektir. Günümüzde dünyanın hemen her yerinde süs köpeği, bekçi köpeği ve av köpeği olarak yetiştirilmektedir.

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Airedale Teriyeri Irk Bilgisi
 Airedale Kulübü

Köpek ırkları
Teriyerler

Airedale teriyeri


Elskede Vera er en dansk kortfilm fra 2012, der er instrueret af Victoria Ellen Gibson efter manuskript af hende selv og Maria Gefke.

Handling
Vera bor på et ældrekollektiv. Da hendes livs store, ulykkelige kærlighed, jazzpianisten Harry, en dag flytter ind, konfronteres hun med sine fortrængte følelser. Og de bliver ikke nemmere at tackle, da naboen Violetta straks bliver interesseret i Harry.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2012

Elskede Vera


NGC 6057 est une vaste et lointaine galaxie elliptique située dans la constellation d'Hercule. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 6057 a été découverte par l'astronome américain Lewis Swift en . Cette galaxie a été observée la même nuit par Swift et il ne s'est pas rendu compte qu'il l'avait déjà observée. Cette observation a été inscrite au New General Catalogue sous la désignation NGC 6053.

À ce jour, une mesure non basée sur le décalage vers le rouge (redshift) donne une distance d'. Cette valeur est à l'extérieur des valeurs de la distance de Hubble  mais reste compatible avec celles-ci. Notons cependant que c'est avec la valeur moyenne des mesures indépendantes, lorsqu'elles existent, que la base de données NASA/IPAC calcule le diamètre d'une galaxie et qu'en conséquence le diamètre de NGC 6057 pourrait être d' si on utilisait la distance de Hubble pour le calculer.

NGC 6057 fait partie du superamas d'Hercule. Steinicke utilise la désignation DRCG 34-... pour plusieurs galaxies du superamas d'Hercule. Cette désignation indique que ces galaxies figurent au catalogue des amas galactiques d'Alan Dressler. Le nombre 34 correspond au  du catalogue, soit Abell 2151, et les chiffres suivant 34 et le tiret indiquent le rang de la galaxie dans la liste.

Pour NGC 6057 la base de données NASA/IPAC utilisent les désignations suivantes :
 ABELL 2151:[D80] 120 pour le catalogue de Dressler ;
 ABELL 2151:[BO85] 024 pour le l'article de Butcher et Oemler ;
 ABELL 2151:[CBW93] K pour l'article de Colless, Burstein et Wegner ;
 ABELL 2151:[MGT95] 118 pour l'article Maccagni, Garilli et Tarenghi ;
 ABELL 2151:[FBD2002] q01 pour l'article de Fasano, Bettoni et D'Onofrio.

Identification de NGC 6053, NGC 6055 et de NGC 6057
L'identification de ces trois objets du catalogue NGC est loin de faire l'unanimité parmi les sources consultées, d'où la légende sous l'image de la galaxie de l'infobox (voir l'encadré ci-dessus, à droite), car la majorité de celles-ci ont adopté cette hypothèse. Le tableau suivant présente les divers point de vue.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 6057 sur le site du professeur C. Seligman

6057
Constellation d'Hercule
Galaxie elliptique
Galaxie découverte en 1881
Objet céleste découvert par Lewis Swift

NGC 6057


Skivum er en landsby i Himmerland med mellem 100 og 150 indbyggere, beliggende 3 km sydøst for Vegger, 10 km vest for Suldrup og 13 km nordøst for Aars. Byen hører til Vesthimmerlands Kommune og ligger i Region Nordjylland. I 1970-2006 hørte byen til Aars Kommune.

Skivum hører til Skivum Sogn. Skivum Kirke ligger i landsbyen. I kirkens våbenhus findes runestenen Skivum-stenen, og på korets sydmur sidder en af de gådefulde skakbrætsten. Landsbyen ligger 2 km sydvest for den fredede Sønderup Ådal.

Faciliteter
Skivum Forsamlingshus har en stor sal til 80 personer og en lille sal til 40 personer. I 2016 blev der på 1. sal indrettet en sovesal med 10 sengepladser, så huset nu er herberg på den nordjyske Hærvejsrute, der går fra Viborg til Aars, hvorefter den deler sig i to: en gren over Aggersund til Hirtshals og en gren over Aalborg til Frederikshavn. Skivum Beboerforening har også opført 2 sheltere på sportspladsen, der er omdøbt til Aktivitetspladsen efter at der også er anlagt BMX-bane og opsat motionsredskaber.

Historie
Ottebakken lige vest for landsbyen har været gravplads for høvdinge. Arkæologer har undersøgt hovedgraven på toppen og konstateret 4 andre stormandsgrave. På bakkens nordskråning er der fundet rester af hustomter.

Landsbyen
I 1901 omtales Skivum således: "Skivum (i Vald. Jordb.: Skithum) med Kirke, Præstegd., Skole, Sparekasse (opr. 13/6 1869...Antal af Konti 297), Mølle
og Købmandsforretn." Det lave målebordsblad fra 1900-tallet viser desuden telefoncentral.

Skivum er i Kong Valdemars Jordebog fra 1231 nævnt som Skithum. Det oldnordiske ord skith betød enten et gærde af tynde kløvede træstammer eller det område, gærdet indhegnede.

Skivum havde præstegård, for Skivum Sogn var hovedsogn, som Giver Sogn var anneks til. De to sogne udgjorde Skivum-Giver sognekommune frem til kommunalreformen i 1970.

I 1906 oprettede beboerne en brugsforening og købte købmandsforretningen, men de opførte en ny brugsbygning i 1910. Landsbyen fik også kro og telefoncentral (oprettet 1913). Da der kom biler, fik brugsen benzintank, og et autoværksted blev oprettet. Efter 1960 har der været to vognmænd, en fragtmand og et radio/TV værksted. Brugsforeningen blev opløst i 1981, og den nærmeste indkøbsmulighed er nu købmanden i Vegger.

Skoler
Pogeskolen blev oprettet i 1889, og forskolen blev bygget i 1890. Den gamle skole blev revet ned i 1942, hvor man begyndte at bygge en ny hovedskole. Den er i dag privatbolig, og dens gymnastiksal blev til forsamlingshuset.

Jernbanen
Skivum havde fra 2. oktober 1949 trinbræt på Aalborg-Hvalpsund Jernbane, der gik i Halkær Ådal 1½ km vest for landsbyen. Banen blev nedlagt i 1969.

Naturstyrelsen har anlagt Naturstien Nibe-Hvalpsund, der følger banetracéet mellem Nibe og Havbro undtagen ved Sebbersund samt gennem Vegger og Aars.

Noter

Eksterne kilder/henvisninger

 Skivum og Omegn
 SDFE kortviser: Høje målebordsblade 1842-1899 og lave målebordsblade 1901-1971
 Hans Jørn Fredborg og Poul Thor Hansen: Aalborg-Hvalpsund Jernbane. Dansk Jernbane-Klub nr. 58 2009, s. 208

Byer i Vesthimmerlands Kommune

Skivum


Mansa (en panyabí: ਮਾਨਸਾ ਜ਼ਿਲਾ) es un distrito de la India en el estado de Punyab. Código ISO: IN.PB.MA.

Comprende una superficie de 2174km².

El centro administrativo es la ciudad de Mansa.

Demografía
Según censo 2011, contaba con una población total de 768808 habitantes, de los cuales 359887 eran mujeres y 408921 varones.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial.

Mansa

Distrito de Mansa


وحدة العناية المركزة أو الحرجة أو الفائقة أو  هو قسم خاص في المستشفى يقدم أقصى أنواع الرعاية الصحية الممكنة (انظر: طب حرج) ويتميز عادة بنسبة الممرضيين إلى المرضى تساوي 1:1 (أي ممرض لكل مريض). وتخصص أسرة العناية المركزة للمرضى أصحاب الحالات الحرجة والخطيرة حيث توافر بها كادر طبي وأجهزة الإنعاش لحين الحاجة لها و جهاز التنفس الاصطناعي.

تاريخ

تم إنشاء أول وحدة متطورة لرعاية المرضى ذوي الحالات الحرجة إلى عام 1953 بواسطة بيورن إبسين (بالدانماركية:Bjørn Ibsen) في كوبنهاغن. وفي ستينيات القرن الماضي أنتشرت فكرة إنشاء وحدات عناية مركزة لرعاية مرضى الجلطة القلبية. ولكن فكرة أو مفهوم وحدة العناية المركزة يعود إلى عام 1854 عندما قامت فلورنس نايتينجيل بتصنيف مرضى حرب القرم إلى مجموعتين إحداهما تضم المرضى ذوي الإصابات البسيطة والأخرى تضم مرضى الإصابات البليغة. وبهذا الفصل استطاعت فلورانس أن تخفض نسبة الوفاة في المجموعتين.

و يعود التعقيد في وحدات العناية المركزة الحالية نتيجة لتطور الأجهزة الطبية ووسائل دعم الحياة. ولعل أهم ما يميز وحدات العناية المركزة هو استخدام ألات التنفس الصناعي. فقد بدأ استخدام أجهزة التنفس الصناعي في الجراحة منذ عام 1896. ولكنها لم تستخدم بشكل واسع كوسيلة لدعم الحياة إلا في عام 1952 أثناء وباء شلل الأطفال.

و منذ ذلك الحين زاد الاهتمام بوحدات العناية المركزة خاصةً مع تطور التكنولوجيا الطبية. ففي عام 1992 قامت الجمعية الطبية لوحدات العناية الحرجة  بالتعاون مع اتحاد المستشفيات الأمريكية  بإحصاء أعداد وحدات العناية المركزة. ووجد أن 8٪ من مجموع الأسرة في المستشفيات المرخصة لها في الولايات المتحدة الأمريكية مخصصة للعناية المركزة.

تصميم الوحدات

هناك اتجاه عام بأن تساوي مساحة سرير المريض 2 متر مربع وأن تكون هناك مساحة تخديمية مساوية تقريبا كي تعطي فسحة كافية للأطباء والممرضين.

الكادر الطبي

 الأطباء:عادة ما تكون أجنحة وحدة العناية المركزة مزودة بطاقم من الاستشاريين و أطباء التخدير.
 الممرضين: بشكل عام يكون عدد الممرضين إلى المرضى بنسبة 1:1، ولكن للمرضى ذوي الحالات المستقرة نسبياً من الممكن أن ترتفع النسبة إلى 1:2 أو 1:3، بينما المرضى ذوي الحالات غير المستقرة قد ترتفع النسبة إلى ممرضين إثنين لكل مريض. وتعتبر هذه النسبة عالية جداً مقارنة بالأجنحة العادية حيث متوسط الممرضين هو ممرض لكل 4 أو 5 مرضى.
 تخصصات أخرى: إخصائيو العلاج الطبيعي، إخصائيو التغذية، عالم بالكائنات الدقيقة، فنيو أجهزة طبية.

الأنواع

مع تطور وتخصص الطب زادت الحاجة إلى وحدات عناية مركزة متخصصة سواء لاعتلال معين أو فئة عمرية محددة. ومن أنواع وحدات العناية المركزة:
 وحدات عناية مركزة لحديثي الولادة.
 وحدات عناية مركزة للأطفال.
 وحدات عناية مركزة للقلب.
 وحدات عناية مركزة للجراحة.
 وحدات عناية مركزة للحروق.
 وحدات عناية مركزة لمرضى كورونا

تكلفة وحدات العناية المركزة

تعتبر وحدات العناية المركزة من أغلى مرافق المستشفيات من حيث التكلفة التشغيلية. ففي المملكة المتحدة يقدر متوسط تكلفة المريض في اليوم الواحد ما بين 1000-1800£ بمتوسط 1328£ (عام 2003)، يذهب 60٪ منها إلى رواتب الموظفين، 10٪ إلى الأدوية و10٪ إلى المواد التي تستخدم لمرة واحدة (كالمحارم والأبر والأنابيب الطبية وهكذا). وقد تختلف كلفة الوحدات على حسب اختصاصها. مثلاً متوسط تكلفة السرير في اليوم الواحد في وحدات العناية المركزة للأطفال تساوي 1702£ والتي تختلف عن تكلفة وحدات العناية المركزة العامة (1328£) كما تختلف عن تكلفة وحدات العناية المركزة لحديثي الولادة (838£).

انظر أيضًا

 طب الحالات الحرجة.

المراجع

أقسام المستشفى
طب العناية المركزة

وحدة العناية المركزة


Exodus es un supervillano Francés que aparece en los cómics estadounidenses publicados por Marvel Comics. Creado por el escritor Scott Lobdell y el artista Joe Quesada, apareció por primera vez en X-Factor # 92 (julio de 1993). Su nombre real se dio inicialmente como Paris Bennett, pero se descubrió como un alias cuando se reveló que había nacido en París Francia del  con el nombre de Bennet Du Paris.

Biografía ficticia

Origen
Nacido en el , Bennet du Paris siempre se había sentido diferente, como si tuviera un poder oculto de profundidad. Como adulto, participó en las Cruzadas, y se convirtió en el mejor amigo de Eobar Garrington, el Black Knight de la época. Los dos habían establecido la búsqueda de la torre de la energía, el mítico "Faraón Eterno" en Aquaba, cuando Dane Whitman (el Black Kinght del s. XXI) y Sersi, fueron trasladados de vuelta al s. XII, con Whitman en la mente de Eobar. Cuando Eobar entró en contacto con Sersi, abandonó la búsqueda, lo que enfureció du París, que viajó a la torre solo. Cuando llegó, una voz misteriosa le preguntó si estaba dispuesto a arriesgarlo todo para convertirse en uno de los fuertes. Du París aceptó, y sus poderes mutantes se manifiesta por primera vez.
Cuando Sersi y Whitman lo encontraron, ambos fueron emboscados por Apocalipsis. Bennet du Paris se había transformado en "Exodus" de la mano de Apocalipsis. Apocalipsis mandó a Éxodus adestruir a Black Knight. Pero Exodus se negó a hacerles daño y lo llamó un "falso dios". Apocalipsis despojó a Éxodus de su poder y lo encerró en una cripta en los Alpes suizos.

Acólitos
Algún tiempo después, en el , Magneto encontró y liberó a Éxodus, llevándolo a Ávalon. Éxodus se convirtió en la mano derecha de Magneto, en sustitución de Fabian Cortez, que había traicionado a Magneto. Éxodus se presentó ante el equipo gubernamental conocido como X-Factor. Parecía como si Éxodus quisiera decirles algo, pero se abstuvo y se fue.

Exodus a continuación, se presentó ante el equipo de mutantes de Fuerza-X para llevarse a Bala de Cañón y a Sunspot a Avalon con él. Ellos se negaron, pero el equipo demostró no ser rival para Exodus. El equipo rescató a sus amigos de Avalon, pero en el combate, Cable fue herido por Magneto.
Cuando Charles Xavier limpió la mente de Magneto limpia en un ataque de los X-Men a Avalon, Exodus asumió el liderazgo de los Acólitos.

Poco después, Fabian Cortez resurgió en Genosha, donde mantuvo prisionera a Luna Maximoff, la nieta de Magneto. La tensión entre los mutantes y los seres humanos estalló en Genosha y el país entró en guerra. Cuando la madre de Luna, Crystal, se dio cuenta de Luna se había desaparecido, ella y los Vengadores fueron a Genosha. Mientras tanto, el padre de la niña, Quicksilver y los X-Men también llegaron a Genosha para salvar a Luna. Exodus llegó a Genosha para salvar al pueblo mutante y destruir a los humanos. En un primer combate, Exodus derrotó a War Machine y a Sersi. Exodus luego encontró a Fabian Cortez en las alcantarillas de Genosha, con la Luna como escudo humano. Cortezhizo todo lo posible para escapar, diciendo a Quicksilver, la Bruja Escarlata, Crystal y Jean Grey, que mataran a Exodus, a cambio de la vida de Luna. Pero Cortez no fue rival para Exodus, quien aparentemente, lo mata.
Exodus continuación, se apareció a los mutados de Genosha, diciéndoles que mataran a todos los seres humanos o de toda la isla sería aplastada bajo su campo de fuerza. Los Vengadores y los X-Men se unieron. No fue sino hasta que el Profesor Xavier desató un ataque psiónico de gran alcance a Exodus, que Black Knight fue capaz de acercarse sigilosamente a Exodus, cortándolo con su espada de energía. Exodus, debilitado y derrotado, partió a Avalon, pero no sin antes, desatar un ataque de gran alcance en Quicksilver.

Exodus vs Holocausto
Los Acólitos descubrieron un capullo de hielo con un ser vivo en el interior, flotando cerca de Avalon. A pesar de algunas objeciones, Exodus ordenó llevarlo a bordo, creyendo que es un signo de lo que vendrá. Durante la noche, el ser que habitaba en el capullo se despertó y mató a varios Acólitos. El ser resultó ser Holocausto, uno de los sobrevivientes de la alteración de la realidad conocida como la Era de Apocalipsis. Holocausto confundió a Exodus con su homólogo de aquella realidad. Holocausto sabía que él era uno de sus enemigos, cuando se enteró de la presencia de Magneto. Exodus y Holocausto lucharon sin tener en cuenta para nada a su alrededor, destruyendo Avalon.

Muy debilitado por su batalla con Holocausto, Exodus regresó a la cripta en los Alpes suizos, donde Apocalipsis que originariamente le había encerrado. Exodus esperó para descansar y recuperar sus poderes allí. Exodus se convirtió en una especie de "vampiro psíquico", que necesitaba absorber la energía psiónica de los demás para vivir. Cuando sintió las energías de Cable y X-Man cerca, él estaba encantado con el enorme poder que poseían. Exodus luchó con X-Man, quien lo derrotó y sepultó en el derrumbe de una montaña.

Sitio de Wundagore
Exodus sobrevivió, sus poderes volvieron a la normalidad, y volvió a liderar a los Acólitos. Un débil Alto Evolucionario, dio cobijo a Luna Maximoff y Exodus decidió eliminarlos. Exodus envió un ejército de mutados y un equipo de Acólitos en un ataque contra la base del Evolucionario, la Montaña Wundagore. A pesar de la oposición de Quicksilver y los Caballeros de Wundagore, Exodus logró ganar el control de la ciudadela, mientras que Luna y el Alto Evolucionario escaparon. Exodus decidió también infectar a los Inhumanos con el Virus Legado. Él envió a un equipo que incluía a Pyro, Avalancha, Omega Rojo y Feral para encontrar al Alto Evolucionario, con la promesa de los miembros infectados se curarían del virus. También envió a Fabian Cortez en una misión para destruir las nieblas Terrigenas en la ciudad de los Inhumanos, Attilan.

El Alto Evolucionario decidió que era hora de recuperar el control de la Montaña Wundagore, y partió con un equipo hacia la ciudadela. Exodus y sus Acólitos aparecieron y atacaron al Alto Evolucionario con la ayuda del Hombre Bestia. Juntos tomaron a Quicksilver, los Caballeros de Wundagore, y los Héroes de Alquiler, prisioneros. Quicksilver finalmente se escapó, ganó el control de sí mismo y finalmente venció a Exodus.

Exodus intentó una vez más para destruir al Alto Evolucionario. Sin embargo, fue detenido de nuevo en su intento, esta vez por el Black Knight. Exodus volvió a ser encerrado en su cámara de hibernación.

Más tarde, Exodus se escapó de su prisión, una vez más, esta vez emergiendo como un hombre cambiado. Disfrazado como Magneto, Exodus utilizó su poder psiónico (impulsada por los medios tecnológicos) para llevar la paz a la nación de Genosha, obligando a los seres humanos y los mutantes a coexistir. Cuando finalmente fue desenmascarado por los X-Men, Exodus se proclamó un penitente tratando desesperadamente de expiar su pasado. Sin su control, sin embargo, Genosha entra en otra guerra civil, dejando a Exodus emocionalmente devastado.

Hermandad de Mutantes
La experiencia en Genosha lleva a Exodus a renovar su convicción de que los mutantes eran superiores y que estaban destinados a heredar la tierra. Después de haber formado una nueva Hermandad de mutantes diabólicos, que consta de Avalancha, Nocturne, Sabretooth, Mammomax y Black Tom Cassidy, Exodus dirige un ataque contra un grupo de seres humanos, pero fue frustrado por los X-Men. Después de escapar, esta nueva Hermandad decidió atacar a los X-Men en su casa. Dos de los residentes, un niño joven mutante y un empleado de la cafetería, mueren como resultado. Para la Hermandad del ataque resulta un completo desastre, lo que resulta en la mayor parte de la Hermandad, Éxodo incluido, siendo arrastrada hacia la cabeza del mutante Xorn. Reaparecen en el Mojoverso y hacen un acuerdo con Mojo para salir de allí. Se desconocen los términos de este acuerdo.

Merodeadores
Exodus fue uno de los pocos mutantes que conservaron sus poderes después de los acontecimientos de la historia de Dinastía de M. EXodus dirige un nuevo equipo de Acólitos conformado por Joanna Cargill, Random y Tempo como seguidores. Exodus y sus Acólitos nuevos atacan el Hellicarrier de S.H.I.E.L.D. que está por encima del Instituto Xavier. Su intención es capturar a Cable. Durante el ataque, Exodus combate al equipo de X-Men de Rogue, Northstar y Aurora. Más tarde, Exodus forja un pacto con Mr. Siniestro.
Como parte de este pacto, Exodus y sus Acólitos auxilian a los Merodeadores de Siniestro en su ataque a la Mansión X.

En el combate final entre los X-Men y los Merodeadores, Exodus es derrotado, primero por Emma Frost, y luego por la joven x-man Dust, quien lo hiere gravemente.

X-Men: Legacy
El Profesor Xavier se encuentra bajo el cuidado de los Acólitos tras ser herido por Bishop. Exodus aparentemente se ha recuperado por completo de los ataques de Dust y está tratando de tratar la herida en la cabeza de Xavier. A pesar de estar en un estado debilitado, Xavier se resiste a los esfuerzos de Exodus.
Exodus se ve obligado a buscar la ayuda de la única persona que puede ser capaz de restaurar la mente de Xavier: Magneto. Magneto, con la ayuda de Karima Shapandar, se las arregla para restaurar algunos de los recuerdos de Xavier. Más tarde, Magneto es atacado por Exodus, que quiere castigarlo. Éxodo trata de extrangular a Magneto, pero este es salvado por Xavier.
Después de la batalla, la victoria de Xavier amenaza con apagar los poderes de Exodus de forma permanente si ataca de nuevo. Éxodus extiende una oferta a Xavier para liderar a los Acólitos, pero Xavier se niega, y lo convence de disolver a los Acólitos. Exodus renuncia al nombre que Magneto le dio y decide embarcarse en una peregrinación personal con el fin de reencontrarse.

Regenesis
Exodus vuelve a aparecer en la recién creada "Escuela Jean Grey para Jóvenes Dotados", después de haber oído hablar de los acontecimientos del cisma que divide a los X-Men Frente a Wolverine, Rogue, Rachel Summers, Gambito y la ex-Acólito Joanna Cargill, él les dice que su decisión de romper con Utopía es inaceptable y que tiene la intención de "reunificarlos" con ellos. Después de una batalla corta, pero intensa, Wolverine dice a Exodus que busque en sus mentes para que pueda entender exactamente por qué decidieron salir de Utopía. Exodus está conmocionado por lo que descubre y se muestra particularmente preocupado por la decisión de Cíclope de arriesgar la vida de Hope Summers en el combate. Él se disculpa con el grupo, diciéndoles que estaban justificados por completo en su decisión de dejar Utopía, y luego parte a Utopía para enfrentar a Cíclope personalmente.

Poderes y habilidades
Exodus es uno de los mutantes más poderosos. Posee grandes poderes sobrehumanos, incluyendo la telepatía, la telequinesis y el teletransporte. Sus niveles de potencia son muy altos y sus poderes pueden ser resultado de la manipulación de Apocalipsis
Sus habilidades telepáticas que a veces coincidían con las de Profesor X y X-Man.
Exodus es capaz de utilizar sus habilidades de telequinesis para levantar objetos pesados, generar campos de fuerza de alta duración en torno a él, proyectar explosiones dañinas y desmontar y volver a montar dispositivos tecnológicos complejos. Hulk y Apocalipsis, han sido capaces de resistir sus ataques telequinéticos.
Éxodo es un teletransportador de gran potencia, capaz de llevarse a sí mismo y a los Acólitos en unos cuantos segundos de Avalon a la Tierra.
Exodus tiene un factor curativo sumamente poderoso. Exodus aparentemente también es inmortal o por lo menos, muy longevo.

Otras versiones

2099
En el Universo Marvel 2099, Exodus combatió a X-Nation.

Era de Apocalipsis
En la Era de Apocalipsis, Exodus fue destituido de su rango por Apocalipsis y fue torturado por los Madri. Exodus fue rescatado por Magneto y se convirtió en un miembro de los X-Men. Él tiene una relación romántica con Dazzler.

Dinastía de M
En esta realidad alterna, Exodus rige Australia, y ayudó a someter a Hulk.

En otros medios

Videojuegos
Éxodo apareció como un jefe en los juegos X-Men: Mutant Apocalypse, X-Men 2: Clone Wars y X-Men: Gamesmaster's Legacy.
También hizo un cameo en el final de X-Men: Children of the Atom, acudiendo en ayuda de Magneto después de su derrota y aparentemente pereciendo con su maestro en la destrucción de Avalon.
También hace un cameo en el final Marvel vs. Capcom 3 de Magneto, apareciendo como uno de los muchos mutantes que vuelan libremente en el nuevo santuario de mutantes en el que Magneto ha transformado la nave espacial de Galactus.

Referencias

Enlaces externos

Marvel Universe Entry
Marvel Database Entry

Mutantes de Marvel Comics
Personajes de X-Men
Telépatas de Marvel Comics
Villanos de Marvel Comics
Personajes de Marvel Comics que pueden moverse a velocidades sobrehumanas
Personajes creados por Scott Lobdell
Personajes creados por Joe Quesada
Vampiros de Marvel Comics
Personajes de Marvel Comics que pueden teletransportarse
Personajes de Marvel Comics con fuerza sobrehumana
Personajes de Marvel Comics que tienen poderes mentales
Personajes de Marvel Comics con curación acelerada

Exodus (personaje)


«لوكوموشن»  هي أغنية بوب أنتجت عام 1962 وهي من تأليف جيري غوفين وكارول كينج. تمت كتابة الأغنية أصلا للمغنية دي دي شارب إلا أنها رفضتها. عرفت الأغنية بوصولها للمراكز الخمسة الأولى على مجلة بيلبورد الأمريكية في ثلاث مناسبات من ثلاثة فنانين مختلفين من ثقافات مختلفة وفي عقود مختلفة: تم غناؤها في الأصل من مغنية البوب الأمريكية السوداء ليتل إيفا (المركز 1 عام 1962)؛ فرقة الهارد روك الأمريكية غراند فانك ريلرود (المركز 1 عام 1974)؛ والمغنية الأسترالية كايلي مينوغ (المركز 3 عام 1988).

الأغنية هي مثال شهير عن صنف الأغنية والرقصة: حيث أن أغلب كلمات الأغنية تصف الرقصة نفسها، حيث يتم غناؤها في العادة في حفلات الرقص الصفي، على أن الأغنية أتت قبل الرقصة.

هذه الأغنية هي ثاني أغنية تتصدر قائمة بيلبورد من قبل فنانين مختلفين. وكانت الأغنية الأولى التي حققت هذا الإنجاز هي غو أواي ليتل غيرل (ستيف لورنس عام 1962 ودوني أوزموند عام 1971) وهي أيضا من تأليف غوفين وكينغ. وهي إحدى تسع أغاني فقط حتى الآن تحقق هذا الإنجاز.

في وقت لاحق أديت هذه الأغنية من قبل أكثر من 10 فنانين، من بينهم المغنية الفرنسية «سيلفي فارتان» عام 1962 والتي غنتها باللغة الفرنسية، و «ليتل إيفا» التي شاركت في تسجيل نسختها فرقة الفتيات الأمريكية «ذا كوكيز». كما قامت المؤلفة الأصلية للأغنية كارول كينج بغنائها لأول مرة في عام 2005.

مراجع

أغان عن رقص
أغان كتبتها كارول كينغ
أغان منفردة أولى
أغان منفردة أولى في قائمة بيلبورد هوت 100
أغان منفردة حققت المركز الأول في أستراليا
أغان منفردة حققت المركز الأول في جنوب إفريقيا
أغان منفردة حققت المركز الأول في فرنسا
أغان منفردة حققت المركز الأول في كندا
أغان منفردة حققت المركز الأول في نيوزيلندا
أغان منفردة في 1974
أغان منفردة في 1988
أغاني 1962
أغاني عن قطارات
أغاني كايلي مينوغ

لوكوموشن


Les  sont un clade éteint de dinosaures ornithischiens herbivores appartenant aux Euornithopoda.

En 1993, David B. Weishampel et al. ont nommé un clade Euhadrosauria mais ne l'ont pas défini. Alberto Prieto-Márquez  a rejeté le nom en 2010 car il n'a pas de suffixe comme pour un taxon au rang de famille, mais cela est en fait autorisé par l'article 29.2 de l'ICZN. Daniel Madzia a défini un clade nœud en 2020 comme le groupe constitué du dernier ancêtre commun de Saurolophus et Lambeosaurus et tous leurs descendants.

En 2021, Daniel Madzia, Victoria Megan Arbour, Clint A. Boyd, Andrew A. Farke, Penélope Cruzado-Caballero et David Christopher Evans ont défini le clade nœud Euhadrosauria comme le groupe composé du dernier ancêtre commun de Lambeosaurus (Parks, 1923) et Saurolophus (Brown, 1912), à moins que cela n'inclue Hadrosaurus (Leidy, 1858). Dans ce dernier cas, le groupe est identique à Hadrosauridae, dont le nom est prioritaire.

Le groupe se compose d'herbivores quadrupèdes facultatifs de taille moyenne à grande du Crétacé supérieur d'Asie, d'Europe, d'Amérique du Nord, d'Amérique du Sud et peut-être d'Afrique. Ils ont un museau plat et élargi avec des becs cornus. Leurs  dentaires sont très complexes. L'existence de Eotrachodon apparenté est une indication que le groupe peut être aussi vieux que le Santonien. Le groupe s'est éteint à la fin du Crétacé.

Un arbre généalogique possible montre le cladogramme suivant :

Liens externes

Notes et références

Notes

Références

Ornithischia
Genre de dinosaures non aviens (nom scientifique)
Taxon fossile décrit en 1993

Euhadrosauria