එයාර් චීෆ් මාර්ෂල් ගගන් බුලත්සිංහල (තවද ගගන් පුලස්ථි බුලත්සිංහල ඉංග්‍රීසි: Gagan Bulathsinghala) VSV,  USP, RWP, RSP, ndc, psc යනු  ශ්‍රී ලංකා ගුවන් හමුදා හිටපු නිලධාරියෙක් වන අතර ඔහු  ශ්‍රී ලංකා ගුවන් හමුදාවේ 15 වැනි ගුවන් හමුදාපතිවරයාවෙයි. තවද ඔහු විශිෂ්ට ගුවන් නියමුවෙකු  ලෙස ගරු සම්භාවනාවට පාත්‍රව ඇත. වර්තමාන ගරු ශ්‍රී ලංකා තානාපති ඇප්ගනිස්තානය.

ශිෂ්‍ය අවදිය
ගගන් 12 සැප්තැම්බර් 1961 දී උපත ලදී. පියා නීතිඥ බුලත්සිංහලගේ පර්සි මාර්කස් පෙරේරා වූ අතර මව දෝනා බ්‍රියට්‍රිස් පෙරේරා විය.  ගගන්ගේ පියා කලක් රාජකීය ගුවන් හමුදාවේ (රාජකීය ගුවන් හමුදාවේ දහඅටවැනි නිලධාරියා) පියාසර ලුතිනන්වරයකු ලෙස නීති අංශයේ රාජකාරි කළ ඇත.

එයාර් මාර්ෂල් ගගන් බුලත්සිංහල  කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසුවෙකි. මේජර් ජෙනරාල්වරුන් වන උභය මඩවල,  අජිත් වික්‍රමසිංහ, ස්නායු වෛද්‍ය විශේෂඥ උදය රණවක, ක්‍රිකට් ක්‍රීඩක සනත් කලුපෙරුම යන මිතුරන්  නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ඔහුගේ සමකාලීනයෝ.

ශ්‍රී ලංකා ගුවන් හමුදාව
12 පෙබරවාරි 1981 දී නිලධාරී බඳවා ගැනීම් පාඨමාලා අංක නවය යටතේ ගගන් දියතලාව ගුවන් විද්‍යා පීඨයට ඇතුළු විය. ඔහු ජේ.ආර්. ජයවර්ධන, ආර්. ප්‍රේමදාස, ඩී.බි. විජේතුංග  හා චන්ද්‍රිකා බණ්ඩාරනායක ජනපතිවරුන් හතර දෙනකුගේ ගුවන් නියමුවාද විය.

නාලන්දා කීර්තී ශී‍්‍ර ගෞරව සම්මානය
වසර 2015 දී  ගගන් ඉගෙන ගත් නාලන්දා විද්‍යාලය ඔහුට නාලන්දාවේ වැදගත්ම ආදි සිසුවාට පිරිනමන නාලන්දා කීර්ති ශ්‍රී සම්මානය පිරිනැමුවේය.

ආශ්‍රිත

 එයාර් මාර්ෂල් ගගන් බුලත්සිංහලගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

 කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසු හමුදා නිලධරයන්

 මම ඉපදුණේ ගුවන් යානයකද කියලා බොහෝ දෙනෙක් අහනවා

  ගුවන් හමුදාපති පුටුවට සිව්කොන් සටනක්

 වෙඩි-වැදුණු-වෙලාවේ

 කිසිම හේතුවක් මත දේශපාලනය අධ්‍යාපනයට යොදාගන්නේ නැහැ- අධ්‍යාපන අමාත්‍ය අකිල විරාජ් කාරියවසම්

 ත්‍රිවිධ හමුදාවේ තිහක් වීඑස්වී සම්මානය ලබති

 නව ගුවන් හමුදාපති කපිල ජයම්පති

 නාලන්දියයන්ගේ ආඩම්බරය - නාලන්දා කීර්තී ශී‍්‍ර ගෞරව සම්මානය

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
ශ්‍රී ලංකා ගුවන් හමුදා නිලධාරීන්
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
සිංහලයෝ
1961 උපත්

ගගන් බුලත්සිංහල


دانيلا هانتشوفا (ولدت 23 أبريل, 1983 في سلوفاكيا) وهي لاعبة تنس سلوفاكية محترفة.

و هي تعمل الآن مع عدد من المدربين الذين تخرجوا من أكاديمية سانشيز كاسال. ووصلت إلى الترتيب رقم 13 على العالم في 4 اغسطس, 2008.

روابط خارجية

مراجع

أبطال الجراند سلام (كرة مضرب) في الزوجي المختلط
أبطال بطولة أستراليا المفتوحة
أبطال بطولة أمريكا المفتوحة
أبطال بطولة فرنسا المفتوحة
أبطال بطولة ويمبلدون
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مونت كارلو
رياضيون من بوبراد
سلوفاكيون مغتربون في موناكو
لاعبات كرة مضرب سلوفاكيات
لاعبو كرة مضرب أولمبيون من سلوفاكيا
لاعبو كرة مضرب شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2004
لاعبو كرة مضرب شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2008
لاعبو كرة مضرب شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2012
مواليد 1983

دانيلا هانتشوفا


Un (tahıl) - toz tahıl ürünü
 UN (United Nations) Birleşmiş Milletler - Uluslararası örgüt
 Un (ön ek), İngilizcede olumsuzluk anlamı yükleyen bir ön ek (Örneğin: Un-official = resmi olmayan)
 Uncyclopedia (Türkçesi: Yansiklopedi), Vikipedi'nin eğlence amaçlı olarak kurulmuş parodisidir Linki .

Un (anlam ayrımı)


Sadat Bukari (n. 12 aprilie 1989, Wa), este un fotbalist ghanez, care în prezent este liber de contract.

Palmares
Étoile du Sahel
Supercupa CAF: 2008
Cupa Confederației CAF: 2008
Championnat de Tunisie (vicecampion): 2007-2008
Cupa Președintelui Tunisiei (vicecampion): 2007-2008

Maccabi Haifa
Israeli Premier League (vicecampion): 2009-2010

Astra Giurgiu
Cupa României: 2013-2014
Supercupa României: 2014

Legături externe
Profil pe SoccerWay
Profil pe RomanianSoccer

Fotbaliști ghanezi
Fotbaliști ai FC Astra Giurgiu

Sadat Bukari


Rachelle Ranae "Shelley" Shannon (* 1956) ist eine militante Aktivistin der christlich-fundamentalistischen Anti-Abtreibungsbewegung aus Grants Pass, Oregon. Sie versuchte am 19. August 1993 den Abtreibungsarzt George Tiller zu ermorden und schoss ihm vor seiner Abtreibungsklinik in Wichita (Kansas) in beide Arme.

Sie saß eine Haftstrafe im Bundesgefängnis FCI Waseca in Minnesota ab und wurde 2018 aus dem Gefängnis entlassen.

Versuchter Mord an George Tiller
Am 19. August 1993 schoss Shannon George Tiller in beide Arme.

Motiv für diese Tat war ihr Engagement in der radikalen christlichen Anti-Abtreibungsbewegung. Zum Zeitpunkt der Tat war Shelley bereits fünf Jahre in dieser Bewegung tätig und entsprechend beeinflusst worden.  Sie hatte Schriften verfasst, in denen sie sich mit Michael F. Griffin, dem Mörder des Abtreibungsarztes David Gunn, solidarisch erklärte. Griffin sei "the awesomest, greatest hero of our time" (dt.: "der wunderbarste, größte Held unserer Zeit"). Tillers Klinik in Wichita war häufig Demonstrationsort von Abtreibungsgegnern und -befürwortern gewesen. Shannon hatte sich unter die Abtreibungsbefürworter gemischt und Tiller mit einer halbautomatischen Pistole angeschossen. Tiller wurde 16 Jahre später von Scott Roeder ermordet.

Verhandlung und Urteil
Shannon sagte aus, der Versuch Tiller umzubringen sei nicht moralisch verwerflich gewesen.

Die Jury beriet sich eine Stunde. Shannon wurde des versuchten Mordes für schuldig befunden. Sie wurde zu einer Haftstrafe von elf Jahren verurteilt.

Während sie im Gefängnis von Lansing, Kansas, einsaß, unterzeichnete sie eine Erklärung der Terrorgruppe Army of God, die sich mit dem Mörder Paul Jennings Hill solidarisch erklärte. Hill hatte 1994 den Abtreibungsarzt John Britton und dessen Leibwächter James Barrett ermordet. Am 4. Juni 1995 bekannte sie sich schuldig, an mehreren Abtreibungskliniken in den Staaten Oregon, Kalifornien, Idaho und Nevada Feuer gelegt zu haben.

Sie wurde vor einem Bundesgericht in dreißig Fällen für schuldig erklärt, darunter wegen Brandstiftung und Steuervergehen.

Am 9. September 1995 wurde sie vom Richter James A. Redden zu zwanzig Jahren Haft verurteilt. Der Richter nannte sie eine Terroristin. Die zwanzig Jahre wurden zu den elf Jahren wegen des versuchten Mordes an Tiller hinzugezählt.

Ihre Tochter Angela Shannon (wahrscheinlich 1974 geboren) wurde strafrechtlich verfolgt, weil sie 1993 Todesdrohungen an den Abtreibungsarzt George Woodward aus Milwaukee geschickt hatte.
Rachelle Shannon versuchte, die Verantwortung für die Drohbriefe zu übernehmen, Angela wurde jedoch aufgrund ihrer Fingerabdrücke überführt und zu 46 Monaten Haft verurteilt.

1998 klagte Shelley Shannon gegen das Kansas-Gefängnis hinsichtlich des Abwassersystems. Dieses sei defekt und würde die gesundheitlichen Bedingungen der Insassen gefährden.
Die Klage wurde in mehreren Instanzen abgewiesen.

Weblinks
 Army of God website, Shelley Shannon page

Einzelnachweise

Christlicher Terrorismus
US-Amerikaner
Geboren 1956
Frau

Rachelle Shannon


Rea Réka Mészáros (n. 14 aprilie 1994, în Vác) este o handbalistă maghiară care joacă pentru clubul FTC-Rail Cargo Hungaria și echipa națională a Ungariei. Mészáros evoluează pe postul de pivot.

Palmares
Magyar Kupa:
 Câștigătoare: 2017

Referințe

Jucătoare de handbal din Ungaria
Nașteri în 1994
Sportivi maghiari în viață
Oameni din Vác
Handbaliste ale Ferencvárosi TC

Rea Mészáros


Divizia A de handbal feminin 2019−2020 a fost a 54-a ediție a eșalonului valoric secund al campionatului național de handbal feminin românesc. Competiția a purtat anterior numele Categoria B sau Divizia B, însă a fost redenumită în 1996, când fosta Divizie A a devenit Liga Națională. Întrecerea este organizată anual de Federația Română de Handbal (FRH). Începând din anul competițional 2018−2019, Divizia A a revenit la formatul cu patru serii, după ce anterior s-a desfășurat cu doar două serii.

Au promovat în Liga Națională echipele ACS Crișul Chișineu-Criș, CSM Galați, CS Dacia Mioveni 2012 și CS Activ Ploiești.

Săli
Partidele se joacă în sălile de sport din orașele de reședință ale echipelor, în funcție de disponibilitatea acestora și de potențialul de spectatori al partidelor.

Echipe participante
Începând cu ediția 2018−2019, Divizia A se desfășoară cu patru serii de câte 6−7 echipe fiecare, împărțite pe criterii geografice, cu scopul de a limita deplasările lungi și a reduce astfel costurile. În ediția 2019−2020, componența celor patru serii este:

Seria A
În seria A vor concura 6 echipe:
 HCF Piatra Neamț
 HC Dunărea Brăila II
 CS Știința Bacău
 CSM Galați
 CSM Roman
 Național Brașov

Seria C
În seria C vor concura 6 echipe:
 CSU Târgoviște
 Național Râmnicu Vâlcea
 CS Dacia Mioveni 2012
 CS Activ Prahova Ploiești
 CSM Târgu Jiu
 ACS Székelyudvarhely NKK

Seria B
În seria B vor concura 7 echipe:
 CSM București II
 CSU Știința București
 ACS Școala 181 SSP București
 ACS Spartac UNEFS București
 CSU Neptun Constanța
 HC Dinamo Bitcoin București
 CS Danubius Călărași

Seria D
În seria D vor concura 6 echipe:
 CSM Târgu Mureș
 CS Marta Baia Mare
 CS Universitar Oradea
 ACS Crișul Chișineu-Criș
 CS Universitatea Reșița
 CSU de Vest Timișoara

Regulament
Regulamentul de desfășurare a ediției 2019-20 a Diviziei A de handbal feminin a fost aprobat pe 18 iunie 2019, a intrat în vigoare pe 1 iulie 2019 și conține și un calendar preliminar al partidelor, cu mențiunea că datele acestora se pot modifica cu acordul echipelor.

Partide
Meciurile din sezonul regulat al ediției 2019-20 a Diviziei A de handbal feminin s-au jucat în sistem fiecare cu fiecare, cu câte două partide tur și două partide retur între două echipe din fiecare serie, iar programul acestora a fost alcătuit după Tabela Berger.

Calendarul competițional preliminar s-a stabilit în ședința Consiliului de Administrație al FRH din data de 18 iunie 2019. Datele exacte de desfășurare a partidelor au fost publicate ulterior.

Seria A

Clasament

Clasament actualizat pe 18 martie 2020, valabil pe 18 mai 2020, după anularea etapelor rămase de disputat.1)

1) Pe 18 mai 2020, Consiliul de Administrație al FRH a decis anularea etapelor rămase de disputat și încheierea campionatului cu rămânerea în vigoare a clasamentelor în seriile Diviziei A conform situației existente la data de 11 martie 2020, când s-a desfășurat ultimul meci, aplicându-se criteriile de departajare finală.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa I

Etapa II

Etapa III

Etapa IV

Etapa V

Clasament tur

Clasament valabil pe 15 octombrie 2019, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa VI

Etapa VII

Etapa VIII

Etapa IX

Etapa X

Clasament retur

Clasament valabil pe 16 noiembrie 2019, la finalul returului.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa I

Etapa XII

Etapa XIII

Etapa XIV

Etapa XV

Clasament tur

Clasament valabil pe 29 februarie 2020, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XVI

Pe 8 martie 2020, Federația Română de Handbal a anunțat că numărul total al persoanelor prezente în sălile de sport în timpul partidelor nu trebuie să depășească 1000, în conformitate cu decizia din aceeași zi a Departamentului pentru Situații de Urgență și a Ministerului Afacerilor Interne, pentru a preîntâmpina răspândirea virusului Covid-19. Pe 13 martie, Federația Română de Handbal a decis "sistarea tuturor competițiilor de handbal organizate sub egida F.R.H., A.J.H., A.M.H. până la data de 31 martie".

Etapa XVII

Pe 19 martie, Federația Română de Handbal a decis "prelungirea perioadei de suspendare a tuturor competițiilor sportive organizate sub egida F.R.H./A/J.H./A.M.H. până la încheierea Stării de urgență", instituită din 16 martie 2020 pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.195/2020, în contextul pandemiei de Covid-19. Pe 14 aprilie, starea de urgență a fost prelungită pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.240/2020.

Etapa XVIII

Etapa XIX

Etapa XX

Seria B

Clasament

Clasament actualizat pe 18 martie 2020, valabil pe 18 mai 2020, după anularea etapelor rămase de disputat.1)

1) CS Danubius Călărași a fost penalizată cu un punct pentru folosirea unei jucătoare fără drept de joc.

2) CS Danubius Călărași a fost penalizată cu un punct pentru lipsei asistenței medicale.

1) Pe 18 mai 2020, Consiliul de Administrație al FRH a decis anularea etapelor rămase de disputat și încheierea campionatului cu rămânerea în vigoare a clasamentelor în seriile Diviziei A conform situației existente la data de 11 martie 2020, când s-a desfășurat ultimul meci, aplicându-se criteriile de departajare finală.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa I

ACS Școala 181 SSP București a stat.

Etapa II

HC Dinamo Bitcoin București a stat.

Etapa III

CS Universitatea Știința București a stat.

Etapa IV

CSU Neptun Constanța a stat.

Etapa V

CSM București II a stat.

Etapa VI

CS Danubius Călărași a stat.

Etapa VII

ACS Spartac UNEFS București a stat.

Clasament tur

Clasament valabil pe 19 octombrie 2019, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa VIII

ACS Școala 181 SSP București a stat.

Etapa IX

HC Dinamo Bitcoin București a stat.

Etapa X

CS Universitatea Știința București a stat.

Etapa XI

CSU Neptun Constanța a stat.

Etapa XII

CSM București II a stat.

Etapa XIII

CS Danubius Călărași a stat.

Etapa XIV

ACS Spartac UNEFS București a stat.

Clasament retur

Clasament valabil pe 8 ianuarie 2020, la finalul returului.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XV

ACS Școala 181 SSP București a stat.

Etapa XVI

HC Dinamo Bitcoin București a stat.

1) CS Danubius Călărași a fost penalizată cu un punct pentru folosirea unei jucătoare fără drept de joc. FRH a decis că CS Danubius Călărași va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10.

Etapa XVII

CS Universitatea Știința București a stat.

Etapa XVIII

CSU Neptun Constanța a stat.

Etapa XIX

CSM București II a stat.

Etapa XX

CS Danubius Călărași a stat.

Etapa XXI

ACS Spartac UNEFS București a stat.

Clasament tur

Clasament valabil pe 22 februarie 2020, la finalul turului.

1) CS Danubius Călărași a fost penalizată cu un punct pentru folosirea unei jucătoare fără drept de joc.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XXII

ACS Școala 181 SSP București a stat.

1) Meciul nu s-a disputat din cauza lipsei asistenței medicale. CS Danubius Călărași a fost penalizată cu un punct pentru lipsei asistenței medicale. FRH a decis că CS Danubius Călărași va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10.

Etapa XXIII

HC Dinamo Bitcoin București a stat.

Etapa XXIV

Pe 8 martie 2020, Federația Română de Handbal a anunțat că numărul total al persoanelor prezente în sălile de sport în timpul partidelor nu trebuie să depășească 1000, în conformitate cu decizia din aceeași zi a Departamentului pentru Situații de Urgență și a Ministerului Afacerilor Interne, pentru a preîntâmpina răspândirea virusului Covid-19. Pe 13 martie, Federația Română de Handbal a decis "sistarea tuturor competițiilor de handbal organizate sub egida F.R.H., A.J.H., A.M.H. până la data de 31 martie".

CS Universitatea Știința București a stat.

Pe 19 martie, Federația Română de Handbal a decis "prelungirea perioadei de suspendare a tuturor competițiilor sportive organizate sub egida F.R.H./A/J.H./A.M.H. până la încheierea Stării de urgență", instituită din 16 martie 2020 pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.195/2020, în contextul pandemiei de Covid-19. Pe 14 aprilie, starea de urgență a fost prelungită pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.240/2020.

Etapa XXV

CSU Neptun Constanța a stat.

Etapa XXVI

CSM București II a stat.

Etapa XXVII

CS Danubius Călărași a stat.

Etapa XXVIII

ACS Spartac UNEFS București a stat.

Seria C

Clasament

Clasament actualizat pe 18 martie 2020, valabil pe 18 mai 2020, după anularea etapelor rămase de disputat.1)

1) ACS Székelyudvarhely NKK a fost penalizată cu un punct pentru nerespectare cerințe vârstă.

1) Pe 18 mai 2020, Consiliul de Administrație al FRH a decis anularea etapelor rămase de disputat și încheierea campionatului cu rămânerea în vigoare a clasamentelor în seriile Diviziei A conform situației existente la data de 11 martie 2020, când s-a desfășurat ultimul meci, aplicându-se criteriile de departajare finală.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa I

Etapa II

Etapa III

Etapa IV

Etapa V

Clasament tur

Clasament valabil pe 12 octombrie 2019, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa VI

Etapa VII

1) ACS Székelyudvarhely NKK a fost penalizată cu un punct pentru nerespectare cerințe vârstă. FRH a decis că ACS Székelyudvarhely NKK va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10.

Etapa VIII

Etapa IX

Etapa X

Clasament retur

Clasament valabil pe 17 noiembrie 2019, la finalul returului.

1) ACS Székelyudvarhely NKK a fost penalizată cu un punct pentru nerespectare cerințe vârstă.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XI

Etapa XII

Etapa XIII

Etapa XIV

Etapa XV

Clasament tur

Clasament valabil pe 2 martie 2020, la finalul turului.

1) ACS Székelyudvarhely NKK a fost penalizată cu un punct pentru nerespectare cerințe vârstă.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XVI

Etapa XVII

Pe 8 martie 2020, Federația Română de Handbal a anunțat că numărul total al persoanelor prezente în sălile de sport în timpul partidelor nu trebuie să depășească 1000, în conformitate cu decizia din aceeași zi a Departamentului pentru Situații de Urgență și a Ministerului Afacerilor Interne, pentru a preîntâmpina răspândirea virusului Covid-19. Pe 13 martie, Federația Română de Handbal a decis "sistarea tuturor competițiilor de handbal organizate sub egida F.R.H., A.J.H., A.M.H. până la data de 31 martie".

Pe 19 martie, Federația Română de Handbal a decis "prelungirea perioadei de suspendare a tuturor competițiilor sportive organizate sub egida F.R.H./A/J.H./A.M.H. până la încheierea Stării de urgență", instituită din 16 martie 2020 pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.195/2020, în contextul pandemiei de Covid-19. Pe 14 aprilie, starea de urgență a fost prelungită pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.240/2020.

Etapa XVIII

Etapa XIX

Etapa XX

Seria D

Clasament

Clasament actualizat pe 18 martie 2020, valabil pe 18 mai 2020, după anularea etapelor rămase de disputat.1)

1) Pe 18 mai 2020, Consiliul de Administrație al FRH a decis anularea etapelor rămase de disputat și încheierea campionatului cu rămânerea în vigoare a clasamentelor în seriile Diviziei A conform situației existente la data de 11 martie 2020, când s-a desfășurat ultimul meci, aplicându-se criteriile de departajare finală.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa I

Etapa II

Etapa III

Etapa IV

Etapa V

Clasament tur

Clasament valabil pe 12 octombrie 2019, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa VI

Etapa VII

Etapa VIII

Etapa IX

Etapa X

Clasament retur

Clasament valabil pe 16 noiembrie 2019, la finalul returului.

Rezultate în tur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XI

Etapa XII

Etapa XIII

Etapa XIV

Etapa XV

Clasament tur

Clasament valabil pe 29 februarie 2020, la finalul turului.

Rezultate în retur
Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal

Etapa XVI

Etapa XVII

Pe 8 martie 2020, Federația Română de Handbal a anunțat că numărul total al persoanelor prezente în sălile de sport în timpul partidelor nu trebuie să depășească 1000, în conformitate cu decizia din aceeași zi a Departamentului pentru Situații de Urgență și a Ministerului Afacerilor Interne, pentru a preîntâmpina răspândirea virusului Covid-19. Pe 13 martie, Federația Română de Handbal a decis "sistarea tuturor competițiilor de handbal organizate sub egida F.R.H., A.J.H., A.M.H. până la data de 31 martie".

Pe 19 martie, Federația Română de Handbal a decis "prelungirea perioadei de suspendare a tuturor competițiilor sportive organizate sub egida F.R.H./A/J.H./A.M.H. până la încheierea Stării de urgență", instituită din 16 martie 2020 pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.195/2020, în contextul pandemiei de Covid-19. Pe 14 aprilie, starea de urgență a fost prelungită pe o perioadă de 30 de zile prin Decretul nr.240/2020.

Etapa XVIII

Etapa XIX

Etapa XX

Promovare

Ediția din 2019-2020 a Ligii Naționale și a Diviziei A a fost grav afectată de pandemia de coronaviroză cauzată de noul coronavirus 2019-nCoV (SARS-CoV-2). Pe 18 mai 2020, Consiliul de Administrație al FRH a analizat modalitatea de închidere a sezonului 2019-2020. Cu 11 voturi "pentru" și 5 voturi "împotrivă" s-a decis ca în Liga Națională feminină să nu se mai dispute restul de meciuri rămase și să se încheie campionatul fără acordare de titlu și medalii.  Cu 12 voturi "pentru" și 4 voturi "împotrivă" s-a aprobat închiderea clasamentelor în seriile Diviziei A conform situației existente la data întreruperii competiției, aplicându-se criteriile de departajare finală. De asemenea, s-a votat în unanimitate ca nici o echipă să nu retrogradeze în Divizia A.

În privința promovării, cu 14 voturi "pentru" și 2 voturi "împotrivă" s-a aprobat ca promovarea să se facă în urma disputării unui turneu final, la care să participe 8 echipe cel mai bine clasate în seriile Diviziei A. S-a decis ca turneul să dureze cinci zile și să fie organizat după minim 30 de zile de la reluarea antrenamentelor în sală. Regulamentul de desfășurare a turneului de promovare, votat pe 9 iunie și publicat pe 10 iunie 2020, precizează că "echipele clasate pe locurile 1, 2 și 3 din ziua a 5-a vor promova în Liga Națională". Un alt aliniat din regulament menționa că "echipele clasate pe locurile următoare au dreptul să se înscrie în Liga Națională, în cazul în care echipele care au drept de participare în Liga Națională nu se înscriu (în ordinea clasamentului)". Jucătoarele nou transfera puteau fi folosite în meciurile din cadrul turneului de promovare cu condiția să aibă un contract încheiat până la minim sfârșitul sezonului 2020-2021. Orice încetare a acestor contracte înainte de sfârșitul sezonului 2020-2021 se sancționa pecuniar. În cadrul turneului de promovare ar fi urmat să se alcătuiască două grupe de către patru echipe, în care acestea ar fi jucat meciuri fiecare cu fiecare. Echipele care terminau grupele pe primele două locuri ar fi jucat semifinale, câștigătoarele semifinalelor urmau să se înfrunte în finală, iar învinsele în finala mică. Dacă partidele jucate în faza meciurilor de clasament, a finalei mici și a finalei s-ar fi terminat la egalitate, se trecea la executarea aruncărilor de la 7 metri.

La sfârșitul lunii iunie a devenit cert că HCM Slobozia nu va mai putea evolua în Liga Națională din cauza bugetului insuficient, antrenorul și jucătoarele au părăsit pe rând echipa, iar autoritățile locale i-au diminuat drastic finanțarea și au decis să o mențină în Divizia A, în consecință, FRH a hotărât să înlocuiască HCM Slobozia cu echipa din Divizia A care ar fi urmat să se claseze pe locul al IV-lea la turneul de baraj.

În perioada următoare doar cinci echipe și-au exprimat interesul de a participa la turneul de promovare: ACS Crișul Chișineu-Criș, CSM Galați, CS Dacia Mioveni 2012, HCF Piatra Neamț și CS Activ Ploiești, iar pe 24 august 2020, Consiliului de Administrație al FRH a hotărât în unanimitate ca "turneul de promovare-feminin să se joace în sistemul "fiecare cu fiecare" dacă sunt 5 echipe participante, respectiv nedisputarea turneului, cu tragere la sorți pentru locul de promovare ocupat, dacă rămân 4 echipe care confirmă participarea la turneu". S-a mai decis ca turneul de promovare, în eventualitatea că va fi organizat, să se desfășoare între 7 și 11 septembrie, la Sfântu Gheorghe, unde fusese de curând înființat un Centru Național de Excelență.

Pe 26 august însă, presa sportivă a anunțat că HCF Piatra Neamț nu va mai participa la turneul de promovare, astfel că în cursă au rămas doar patru echipe care concurau pentru patru locuri de promovare, făcând inutilă organizarea unui turneu.

Au promovat echipele ACS Crișul Chișineu-Criș, CSM Galați, CS Dacia Mioveni 2012 și CS Activ Ploiești.

Pe 21 septembrie 2020, tragerea la sorți a atribuit următoarea ordine echipelor promovate:
 CS Dacia Mioveni 2012
 CS Activ Ploiești
 ACS Crișul Chișineu-Criș
 CSM Galați

Referințe

Bibliografie
 Federația Română de Handbal: Pagina oficială

Sezoanele Diviziei A de handbal feminin
2019 în handbal
2020 în handbal

Divizia A de handbal feminin 2019-2020


1812. godina (rus. "1812 год") - ruski film redatelja Vasilija Gončarova, Kaja Ganzena i Aleksandra Uraljskogo.

Radnja
Film prikazuje Napoleonova invazija na Rusiju u 4 dijela.

Uloge
 Aleksandra Gončarova
 Vasilij Gončarov
 Andrej Gromov

Izvori

Vanjske poveznice
 1812. godine na Kino Poisk

Ruski filmovi 1910-ih

1812. godine


تاناه لوط تكوين صخري قبالة جزيرة بالي في إندونيسيا، بني فيه معبد يزوره السياح والعاشقين لفن التصوير.

تاريخ
تاناه لوط تعني حرفيا (أرض في شرق البحر) في اللغة البالية، وتقع على بعد 20 كيلومتر من دينباسار، وهي عبارة عن معبد يجلس فوق صخرة كبيرة تشكلت على شاطئ البحر منذ مدة طويلة بسبب حركات المد والجزر.

المعبد بدأ في العمل في القرن 15 بوصية من الكاهن نيرارتا، وذلك حين كان في أحد سفرياته على طول الساحل الجنوبي للجزيرة، فرأى تلة صخرية جميلة أعجبته فقرر المبيت فيها تلك الليلة بعد أن استقبله صيادو تلك المنطقة أفضل استقبال ومنحوه عدة هدايا، وفي الصباح نصح أهل تلك المنطقة ببناء معبد فوق تلك التلة فهو أفضل مكان لعبادة إله البحر (معتقدات هندوسية). فبُني الساحل وأصبح واحدا من أشهر معابد البالي على مدى قرون، رفقه 7 معابد أخرى تصطف على طول الساحل الجنوبي الغربي.

و يعتقد أن ثعابين البحر السامة التي توجد تحت الصخور تعتبر حاميا للمعبد من الأرواح الشريرة، حيث أن الكاهن نيرارتا حين شيّد المعبد لمح ثعبانا كبيرا فأخبر السكان أنه حامي المعبد من الأشرار .

ترميم المعبد
بدأت سنة 1980 الصخور تنهار وبدأت تتلف معها بعض أجزاء المعبد، وأصبحت حالته خطيرة، فقدمت الحكومة اليابانية قرضا إلى إندونسيا يقدر ب 800 مليار روبية للحفاظ على المعبد وباقي شواطئ جزيرة بالي ونتيجة لذلك تم إصلاح ثلث الصخور التي كانت ستنهار لولا مساعدة اليابان.

السياحة
لقد أصبح اقتصاد البلدة منتعشا، لكثرة قدوم الناس لهذه البلدة من أجل الدخول إلى المعبد، الذي تصطف أمامه على طول الطريق عدة مطاعم ومراكز لبيع التذكارات مخصصة للسياح الأجانب.

مراجع

معابد
معابد هندوسية في إندونيسيا
منطقة وصاية تابانان
مواقع أثرية في إندونيسيا
مواقع جذب سياحي في بالي
معابد بحرية بالية

تاناه لوط


Svijet

Zgrade i druge građevine

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Zgrade i druge građevine

Događaji

 Nakon smrti Jurja Dalmatinca, Nikola Firentinac preuzima gradnju Šibenske katedrale.

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

 Juraj Dalmatinac

Izvori

Vanjske poveznice

Arhitektura u 1473.


Lydia Madero García (Monterrey, Nuevo León, 21 de julio de 1950). Es una política mexicana, miembro del Partido Acción Nacional, ha sido diputada federal, senadora y fue titular de la Oficina de enlace de México en Estrasburgo, Francia.

Lydia Madero es Licenciada en Derecho egresada de la Universidad Autónoma de Tamaulipas y Licenciada en Derecho Social por el Instituto Superior de Cultura y Arte de Monterrey adscrito a la Universidad Autónoma de Nuevo León, tiene además una Maestría en Ciencias con especialidad en Sociología Rural en la Universidad de Texas A&M, en College Station, Texas, Estados Unidos. Miembro del PAN desde 1986, en ese año fue candidata a presidenta municipal de Ciudad Victoria, resultando derrotada, candidatura que repetiría con mismos resultados en 1998, así mismo fue candidata a Senadora por Tamaulipas en 1988, y ocupó diversos cargos en la estructura del PAN en Tamaulipas como presidenta del comité municipal en Ciudad Victoria, secretaria de promoción política de la mujer y secretaria general del PAN estatal. En 1991 fue elegida diputada federal por representación proporcional a la LV Legislatura que concluyó en 1994 y de 1997 a 2000 fue diputada al Congreso de Tamaulipas.

En 2000 fue elegida Senadora por lista nacional, desempeñándose en el cargo de ese año a 2006, en dichas legislaturas se desempeñó como presidenta de las comisiones de Reglamentos y Prácticas Parlamentarias y Jurisdiccional, además de ser miembro de las comisiones de Hacienda y Crédito Público, de Relaciones Exteriores y de Comercio y Fomento Industrial. En 2006 fue candidata del PAN a diputada federal por el V Distrito Electoral Federal de Tamaulipas, no resultando electa al ganar las elecciones el candidato del PRI Miguel Ángeles González Salum, a partir de diciembre del mismo año, el presidente Felipe Calderón Hinojosa la nombró titular del Instituto Nacional de Desarrollo Social cargo que ocupó hasta marzo de 2009. Después fue nombrada titular de la Oficina de enlace de México en Estrasburgo, Francia, donde trabajó hasta diciembre de 2012.

Referencias

Nacidos en Monterrey
Diputados de la LV Legislatura de México
Senadores de las LVIII y LIX Legislaturas de México
Miembros del Partido Acción Nacional
Diplomáticos de México
Alumnado de la Universidad Autónoma de Nuevo León

Lydia Madero García


Clarmont is a municipality in the Swiss canton of Vaud, located in the district of Morges.

Geography
Clarmont has an area, , of .  Of this area,  or 82.0% is used for agricultural purposes, while  or 11.0% is forested.   Of the rest of the land,  or 8.0% is settled (buildings or roads).

Of the built up area, housing and buildings made up 5.0% and transportation infrastructure made up 2.0%.  Out of the forested land, 6.0% of the total land area is heavily forested and 5.0% is covered with orchards or small clusters of trees.  Of the agricultural land, 67.0% is used for growing crops and 9.0% is pastures, while 6.0% is used for orchards or vine crops.

The municipality was part of the old Morges District until it was dissolved on 31 August 2006, and Clarmont became part of the new district of Morges.

The municipality is located on a high plateau above the Morges river.

Coat of arms
The blazon of the municipal coat of arms is Azure, a Bar wavy Argent, in chief a Sun in his splendour Or, in base a Coupeaux of the last.

Demographics
Clarmont has a population () of .  , 10.1% of the population are resident foreign nationals.  Over the last 10 years (1999–2009 ) the population has changed at a rate of 5.3%.  It has changed at a rate of -3.8% due to migration and at a rate of 9.9% due to births and deaths.

Most of the population () speaks French (124 or 87.3%), with German being second most common (7 or 4.9%) and Italian being third (3 or 2.1%).

Of the population in the municipality 40 or about 28.2% were born in Clarmont and lived there in 2000.  There were 62 or 43.7% who were born in the same canton, while 18 or 12.7% were born somewhere else in Switzerland, and 21 or 14.8% were born outside of Switzerland.

In  there were 4 live births to Swiss citizens and there were 2 deaths of Swiss citizens.  Ignoring immigration and emigration, the population of Swiss citizens increased by 2 while the foreign population remained the same.  At the same time, there were 2 non-Swiss men who immigrated from another country to Switzerland.  The total Swiss population change in 2008 (from all sources, including moves across municipal borders) was a decrease of 6 and the non-Swiss population increased by 4 people.  This represents a population growth rate of -1.4%.

The age distribution, , in Clarmont is; 14 children or 10.1% of the population are between 0 and 9 years old and 14 teenagers or 10.1% are between 10 and 19.  Of the adult population, 19 people or 13.8% of the population are between 20 and 29 years old.  23 people or 16.7% are between 30 and 39, 16 people or 11.6% are between 40 and 49, and 19 people or 13.8% are between 50 and 59.  The senior population distribution is 13 people or 9.4% of the population are between 60 and 69 years old, 12 people or 8.7% are between 70 and 79, there are 8 people or 5.8% who are between 80 and 89.

, there were 57 people who were single and never married in the municipality.  There were 65 married individuals, 5 widows or widowers and 15 individuals who are divorced.

, there were 65 private households in the municipality, and an average of 2.0 persons per household.  There were 25 households that consist of only one person and 3 households with five or more people.  Out of a total of 69 households that answered this question, 36.2% were households made up of just one person and there was 1 adult who lived with their parents.  Of the rest of the households, there are 18 married couples without children, 10 married couples with children  There were 9 single parents with a child or children.  There were 2 households that were made up of unrelated people and 4 households that were made up of some sort of institution or another collective housing.

 there were 18 single family homes (or 45.0% of the total) out of a total of 40 inhabited buildings.  There were 12 multi-family buildings (30.0%), along with 9 multi-purpose buildings that were mostly used for housing (22.5%) and 1 other use buildings (commercial or industrial) that also had some housing (2.5%).  Of the single family homes 7 were built before 1919, while 1 was built between 1990 and 2000.  The most multi-family homes (4) were built before 1919 and the next most (2) were built between 1946 and 1960.  There was 1 multi-family house built between 1996 and 2000.

 there were 76 apartments in the municipality.  The most common apartment size was 3 rooms of which there were 25.  There were 3 single room apartments and 22 apartments with five or more rooms.  Of these apartments, a total of 65 apartments (85.5% of the total) were permanently occupied, while 9 apartments (11.8%) were seasonally occupied and 2 apartments (2.6%) were empty.  , the construction rate of new housing units was 0 new units per 1000 residents.  The vacancy rate for the municipality, , was 1.28%.

The historical population is given in the following chart:

Politics
In the 2007 federal election the most popular party was the SP which received 20.25% of the vote.  The next three most popular parties were the LPS Party (18.15%), the SVP (18.02%) and the Green Party (15.19%).  In the federal election, a total of 46 votes were cast, and the voter turnout was 47.4%.

Economy
, Clarmont had an unemployment rate of 1.8%.  , there were 30 people employed in the primary economic sector and about 7 businesses involved in this sector.  2 people were employed in the secondary sector and there were 2 businesses in this sector.  12 people were employed in the tertiary sector, with 4 businesses in this sector.  There were 80 residents of the municipality who were employed in some capacity, of which females made up 46.3% of the workforce.

 the total number of full-time equivalent jobs was 31.  The number of jobs in the primary sector was 18, all of which were in agriculture.  The number of jobs in the secondary sector was 2, of which 1 was in manufacturing and 1 was in construction.  The number of jobs in the tertiary sector was 11.  In the tertiary sector; 3 or 27.3% were in wholesale or retail sales or the repair of motor vehicles and 7 or 63.6% were technical professionals or scientists.

, there were 67 workers who commuted away from the municipality.  Of the working population, 8.8% used public transportation to get to work, and 75% used a private car.

Religion
From the , 33 or 23.2% were Roman Catholic, while 82 or 57.7% belonged to the Swiss Reformed Church.  Of the rest of the population, there were 8 individuals (or about 5.63% of the population) who belonged to another Christian church.  There was 1 individual who was Jewish, and there was 1 individual who belonged to another church.  15 (or about 10.56% of the population) belonged to no church, are agnostic or atheist, and 6 individuals (or about 4.23% of the population) did not answer the question.

Education
In Clarmont about 62 or (43.7%) of the population have completed non-mandatory upper secondary education, and 19 or (13.4%) have completed additional higher education (either university or a Fachhochschule).  Of the 19 who completed tertiary schooling, 47.4% were Swiss men, 31.6% were Swiss women.

In the 2009/2010 school year there were a total of 15 students in the Clarmont school district.  In the Vaud cantonal school system, two years of non-obligatory pre-school are provided by the political districts.  During the school year, the political district provided pre-school care for a total of 631 children of which 203 children (32.2%) received subsidized pre-school care.  The canton's primary school program requires students to attend for four years.  There were 9 students in the municipal primary school program.  The obligatory lower secondary school program lasts for six years and there were 6 students in those schools.

, there were 23 students from Clarmont who attended schools outside the municipality.

References

Clarmont


An Anthurium concolor in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Kurt Krause. An Anthurium concolor in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium concolor


Kurt Sanderling (19 de septiembre de 1912, Arys, Prusia Oriental - 17 de septiembre de 2011, Berlín) fue un director de orquesta judío-alemán, destacado en la Berliner Sinfonie-Orchester (hoy Konzerthausorchester) hasta su retiro en 2002 y muy apreciado por sus interpretaciones de obras de Beethoven, Brahms, Shostakovich y Mahler.

Biografía
De origen judío, Kurt Sanderling inició sus estudios musicales en la ciudad prusiana de Königsberg — la actual Kaliningrado rusa — y posteriormente en Berlín. En 1931, a los 18 años de edad, fue contratado como repetidor en la Ópera Estatal de Berlín - entonces Städtische Oper de Charlottenburgo, donde fue asistente de Fritz Stiedry, Paul Bresach y también de Otto Klemperer, Wilhelm Furtwängler, Erich Kleiber y Bruno Walter, quienes influenciaron profundamente su manera de entender la música como algo transcendente y alejado de cualquier efectismo.

En 1933, la Alemania nazi lo obligó a formar parte del Jüdischer Kulturbund de Berlín. En 1935 no se le permitió entrar al país en 1936 cuando regresaba de una gira italiana, marchándose a Rusia al tener allí a algunos familiares. en principio Sanderling trabajó como asistente de Georges Sébastian en la Orquesta de la Radio de Moscú, debutando con la orquesta en 1937. Dos años más tarde, Sanderling se hizo cargo de la Orquesta Filarmónica de Járkov, en Ucrania, donde trabajó hasta 1941. Entre 1941-60 fue director permanente como segundo de Yevgeny Mravinsky en la Orquesta Filarmónica de Leningrado. Compatibilizó esta actividad con la docencia en el Conservatorio de Leningrado. Se naturalizó ciudadano soviético y fue íntimo amigo de Dmitri Shostakovich, quien consideraba uno de sus cinco grandes amigos junto a Mravinsky, David Oistrakh, Mstislav Rostropovich y Galina Vishnevskaya.

En 1960, coincidiendo con la construcción del muro de Berlín, Sanderling fue requerido por las autoridades comunistas para que dirigiera la Orquesta Sinfónica de Berlín Este, para situarla en un nivel similar al de su homóloga occidental, la Filarmónica de Berlín dirigida por Karajan. Sanderling efectivamente consiguió elevar el nivel de la orquesta y efectuó meritorias grabaciones con ella, consolidando su prestigio en el mundo musical. Para lograrlo contó con la colaboración como invitados de los excepcionales solistas de los que era íntimo en Leningrado. Como consagración fue también designado titular de la Staatskapelle de Dresde entre 1964 y 1967, que era una orquesta con un estilo propio demasiado definido como para adaptarse a las indicaciones matizadas de Sanderling.

A partir de 1960 Sanderling también comenzó a actuar con frecuencia en Occidente y fue invitado a dirigir en Viena y en los Festivales de Salzburgo. En 1970 debutó en Inglaterra con la Orquesta del Gewandhaus de Leipzig y sustituyendo a Otto Klemperer al frente de la Philharmonia Orchestra, formación que se adaptaba como anillo al dedo a las características de Sanderling como director y que acabó nombrándole como director emérito en 1996. Más tarde Sanderling inició su colaboración con la Orquesta Sinfónica Yomiuri Nippon de Tokio.

Fue nombrado "Director Emérito" también por la Orquesta Sinfónica de Madrid.

En 2002, fue nombrado comendador de la Orden del Imperio Británico

Se había casado en 1941 con Nina Bobath, con quien tuvo un hijo y de la que se divorció en 1960 a su regreso a Alemania Oriental para casarse con Barbara Wagner, madre de sus dos hijos, ambos directores de orquesta,  Stefan Sanderling y Michael Sanderling.

Murió dos días antes de cumplir los 99 años.

Estilo musical
Kurt Sanderling fue acumulando en su larga trayectoria diversas experiencias y fue muy permeable a los conocimientos que pudo aprender de primera mano de los genios de la dirección de los que fue ayudante en sus inicios alemanes y rusos. Así se forjó como representante de la tradición germánica y al mismo tiempo de la escuela rusa, pero de ambas sin localismo, sino con el afán de transcendencia musical que había apreciado en sus maestros. Sanderling fue un director austero y parco de movimientos, sin llegar al extremo de Karl Böhm, ya que tenía una técnica de batuta muy expresiva. Durante los ensayos era muy apasionado volcánico para defender su visión de las partituras y la importancia de los matices con gran respeto hacia los profesores de las orquestas. Como gran pedagogo, esperaba al fin de las sesiones para dar a los solistas que no las indicaciones necesarias para que se lograra el resultado que él deseaba.

Su repertorio era muy amplio, con predilección por Beethoven, Brahms, Bruckner y Mahler, siguiendo sus versiones la tradición interpretativa germánica, pero siendo a la vez muy personales e identificables por su estilo terso y rico de matices.

Pero fue Shostakovich, que era amigo personal del director, el compositor con el que tuvo una mayor cercanía. Las versiones de sus obras tienen algo de camerístico y poseen una melancolía única muy cercana al espíritu del compositor en sus años de madurez.

Sanderling fue también muy apreciado como director acompañante por los excepcionales solistas con los que intimó en Leningrado y con los que conoció en occidente, por su  búsqueda de la esencia musical de las partituras, su elegancia y la gran musicalidad que lograba conseguir con la colaboración entre ellos y las orquestas.

Discografía seleccionada
 Beethoven: Concierto para piano n.º 3 / Sviatoslav Richter / Sinfónica de Viena (DG - 1962).
 Beethoven: Conciertos para piano / Emils Guilels / Filarmónica Checa (ARCHIPEL)
 Beethoven: Conciertos para piano / Mitsuko Uchida / Radio de Baviera - Concertgebouw (DG - 1994-1998).
 Beethoven: Sinfonía n.º 5 / Orquesta Filarmonía (EMI)
 Bruckner: Sinfonía n.º 3 / BBC Northern Symphony Orchestra (ICA - 1978).
 Mahler: Sinfonía n.º 9 / Sinfónica de la BBC (BBC Classics).
 Mahler: Sinfonía n.º 10 (versión D. Cooke) / Sinfónica de Berlín (Berlin Classics).
 Mahler: La canción de la tierra / Sinfónica de Berlín (Berlin Classics).
 Rachmaninov: Sinfonía n.º 2 / Filarmónica de Leningrado (DG - 1956).
 Shostakovich: Sinfonía n.º 10 / Sinfónica de Berlín (Berlin Classics).
 Shostakovich: Sinfonía n.º 15 / Sinfónica de Berlín (Berlin Classics).
 Tchaikovsky: Sinfonía n.º 4 / Filarmónica de Leningrado (DG - 1956).
 Tchaikovsky: Sinfonía n.º 4 / Filarmónica de Berlín (DVD Euroarts - 1992).

Premios
 1975 - Goethepreis, Berlín Oriental
 1992 - Premio de la Crítica Alemana (Deutscher Kritikerpreis).
 2002 - Orden del Imperio Británico
 2002 - Premio Shostakovich

Publicaciones
 Kurt Sanderling & Ulrich Roloff-Momin: Andere machen Geschichte, ich machte Musik. Parthas, Berlín 2002, 431 p, ISBN 3-932529-35-9,
 Seine Liebe zu Brahms. Kurt Sanderling unterrichtet die 4. Sinfonie. documental de Norbert Beilharz, 2003,  des SWR (German)

Referencias

Enlaces externos
 Obituario de El Independiente

  Discography

Directores de orquesta de Alemania
Directores de orquesta de Rusia
Comendadores de la Orden del Imperio Británico
Compositores judíos
Músicos que abandonaron la Alemania Nazi
Músicos clásicos de Alemania del siglo XX
Músicos clásicos del siglo XX de Rusia
Miembros de la Academia de las Artes de Berlín

Kurt Sanderling


Wander Antonio de Almeida (nacido el 5 de mayo de 1977 en São Paulo, Brasil) es un futbolista brasileño nacionalizado argentino. Juega de centrocampista y actualmente juega en la Liga Rafaelina en el Sportivo Norte.

Carrera deportiva
Wander de Almeida comenzó su carrera en Brasil en 1996 jugando para Rubro Social, y luego en 1997 pasó al Vasco da Gama. En 1998 se trasladó al Serrano. Luego se trasladó a la Argentina en ese mismo año para jugar en River Plate, en donde no duró mucho. En 1999 se fue a los Países Bajos para jugar en la reserva de PSV Eindhoven. Ese mismo año volvió a la Argentina, para jugar en Banfield. Formó parte del plantel que disputaba la B Nacional. Se proclamó goleador del equipo cuando jugaban en esa categoría. Jugó para el club hasta el año 2001 cuando fue transferido a Independiente Rivadavia de Mendoza. Jugó para el club hasta 2003 cuando se fue nuevamente a su país natal para jugar por segunda vez en el Rubro Social hasta 2004. Continúa su carrera en ese mismo año para jugar en el Argentino Quilmes (Rafaela), en su regreso a la Argentina. Ese mismo año se fue al Ben Hur de Rafaela. Jugó para ese club hasta el año 2005 cuando se fue al 9 de Julio de esa misma ciudad. Permaneció allí hasta 2006, cuando se fue a Formosa para jugar en el Sportivo Patria, en donde estuvo hasta 2007, cuando ese mismo año se fue a Jujuy para jugar en Talleres de Perico hasta 2008. Ese año se fue a Corrientes para jugar en el Boca Unidos. En 2009 se fue a Córdoba para jugar en Racing de Córdoba en donde estuvo con muchas expectativas. Ese año se fue a Misiones para jugar en Crucero del Norte. En 2010 volvió nuevamente a Jujuy para jugar por segunda vez consecutiva en Talleres de Perico. Ese mismo año fue transferido a Boca Río Gallegos, en donde juega hasta 2013. Ese año se pasó al Sportivo Norte, que participa en la Liga Rafaelina.

Clubes

Enlaces externos

 Ficha en BDFA

Futbolistas de Brasil
Futbolistas del Rubro Social Esporte Clube
Futbolistas del Club de Regatas Vasco da Gama
Futbolistas del Serrano Futebol Clube
Futbolistas del Club Atlético River Plate en los años 1990
Futbolistas del PSV Eindhoven
Futbolistas del Club Atlético Banfield
Futbolistas del Club Sportivo Independiente Rivadavia

Futbolistas del Club Atlético Argentino Quilmes
Futbolistas del Club Sportivo Ben Hur
Futbolistas del Club Atlético 9 de Julio (Rafaela)
Futbolistas del Club Sportivo Patria
Futbolistas del Club Atlético Talleres (Perico)
Futbolistas del Club Atlético Boca Unidos
Futbolistas del Club Atlético Racing
Futbolistas del Club Mutual Crucero del Norte
Futbolistas del Club Boca Río Gallegos
Futbolistas del Club Sportivo Norte
Futbolistas nacionalizados en Argentina
Políglotas de Argentina
Emigrantes brasileños hacia Argentina
Nacidos en São Paulo

Wander de Almeida


පබ්ලෝ එමිල්හෝ එස්කොබාර් ගවිරියා (/ˈɛskəbɑːr/, Spanish: [ˈpaβlo eˈmiljo eskoˈβaɾ ɣaˈβiɾja]; 1 දෙසැම්බර් 19492 දෙසැම්බර් 1993) කොලොම්බියානු මත්කුඩු නායකයෙකු හා පාතාල නායකයෙකු විය.ඔහුගේ කාර්ටලය විසින් 80%කම  ඇමෙරිකාවේ කොකේන් සපයන්නට විය මෙයින් ඔහු වාර්ෂිකව ඇමෙරිකානු ඩොලර් බිලියන 21.9 ක්  පෞද්ගලිකව උපයන ලදී  ඔහුව කොකේන් රජු  ලෙස  හදුන්වනු ලැබූ අතර ඉතිහාසයේ දනවත්ම අපරාදකරුද විය.ඔහුගේ වත්කම 1990 වන විට ඇමෙරිකානු ඩොලර් බිලියන 25ත් - 30ත් අතර විය.  (අද මුදලින් ඩොලර් මිලියන 48.5 - 58 අතර), මෙය ඔහුව ලොව දනවත්ම පුගලයන් අතරට පත්විය.

යොමුව

1993 මරණ
1949 උපත්

පබ්ලෝ එස්කොබාර්


The year 1991 in science and technology involved many significant events, some listed below.

Astronomy and space exploration
 May 18 – Helen Sharman becomes the first British person in space, flying with the Soyuz TM-12 mission.
 October 29 – The Galileo probe becomes the first spacecraft to visit an asteroid (951 Gaspra).
 Steven Balbus and John F. Hawley publish their insights on magnetorotational instability.
 Asteroid 6859 Datemasamune is discovered by Masahiro Koishikawa.
 Asteroid 11514 Tsunenaga is discovered by Masahiro Koishikawa.
 There are four lunar eclipses: three penumbral on January 30, July 26, and June 27, and one minor partial lunar eclipse on December 21.
 There are two solar eclipses: one annular eclipse on January 15, and a very long total eclipse on July 11 (lasting 6 minutes and 53 seconds).

Chemistry
 Carbon nanotubes discovered in the insoluble material of arc-burned graphite rods by Sumio Iijima of NEC.

Computer science
 February 26 – Tim Berners-Lee introduces WorldWideWeb (the first web browser), and a WYSIWYG HTML editor.
 May 14 – Nicola Pellow, an intern working under the direction of Berners-Lee, introduces Line Mode Browser, the first cross-platform web browser.
 June 5 – Phil Zimmermann posts the first Pretty Good Privacy (PGP) data encryption program.
 June 23 – The video game Sonic the Hedgehog is first released, propelling the Sega Genesis 16-bit console into mass popularity.
 August 6 – The first website goes online at CERN.
 The Trojan Room coffee pot at the Computer Laboratory, University of Cambridge, England, inspires the first webcam.
 October - Apple releases the PowerBook laptop computer.

Conservation
 October 1 – The New Zealand Resource Management Act 1991 comes into effect.

Geophysics
 Alan Hildebrand and others provide support for the Alvarez hypothesis for the Cretaceous–Paleogene extinction event by proposing the Chicxulub crater in the Yucatán Peninsula of Mexico as the impact site for a large asteroid 66 million years ago.
 The Ames crater impact structure is identified in Major County, Oklahoma.

Mathematics
 July – English physicist Philip Candelas and colleagues show that mirror symmetry could be used to solve problems in enumerative geometry.
 Qiudong Wang produces a global solution to the n-body problem.

Physics
 January 1 – Finland joins CERN.
 July 1 – Poland joins CERN.
 October 15 – the "Oh-My-God particle", the first ultra-high-energy cosmic ray measured at an energy of  (40,000,000 times that of the highest energy protons that have been produced in a particle accelerator), is observed at the University of Utah HiRes observatory in Dugway Proving Ground, Utah.

Physiology and medicine
 Takotsubo cardiomyopathy first studied.

Technology
 July 1 – World's first GSM telephone call made in Finland.

Publications
 The first open-access scientific online archive, arXiv, is begun as a preprint service for physicists, initiated by Paul Ginsparg.

Awards
 Nobel Prizes
 Physics – Pierre-Gilles de Gennes
 Chemistry – Richard R. Ernst
 Medicine – Erwin Neher, Bert Sakmann
 Turing Award – Robin Milner

Births
 February 28 – Sheree Atcheson, Sri Lankan-Irish computer scientist

Deaths
 January 30 – John Bardeen (b. 1908), American physicist, co-inventor of the transistor and twice winner of the Nobel Prize in Physics.
 February 6 – Salvador Luria (b. 1912), Italian-born biologist, co-winner of the Nobel Prize in Physiology or Medicine.
 February 23 – Sir Charles Illingworth (b. 1899), British surgeon.
 March 1 – Edwin H. Land (b. 1909), American inventor of the Land Camera.
 June 2 – Mary Loveless (b. 1899), American immunologist.
 June 5 – Min Chueh Chang (b. 1908), Chinese American embryologist.
 July 4 – Victor Chang (b. 1936), Australian cardiac surgeon, murdered.
 December 2 – Anne Beloff-Chain (b. 1921), British biochemist.

References

20th century in science
1990s in science

1991 in science


William Alexander Thomson (-) est un homme politique canadien de l'Ontario. Il est député fédéral libéral de la circonscription ontarienne de Welland de 1872 à 1878.

Biographie
Né à Wigtownshire en Écosse, Thomson émigre avec sa famille dans l'État de New York avant de s'établir à  près de Niagara Falls dans le Haut-Canada en 1834. Il contribue au développement du chemin de fer de la Erie and Niagara Railway et sert même comme président pendant quelque temps.

Candidat défait dans Niagara contre le conservateur Angus Morrison en 1867, il est élu dans Welland lors d'une élection partielle en 1872 et déclenchée à la suite du décès du député Thomas Clark Street. Réélu en 1874, il ne se représente pas en 1878 en raison d'une mauvaise santé. Il meurt l'année suivant à Queenston.

Thomson est l'auteur de traité sur l'économie, An essay on production, money, and government; in which the principle of a natural law is advanced and explained, whereby credit, debt, taxation, tariffs, and interest on money will be abolished; and national debt and the current expenses of government will be paid in gold, publié en 1863.

Résultats électoraux

Références

Liens externes

Naissance en novembre 1816
Député fédéral canadien provenant de l'Ontario
Député du Parti libéral du Canada
Décès en octobre 1878
Décès à 61 ans

William Alexander Thomson


Filokalya; Yunanca'da "İyi şeylerin sevgisi" anlamına gelen Doğu Ortodoksluğu'nun mistik İsihazm geleneğine ait ruhsal önderlere ve keşişlere ait metinler koleksiyonu. Filokalya'da yer alan yazılar MS 4. yüzyıl ile 15. yüzyıla arasında kaleme alınmıştır. 18. yüzyılda, Kutsal Athos Dağı'ndan Aziz Nikodimos (1749-1809) ve Korint'li Aziz Makarios (1731-1805) adında iki Yunan keşiş tarafından derlendi ve ilk olarak 1782'de Venedik'te yayınlandı. İkinci baskı 1893'te Atina'da yayınlandı ve ilk baskıya ek olarak Patrik Kallistos'un hazırladığı dua üzerine yazılmış metinleri de içermekteydi. Beş ciltlik üçüncü baskısı 1957-1963 yıllarında Astir Yayıncılık Şirketi tarafından Atina'da piyasaya sürüldü. Orijinal Filokalya'daki tüm metinler Yunancadır ve ikisi hariç tümü ilk olarak Yunanca yazılmıştır ve o iki metin (orijinalleri Latincedir) de Bizans döneminde Yunancaya çevrilmiştir. Ancak eserin nüfuz alanı asla Yunanca konuşulan topraklarla sınırlı kalmamıştır. Bu eseri ilk defa başka bir dile çeviren kişi, hac ziyareti neticesinde Athos Dağı'na gelmiş, daha sonra da Moldova'ya yerleşmiş Rus keşiş Paisii Velichkovskii (1722-1794) idi. Eserden seçmece metinleri Kilise Slavcası'na çevirdi ve kitabı Moskova'da "Dobrotolublye" adıyla bastırdı. Eser 1822'de tekrar basıldı ve yayınlandı. Bir Rus Gezgincinin Anıları (The Way of a Pilgrim) adlı kitapta bahsedilen hacı (gezginci) tarafından çevrilmişti. Kuşkusuz, Filokalya'nın Rus maneviyatına ve kültürüne etkisi muazzam idi. Bunu, kitabın titiz bir okuyucusu olan Dostoyevski'nin yazıları da tek başına yeterince kanıtlar niteliktedir. Rusça'ya bir çevirisi Ignatii Brianchaninov (1807-1867) tarafından yapıldı ve çeviri 1857 yılında yayınlandı. Halen Dobrotolubiye adıyla basılan bir diğer Rusça çevirisi de orijinal Yunanca baskıda olmayan birkaç metni eserine dahil etmiş ve Yunanca baskının metinlerindeki bazı pasajları kasten çıkarmış veya özünden farklı bir biçimde anlatımını sürdürmüş Piskopos Münzevi Keşiş Teofan (1815-1894) tarafından yapıldı.

Piskopos Teofan'ın çevirisi, Athos Dağı'ndaki Az. Panteleimon Rus Manastırı'nın muhalefetine karşı, Moskova'da beş cilt halinde yayınlandı. Serinin 1877'de basılan ilk cilti sırasıyla 1883, 1885, 1905 ve 1913 yıllarında yeniden basıldı. 1883'teki baskının görsel bir kopyası New York, Jordanville'deki Kutsal Üçleme Manastırı tarafından 1963 yılında üretildi. Ek yazıları da içeren Rumence bir çeviri ise 1946 yıllarında Peder Dumitru Stăniloae editörlüğünde edebi ürünler sahnesine çıktı. 1976'da ise beşinci cilti hazırlandı ve sekiz cilt halinde tamamlanması tasarlanmıştı. Tam bir Fransızca çeviri projesi halen devam etmekte. Rumence ve Fransızca çeviriler orijinal Yunanca aslına dayalıdır. Filokalya'daki metinlerin İngilizceye yapılan tek çevirisi ise E. Kadloubovsky ve G. E. H Palmer ikilisine aittir. "Writings from the Philokalia on Prayer of the Heart and Early Fathers" adıyla iki cilt halinde yapılmış bir çeviridir. Sırasıyla 1951 ve 1954 yıllarında basılmıştır. Bu çeviri Yunanca aslından değil, Teofan'ın Rusça çevirisinden yapılmıştır ve Yunanca orijinal baskısından üçte bir oranda daha az veri sağlıyor. İki çevirmen de çalışmalarının ikinci ciltin giriş kısmına: "Filokalya'nın hazinelerini orijinali kadar zengin, akıllıca ve dengeli bir biçimde Batı'ya sunabilmek sorununun tek nihai çözümü, gerekli niteliklere sahip birilerinin orijinal Yunanca aslının tamamını tercüme etmeyi üstlenmesidir. Bu çalışmanın bir gün gerçekleşeceğini umarız. Hristiyan geleneğinin gözbebeğini batıya aktarmak, Hristiyanlığa yapılacak en büyük katkılardan biri olurdu." şeklinde yazmışlardır.

Dış bağlantılar
 Dobrotolyubie, 1788
 Φιλοκαλία, 1782
 İngilizce dilinde "Filokalya", PDF erişim linki, Holy Books - holybooks.com
Filokalya (PDF)

Kaynakça

İsihazm
Hristiyan mistisizmi
Mistisizm kitapları
18. yüzyılda Doğu Ortodoksluk
18. yüzyılda Hristiyanlık metinleri
1782 kitapları

Filokalya


Danny Vincente é um guitarrista de Blues argentino radicado em São Paulo Brasil desde 1990.
Além de guitarrista também é compositor e produtor.

Biografia
Danny Vincet nasceu na Argentina, e é filho do saudoso violonista de tango, Villa, da dupla Gomez-Villa. Em 1990 imigrou para o Brasil, para a felicidade dos brasileiros. São mais de 30 anos tocando Blues,  construindo uma carreira sólida e reconhecida dentro e fora do Brasil. Em 1995 se apresentou no Nescafé Blues, onde dividiu o palco com Robert Cray, Jeff Healey e Wilson Pickett. Em 2011 participou da 3 edição do "Bourbon Festival Paraty". Em 2016 integrou o elenco de artistas do 14ª Rio das Ostras Jazz e Blues, ao lado de Flávio Guimarães, fundador da Banda Blues Etílicos. Ainda em 2016, o Ipiabas Blues Jazz Festival. Em 2017, mais um festival com a "Danny Vincent Blues Band" , o Santa Jazz.

Discografia

Referências

Músicos de blues
Guitarristas de blues do Brasil

Danny Vincent


Horor film ili film strave (eng. horror film), filmski žanr koji pripada nadžanru fantastike, zajedno s fantastičnim i znanstveno-fantastičnim filmom. Cilj radnje je prenijeti na gledatelja osjećaj užasa i straha. Ikonografija je usko određena, a osnovna simbolika se temelji na borbi između dobra i zla. Horor filmovi se često spajaju s trilerom i znanstvenom fantastikom.

Najčešće teme horor filmova su susret čovjeka s mitološkim bićima poput čudovišta, demona, duhova, mumija, vampira, vještica i vukodlaka. Zlotvori su ponekad i ljudska bića, poput manijakalnih ubojica, fizički izobličenih psihopata i slično. Atmosfera je mračna, tajnovita, ispunjena zebnjom i napetošću i radnja često uključuje stare ili napuštene uklete kuće i dvorce, stara groblja, maglovite predjele, podrume i tavane, motele i slična tjeskobna mjesta.

Razvoj filmova strave bio je pod jakim utjecajem književnosti, osobito kroz djela Frankenstein (1818.) Mary Shelley, kratkih priča strave Edgara Allana Poea, Neobičan slučaj dr. Jekylla i g. Hydea (1886.) R. L. Stevensona, Slika Doriana Graya (1890.) Oscara Wildea i Drakule (1897.) Brama Stokera.

Podžanrovi horor filma

 film o čudovištima - podžanr horor filma u kojem su među glavnim antagonistima mitološka i druga čudovišta, poput čudovišta iz romana Frankenstein (1818.), autorice Mary Shelley
 nadnaravni film
 pronađena snimka film, podžanr kod kojeg se priča temelji na tzv. pronađenoj videosnimci koja iz prvog lica prikazuje što se dogodilo s nestalim osoba koje su povezane s tom snimkom
 slasher film, podžanr horora koji se bazira na sadističkim serijskim ubojicama koji masakriraju nedužne žrtve
 tinejdžerski horor film, podžanr u kojem su glavni protagonisti grupa tinejdžera koji se nađu u nekakvoj strašnoj situaciji koja prijeti njihovim životima
 ZF horor film, hibridni podžanr horor i znanstveno-fantastičnog filma, koji često ima za kulisu svemir, tuđinski planet, zastrašujuće izvanzemaljce i svemirski brod
 zombi horor, podžanr horor filma koji obrađuje temu zombi apokalipse

Povijest horor filmova

Žanr se pojavio početkom 20. stoljeća u Europi, gdje se razvio tijekom 1910-ih i 1920-ih. Neki od ranih filmova žanra horora su Umorna smrt (1921.) Fritza Langa i Nosferatu (1922.) F. W. Murnaua. Horor filmovi se pojavljuju u SAD-u osobito tijekom 1920-ih i 1930-ih, a važniji redatelji su Tod Browning (1880. – 1962.), James Whale (1889. – 1957.) i Edgar G. Ulmer (1904. – 1972.), dok su istaknutiji filmovi Drakula (1931.), Frankenstein (1931.), Dr. Jekyll i G. Hyde (1931.), Mumija (1932.) i Nevidljivi čovjek (1933.).

Sredinom 1930-ih dolazi do dugogodišnje stagnacije u snimanju i kvaliteti ostvarenja žanra. Bilježe se uglavnom parodije i serije, a rijetke su iznimke filmovi Testament doktora Mabusea (1933.) i omnibus Gluho doba noći (1945). Tek od 1957. godine, dolazi do preporoda žanra horor filmova. Tijekom 1960-ih zapažena ostvarenja žanra ostvarili su Alfred Hitchock filmovima Psiho (1960.) i Ptice (1963.) te Roman Polanski filmovima Bal vampira (1967.) i Rosemaryna beba (1968.) i George A. Romero filmom Noć živih mrtvaca (1968.).

Od 1970-ih horor film se počinje uključivati u visokobudžetnu produkciju, da bi od 1980-ih i naročito od 1990-ih postao cijenjeni filmski žanr, jednake vrijednosti kao i ostali filmski žanrovi. Najvažnija ostvarenja 1970-ih i 1980-ih su filmovi Istjerivač đavola (1973.), Williama Friedkina, Teksaški masakr motornom pilom (1974.), Tobea Hoopera, Carrie, Briana De Palme, Noć vještica (1978.), Johna Carpentera, Osmi putnik (1979.), Ridleyja Scotta, Isijavanje (1980.), Stanleyja Kubricka, Petak 13. (1980.), Sean S. Cunninghama, Poltergeist (1982.), Tobea Hoopera, Stvor (1982.), Johna Carpentera, Strava u Ulici Brijestova (1984.), Wesa Cravena, Izgubljeni dječaci (1987.), Joela Schumachera, Groblje kućnih ljubimaca (1989.), Mary Lambert.

Neki od važnijih filmova strave iz 1990-ih su Misery (1990.), Roba Reinera, prema priči Stephena Kinga, Drakula (1992.), Francisa Forda Coppole, Alien 3 (1992.), Davida Finchera, Intervju s vampirom (1994.), Neila Jordana, Vrisak (1996.), Wesa Cravena, Đavolji odvjetnik (1997.), Taylora Hackforda i Šesto čulo (1999.), M. Nighta Shyamalana.

Bilješke

Vanjske poveznice

 Film strave - Filmska enciklopedija
 Film strave - Filmski leksikon

Filmski žanrovi

Horor film


The Big Fib  é um game show americano apresentado por Yvette Nicole Brown e com Rhys Darby. Baseada no podcast de mesmo nome, a série estreou no Disney+ em 22 de maio de 2020.

Premissa
Duas pessoas afirmam ser especialistas em um campo semelhante, e uma criança participante faz perguntas para determinar qual dos dois não é de fato um especialista e está "mentindo".

Desenvolvimento
No início de novembro de 2019, foi revelado que o Disney+ havia encomendado um game show composto por 30 episódios baseados no então conhecido podcast da Gen-Z Media, Pants on Fire, da Haymaker TV com Yvette Nicole Brown como apresentadora. Em abril de 2020, foi revelado que a primeira parte da primeira temporada consiste em 15 episódios.

Lançamento
A primeira parte de 15 episódios da primeira e única temporada foi lançada em 22 de maio de 2020 no Disney+. A segunda parte da primeira e única temporada estreou no Disney+ em 23 de outubro de 2020.

Episódios

Recepção
Joel Keller, do Decider, declarou que o game show é divertido para adultos e crianças, afirmando que consegue ser "um dos melhores" game shows familiares, e afirmou que Yvette Nicole Brown é uma anfitriã agradável, enquanto acha Rhys Darby divertido em todo o seu personagem. Emily Ashby, da Common Sense Media, classificou o programa com 4 de 5 estrelas, afirmando: "este programa divertido e engraçado tem amplo apelo e entreterá as famílias, e os fatos compartilhados pelo especialista real podem ensinar ao público uma coisa ou duas. Dito isso, os pais também podem usar o programa para conversar com as crianças sobre honestidade e as consequências de contar mentiras no mundo real."

Referências

Ligações externas

Reality shows da década de 2020
Reality shows dos Estados Unidos
Game shows da década de 2020
Game shows dos Estados Unidos
Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2020
Programas de televisão em língua inglesa
Programas originais do Disney+
Séries de televisão da Disney

The Big Fib


Rafael Nadal Parera (d. 3 Haziran 1986, Manacor, Mallorca), İspanyol tenisçi. Tenis tarihinde 22 kez Grand Slam kazanan ilk erkek tenisçi oldu. Roland Garros'u 14 kez kazanarak, bu alanda rekor kırmıştır.

2005 Fransa Açık'ta kazandığı ilk "Grand Slam" şampiyonluğundan bu yana, 2022 Fransa Açık şampiyonluğuyla, toplamda 22 Grand Slam şampiyonluğu bulunmaktadır. Novak Djokovic'ten sonra en çok Grand Slam kazanan erkek tenisçidir.

Sıkı bir Real Madrid taraftarıdır. Shakira'nın Gypsy adlı klibinde oynamıştır.

Dört yaşında hâlen koçluğunu yapan amcası Toni'nin çabalarıyla tenise başlamıştır. Diğer amcası Miguel Angel Nadal, Barcelona ve İspanya millî futbol takımında yıllarca forma giymiş olan ünlü bir savunma oyuncusudur.

Kariyeri
Rafael Nadal, profesyonel tenis dünyasında ilk kez 17 yaşında oynadığı 2003 Monte Carlo Master Series turnuvasıyla dikkat çekti. Karol Kucera ve Albert Costa'yı yendi. Bu da gelecekteki büyük başarıların ilki olarak dikkat çekti. ATP seviyesinde oynadığı üçüncü turnuvada Carlos Moya'yı mağlup edip herkesi şaşırttı. Oynadığı ilk Grand Slam olan Wimbledon 2003'te 3. tura yükseldi. 2004'ten itibaren klasmanda hızla yükseldi. 2004 yılında Sopot turnuvasını kazanan Nadal, bir yıl sonra aralarında Fransa Açık ve dört Master Serisi (Roma, Monte Carlo, Madrid, Montreal) turnuvasının da olduğu toplam 11 şampiyonluk elde etti.

Nadal 2005 yılını Roger Federer'in ardından ikinci sırada bitirdi. Nadal, 2006'da Dubai finalinde Federer'i yenerek onun sert zemindeki 56 maçlık galibiyet serisini sona erdirdi. İkinci Grand Slam turnuvasını yine Fransa Açık'ta kazandı. Dünya'nın bir numarası Roger Federer'e karşı üst üste beşinci galibiyetini alırken, toprak korttaki yenilmezlik serisini 60 maça çıkardı. Bu alanda eski rekor, 53 galibiyetle 1977'de Arjantinli Guillermo Vilas tarafından elde edilmişti. Nadal'ın toprak korttaki 81 maçlık yenilmezlik serisi, 2007 yılında Hamburg finalinde Roger Federer tarafından sonlandırıldı.

Toprağın kralı olarak bilinen Rafael Nadal 2008 yılında Monte Carlo, Barcelona ve Hamburg turnuvalarını kazandıktan sonra Fransa Açık'ta Federer'i tarihi bir maçta 6-1,6-3 ve 6-0'lık stlerle yenerek üst üste dördüncü şampiyonluğunu kazandı ve Bjorn Borg'un bu turnuvada üst üste şampiyon olma rekorunu egale etti. Nadal aynı zamanda, bu şampiyonlukla birlikte Fransa Açık'ta yenilmezlik serisini 28 maça çıkardı. Nadal'ın bu turnuvadaki başarısı onu diğer üyeleri Roger Federer, Bjorn Borg ve Pete Sampras olan "herhangi bir Grand Slam turnuvasında üst üste en az dört şampiyonluk yaşayan tenisçiler" listesine soktu.

Nadal, 2008 yılında aynı zamanda Wimbledon tenis turnuvasını da kazanarak Fransa Açık Tenis Turnuvası haricindeki ilk Grand Slam turnuvası şampiyonluğunu elde etti. Bu turnuvanın finalinde, Roger Federer ile, yağmurun 2 kez durdurduğu ve toplam oyun süresi 4 saat 48 dakika olarak kaydedilen unutulmaz bir maça imza atan Nadal, rakibini 5 set sonunda 6-4, 6-4, 6-7, 6-7 ve 9-7'lik setlerle mağlup etmeyi başardı.

Nadal 2008 yılında art arda katıldığı toprak zeminde oynanan Hamburg, toprak zeminde oynanan Fransa Açık, çim zeminde oynanan Queen's, çim zeminde oynanan Wimbledon ve sert zeminde oynanan Toronto Master turnuvalarını kazanarak üç farklı zeminde galibiyet serisi yaptı.

Nadal, 2009'da yılın ilk Grand Slam'i Avustralya Açık yarı finalinde 5 saat 14 dakika ile turnuvanın en uzun maçı rekorunu kırdıkları maçta İspanyol Fernando Verdasco'yu 6-7(4), 6-4, 7-6(2), 6-7(1), 6-4 ile yenerek kariyerinde ilk kez bu turnuvanın finaline çıkmayı başardı. Finalde Roger Federer'i 7-5, 3-6, 7-6(3), 3-6, 6-2 yenerek ilk Avustralya Açık şampiyonluğunu kazandı.

Nadal, 2010 yılında toprak zemin sezonunda üç ATP Masters serisini ve Fransa Açık'ı kazanarak bunu başaran ilk tenisçi olmuştur.

Nadal daha sonra 2010 Wimbledon finalinde Tomas Berdych'i 6-3, 7-5, 6-4 ile 3-0 geçip şampiyonluğa ulaşmıştır. En son katıldığı 2010 Amerika Açık turnuvasında finalde Sırp rakibi Novak Đoković'i 6-4, 5-7, 6-4, 6-2'lik setler sonucu 3-1 yenerek Kariyer Grand Slam'ini de gerçekleştirmiştir. Ayrıca Nadal bu turnuvada oynadığı 6 maçın tamamını set vermeden kazanmış, sadece final karşılaşmasında Djokovic'e karşı tek set kaybetmiştir. Henüz 24 yaşında 9. Grand Slam şampiyonluğunu yaşayan Nadal bu sonuçla, 4 Grand Slam turnuvasında da mutlu sona ulaşan 7. tenisçi olarak da tarihe geçti. Ayrıca Açık Dönem tarihinde kariyer Grand Slam'ini tamamlayan en genç tenisçi olmuştur. Aynı zamanda, 1969'da tüm Grand Slam'leri kazanan Rod Laver'dan sonra bir sezon içinde art arda 3 Grand Slam kazanan en genç ve ilk tenisçi olarak spor tarihine geçmiştir. Rafael Nadal, ABD Açık'ı kazanan üçüncü ispanyol oldu. Nadal ayrıca Mats Wilander'in ardından üç farklı zeminde en az 2 kez Grand Slam kazanan ikinci oyuncu oldu.

Nadal, 2013 Fransa Açık'ta erkekler finalinde vatandaşı David Ferrer'i 6-3/6-2/6-3 ile geçerek sekizinci kez Roland Garros şampiyonu oldu. Bu sonuçla tarihte ilk kez bir Grand Slam'i sekiz kez kazanmayı başaran tenisçi oldu. Grand Slam'in ikinci serisi olan Wimbledon'da ise Nadal ilk turdaki rakibi Belçikalı Steve Darcis'e 7-6, 7-6 ve 6-4'lük setlerle 3-0 yenilerek kariyerinde ilk kez bir Grand Slam turnuvasına ilk turda veda etmiş oldu. İspanyol tenisçi Rafael Nadal, Amerika Açık finalinde karşılaştığı Novak Djokovic'i 6-2/3-6/6-4/6-1'lik setlerle yenerek şampiyon oldu. Rafael Nadal, Amerika Açık'ta 2. Grand Slam zaferini kazandı.

Teniste erkekler dünya 2 numarası Rafael Nadal, yeni tip corona virüsü (Covid-19) salgını nedeniyle 2020 Amerik Açık'a katılmayacağını açıkladı. 2020 Fransa Açık finalinde rakibi Novak Đoković'i 3-0 mağlup ederek kariyerinin 20. Grand Slam zaferini kazandı.

2022 Avustralya Açık finalinde Rus Daniil Medvedev ile karşılaşan Nadal, rakibini setlerde 2-0 geriye düşmesine karşın, 3-2 geçerek şampiyon olmuş ve 21. Grand Slam zaferini elde etmiştir.

2022 Fransa Açık finalinde Norveçli rakibi Casper Ruud'u 3-0'lık rahat bir skorla mağlup ederek kariyerinin 14. Roland Garros şampiyonluğunu kazanarak toplamda 22. Grand Slam şampiyonluğunu elde etmiştir.

2023 Avustralya Açık 2. tur maçında rakibi Mackenzie Mcdonald'a 3-0 mağlup olarak turnuvaya veda etti.

Kariyerindeki şampiyonluklar: 90 kez tekler, 11 kez çiftler
Toplamda Nadal 90 tekler şampiyonluğu kazanırken, 37 final maçından da yenilgi ile ayrıldı. Çiftlerde de 4 finalde kaybetti.

Grand Slam performans çizelgesi (21 şampiyonluk)

Bu tablodaki bilgiler sporcunun katıldığı turnuvanın sonuçlanmasından sonra güncellenmektedir. Son güncelleme: 2023 Avustralya Açık

Final: 30 (22 Şampiyonluk, 8 Finalist)

Olimpiyat Oyunları performans çizelgesi

Tekler mücadelesi (1 altın madalya)

Tekler mücadelesi (1 bronz madalya)

Çiftler mücadelesi (1 altın madalya)

ATP World Tour Finalleri performans çizelgesi

ATP World Tour Masters 1000 performans çizelgesi

Tekler şampiyonluğu (35 kez)

Bu tablodaki bilgiler sporcunun katıldığı turnuvanın sonuçlanmasından sonra güncellenmektedir. Son güncelleme: 2019 Toronto

Çiftler şampiyonluğu (3 kez)

ATP World Tour 500 performans çizelgesi

Tekler şampiyonluğu (15 kez)

Çiftler mücadelesi

ATP World Tour 250 performans çizelgesi

Tekler şampiyonluğu (7 kez)

Çiftler şampiyonluğu (5 kez)

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Atptennis.com'da profili
 Profile on tenniscorner.net
 Rafael Nadal'ın resmî sayfası
 Rafael Nadal internet sayfası
 VamosRafael.com

1986 doğumlular
Balear Adaları doğumlular
İspanyol erkek tenisçiler
İspanyol erkek modeller
İspanyol Olimpiyat tenisçileri
2004 Yaz Olimpiyatları tenisçileri
2008 Yaz Olimpiyatları tenisçileri
Avustralya Açık şampiyonları
Fransa Açık şampiyonları
Wimbledon şampiyonları
Amerika Açık şampiyonları
Laureus Dünya Spor Ödülü sahipleri
Altın Olimpiyat madalyalı İspanyol sporcular
Yaşayan insanlar
2016 Yaz Olimpiyatları tenisçileri
2008 Yaz Olimpiyatları'nda madalya kazananlar
2016 Yaz Olimpiyatları'nda madalya kazananlar
Altın Olimpiyat madalyalı tenisçiler
BBC Yılın Denizaşırı Sporcusu Ödülü sahipleri

Rafael Nadal


Die Strohbauplatte ist eine starre selbsttragende Platte, die als Alternative zu herkömmlichen Trockenbaukonstruktionen auf Gipsbasis eingesetzt wird.

Im Unterschied zur gängigen Trockenbaukonstruktion aus einem beidseitig mit Plattenmaterial zu beplankenden Stütz- und Traggerüst bedürfen Strohbauplatten keiner Trag- oder Stützkonstruktion.  Die umweltfreundlichen, wirtschaftlichen und recyclingfähigen Platten werden aus verschiedenen natürlichen faserigen Rohstoffen hergestellt. Die langlebigen Paneele verfügen über Wärme- und Schalldämmung sowie über einen guten Brandschutz und stehen für eine Vielzahl von Anwendungen zur Beschleunigung der Bauabläufe zur Verfügung. Weitere Anwendungen für Strohbauplatten sind Last- und nichttragende Decken, Dächer, Türen, Fußböden sowie vorgefertigte Gebäude. Das Material ist bereits seit über 50 Jahren im baulichen Einsatz.

Materialeigenschaften  und Verarbeitung

Strohbauplatten bestehen aus einem festen Kern aus komprimiertem Weizen- oder Reisstroh. Hoher Druck und Temperaturen (240 °C) lassen das Stroh verharzen. Dieses Harz sorgt dafür, dass sich die Fasern untereinander wasserfest verkleben. Die komprimierten Platten werden dann mit recycelter Vollpappe und einem wasserfesten Leim kaschiert. Das Standardpaneel wird in 0,8 m und 1,2 m Breite hergestellt, wobei Kabelkanäle oder gefräste Schächte zur leichteren Installation von Elektroleitungen vorgesehen werden können. Die Standardlänge beträgt 2,55 m und 2,7 m. Die hohe Pressdichte und der damit verbundene Mangel an Sauerstoff sorgen für eine geringe Brandneigung. Außerdem werden bei der Fertigung keine Klebstoffe, Alkohole oder Lösungsmittel zugesetzt, die brandbeschleunigend wirken könnten. Wie bei brennendem Holz bildet sich eine Rußschicht, die die noch nicht brennenden Materialteile eine Zeitlang vor den Flammen schützt.

Die Verarbeitbarkeit des Produkts ist ähnlich wie Holz, es kann gesägt, gebohrt, gefräst, genagelt, geschraubt und geklebt werden. Die Strohbauplatte ist in der Lage ohne weitere konstruktive Maßnahmen hohe Konsollasten von ca. 80 kg pro Schraube aufzunehmen. Die Platte erreicht einen Schalldämmwert von 32 dB.

Literatur
 Sascha Peters, Materialrevolution II, S. 68–69, Teilansicht

Weblinks
 Website toolbase.org des NAHB Research Centers über die Strohbauplatte, in Englisch, abgerufen am 11. März 2013
 Verarbeitungshinweise Strohbauplatten (abgerufen am 6. August 2020)
 NACHWACHSENDE ROHSTOFFE INFORMATIONSMATERIAL FÜR BERUFSBILDENDE SCHULEN (abgerufen am 6. August 2020)
 Strohdämmplatten (abgerufen am 6. August 2020)

Platte
Faserverstärkter Werkstoff
Bauplatte

Strohbauplatte


Der Delhi High Court ist oberstes Gericht im indischen Unionsterritorium Delhi.

Gericht
Das Gericht wurde 1966 eingerichtet, wobei sein Zuständigkeitsbereich das Unionsterritorium von Delhi einbezieht. Bis 1971 umfasste die Zuständigkeit auch den Bundesstaat Himachal Pradesh. Das Gerichtsgebäude befindet sich an der Sher Shah Road in Delhi.

Gerichtspräsidenten
 K. S. Hegde (1966–1967)
 I. D. Dua (1967–1969)
 Hans Raj Khanna (1969–1971)
 Hardayal Hardy (1971–1972)
 Narain Andley (1972–1974)
 T. V. R. Tatachari (1974–1978)
 V. S. Deshpande (1978–1980)
 Prakash Narain (1981–1985)
 Rajinder Sachar (1985–1985)
 D. K. Kapur (1985–1986)
 R. N. Aggarwal (1987–1987)
 Yogeshwar Dayal (1987–1988)
 Rabindranath Pyne
 Milap Chand Jain
 G. C. Mittal (1991–1994)
 M. Jagannadha Rao (1994–1997)
 Sam Nariman Variava (1999–2000)
 S. B. Sinha (2001–2002)
 B. C. Patel
 Markandeya Katju
 Mukundakam Sharma
 Ajit Prakash Shah
 Dipak Misra

Siehe auch
 Liste der High Courts in Indien

Weblinks
 Offizielle Website des Delhi High Court (englisch)

Gericht (Indien)
Bauwerk in Delhi
Erbaut in den 1960er Jahren
Organisation (Delhi)

Delhi High Court


أنطونيو لانغيلا  (مواليد 30 مارس 1977 في نابولي - إيطاليا) لاعب كرة قدم إيطالي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى باري الإيطالي منذ 2009 في مركز المهاجم كما يجيد اللعب في مركز الجناح الأيسر .

روابط خارجية

مراجع

مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مدينة نابولي
رياضيون من نابولي
لاعبو أتالانتا
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو باري
لاعبو كالياري
لاعبو كرة قدم إيطاليون
لاعبو كرة قدم من نابولي
لاعبو كييفو فيرونا
لاعبو منتخب إيطاليا لكرة القدم
مواليد 1977
مواليد في نابولي

أنطونيو لانغيلا


U srednjovjekovnom pravu, alodij (lat. allodium) je nasljedno imanje u slobodnom vlasništvu, bez davanja i drugih obaveza i s pravom otuđenja.

Izraz "alodij" najčešće se koristi u kontekstu feudalizma, gdje je suprotstavljen vlasništvu s obavezama. U hrvatsko-ugarskom pravu zemljište vlastelina — vlastelinstvo ili feud — dijelilo se na alodij i na urbarijal ili rustikal. Potonji se sastojao od selišta gdje su vlastelinovi kmetovi stanovali i od čije su zemlje živjeli. Vlastelinu su pripadali plodovi zemlje u alodiju, koju su kmetovi obično imali obavezu obrađivati (tlaka) u zamjenu za zaštitu i pravo uživanja selišta. Za razliku od alodija, koji se mogao slobodno darovati ili prodati, kmetovi na svojim selištima nisu imali ta prava. Alodij se u hrvatskim izvorima katkada nazivao i "plemenšćina" ili "bašćina".

Vezani članci
 Beneficij

Izvori

 Mali leksikon hrvatske pravne povijesti, Filip Hameršak, Leksikografski zavod Miroslav Krleža

Feudalizam
Srednji vijek
Pravo

Alodij


Thibaut Nicolas Marc Courtois (Bree, 11. svibnja 1992.) belgijski je profesionalni nogometaš koji igra za španjolski klub Real Madrid i belgijsku nogometnu reprezentaciju kao vratar.

Courtois je prošao omladinsku nogometnu školu Genka, a od 18 godina igrao je ključnu ulogu u osvajanju naslova belgijske Pro League. U srpnju 2011. godine pridružio se Chelseaju za navodnih 8 milijuna funti, a odmah je otišao na posudbu u Atlético Madrid. U tri sezone tamo je osvojio Europsku ligu 2012., Kup kralja 2013. i La Liga naslov u 2014. godini. Također je osvojio trofej Ricardo Zamora za najboljega vratara u La Ligi, za svoje nastupe u posljednja dvije sezone. U sezonama 2012./13. i 2013./14. osvojio je Trofej Ricardo Zamora. Courtois se vratio u Chelsea u srpnju 2014., a u svojoj prvoj sezoni pomagao je osvajanju Engleskoga Liga kupa i naslova Premier lige.

Od svojih dvadesetih, smatran je jednim od najboljih vratara na svijetu.

Courtois je svoj seniorski međunarodni debi imao 2011. godine. Igrao je za Belgiju na Svjetskom prvenstvu 2014. i Svjetskom prvenstvu 2018. Na Svjetskom prvenstvu 2018. je osvojio zlatnu rukavicu za najboljeg golmana svjetskog prvenstva.

Izvori

Vanjske poveznice

Thibaut Courtois  na Atlético Madrid.com
Thibaut Courtois na belgianfootball.be
Thibaut Courtois  na oneversusone.com

Belgijski nogometaši
Nogometaši Atlético Madrida
Nogometaši Chelseaja
Nogometaši KRC Genka
Nogometaši madridskog Reala
Aktivni nogometaši

Thibaut Courtois


Termenul de diazină face referire la un grup de compuși organici heterociclici cu formula moleculară C4H4N2. Fiecare compus este analog al benzenului, în care două dintre fragmentele C-H sunt substituite cu câte un atom de azot.

Există trei diazine izomere:
 Piridazină (1,2-diazină)
 Pirimidină (1,3-diazină)
 Pirazină (1,4-diazină)

Vezi și
 Azină (piridină)
 Triazină
 Tetrazină
 Pentazină

Diazină


An Secale ciliatiglume in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Pierre Edmond Boissier, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Aleksandr Alfonsovitj Grossgejm. An Secale ciliatiglume in nahilalakip ha genus nga Secale, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Secale

Secale ciliatiglume


Máximo Castro fue un médico argentino de fines del  y comienzos del .

Biografía

Máximo Pablo Castro Sáenz Valiente nació en la ciudad de Buenos Aires en 1867, hijo del gobernador Emilio Esteban Castro Rocha (1821, 1899) y de Juana María Sáenz-Valiente Ituarte (1827, 1878).

Máximo Castro se graduó en 1892 en la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires con una tesis titulada Injerto dermo-epidérmico.

Discípulo de Ignacio Pirovano, Máximo Castro trabajó ce manera cercana con su hermano Alejandro Castro y con Marcelo Viñas, hasta que a la muerte de Alejandro en 1902, Máximo Castro asumió la Jefatura del Servicio de Cirugía del Hospital de Niños.

Destacado cirujano, se registra entre sus intervenciones una efectuada en 1903 por la cual practicó «una resección ampliada del estómago por cáncer que invadía el colon haciendo la exéresis doble y restableciendo la continuidad con éxito operatorio».

En los años 1910 y 1911 fue Presidente de la Asociación Médica Argentina.

Habiendo viajado a Francia con el objeto de perfeccionar sus conocimientos médicos, falleció en París a resultas de una afección cardíaca el 2 de enero de 1924.

Estaba casado con María Elvira Leandra Soto Martínez (1880,?) con quien tuvo numerosos hijos: Elvira (1900,?), Máximo (1901,1929), Emilio (1903,?), Damasia Josefina (1905,?), Héctor (1907,1928), Elena (1908,?), Josefina (1911,?) y Alejandro Castro Soto (1916,?).

Notas y referencias

Bibliografía
 Vicente Osvaldo Cutolo, Nuevo diccionario biográfico argentino (1750-1930), Editorial Elche, 1968

Enlaces externos
 Máximo Pablo Castro Sáenz Valiente (1867 - 1924)
 Máximo Castro
 Grandes figuras de la cirugía argentina

Cirujanos de Argentina
Médicos de Argentina del siglo XX
Médicos de la ciudad de Buenos Aires
Presidentes de la Asociación Médica Argentina
Alumnado de la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires

Alumnado del Colegio Nacional de Buenos Aires
Fallecidos en París

Máximo Castro


French Creek Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 French Creek Township (Iowa)
 French Creek Township (Pennsylvania)

French Creek Township


Le raïon de Novhorod-Siverskyï (en ) est un raïon situé dans l'oblast de Tchernihiv en Ukraine. Son chef-lieu est Novhorod-Siverskyï.
Avec la réforme administrative de 2020, le raïon c'est étendu au détriment des raions de Korop et de Semenivka.

Lieux d'intérêt
Le Parc national de Mezyn.

Références

Novhorod-Siverskyï

Raïon de Novhorod-Siverskyï


Friedrich Walter "Fritz" Keller (* 2. April 1957 in Freiburg im Breisgau) ist ein deutscher Winzer, Weinhändler, Gastronom, Hotelier und ehemaliger Fußballfunktionär. Von 2019 bis 2021 war er der 13. Präsident des Deutschen Fußball-Bundes. Zuvor war er von 2010 bis 2019 Präsident des SC Freiburg.

Leben

Fritz Keller ist ein Sohn von Franz Keller Senior und dessen Frau Irma aus der Winzer- und Gastronomenfamilie in Oberbergen am Kaiserstuhl. Sein älterer Bruder ist der Koch Franz Keller. Sein Patenonkel ist Fritz Walter, nach dem er benannt wurde. Durch einen Hundebiss in seiner frühen Jugend ist er durch eine Narbe im Gesicht gezeichnet.

Die Winzer- und Gastronomenfamilie betreibt neben dem Restaurant Schwarzer Adler, das seit 1969 unter seiner Mutter Irma mit einem Michelin-Stern ausgezeichnet wurde, einen Winzerbetrieb. Seit dem Jahre 1990 führt Fritz Keller mit seiner Frau Bettina in der dritten Generation das Weingut Franz Keller. Danach übernahm er den Weinimport für exklusive Weine vor allem aus Bordeaux und dem Burgund. Dann kamen das Hotel, das Mitglied bei L'Art de Vivre Residenzen ist, sowie das "Winzerhaus Rebstock", eine typisch badische Gastwirtschaft, und im Jahr 2013 mit dem Bau des neuen Weinguts das Restaurant "Kellerwirtschaft" hinzu.

Als "Botschafter der Weinkultur Badens" gewann Keller mit seinen Weinen internationale Anerkennung. Keller war zwanzig Jahre lang Vizepräsident der Sommelier-Union Deutschland und initiierte die Gründung der Sommelier-Colleges.

Fußballfunktionär
Keller war seit 1994 Marketingvorstand beim Fußballbundesligisten SC Freiburg. Ab 2010 war er Erster Vorsitzender des Vereins und ab Oktober 2014 – nach einer Satzungsänderung – dessen Präsident.

Eine Findungskommission schlug Keller im August 2019 zur Wahl als neuen Präsidenten des Deutschen Fußball-Bundes vor. Am 27. September 2019 wurde er vom DFB-Bundestag einstimmig zum Präsidenten gewählt, nachdem er als Präsident des SC Freiburg zurückgetreten war.

Im Dezember 2019 kritisierte er die WM-Vergabe an Katar in der Presse als "ganz schlechte Entscheidung" in "vielerlei Hinsicht". Damit spielt er auf die klimatischen Bedingungen und die Lage der Menschenrechte im Land an.

Im Juli 2020 veröffentlichte der DFB erstmals die Einkünfte seiner Spitzenfunktionäre. Der Vergütungsausschuss des DFB, dessen Einrichtung Keller noch vor seiner Wahl angekündigt hatte, legte für Keller eine Vergütung von 246.000 Euro pro Jahr fest. Bei Präsidiumsmitgliedern des DFB, die gleichzeitig Mitglieder in Gremien der Verbände FIFA und UEFA sind, gilt eine Deckelung der Funktionärsvergütung auf 246.000 Euro pro Jahr. Die DFB-Aufwandsentschädigung soll dann gekürzt werden.

Am 11. Mai 2021 gab der DFB bekannt, dass Keller am 17. Mai 2021 sein Amt als Präsident des Deutschen Fußball-Bundes zur Verfügung stellen werde, um eine personelle Neuaufstellung des Verbands zu ermöglichen.

Kritik
Im März 2020 warf die Süddeutsche Zeitung (SZ) Keller "Wortbruch statt Aufbruch" wegen seines Wunsches auf Eintritt in den FIFA-Rat vor. Keller hatte bei seiner Wahl zum DFB-Präsidenten ein halbes Jahr zuvor noch erklärt, keinen Sitz in den Leitgremien von FIFA und UEFA anzustreben. Die SZ stufte daneben seine Beiträge zu Themen wie Fans, Rassismus und Frauen als "weitgehend substanzfrei" ein.

Nazivergleich und DFB-Krise 2021
Am 23. April 2021 verglich Keller in einer DFB-Präsidiumssitzung den DFB-Vizepräsidenten Rainer Koch (früher Vorsitzender Richter am Oberlandesgericht München) mit NS-Richter Roland Freisler. Freisler hatte als Präsident des Volksgerichtshofs über 2600 Todesurteile verhängt und war als Teilnehmer der Wannseekonferenz mitverantwortlich für die Organisation des Holocaust. DFB-Generalsekretär Friedrich Curtius erstattete wegen des NS-Vergleichs Anzeige bei der DFB-Ethikkommission. Keller bat Koch schriftlich und persönlich um Entschuldigung, musste am 27. April aber einräumen, dass der Vizepräsident diese Bitte entgegen seiner Darstellung vom Vortag nicht angenommen habe.

Am 4. Mai 2021 legte die DFB-Ethikkommission ihr Ergebnis dem DFB-Sportgericht um Hans E. Lorenz vor, das daraufhin seine Arbeit aufnahm. Am 14. Mai 2021 kam es zur Anhörung vor dem DFB-Sportgericht; Keller ließ sich von Rechtsanwalt Christoph Schickhardt vertreten.

Am 19. Mai 2021 wurde das Verfahren gegen Keller eingestellt. Keller habe durch seinen erklärten Rücktritt die Verantwortung für das beschädigte Image des DFB übernommen. Eine Sanktionierung sei dadurch entbehrlich geworden, hieß es in der Urteilsbegründung.

Rücktritt 2021
Auf einer außerordentlichen Konferenz am 2. Mai 2021 in Potsdam entzogen die Präsidenten der Landes- und Regionalverbände DFB-Präsident Keller und Generalsekretär Friedrich Curtius das Vertrauen. Mit 26 Ja-, neun Nein-Stimmen und zwei Enthaltungen forderte die Konferenz Kellers Rücktritt. Am 7. Mai 2021 lehnte Keller in einer Stellungnahme einen Rücktritt zunächst ab. Nach Zunahme der öffentlichen Kritik erklärte Keller am 11. Mai 2021 seine grundsätzliche Bereitschaft zum Rücktritt.

Am 17. Mai 2021 trat Keller wie zuvor angekündigt von seinem Amt als DFB-Präsident zurück.

Entlastung 2022
Seit März 2021 stand der Vorwurf eines angeblichen "Verstoßes gegen das Geschäftsgeheimnis" gegen Fritz Keller und dessen damaligen Büroleiter Samy Hamama im Raum. Auslöser der Untersuchung war eine Strafanzeige des Medienberaters Kurt Diekmann. Diese Vorwürfe dementierte die Staatsanwaltschaft Frankfurt Ende August 2022. Ein solcher Verstoß läge nicht vor, das Verfahren gegen Keller wurde eingestellt. Tatsächlich führte das Verfahren zu neuen Ermittlungen: Die Behörden ermitteln nun gegen Diekmann wegen Untreue-Verdachts.

Auszeichnungen
 Aral Schlemmer Atlas 2010: "Weingut des Jahres"
 Diners Club 2010: "Winzer des Jahres"
 Eichelmann 2010: Beste Rotweinkollektion
 Gault Millau 2011: "Restaurateur des Jahres"
 Brillat-Savarin-Plakette 2012 "Persönlichkeiten mit prägendem Einfluss auf die Branche und mit besonderen Verdiensten um Gastlichkeit und Tafelkultur"
 Falstaff 2014: Falstaff Wein Trophy – Lebenswerk als Winzer
 Falstaff 2019: "Kollektion des Jahres"
 Gault Millau 2019: "Winzer des Jahres" Friedrich und Fritz Keller

Weblinks

 Website des Unternehmens von Franz Keller

Einzelnachweise

Hotelier
Winzer
Präsident des Deutschen Fußball-Bundes
Sportfunktionär (SC Freiburg)
Ritter (Ritterorden vom Heiligen Grab zu Jerusalem)
Person (Vogtsburg im Kaiserstuhl)
Deutscher
Geboren 1957
Mann

Fritz Keller (Fußballfunktionär)


Adolfo Álvarez-Buylla Aguelo fue un historietista español (Zaragoza, 1927-Madrid, 18 de enero de 1998).

Biografía
Hijo de un diplomático asturiano represaliado, residió con su familia en Colombia y México.

En 1948 volvió a España, donde triunfó con la adaptación de Diego Valor, primero con el dibujante Bayo entre 1954 y 1956 y luego, entre 1957 y 1958, como único dibujante.

Colaboró también con la Editorial Bruguera, donde continuó El Capitán Trueno.

A principios de los años setenta, creó las paródicas El Superdotado para Gaceta Junior y Yago Veloz, explorador galáctico para "Trinca", pero trabajó sobre todo para los mercados estadounidense y británico.

En 1992 Buylla fue homenajeado en el Salón del Cómic del Principado de Asturias.

En 2001 el Museo de Bellas Artes de Asturias le dedicó una exposición retrospectiva.

Obra

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
Álvarez Buylla, Adolfo, "Asturieta"
Comic creator: Adolfo Buylla en la Comiclopedia de Lambiek (inglés)

Historietistas de Aragón
Artistas de Zaragoza
Nacidos en Barcelona

Adolfo Buylla


Puttalam (en tamil: புத்தளம்) es un distrito de Sri Lanka en la provincia Noroeste. Código ISO: LK.PX.

Comprende una superficie de 3 072 km².

El centro administrativo es la ciudad de Puttalam.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población total de 779 000 habitantes, de los cuales 392 000 eran mujeres y 387 000 varones.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial.

Puttalam

Distrito de Puttalam


Pippermint-Get est une valse pour piano composée par Déodat de Séverac en 1907. Le titre fait référence à la crème de menthe (ou menthe poivrée) du même nom.

Composition
Déodat de Séverac compose Pippermint-Get en 1907, .

La partition est publiée la même année chez Rouart-Lerolle et Cie.

Toujours en 1907, Séverac réalise une adaptation pour grand orchestre.

Présentation
L'œuvre est en un seul mouvement de « valse brillante de concert », Dans un mouvement assez vif en sol majeur, à .

Pippermint-Get, d'une durée moyenne d'exécution de quatre minutes trente environ, .

La partition est dédiée à Cipa Godebski ().

Pour Vladimir Jankélévitch, Pippermint-Get est une  dans laquelle Séverac .

Postérité
François-René Tranchefort ne mentionne pas Pippermint-Get dans le Guide de la musique de piano et de clavecin édité par Fayard.

Guy Sacre se montre  à l'égard de cette valse qu'envers les Stances à Madame de Pompadour :

Pour Jankélévitch, .

De fait, la partition se présente .

Discographie

pour piano
 Aldo Ciccolini, Séverac, L'Œuvre pour piano (CD ), EMI Classics 7243 5 72374 2 0 (1980)
 Izumi Tateno, Sunflower Sea, Piano works by Déodat de Séverac (2 CD) Finlandia Records 8573-87181-2 (2001)
 Jordi Masó, Déodat de Séverac, Piano Music (CD ) Naxos 8.572429 (2012)
 François-Michel Rignol, Déodat de Séverac, L'Œuvre pour piano (CD ) Solstice 306-8 (2014)

pour orchestre
 Déodat de Séverac : Inédits, Œuvres pour orchestre par l'Orchestre de la Suisse romande, dir. Roberto Benzi (Victoria Hall de Genève, du 20 août au ) CD RSR 6197, 2006

Bibliographie

Ouvrages généraux
 .
 .
 .

Monographies
 .
 .

Notes discographiques

Références

Liens externes

Œuvre pour piano
Pip
Valse

Pippermint-Get


Jesper Rasmussen kan henvise til flere personer:
 Jesper Rasmussen (billedkunstner)
 Jesper Rasmussen (fodboldspiller)
 Jesper Rasmussen (fodboldspiller, født 1956)

Jesper Rasmussen


NGC 70 este o galaxie spirală din constelația Andromeda, membră a grupului NGC 68. A fost descoperită de către R.J. Mitchell în 11 septembrie 1784 și de asemenea observată de către Guillaume Bigourdan în 19 decembrie 1897.

Note

Vezi și
 NGC 39
 NGC 71

Galaxii spirale
Obiecte NGC
Constelația Andromeda
Obiecte astronomice descoperite în 1784
Obiecte astronomice descoperite de R.J. Mitchell

NGC 70


Kautzen es un municipio-mercado (Marktgemeinde) del distrito de Waidhofen an der Thaya, en el estado de Baja Austria (Austria).

Enlaces externos

Localidades de Baja Austria

Kautzen