Pitulicea cu târtiță galbenă (Phylloscopus proregulus), numită și pitulicea lui Pallas, pitulice sprâncenată, este o pasăre mică, insectivoră, migratoare din familia filoscopide care cuibărește în pădurile de conifere din taiga sau în păduri mixte cu un procent ridicat de conifere din sudul Siberiei, nordul Mongoliei, nord-estul Chinei, Sahalin și nordul Coreei. Iernează în sud-estul Chinei, nordul Tailandei și nordul Indochinei. Hoinărește regulat spre vest până în Europa toamna (în principal în octombrie - noiembrie), rareori primăvara. Apariții accidentale au fost înregistrate și în România în octombrie - noiembrie pe Grindul Chituc, la Sfântu Gheorghe, Enisala și în București. Este o pasăre de talie mică, are o lungime de 9-10 cm și o greutate de 4,5-7,5 g. Sexele sunt asemănătoare și nu se pot diferenția după penaj. Se asemănă cu aușelul cu cap galben. În penajul proaspăt are fruntea galben-aurie și sprânceana lungă, lată, galben-aurie în fața ochiului, mai deschisă în spatele lui. Are o dunga mediană pe mijlocul creștetului de culoare galbenă sau alb-gălbuie, mărginită pe ambele părți de 2 dungi laterale măsliniu-închise. Lorul (lorum) și dunga de peste ochi sunt măsliniu-închise. Obrajii de culoare galben-aurie, regiunile auriculare galben-deschise, ambele pătate măsliniu. Părțile superioare sunt verzi-măslinii. Târtița galben-lămâi sau alb-gălbuie. Părțile inferioare aproape albe, cu o nuanță galbenă pe gâtlej, flancuri, tectricele subcodale, mai slabă pe piept. Rectricele cozii brun-închise, cu marginile și vârfurile verzi-măslinii. Remigele aripilor, alula și tectricele primare brune, cu margini verzi-măslinii, dar remigele primare mediale sunt tivite îngust pe vârfuri cu alb. Remigele terțiare au marginile laterale și vârfurile galben-deschise sau albicioase. Tectricele supraalare mijlocii și mari brune, ambele cu vârfurile galbene sau galben-albicioase, formând o dungă transversală lată pe supraalare mari și o dungă transversală mai îngustă și mai puțin vădită pe supraalarele mijlocii. Tectricele subalare și axilare galben-deschise. Ciocul brun-negricios. Picioarele și labele brun-verzui sau brun-cenușii. Irisul brun-închis. Cântecul constă din diferite fluierături și triluri clare, puternice  și poate continua fără pauză timp de câteva minute, el este foarte diferit de cântecele altor specii apropiate de pitulici, dar asemănător cu cântecul canarului ("canarul de taiga"). Este o pasăre foarte activă, se mișcă rapid, schimbându-și constant locul, bătând din aripi și planând pe loc printre tufișuri sau în coronamentul arborilor, uneori cățărându-se și atârnând cu capul în jos, asemenea pițigoilor. Se hrănește cu insecte adulte, ouăle, larvele și pupele lor, în special cu muște, afide și fluturi mici, dar și cu păianjeni. Își caută hrana singur, în afara sezonului de cuibărit, adesea în stoluri mixte cu alte specii. Sezonul de reproducere are loc în iunie-iulie. Depune o singură pontă într-un an, în partea de sud a arealului posibil două. Cuibul este construit de femelă, el are o formă alungită vertical sau rotunjită, cu intrare laterală, și este făcut din rămurele uscate, fâșii de coajă, alte fibre vegetale, mușchi, frunze și lichen, și este căptușit în interior cu iarbă fină, coajă de mesteacăn, pene și păr de animale. Cuibul este amplasat până la cel puțin 10 m deasupra pământului în arbori de conifere, uneori mai jos până la 0,5 m deasupra pământului într-un tufiș. Ponta constă din 4-6 ouă. Incubația este asigurată numai de către femelă și durează 12-13 zile. Puii sunt hrăniți de ambii părinți, mai ales de femelă, ei părăsesc cuibul la 12-14 zile de la eclozare și sunt hrăniți în continuare de ambii părinți până la o săptămână după ce au părăsit cuibul.

Denumirea

Denumirea latină Phylloscopus a genului, provine din cuvintele latine phyllo (din greacă phullon) = frunză + scopus (din greacă skopos) = cercetător, observator, examinator, căutător, deoarece acest gen include specii care își petrec o mare parte din timpul lor hrănindu-se în arbori "examinând frunzele". Denumirea latină a speciei proregulus provine din cuvântul grec pro = asemănător + cuvântul latin regulus = regal, în cazul de față denumirea latină a aușelului cu cap galben (Regulus regulus) și indică faptul că pitulicea cu târtiță galbenă este asemănătoare cu aușelul cu cap galben.

Denumirea română de "pitulice cu târtiță galbenă" arată că ea are ca semn distinctiv târtiță galbenă, cea de "pitulicea lui Pallas" că a fost descrisă întâia oară de naturalistul german Peter Simon Pallas, iar cea de "pitulice sprâncenată" arată că are o sprânceană galbenă distinctivă.

Taxonomie

Pitulicea cu târtiță galbenă a fost descrisă pentru prima dată în 1811 de naturalist german Peter Simon Pallas lângă râul Ingoda, sudul Transbaikaliei, Rusia sub denumirea de Motacilla proregulus.

Pitulicea cu târtiță galbenă este o specie monotipică (nedivizată în subspecii). Pitulicea cu târtiță galbenă a fost considerată mai înainte ca o specie politipică (cu mai multe subspecii), dar a fost recent împărțită în câteva specii (în afară continentului european) în conformitate cu diferențele vocale, morfologice și genetice (analiza ADN). Aceste specii noi sunt:
 Pitulicea cu târtiță galbenă (Phylloscopus proregulus);
 Pitulicea de Gansu (Phylloscopus kansuensis), cuibărește în centrul Chinei;
 Pitulicea chinezească (Phylloscopus yunnanensis), cuibărește în centrul ș nord-estul Chinei;
 Pitulicea cu târtița galbenă himalaiană (Phylloscopus chloronotus, cu 2 subspecii: Phylloscopus chloronotus simlaensis și Phylloscopus chloronotus chloronotus), cuibărește în Himalaia;
 Pitulicea de Sichuan (Phylloscopus forresti), cuibărește în sud-vestul și sud-centrul Chinei.

Din aceste 5 specii apare accidental în Europa numai pitulicea cu târtiță galbenă.

Răspândirea geografică

Pitulicea cu târtiță galbenă cuibărește în sud-centrul și sud-estul Siberiei, de la Obi și munții Altai, spre nord până la râul Angara, spre est în Transbaikalia, sudul Iakutiei, până în nordul Mării Ohotsk, Priamurie, Ussuriisk, spre sud până în nordul Mongoliei, nord-estul Chinei (în provincia Heilongjiang, estul și nordul provinciei Jilin și nordul Mongoliei Interioare), Sahalin și nordul Coreei.

Iernează în sud-estul Chinei, nordul Tailandei și nordul Indochinei (nordul Laosului și nordul Vietnamului).

Vizitează regulat Europa în fiecare toamnă (în principal în octombrie - noiembrie), rareori primăvara, adesea în număr mare. Apariții accidentale au fost înregistrate în Austria, Belgia, Bulgaria, Cehia, Danemarca, Elveția, Estonia, Insulele Feroe, Finlanda, Franța, Georgia, Germania, Grecia, Irlanda, Italia, Letonia, Luxemburg, Malta, Marea Britanie, Olanda, Norvegia, Polonia, Portugalia, România, Rusia (partea europeană), Serbia, Spania, Suedia, Ucraina, Ungaria.

Frecvența cu care acești "Sibe" (așa cum acești vizitatori din Siberia sunt adesea porecliți) apar în Europa, în special la sfârșitul lui septembrie și în octombrie, probabil indică faptul că ei au stabilit acum o strategie alternativă de iernare în bătrânul continent european.

Prezența în România

În România apare accidental. Din 1996 până în 2018 a fost observată de 14 ori în octombrie - noiembrie pe Grindul Chituc, la Sfântu Gheorghe, Enisala și în București.

Descrierea

Este o pitulice foarte mică (de mărime unui aușel cu cap galben), extrem de activă, cu penajul viu colorat, puțin mai mică decât pitulicea cu sprânceană galbenă (Phylloscopus inornatus), cu o înfățișare asemănătoare cu pitulicea cu fața cenușie (Phylloscopus maculipennis) sau pitulicea chinezească (Phylloscopus yunnanensis).  Are o lungime de 9-10 cm și o greutate de 4,5-7,5 g. Corpul este destul de îndesat și rotunjit, aripile foarte scurte, rotunjite și coada scurtă, pătrată, ușor bifurcată și adesea pare că are capul mare și ciocul scurt. Sexele sunt asemănătoare și nu se pot diferenția după penaj, femela în medie este mai mică decât masculul.

Adultul în penajul nupțial proaspăt are coloritul capului deosebit. Fruntea este galben-aurie. Sprânceana este vădită, bine conturată, foarte lungă și lată, ea se întinde de la fruntea galben-aurie până la latura cefei. Sprânceana este galben-aurie (galben-crom) în partea anterioară, mai deschisă, galbenă sau albicioasă, în cea posterioară. Lorul (lorum) și dunga de peste ochi măsliniu-închise sau cenușiu-brunii (cenușiu-verzui închise); dunga de peste ochi este uneori îndoită în jos la capătul său posterior. Inelul orbital galben-auriu deasupra ochiului, mai mult alb-gălbui dedesubt. Obrajii de culoare galben-aurie se cufundă cu regiunile auriculare galben-deschise (sau ocru-deschise), ambele pătate măsliniu. În mijlocul creștetului are o dungă mediană galbenă îngustă bine conturată, la fel de clară pe tot parcursul său, ea are o culoare vie galben-ocru anterior, mai deschisă, gălbuie sau alb-gălbuie, albicioasă posterior. Dunga mediană de pe creștet este mărginită pe ambele părți de 2 dungi laterale măsliniu-închise sau cenușiu-bruniu-verzui (mai verzui anterior decât posterior), ceva mai întunecate decât mantaua.

Partea superioară a mantalei și partea posterioară a gâtului sunt verzi-măslinii strălucitoare ca și partea inferioară a mantalei, remigele scapulare și spatele. Uneori partea posterioară a gâtului și partea superioară a mantalei sunt verzi-cenușii. Târtița are o pată distinctivă clar conturată. destul de lată, de culoare galben-lămâi sau galben-deschisă, mai rar alb-gălbuie sau albă. Această pată galbenă de pe târtiță este adesea ascunsă dacă pasărea este văzută lateral (dintr-o parte), dar ușor vizibilă dacă pasărea planează sau își ia zborul. Părțile inferioare sunt aproape albe sau albicioase, la unele cu o nuanță galbenă slabă pe gâtlej, flancuri, tectricele subcodale, mai slabă pe piept și rar pe abdomen. Altele au o nuanță cenușie pe gâtlej, piept și laturile lui și striații galbene pe abdomen, flancuri și tectricele subcodale.

Rectricele cozii brun-închise sau cenușiu-brunii, cu marginile laterale și vârfurile verzi-măslinii sau verzi-gălbui strălucitoare. Remigele aripilor, alula și tectricele primare brune, cu margini verzi-măslinii sau verzi-gălbui strălucitoare pe steagurile externe, dar remigele primare mediale sunt tivite îngust pe vârfuri cu alb. Bazele întunecate ale remigelor secundare de obicei formează o dungă întunecată contrastantă. Remigele terțiare sunt scurte și au părțile centrale întunecate și marginile laterale și vârfurile galben-deschise sau albicioase (alb-cenușii). Tectricele supraalare mijlocii și mari sunt brune, ambele cu vârfurile galbene sau galben-albicioase, formând o dungă alară transversală posterioară lată și vădită pe supraalare mari și o dungă alară transversală anterioară mai îngustă și mai puțin vădită pe supraalarele mijlocii. Tectricele supraalare mici au vârfurile verzi-măslinii strălucitoare. Tectricele subalare și axilare galben-deschise.

Ciocul scurt cu vârful destul de ascuțit este brun-negricios, cu marginea tăioasă și baza mică a mandibulei inferioare mai deschise, brun-deschise sau brun-gălbui, baza mandibulei inferioare poate fi galben-brunie sau portocaliu-deschisă sau, mai rar, predominant galben-brunie sau portocaliu-deschisă. Picioarele subțiri și labele sunt negricioase - brun-verzui închise, brun-cenușii până la cărniu-închise, mai rar cu o nuanță rozacee, tălpile sunt mai deschise, uneori gălbui. Irisul brun-închis sau negricios.

Vârsta

Există diferențe mici legate de vârstă la păsările în prima iarnă. Determinarea vârstei primăvara bazată pe gradul diferit al uzurii penelor este probabil aplicabilă, dar nu a fost studiată. Variația sezonieră este neînsemnată. Toamna determinarea vârstei este adesea dificilă, existând numai diferențe mici.

 Adultul în penajul nupțial de primăvara este mai deschis și puțin mai cenușiu decât adultul în penajul postnupțial strălucitor de toamnă proaspăt năpârlit.

 Adultul în penajul nupțial uzat (iunie-iulie) are coloritul este mai spălăcit. Părțile superioare devin mai cenușii sau cenușiu-verzui, mai puțin verzi strălucitoare. Mai puțin galben pe cap, târtiță și pe dungile de pe aripă. Pata galbenă de pe târtiță slab vizibilă. Sprânceana galbenă și dunga mediană de pe creștet pot deveni alb-murdare. Dungile de pe aripă sunt albicioase și parțial uzate, în special dunga anterioară care poate fi cu totul absentă. Părțile inferioare sunt albe sau cenușiu-albicioase, cu puțin sau fără galben. Rectricele cozii și remigele aripilor decolorate, brun-deschise, uzate și erodate.

 Adultul în penajul postnupțial (toamna) proaspăt năpârlit se aseamănă cu adultul în penajul nupțial de primăvara, dar părțile superioare sunt mai verzi-strălucitoare. Marginile remigelor sunt de asemenea mai strălucitoare și mai lat tivite cu verde-măsliniu. Sprânceană, dunga mediană de pe creștet, dungile transversale de pe aripă și mai ales târtița sunt galben-strălucitoare. Părțile inferioare devin mai alb-curate.

 Juvenilul se aseamănă cu adultul, dar are părțile superioare mai brunii, mai puțin verzi-măslinii strălucitoare. Lipsesc majoritatea culorilor galbene, în special pe partea anterioară a dungii mediane de pe creștet, pe sprânceană, pe dungile de pe aripă și pe târtiță, toate acestea fiind aproape albe sau alb-murdare, cu o nuanță galbenă foarte slabă numai pe unele. Dunga mediană de pe creștet este slab conturată. Părțile inferioare sunt alb-cenușii.

 Imaturul în prima iarnă are remigele, tectricele primare, alte câteva tectrice alare și de obicei majoritatea rectricelor cozii păstrate de la juvenil, dar diferențele de vârstă între penele păsărilor în prima iarnă rămase de la juvenil și ale penelor proaspete ale adultului  sunt neglijabile și ele o înfățișare asemănătoare cu pasărea adultă. Păsările imature prezintă primul semn de eroziune pe vârfurile remigelor primare și rectricelor cozii, acestea din urmă fiind adesea subtil uzate la vârfuri, având în medie mai puțin luciu și marginile mai puțin contrastante decât la adult.

 Imaturul în prima vară are adesea vârfurile remigelor primare și rectricelor cozii foarte erodate, destul de brunii și cu un luciu redus.

Date biometrice

Lungimea totală 9-9,5 cm. Lungimea aripii ♂ 51,5-57 mm (în medie 53,9), ♀ 47,5-53 mm (în medie 49,5). Lungimea cozii ♂ 38-42 mm (în medie 40,6), ♀ 35-41,5 mm (în medie 36,4). Lungimea cozii/Lungimea aripii în medie 75,4%. Lungimea ciocului 9,6-11,2 mm (în medie 10,3). Înălțimea ciocului 2,0-2,8 mm (în medie 2,4). Lățimea ciocului 2,2-3,3 mm (în medie 2,8). Lungimea tarsului 15,0-17,5 mm (în medie 16,3).

Formula alară: Prima remige primară depășește vârful tectricelor primare cu 5-8 mm și este mai mică decât a 2-a remige primară cu 16,5-21 mm. A 2-a remige primară este mai mică decât vârful aripii cu 6-8,5 mm, egală cu a 8-a sau a 8-a/9-a (în 78%), egală cu a 7-a sau a 7-a/8-a (în 13%) sau egală cu a 9-a sau cu a 9-a/10-a (în 10%). Remigele primare 3-5 sunt aproximativ egale și cele mai lungi și formează vârful aripii. A 6-a remige primară este mai mică decât vârful aripii cu 0,5-1,5 mm. A 7-a remige primară este mai mică decât vârful aripii cu 3-5 mm. A 8-a remige primară este mai mică decât vârful aripii cu 5-7,5 mm. A 10-a remige primară este mai mică decât vârful aripii cu 8-10,5 mm. Prima remige secundară este mai mică decât vârful aripii cu 9-12 mm. Pe steagul extern al remigelor primare 3-6 există emarginații (scobituri).

Dementiev dă următoarele date: Prima remige primară depășește vârful tectricelor primare cu 6,5-9 mm. A 2-a remige primară în majoritatea cazurilor între a 7-a și a 8-a, mai rar între a 8-a și a 9-a, și foarte rar și numai la femelă între a 9-a și a 10-a, dar poate fi egală cu a 8-a sau a 9-a. remige primară. A 3-a remige primară mai lungă decât a 6-a. Pe steagul extern al remigelor primare 3, 4, 5 și 6 există emarginații. Anvergura aripilor la masculi (2 indivizi) 167 și 167 mm. Lungimea corpului la masculi (2 indivizi) 105 și 111 mm. Lungimea aripii la masculi (9 indivizi) 51,2- 56,4 mm, în medie 53,6, la femele (2 indivizi) 47 și 49,3 mm. Lungimea cozii la masculi 37-43 mm, la femele 35-38 mm. Lungimea tarsului 16-17 mm. Lungimea ciocului 10-11 mm.

Specii asemănătoare

În Europa este necesar în primul rând de distins pitulicea cu târtiță galbenă de pitulicea cu sprânceană galbenă (Phylloscopus inornatus) și pitulicea de Himalaia (Phylloscopus humei) care sunt îndeaproape înrudite și nu au o dungă mediană pe creștet (însă la unele există o urmă a unei dungi palide pe creștet), de aceea creștetul uniform colorat este concolor cu mantaua. Ele nu au o pată galbenă pe târtiță, părțile superioare sunt mai puțin verzi-strălucitoare și mai mult măslinii-spălăcite și sunt puțin mai mari decât pitulicea cu târtiță galbenă care are o siluetă mai subțiată. Deoarece pata galbenă de pe târtiță nu este întotdeauna ușor de văzut, se va cerceta și dungă mediană distinctă de pe creștet (pitulicea cu sprânceană galbenă poate avea o urmă a unei dungi mediane mai palide pe porțiunea posterioară a creștetului, însă ea nu este niciodată distinctă și nu se întinde peste tot creștetul). Cele mai multe pitulici cu târtița galbenă au partea anterioară a sprâncenei de culoare vie galbenă (cel mult galben-deschisă la pitulicea cu sprânceană galbenă, mai des albicioasă) și bazele remigelor secundare late întunecate (mai înguste și mai difuze la pitulicea cu sprânceană galbenă). De asemenea, ciocul este mai scurt și mai întunecat decât la pitulicea cu sprânceană galbenă.

În Asia pitulicea cu târtiță galbenă trebuie de deosebit de câteva specii înrudite, separate recent din pitulicea cu târtiță galbenă, mai ales pe baza diferențelor vocale clare (dar diferențele sunt destul de mici după penaj). Pitulicea cu târtiță galbenă diferă de pitulicea cu târtița galbenă himalaiană (Phylloscopus chloronotus) și pitulicea de Gansu (Phylloscopus kansuensis) mai ales prin aceea că are sprânceana și dunga mediană de pe creștet mai gălbuie, adesea sunt mai gălbui și regiunea auriculară, gâtlejul și dungile de pe aripă și în comparație cu specia din urmă are (în general) mandibula inferioară și picioarele mai închise la culoare.

Năpârlirea

Pasărea adultă năpârlește de două ori pe an. Năpârlirea postnupțială completă a adultului are loc în locurile de cuibărit sau în apropierea lor în timpul verii, de la sfârșitul lui iulie până în septembrie. În Primorie și ținutul Krasnoiarsk la sfârșitul lunii iulie-începutul lui august la adulți încep să se schimbe remigele primare, tectricele supraalare mari și penele mici de contur. La începutul lui septembrie se pot observa adulți în penajul proaspăt de toamnă, dar remigele aripilor și rectricele cozii nu sunt încă complet dezvoltate.

Năpârlirea prenupțială parțială a adultului și a imaturului are loc cartierele de iernare în martie-aprilie și atinge adesea tectricele mici ale corpului, unele tectrice alare și ocazional unele remige terțiare, uneori și rectricele centrale ale cozii.

Juvenilii suferă vara, în acelaș timp cu adulții (de la sfârșitul lui iulie până în septembrie), o năpârlire parțială a penelor mici ale corpului, care nu atinge remigele aripilor sau tectricele primare.

Vocea

Pitulicea cu târtiță galbenă este mai puțin vocală, comparativ cu pitulice cu sprânceană galbenă (Phylloscopus inornatus). Cântecul pitulicii cu târtiță galbenă este asemănător oarecum cu cântecul la fel de tare al canarului (Serinus canaria), ea fiind numită "canarul de taiga", dar foarte diferit de cântecele altor specii apropiate de pitulici. Pitulicea cu târtiță galbenă este cel mai bun cântăreț din taiga, începe să cânte în timpul migrației de primăvară și cântă din prima zi a sosirii în locurile de cuibărit până la începutul lui august, când continuă să hrănească puii și încetează să cânte numai în toiul năpârlirii.  În timpul verii, cântă toată ziua cu pauze scurte, stând nemișcat în cea mai mare parte a timpului pe un loc înalt, expus, de multe ori pe vârful unui conifer înalt sau de pe o creangă ascunsă în coroana unui copac înalt. Cântecul este rareori auzit în Europa, unde apare accidental. Ca și la ochiuboului (Troglodytes troglodytes) din Europa, cântecul este destul de puternic, răsunător și prelungit și poate fi auzit de la sute de metri și este uimitor pentru o pasăre atât de mică. Cântecul poate continua fără pauză timp de câteva minute, un cântec destul de lung alternează cu pauze la fiecare 10 minute.

Cântecul constă din diferite fluierături și triluri clare, pure, puternice, neconsecvente, care se repetă succesiv de patru sau cinci ori. Strofele sunt alcătuite destul de asemănător cu cele din cântecul ochiuboului (Troglodytes troglodytes), cu o serie de note repetate rapid, unele fluierătoare și clare, altele triluite, tonul variind întrucâtva între seriile de note. Cântecul poate fi redat prin "tsii iu-iu-iu-tsrii, uriicia-uriicia-uriicia siiuu-siiuu-siiuu tsitt, ciu-ciu-ciu-ciu-tsii" sau "ciu-ciu-cii-cii-cii, titiu-titiu-titiu, cii-cii, tirrit-tirrit" etc, asemănător cu fluieratul "tu-tu" al unei locomotive din jocul copiilor de-a trenul. El este intercalat cu triluri și zornăituri vibrante. Unele păsări inserează note scurte, ascuțite, "zec, zec...", între cântece sau chiar în cântec între fraze. Semnificația lor este necunoscută, iar aceeași pasăre le poate insera sau le poate omite. Cântecul poate fi asemănător și cu cântecul fâsei cu spate măsliniu (Anthus hodgsoni) care are același habitat, dar este mai puternic și mai variat.

Strigătul de contact obișnuit este un "tuuiit" (sau "ciuii") discret, domol, ușor ascendent, asemănător cu cel al pitulicii mici (Phylloscopus collybita) sau cu cel al aușelului (Regulus), dar nu atât de puternic, și este oarecum pițigăiat și nazal. Varianta sa mai scurtă "tuiit" poate fi monosilabică sau un "pih"  mai fin și neascendent După unii autori strigătul de contact include un "dju-ii" sau "duii" destul de slab, domol, ușor nazal, și un "uiisp, suii" sau "tuiit" domol, mai puțin ascuțit decât strigătul monosilabic al pitulicii cu sprânceană galbenă (Phylloscopus inornatus). Strigătul de contact este rar auzit; multe pitulici cu târtița galbenă care hoinăresc prin Europa sunt foarte tăcute, altele scot strigăte de contact, dar destul de rar și discret.

Habitatul

Cuibărește în pădurile de conifere înalte din taiga (inclusiv în cele montane) cu subarboret des, inclusiv în cele de brad (Abies), molid (Picea), pin (Pinus) și zadă (Larix), sau în pădurile mixte cu un procent ridicat de conifere, mai ales în pădurile mixte de conifere și mesteacăn sau în pădurile mixte de brad sau pin de diferite vârste și stejar brun (Quercus semecarpifolia) și smirdar (Rhododendron).

Specia este prezentă la altitudini de până la 1500-1700 m în sudul Rusiei (în munții Saian și Tannu-Ola). În munții Saian, ajunge până la limita superioară a taigalei, pătrunde și în pădurile rare cu pajiști acoperite cu tufișuri, precum și în pădurile cu arbori strâmbi și în tundra montană. În Sihote Alin ajunge până la 700-1100 m în zona jneapănului, în Transbaikalia și în Munții Saian până în zona subalpină.

În pasaj, este adesea întâlnită în văile râurilor, mai ales în cele de pădure, precum și în sălcinișurile de pe malurile râurilor și pâraielor.

În afara sezonului de cuibărit în cartierele de iernă este întâlnită în păduri de conifere, mixte și de foioase și în tufișurile de pe pantele dealurilor.

Comportamentul

Poate fi întâlnită singură sau în perechi în sezonul de cuibărit, dar în afara sezonului de reproducere este adesea văzută în cârduri mici cu alte grupuri de paseriforme mici care hoinăresc în căutarea hranei.  Indivizii hoinari ai pitulicii cu târtiță galbenă se alătură adesea aușeilor cu cap galben (Regulus regulus) la fel de mici, dar frecvent ei se văd clar de la distanță în cârdurile mixte datorită mișcărilor lor mult mai active și mai rapide atunci când se hrănesc.

Nu este prea sperioasă și adesea lasă omul să se apropie la o distanță mică. Este o pasăre arboricolă, petrecând mult timp în coronamentul copacilor unde își procură hrana, dar poate să coboare în tufărișurile joase, mai ales în timpul iernii. Deoarece trăiește în coronamentul copacilor este greu de văzut.

Are o alură orizontală. Este o pasăre vioaie în continuă mișcare, nu stă locului nici o clipă când își caută hrana. Se mișcă rapid și destul de energic, este foarte excitabilă, adesea fâlfâie din aripi și își flutură coada. Sare sucindu-se dintr-o parte în alta prin frunziș. Se poate agăța cu capul în jos asemenea unui pițigoi albastru (Cyanistes caeruleus) mic. Obișnuit are obiceiul de a fâlfâi din aripi, la fel ca aușelul cu cap galben, pe parte exterioară a copacilor sau a tufărișurilor înalte în căutarea hranei.  Zboară ușor dintr-un loc într-altul asemenea aușelului cu cap galben. Adesea planează la marginea exterioară a frunzișului sau la vârfurile ramurilor pentru a prinde insectele de pe frunze.

Este o specie teritorială; teritoriul ocupat de o pereche în centrul Siberiei este de 3-5 ha, uneori până la 10 ha.

Hrana

Se hrănește cu insecte adulte, ouăle, larvele și pupele lor, în special cu muște (Diptera), afide (Aphidoidea) și fluturi mici (Lepidoptera), dar și cu păianjeni (Araneae).

În 14 stomacuri de păsări adulte prinse în mai - septembrie în diferite părți ale insulei Sahalin, au fost găsite rămășițe de păianjeni - 3 ex.  (la 14,2% din păsările examinate), afroforide (Aphrophora sp.) - 3 ex.  (14,2%), gândaci - 7 ex.  (50%), inclusiv gărgărițe mici (Curculionidae), muști sirfide (Syrphidae) și alte muști (nedeterminate) - 4 ex., diptere - 5 ex., viespi sfredelitoare mici (Tenthredinidae) – 5 ex.  (21,4%), omizi de fluturi - 16 ex. (35,7%) și adulți de fluturi - 2 ex.

În insula Sahalin în 30 de porții de alimente extrase din esofagele puilor de 7-8 zile (14 iulie 1974, valea râului Kuznetsovka), au fost găsite moluște gastropode (Discus ruderatus, Vertigo sp., Pristiloma arcticum) - 11 ex. (la 26,6% din păsările examinate), rămășițe de păianjeni - 15 ex. (33,3%), larve de afroforide (Aphrophoridae) - 44 ex. (33,3%), diptere mici - 35 ex. (36,6%), muște (Muscidae) - 10 ex. (26,6%), tricoptere (Limnophilus sp.) - 6 ex. (20%), omizi de fluturi: buhe (Noctuidae) - 5 ex. (16,6%), cotari (Geometridae) - 7 ex. (13,3%), notodontide (Notodontidae) - 1 ex. și altele (nedeterminate) - 5 ex.  (6,6%); plecoptere (Nemoura sp.), ihneumonide (Ichneumonidae), adulți de afroforide, neuroptere, larve de gândaci, adulți de fluturi și larve de viespi sfredelitoare (Tenthredinidae) - câte un exemplar (3,3%).

Își caută hrana singur sau în perechi; în afara sezonului de cuibărit, adesea în stoluri mixte cu alte specii. Hrana o procură atât în coronamentul copacilor înalți cât și în tufișuri. Adesea planează la marginea exterioară a frunzișului pentru a prinde insectele de pe frunze; insectele sunt adesea prinse și după un zbor scurt.

Reproducerea

Sezonul de reproducere are loc mai ales iunie-iulie, cuiburi cu ouă au fost găsite de la mijlocul lui iunie până la sfârșitul lui iulie.

Sosește în Siberia la sfârșitul lui mai - începutul lui iunie. Imediat după sosire masculul ocupă locul de cuibărit și începe să cânte. În Sahalin împerecherea are loc în a doua jumătate a lunii iunie. Ponta în Transbaikalia este depusă la sfârșitul lunii iunie.

Cuibul este construit de femelă, el are o formă alungită vertical sau rotunjită (sferică), cu intrare laterală, uneori lângă marginea superioară a cuibului. Cuibul este fixat pe ramuri astfel încât intrarea în el este îndreptată spre tulpină. Cuibul este făcut din iarbă uscată de graminee, rămurele uscate, fâșii de coajă, alte fibre vegetale lungi, mușchi verzi, frunze de copaci și lichen, iar deasupra este făcut un acoperiș înclinat către trunchi. În interior cuibul este căptușit întotdeauna cu pene de la diferite păsări, precum și cu lână, păr de animale, coajă de mesteacăn, iarbă fină etc. Pe lângă cuibul propriu zis, sunt construite și diverse anexe din iarbă și mușchi care maschează cuibul în tufiș sau copac. Cuibul este amplasat pe ramuri obișnuit până la cel puțin 10 m deasupra pământului în arbori de conifere, aproape de tulpină, uneori mai jos până la 0,5 m deasupra pământului într-un tufiș. În Transbaikalia cuibul este amplasat în pini neînalți sau pe crengile cedrilor bătrâni acoperiți cu mușchi lângă trunchiul lor, la 3-4 m deasupra solului. Uneori sunt construite cuiburi duble.

Depune o singură pontă într-un sezon de reproducere, în partea de sud a arealului posibil două. Ponta constă din 4-6 ouă albe acoperite cu numeroase pete mici și puncte violet-cenușiu sau brun-închise, cafenii, roșu-brunii, dispersate la capătul ascuțit al oului și concentrate sub formă de cunună la capătul său rotund. Dimensiunile ouălor sunt de 14-17 × 11-13 mm. Incubația este asigurată numai de către femelă și durează 12-13 zile, începând cu primul - al patrulea ou depus.

Puii sunt acoperiți cu puf rar cenușiu-închis pe cap, cavitatea gurii este galbenă, umflătura marginală a ciocului este de asemenea galbenă. Puii sunt hrăniți de ambii părinți, în principal de către femelă, ei părăsesc cuibul la 12-15 zile de la eclozare; și sunt hrăniți în continuare de ambii părinți până la o săptămână după ce au părăsit cuibul.

Deplasări sezoniere

Pitulicea cu târtiță galbenă este o pasăre migratoare. Toamna părăsește părțile de nord ale arealului de cuibărit de la sfârșitul lui august până în septembrie și majoritatea pleacă până la sfârșitul lui septembrie. În părțile sudice ale arealului, vârful migrației are loc la sfârșitul lui septembrie și începutul lui octombrie, și majoritatea pleacă până la sfârșitul lui octombrie.

Iernează în sudul Chinei, mai ales la sud de fluviul Yangtze, și în nordul Tailandei, nordul Laosului și nordul Vietnamului. Ajunge în Hong Kong mai ales pe la mijlocul lunii noiembrie.

Primăvara, ultimele păsări părăsesc Hong Kongul la mijlocul lui aprilie. Trece în pasaj prin nord-estul Chinei (provincia Hebei) de la începutul lui aprilie până la sfârșitul lui mai, cu perioada de vârf în a doua jumătate a lui aprilie - începutul lui mai. Sosește în părțile de sud ale arealului de cuibărit de la mijlocul lui aprilie, mai adesea de la sfârșitul lui aprilie până la jumătatea lui mai, iar în părțile de nord în principal de la începutul lui iunie până la jumătatea lui iunie.

Hoinărește regulat spre vest până în Europa toamna (în principal în octombrie - noiembrie), rareori primăvara în Austria, Belgia, Bulgaria, Cehia, Danemarca, Estonia, Insulele Feroe, Finlanda, Franța, Germania, Irlanda, Italia, Letonia, Luxemburg, Malta, Marea Britanie, Olanda, Norvegia, Polonia, Portugalia, România, Spania, Suedia, Ucraina, Ungaria. Apariții accidentale au fost înregistrate și în Maroc, Tunisia, Israel, Turcia, Iran, Kazahstan, Uzbekistan, Tadjikistan, Bangladeș, Japonia, Taivan și SUA (Alaska).

Pentru a ajunge în cartierele de iarnă situate în sud-estul Asiei pitulicea cu târtiță galbenă parcurge 3000 - 4000 km liniari. Dar pentru a ajunge în Europa ea trebuie să parcurgă 6000 – 8000 km. Două ipoteze principale încearcă să explice aceste apariții accidentale în Europa: dezorientarea sau încălzirea globală.

Numărul de exemplare de pitulice cu târtiță galbenă și pitulice cu sprânceană galbenă observate în Europa până în 2003.

Statutul și conservarea

Specia nu este amenințată cu dispariția la nivel global (LC după criteriile IUCN).

Pitulicea cu târtiță galbenă este comună în locurile de cuibărit, iar în unele locuri numeroasă. Este comună și larg răspândită în Rusia (sud-centrul și sud-estul Siberiei) și nord-estul Chinei. Densitățile estimate în teritoriile de reproducere sunt până la 58 de păsări/km² în centrul Siberiei și 35-50 perechi/km² în sud-estul Rusiei (Primorie).

În cartierele de iernat numărul păsărilor variază de la rare până la comune în Hong Kong, și destul de rare în nordul Tailandei; este rară, dar în unele locuri comună, în nordul Indochinei.

Note

Legături externe

 Pitulice sprâncenată Phylloscopus proregulus. SOR
  Pitulice cu târtița galbenă / Phylloscopus proregulus. RomBird.
 Pallas´s Leaf Warbler, Phylloscopus proregulus. Tarsiger.com
 Pallas's Leaf-warbler   Phylloscopus proregulus. The Internet Bird Collection (IBC). Video
 Pallas's Leaf Warbler Phylloscopus proregulus. eBird
 Pallas's Warbler (Phylloscopus proregulus). BirdGuides
 Pouillot de Pallas Phylloscopus proregulus - Pallas's Leaf Warbler. Oiseaux.net
 Pouillot de Pallas Phylloscopus proregulus - Pallas's Leaf Warbler. Photos, Oiseaux.net.
 Корольковая пеночка Phylloscopus proregulus (Pallas, 1811). Птицы Казахстана

Phylloscopus
Păsări din România

Pitulice cu târtiță galbenă


Patrick Küng (Obstalden, Suiza; 11 de enero de 1984), es un esquiador que ha ganado 1 Campeonato del Mundo (1 Medalla en total) y tiene 2 victorias en la Copa del Mundo de Esquí Alpino (con un total de 5 podiums).

Resultados

Juegos Olímpicos de Invierno
 2014 en Sochi, Rusia
 Super Gigante: 12.º
 Descenso: 15.º

Campeonatos Mundiales
 2013 en Schladming, Austria
 Descenso: 7.º
 Super Gigante: 18.º
 2015 en Vail/Beaver Creek, Estados Unidos
 Descenso: 1.º
 Super Gigante: 16.º

Copa del Mundo

Clasificación general Copa del Mundo
 2008-2009: 113.º
 2009-2010: 40.º
 2010-2011: 33.º
 2011-2012: 44.º
 2012-2013: 56.º
 2013-2014: 10.º
 2014-2015: 21.º

Clasificación por disciplinas (Top-10)
 2013-2014:
 Super Gigante: 3.º
 Descenso: 5.º
 2014-2015:
 Descenso: 8.º

Victorias en la Copa del Mundo (2)

Descenso (1)

Super Gigante (1)

Enlaces externos
 Perfil de Patrick Kueng en la página oficial de la FIS (en inglés)

Esquiadores de Suiza
Nacidos en el cantón de Glaris

Patrick Küng


La gare de West Palm Beach est une gare ferroviaire américaine à West Palm Beach, dans le comté de Palm Beach, en Floride. Ouverte le , elle constitue le terminus nord de la Brightline avant le prolongement de cette ligne de chemin de fer jusqu'à Orlando.

Situation ferroviaire

Histoire

Service des voyageurs

Accueil

Desserte

Intermodalité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Brightline
 Florida East Coast Industries
 Gare de Fort Lauderdale
 Gare de MiamiCentral
 Gare d'Aventura
 Gare de Boca Raton

Liens externes

Gare en Floride
Gare mise en service en 2018
Brightline
gare

Gare de West Palm Beach


Jorge Pantaleón Romero Donoso (2 de noviembre de 1929-16 de noviembre de 2015), más conocido como «Firulete», fue un humorista chileno. Frecuente en radio y televisión, ha sido considerado como uno de los principales exponentes del humor blanco en su país.

Biografía
Estudió en el Liceo de San Bernardo, donde trabó amistad con el futuro presidente Patricio Aylwin. También tuvo entre sus amistades a Andrés Zaldivar.

En 1950 comenzó su carrera humorística en Radio Minería, cuando fue descubierto por Raúl Matas. En 1960 ya estaba consagrado y la revista Ecran lo entrevistaba junto a Alejandro Lira y Luis Rojas Müller (Monicaco). En esa década se hizo popular en el programa La bandita de Firulete de Radio Portales de Santiago, que explotaba el género del radioteatro cómico. Después de trabajar por un tiempo en Madrid, regresó a Chile en 1969, haciendo carrera principalmente en televisión.

Fue un impulsor del humor blanco, estilo que mantuvo mientras estuvo en su faceta de humorista. Creó personajes como «El Pollito», un niño inteligente e inocente, que mostraba la visión infantil del mundo y las conversaciones adultas; «Firulete», un hombre sencillo, pobre, con algo de disfunción atencional, que era agregado a sus rutinas como chiste; «Pepe Pato», de nombre completo José Patricio Larraín García-Moreno, interpretaba a un hombre de clase alta con su característica manera de hablar.

Destacó su participación televisiva en programas como: Festival de la una, Vamos a ver, Mediomundo, Una vez más y El tiempo es oro, en los que realizó su rutina llamada «Telechácharas», donde simulaba tener conversaciones con personajes del mundo político, artístico y deportivo mediante cuñas con frases descontextualizadas. En 1979 se presentó en el XX Festival Internacional de la Canción de Viña del Mar, ocasión en la cual se le entregó en forma excepcional el galardón «Gaviota de Plata», en ese entonces reservado a los ganadores de las competencias musicales.

Se retiró del mundo del espectáculo a mediados de la década de 2000. Falleció el lunes 16 de noviembre de 2015 a los 86 años.

Referencias

Enlaces externos
 Homenaje a: Jorge Romero "Firulete".
 Diario La Cuarta: Los estelares que marcaron una Época.
 Youtube. Programa Vamos a Ver, en 1978.

Humoristas de Chile

Jorge Romero (humorista)


Zaharii Hristovici Dimitrov () (1810-1853), cunoscut sub numele de Zahari Zograf (Захари(й) Зограф) este cel mai faimos pictor bulgar de pe vremea Redeșteptării Naționale a Bulgarilor, remarcat pentru picturile sale murale din biserici și de icoane, de multe ori privit ca fondatorul artei laice în Bulgaria ca urmare a introducerii elementelor vieții de zi cu zi  în lucrările sale.

Zahari Zograf s-a născut în orașul Samokov în 1810 și a fost învățat de către fratele lui, Dimităr Zograf, cu care mai târziu, el a lucrat împreună, așa cum tatăl său a murit devreme. Student spiritual al lui Neofit de la Rila din 1827, el a devenit un partener egal de fratele său, la vârsta de 21 de ani, în 1831, de exemplu, el a fost proclamat maestru.

Cele mai cunoscute icoane ale sale sunt cele din Biserica sfintii Constantin și Elena din Plovdiv, Biserica maicii Domnului din Koprivștița, precum și o serie de mănăstiri. Cele mai cunoscute fresce ale lui Zahari Zograf sunt cele din biserica principală de la Mănăstirea Rila, în capela și biserica sfântul Nicolae de la Mănăstirea Bacikovo, Manastirea Troian și Mănăstirea Schimbării la față. El a pictat trei autoportrete murale..

Zahari Zograf a trăit și a lucrat la Muntele Athos între 1851 și 1852, unde a decorat exteriorul pronaosului de la mănăstirea Marea Lavră. De asemenea, el a pictat mai multe biserici în ultimii săi ani, de asemenea, lăsând un număr mare de schițe nefinalizate după moartea lui de tifos pe 14 iunie 1853.

Legături externe

 Roata Vieții la Mănăstirea Schimbării la față

Nașteri în 1810
Decese în 1853
Bulgari din secolul al XIX-lea
Decese cauzate de tifos

Zahari Zograf


Grupa C a Campionatului European de Baschet Feminin din 2017 are loc între 16 și 19 iunie 2017. Toate meciurile acestei grupe se joacă la Praga, Cehia.

Clasament

Orele de desfășurare reprezintă ora locală (UTC+2).

16 iunie

Serbia vs Grecia
</div>

Slovenia vs Franța
</div>

17 iunie

Franța vs Serbia
</div>

Grecia vs Slovenia
</div>

19 iunie

Serbia vs Slovenia
</div>

Franța vs Grecia
</div>

Legături externe

Site oficial

FIBA
baschet
2017 în sport

Campionatul European de Baschet Feminin din 2017 Grupa C


Joaquín León Milans del Bosch y Carrió (Barcelone, 1854 – Madrid, 1936) était un militaire, diplomate et homme politique espagnol.

Après une carrière dans des unités combattantes (Maroc, guerre carliste, Philippines), il fut nommé assesseur personnel du roi , puis occupa des postes militaires dans la métropole et remplit quelques missions diplomatiques. Comme capitaine général de Barcelone, il contribua, par la mise en œuvre de méthodes militaires, à réprimer l'agitation sociale des années 1919 et 1920. Nommé gouverneur civil de Barcelone sous la dictature de Primo de Rivera, il se mit en devoir de brimer le mouvement catalaniste en ciblant plus particulièrement la vie associative et culturelle et la presse catalane. Quelques semaines après le coup d'État de juillet 1936, il fut appréhendé à Madrid et fusillé sans tarder par les milices républicaines.

Joaquín Milans du Bosch fait figure de point d'orgue de l'évolution idéologique de la famille Milans del Bosch, qui, composée traditionnellement de militaires libéraux, glissa au cours du  vers des positions plus conservatrices.

Biographie

Carrière militaire et diplomatique

Né à Barcelone en , il tomba orphelin de père à l'âge de trois ans et grandit sous la tutelle de son oncle Lorenzo. Très jeune encore, il s'incorpora dans l'arme de cavalerie et embrassa la cause alphonsine lors de la restauration bourbonienne en 1874. Il servit ensuite dans des unités combattantes, notamment pendant la Troisième Guerre carliste, dans la guerre du Rif à Melilla en 1893, puis, de 1897 à 1898, contre le mouvement d'indépendance aux Philippines, où il lui fut donné de côtoyer Miguel Primo de Rivera, le futur dictateur. De retour dans la métropole au lendemain de la signature du pacte de Biak-na-Bato, il fut nommé, à l'issue de quelques affectations militaires et diplomatiques, assesseur du roi , puis Gentilhomme de la chambre avec exercice (en espagnol Gentilhombre de cámara con ejercicio, titre presque purement honorifique). Fort lié au monarque, il se vit ensuite confier des postes à Madrid et à Ceuta, dans le Maroc, où il fut promu au rang de lieutenant-général.

Il monta au grade de général de brigade en 1907, puis à celui de général de division en 1913, pendant qu'il servait en Afrique.

Capitaine général de Catalogne

En , il fut nommé capitaine général de Catalogne. La situation dans ce territoire était alors très tendue en raison de la crise économique, provoquée par la cessation des exportations vers les pays belligérants et se traduisant notamment par une forte hausse des prix. Le mouvement ouvrier, incarné par la Confédération nationale du travail (CNT) et organisé, se trouvait alors engagé dans une lutte contre les hommes de main du patronat.

Au mépris des ordres du gouvernement, Joaquín Milans del Bosch se rangea du côté du patronat et, dès que l'état de guerre eut été proclamé avec l'approbation du gouvernement central, fit usage, pour gérer les conflits sociaux, de méthodes militaires, tandis que les hommes de main du patronat agissaient en totale impunité. Ainsi, pour réprimer la grève dite de La Canadiense (du nom familier de certain producteur d'électricité ayant son siège à Toronto et dont Milans del Bosch avait contribué à créer la succursale barcelonaise), en vint-il à autoriser la création d'un somatén, milice paramilitaire traditionnelle catalane, financée en l'occurrence par le patronat, qu'il mit à la disposition du général Martínez Anido, gouverneur militaire de Barcelone et futur ministre de l'Intérieur sous Primo de Rivera. Milans del Bosch se sentait épaulé par les classes supérieures de la société catalane, et ne renonça pas à son poste avant que ne lui soient parvenus des ordres directs en ce sens de la part du roi , à l'instigation des Cortes, en 1920.

Le roi, pour le récompenser de son obéissance et de ses années de service, le désigna chef de la Maison militaire de la Maison royale.

Gouverneur civil de Barcelone

Trois mois après avoir déposé en  ses fonctions comme chef de la Maison militaire du roi et avoir été relégué à la réserve, il fut sollicité par son ami Miguel Primo de Rivera d'assumer le poste de gouverneur civil de Barcelone. C'est à ce titre qu'il mena entre 1924 et 1929, conjointement avec le ministère de l'Intérieur, alors dirigé par Severiano Martínez Anido, et avec le capitaine général de Catalogne, une virulente campagne anticatalaniste, ordonnant la fermeture de la société chorale Orfeó Català et des terrains de football du FC Barcelone (1925), faisant interdire les clubs de loisirs et les associations culturelles, et prononçant des mesures de suspension et des amendes à l'encontre de journaux et de revues catalans. Destitué après la chute de la dictature primorivériste, il se retira à Madrid.

Par ailleurs, Joaquín Milans del Bosch fut d' à  membre de droit (« por derecho propio ») de l'Assemblée nationale consultative de la dictature.

Guerre civile

Après le coup d'État militaire de juillet 1936, à l'origine de la Guerre civile, Joaquín Milans del Bosch, au motif que son fils Mariano avait été mis en détention, se refusa de quitter Madrid et ne saisit pas l'occasion qui se présenta à lui de se réfugier dans l'ambassade de Turquie. Le , il fut appréhendé à son tour par des miliciens républicains, puis fusillé le lendemain, aux côtés de son fidèle adjoint, le commandant José Martínez Valero, devant le mur de clôture du cimetière de l'Est à Madrid.

Son petit-fils, Jaime Milans del Bosch, capitaine général de la  région militaire, sera l'un des principaux protagonistes de la tentative de coup d'État du 23 février 1981.

Récompenses

 Chevalier grand-croix de l'ordre de Charles III (Espagne, 15 décembre 1919).
 Chevalier commandeur honoraire de l'ordre royal de Victoria (Royaume-Uni, 6 juin 1905).

Références

Bibliographie
 .
 .
 .

Liens externes

 .
  Els Milans del Bosch, notice biographique par Abelard Chimisanas i Julià.
 Fiche personnelle de Joaquín Milans del Bosch, sur le site internet du Congrès des députés.

Général espagnol
Diplomate espagnol
Personnalité politique espagnole du XXe siècle
Grand-croix de l'ordre de Charles III (roi d'Espagne)
Chevalier commandeur de l'ordre royal de Victoria
Capitaine général de Catalogne
Naissance en juin 1854
Naissance à Barcelone
Décès en août 1936
Décès à Madrid
Décès à 82 ans
Militaire de la troisième guerre carliste
Gouverneur civil de Barcelone

Joaquín Milans del Bosch


La route régionale 618 () est une route régionale allant de Viisarimäki à  Ruuhimäki dans la municipalité de Toivakka en Finlande.

Présentation
La seututie 648 est une route régionale de Finlande-Centrale.

Références

Annexes

Liens externes

Articles connexes
 Seututie

618

Transport à Toivakka

Seututie 618


La livre de Lorraine est une ancienne monnaie de compte du duché de Lorraine adoptée en 1700 par le duc Léopold . À partir du milieu du , elle vaut environ 3/4 de livre tournois.

Histoire
Au retour du duc Léopold dans ses États en 1698 après une longue occupation française, les anciennes monnaies lorraines ont pratiquement disparu et la majeure partie de la population est habituée à l'utilisation de la livre tournois en usage dans le reste de la France. Par l'édit du , le duc prescrit la création de pièces d'or et de pièces d'argent du type français. Ces nouvelles pièces sont le léopold d'or, ainsi que les doubles et demi-léopold d'or ; et le léopold d'argent ainsi que les demi et quarts de léopold d'argent. Leur valeur est basée sur celle admise en France, à savoir 13 livres pour le léopold d'or et 3 livres 8 sols pour le léopold d'argent.

L'avènement de Stanislas en 1737 marque la fin de la fabrication des monnaies lorraines. Le taux d'échange de 24 livres tournois pour 31 livres de Lorraine est alors adopté.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .

Articles connexes
 Numismatique lorraine
 Franc barrois
 Livre tournois

Ancienne unité monétaire
Duché de Lorraine

Livre de Lorraine


S-a născut o stea (original în engleză A Star Is Born) este un film muzical de dragoste din 2018, produs și regizat Bradley Cooper, marcând debutul său regizorial; Cooper a scris, de asemenea, scenariul, alături de Will Fetters și Eric Roth. S-a născut o stea este un remake al filmului din 1937 cu același nume, și îi prezintă în rolurile principale pe Cooper, Lady Gaga, Andrew Dice Clay, Dave Chapelle, și Sam Elliott. Filmul înfățișează povestea unui cântăreț de muzică country alcoolic (Cooper) ce descoperă și se îndrăgostește de o solistă tânără (Gaga). Această versiune reprezintă cel de-al treilea remake al versiunii originale din 1937 (în care au jucat Janet Gaynor și Fredric March), adaptată în musicalul din 1954 (în rolurile principale Judy Garland și James Mason), și refăcută mai apoi în musicalul rock din 1976 în care au jucat Barbra Streisand și Kris Kristofferson.

Planurile pentru cel de-al treilea remake al filmului S-a născut o stea au început în 2011, Clint Eastwood fiind regizorul inițial și având-o ca actriță principală pe Beyoncé. Filmul a rămas în stagiul de dezvoltare timp de câțiva ani, numeroși actori precum Christian Bale, Leonardo DiCaprio, Will Smith sau Tom Cruise fiind luați în considerare pentru a juca rolul principal. În luna martie a anului 2016, Cooper a semnat pentru a fi actor și regizor, iar Lady Gaga s-a alăturat distribuției în august 2016. Primele filmări au început la festivalul muzical Coachella, în aprilie 2017.

S-a născut o stea a avut premiera la Festivalul de film din Veneția la 31 august 2018, și a fost lansat în Statele Unite la 5 octombrie 2018, prin Warner Bros. Records. Filmul a obținut încasări de 409 de milioane de dolari în întreaga lume și a primit aprecieri din partea criticilor de specialitate, aceștia lăudând interpretările lui Cooper și Gaga, regia, cinematografia și muzica. A fost ales atât de National Board of Review, cât și de Institutul American de Film, drept unul dintre cele mai bune 10 filme ale anului 2018. A primit, de asemenea, cinci nominalizări la cea de-a 76-a ediție a Premiilor Globul de Aur, inclusiv la categoria "Cel mai bun film dramatic", și a câștigat premiul Globul de Aur pentru cea mai bună melodie originală pentru cântecul "Shallow". S-a născut o stea a obținut opt nominalizări la cea de-a 91-a gală a premiilor Oscar, primind nominalizări la categoriile "Cel mai bun film", "Cel mai bun actor" (Cooper), "Cea mai bună actriță" (Gaga), "Cel mai bun actor în rol secundar" (Elliot), câștigând la categoria"Cea mai bună melodie originală" pentru "Shallow".

Sinopsis

Jackson Maine, un faimos cântăreț de muzică country ce se luptă în particular cu o dependență gravă de alcool și droguri, cântă la un concert din California ("Black Eyes"). Sprijinul lui principal este Bobby, managerul și fratele lui vitreg mult mai în vârstă. După spectacol, Jackson intră într-un bar pentru travestiți și o urmărește pe Ally, o chelneriță și cântăreață-compozitoare, cum interpretează piesa "La Vie en Rose". Jackson se declară uimit de talentul acesteia; cei doi își petrec seara împreună, discutând. Ally îi dezvăluie problemele pe care le-a întâmpinat în încercarea de a-și înființa o carieră muzicală profesională.

Jackson o invită pe Ally la următorul lui concert. În ciuda refuzurilor inițiale, aceasta ajunge la spectacol, și cu încurajările din partea lui Jackson, cei doi urcă pe scenă pentru a cânta împreună melodia "Shallow". Jackson o invită pe Ally să cânte în întregul lui turneu alături de ea, iar protagoniștii încep o relație amoroasă ("Maybe It's Time"). Într-o seară, cei doi încearcă să inițieze o partidă de sex, însă Jackson leșină din cauza excesului de alcool. În Arizona, Ally și Jackson trec pe la ferma în care acesta a crescut și unde tatăl lui este, de asemenea, înmormântat. Jackson descoperă faptul că Bobby a vândut terenul, iar înfuriat de trădarea lui, îl lovește cu pumnii. Ulterior, Bobby își dă demisia din rolul de manager.

În turneu ("Always Remember Us This Way"), Ally îl cunoaște pe Rez, un producător muzical ce îi oferă un contract cu o casă de discuri. Deși vizibil deranjat de decizia luată, Jackson o sprijină pe Ally în cariera ei muzicală. Rez o îndepărtează pe Ally de muzica country și o orientează către muzica pop ("Heal Me"). Jackson este absent de la una din interpretările lui Ally după ce leșină în public din cauza alcoolului; acesta își revine la casa unui prieten, Noodles, și se împacă cu Ally. Mai târziu, Jackson o cere în căsătorie pe Ally cu un inel făcut dintr-o coardă de chitară, și se căsătoresc în aceeași zi.

În timp ce Ally cântă la emisiunea Saturday Night Live piesa "Why Did You Do That?", Bobby se împacă cu Jackson. Ulterior, Jackson și Ally se ceartă după ce acesta își exprimă dezacordul față de noua imagine și muzică a soției sale, în ciuda faptului că aceasta a primit trei nominalizări la premiile Grammy. La gala de decernare a premiilor, Jackson este vizibil în stare de ebrietate și aduce un omagiu lui Roy Orbison. Ally câștiga premiul Grammy pentru cel mai bun artist nou, iar atunci când aceasta urcă pe scenă pentru a-și revendica premiul, Jackson o urmărește. În timpul discursului, acesta urinează și leșină pe scenă. Lorenzo îl mustrează pe Jackson, iar Ally îl ajută să îl trezească. În urma incidentului, Jackson este internat la un centru de dezintoxicare și reabilitare.

În timp ce se recuprează, Jackson îi mărturisește consilierului său tentativele de sinucidere din adolescență. Acesta îi cere iertare cu lacrimi în ochi lui Ally pentru comportamentul său, și se întoarce acasă. Ally își dorește ca Jackson să cânte alături de ea în turneul european, însă Rez refuză cu orice preț acest lucru. Prin urmare, datele rămase ale turneului sunt anulate pentru ca Ally să poată avea grijă de soțul ei. Mai târziu, Rez îl mustrează pe Jackson, îl informează cu privire la motivele pentru care turneul este anulat și îl acuză, de asemenea, de îngreunarea și reținerea carierei lui Ally. În aceeași după-amiază, Ally îl minte pe Jackson și îi spune că turneul a fost anulat pentru a se putea concentra pe următorul ei album de studio. Jackson îi promite că va veni cu ea la ultimul ei concert, însă după ce aceasta pleacă, el se spânzură în garaj.

Ally devine de neconsolat după moartea soțului ei. Ea este vizitată de Bobby, care îi afirmă că moartea lui Jackson a fost doar din vina și greșelile lui, iar ea nu este vinovată cu nimic. Ally ia o piesă pe care Jackson a scris dar pe care nu a cântat-o niciodată ("I'll Never Love Again"), și o interpretează în cadrul unui spectacol omagiu pentru el.

Distribuție

 Bradley Cooper în rolul lui Jackson Maine, un cântăreț și textier consacrat. Este mentorul și iubitul lui Ally.
 Lady Gaga în rolul lui Ally Campana-Maine, o cântăreață și textieră necunoscută.
 Sam Elliott în rolul lui Bobby Maine, fratele mai mare a lui Jackson și manager.
 Dave Chappelle în rolul lui Noodles, prieten apropiat a lui Jackson și cântăreț pensionat.
 Andrew Dice Clay în rolul lui Lorenzo, tatăl lui Ally.
 Anthony Ramos în rolul lui Ramon, prietenul lui Ally.
 Bonnie Somerville în rolul lui Sally Cummings.
 Michael Harney în rolul lui Wolfe, șoferul limuzinei lui Jackson.
 Rafi Gavron în rolul lui Rez, producător muzical și managerul lui Ally.

În plus, Rebecca Field în rolul lui Gail, iar Lukas Nelson & Promise of the Real apar în formația lui Jackson. Shangela Laquifa Wadley joacă rolul prezentatoarei din barul de travestiți, William Belli joacă rolul travestitei Emerald, iar Luenell joacă rolul unei caserițe. Marlon Williams, Brandi Carlile, Halsey, Alec Baldwin, și Don Roy King fac apariții scurte în film, drept ei înșiși.

Producție

Dezvoltare
În luna ianuarie a anului 2011, s-a anunțat faptul că actorul Clint Eastwood discuta despre un al treilea remake al filmului S-a născut o stea din 1937, Beyoncé urmând să primească rolul principal feminin; cu toate acestea, proiectul a fost amânat deoarece Beyoncé a rămas însărcinată. În luna aprilie 2012, Will Fetters a declarat website-ului Collider că scenariul a fost inspirat de cântărețul Kurt Cobain. Negocieri cu Christian Bale, Leonardo DiCaprio, Tom Cruise, Johnny Deep și Will Smith în vederea obținerii rolului principal masculin au fost purtate, însă toate au eșuat. La 9 octombrie 2012, s-a anunțat faptul că Beyoncé a părăsit proiectul, iar Bradley Cooper ar urma să fie actorul principal. Eastwood a fost interesat de Esperanza Spalding pentru rolul principal feminin.

Pe 24 martie 2015, Warner Bros. a anunțat faptul că negocierile alături de Cooper erau pe ultima sută de metri, acesta urmând să-și facă debutul regizoral cu ajutorul filmului, iar discuții pentru a o readuce pe Beyoncé în film erau, de asemenea, în curs. Cooper a devenit actorul principal masculin al filmului. La 16 august 2016, s-a raportat faptul că Lady Gaga va face parte în mod oficial din film, primind totodată undă-verde pentru a începe producția la începutul anului 2017. În luna noiembrie 2016, s-a anunțat că erau discuții în curs pentru a-l include pe Ray Liotta în film, urmând să joace rolul managerului personajului lui Lady Gaga. În cele din urmă, la 17 martie 2017, rolul i-a fost oferit lui Sam Elliott, Andrew Dice Clay încercând, de asemenea, să participe în film, în rolul tatălui personajului lui Lady Gaga. În aprilie 2017, Rafi Gavron, Michael Harney și Rebecca Field s-au alăturat filmului.

Filmările pentru S-a născut o stea au început la 17 aprilie 2017. În luna mai, Dave Chappelle a intrat în echipa filmului. În luna aprilie 2018, s-a anunțat faptul că solista Halsey face parte, de asemenea, din film.

Muzică

După ce l-a urmărit interpretând la festivalul Desert Trip, Cooper l-a contactat pe Lukas Nelson (fiul cântărețului de muzică country Willie Nelson), rugându-l să ajute la compunerea cântecelor pentru film. Nelson a fost de acord cu propunerea respectivă, contribuind la scrierea câtorva cântece și trimiterea acestora la producători. Nelson s-a întâlnit, de asemenea, cu Lady Gaga, scriind melodii alături de ea. La rândul ei, Gaga a contribuit drept acompaniament vocal la albumul de studio pe care Nelson l-a lansat în anul 2017. Coloana sonoră interpretată de Lady Gaga și Bradley Cooper a fost lansată la 5 octombrie 2018, sub egida casei de discuri Interscope Records. Compania de înregistrări a spus că albumul "conține 19 melodii într-o gamă variată de stiluri și genuri muzicale + 15 dialoguri care vă vor purta într-o călătorie ce imită experiența vizionării filmului".

Lansare
S-a născut o stea a avut premiera oficială la Festivalul de film din Veneția, la 31 august 2018 . Filmul a mai fost difuzat la Festivalul Internațional de Film din Toronto, Festivalul Internațional de Film de la San Sebastián, precum și la Festivalul de Film din Zurich . S-a născut o stea a fost inițial programat pentru a avea premiera pe 18 mai 2018, data fiind amânată ulterior până pe 28 septembrie. Filmul a fost lansat în Statele Unite la 5 octombrie 2018, prin Warner Bros. Records. În România, filmul a fost lansat două săptămâni mai târziu, la 19 octombrie 2018.

Receptare

Încasări box office
Până la 21 ianuarie 2019, filmul S-a născut o stea a încasat peste 204.8 milioane de dolari în Statele Unite și Canada, precum și alte 204.4 milioane de dolari în alte teritorii, ajungând la un total de încasări din întreaga lume de 409.2 de milioane de dolari, depășind bugetul de 36–40 de milioane de dolari.

În Statele Unite, S-a născut o stea a încasat 1.35 milioane de dolari din proiecțiile din noaptea zilelor de marți și miercuri. În prima zi, filmul a încasat 15.8 milioane de dolari, incluzând cei 3.2 de milioane de dolari din avanpremierele de marți. S-a născut o stea a debutat pe locul doi în box office, având încasări de 42.9 de milioane de dolari în doar o săptămână, pe prima poziție fiind filmul Venom. Filmul a rămas pe locul doi în cea de-a doua săptămână, având o scădere de 35%, cu încasări de 28 de milioane de dolari.

În afara Americii de Nord, filmul a fost lansat la 5 octombrie 2018 în 31 de țări, obținând 14.2 milioane de dolari în primul weekend; cele mai mari încasări au fost în Regatul Unit (5.3 milioane de dolari), Franța (2.1 de milioane de dolari), și Germania (1.9 milioane de dolari).

Reacția criticilor

Pe platforma de recenzii Rotten Tomatoes, S-a născut o stea deține o rată de aprobare de 94% pe baza a 162 de recenzii, cu un rating mediu de 8/10. Consensul website-ului a fost "Cu idei îndrăznețe, o regie îndemânatică și o poveste de dragoste cu impact, S-a născut o stea este un remake făcut cum trebuie - și ne reamintește că unele povești pot fi la fel de emoționante într-o repovestire". Pe website-ul Metacritic, filmul a primit un scor ponderat de 87 din 100, bazat pe 31 de critici, indicând "aclamații universale".

Alonso Duralde de la website-ul TheWrap i-a oferit o recenzie pozitivă filmului, spunând că "Lady Gaga și Cooper sunt ca o dinamită împreună; este o poveste care trăiește și moare în centrul atenției, iar chimia instantă dintre ei nu poate trece neobservată; amândoi au inimi negre în mâneci". Criticul a lăudat, de asemenea, interpretările muzicale, considerându-le "electrizante". Owen Gleiberman de la revista Variety a lăudat regia lui Cooper, scenariul și actoria, numind S-a născut o stea un "film Hollywood sublim". Leah Greenblatt de la publicația Entertainment Weekly i-a oferit filmului un calificativ de B+. În recenzie, criticul a scos în evidență interpretarea lui Gaga, fiind de părere că "ea merită laude pentru interpretarea reținută și la o scară umană, în rolul unei cântărețe cu vulnerabilități obișnuite, ce par a fi la kilometri distanță față de delirul sclipicioasei rochii din carne și atitudinea pe care o are de obicei pe scenă".

Stephanie Zacharek de la revista Time a opinat că S-a născut o stea este la fel de superior ca versiunile sale anterioare. Criticul a lăudat, de asemenea, regia lui Cooper, iar în ceea ce privește chimia dintre Gaga și Cooper, acesta a spus că: "Pleci din sala de cinema cu sentimente profunde pentru acești doi oameni, persoane cu defecte care să-și păstreze bucățile rupte ale sufletului–și să repare crăpăturile celor pe care îi iubesc". Zacharek a fost de părere că interpretarea lui Gaga a fost un "knock-out". Într-o recenzie pentru publicația Los Angeles Times, Justin Chang a descris filmul drept "remarcabil", lăudând regia, interpretarea, scenariul și cinematografia lui Cooper.

Note

Legături externe

Filme din 2018
Filme americane
Debuturi regizorale
Filme Warner Bros.
Filme MGM

S-a născut o stea (film din 2018)


විලාසිතා ජන මාධ්‍යවේදය සහ අන්තර්ජාලය අතර සම්බන්ධය

විලාසිතා පිළිබදව බිහිවූ ප්‍රථම වෙබ් අඩවිය 1995 ජනවාරි මස ඇරබුණු ෆැෂන් නෙට් වෙබ් අඩවියය. 1990 වන විටත් අන්තර්ජාලය විද්වතුන්ගේ විමර්ශණයට ලක්විය.  එයින් අන්තර්ජාල භාවිතය සඳහා වැඩි කැමැත්තක් ජනතාව තුළින් ඇති බවට පැහැදිලි විය.
එයින් මාස හයකට පමණ පසු "ලුමියර් " නම් ප්‍රථම අන්තර්ජාල විලාසිතා සගරාව නක් නයිට් ,ඡීන් - බැප්ටිස්ටි මොන්ඩිනෝවැනි ජායාරූප ශිල්පීන්ගේ සහභාගීත්වයෙන් ඇරබිණි. 1996 පැෂන් ලියු වෙබ් අඩවිය ප්‍රථම සජීව අන්තර්ජාල විලාසිතා සංදර්ශනය අරඹනු ලැබුවේ  yves sawnt laurent විලාසිතා සන්දර්ශයත් සමගිනි. ෆැෂන් වින්ඩෝස් වෙබ් අඩවියද ප්‍රධාන වෙබ් අඩවියක් වන අතර එය 2007 දී සිය 10 වෙනි සංවත්සරය සැමරීය. 1998 CNN ස්ටයිල් සහ හින්ට් සගරාව ඇරබිණි. ඊට පසු වසරේ boo.com වෙබ් අඩවිය ඇරබුනද එය එතරම් සාර්ථක නොවීය. වෝග් සගරාවේ අන්තර්ජාල වෙබ් අඩවි වන showstudoi.com සහ style.com 2000 දී ඇරබි අතර 2002 බදී ජේසන් කැම්බල්ගේ JCReport ද 2005 දී Refinery29.com ඇරබිණි. ලේඛණයන් සඳහා ඇරඹි නවතම වෙබ් අඩවිය වන්නේ Fashionreportsers ය. 2007 දී සුවිශේෂ අන්තර්ගතයක් සහිතව Beauty How සගරාව ඇරබිණි.
වර්තමානයේ වෙබ් අඩවි ඉතා බලවත් වෙමින් පවතී. 2006 දී වෙස්ට්ෆිඩ් ගෘප් ආතනය ප්‍රසිද්ධ විලාසිතා සඳහා වෙබ් අඩවියක් විවෘත කළේය. වෙළඳසැල්වල භාණ්ඩ ප්‍රචාරණය කිරීමද යටි අරමුණු සහිත විය. එහෙත් මෙවන් අඩවියක් සඳහා විශාල මුදලක් වැය වෙන්නේ එය සම්පූර්ණයෙන්ම වෙළඳකරණයක් මත රදා පවතින බැවිනි

සටහන්

{|

විලාසිතා ජන මාධ්‍යවේදය


Grigori Gurkin (; Türkçe ön adı ile Çoros Gurkin), (d. 12 Ocak 1870 - ö. 11 Ekim 1937), Rus Türkolog, etnograf ve ressam.

Sadece Altay Türklerinin değil Sibirya'daki bütün Türk boylarının çok iyi tanıdıkları ve hatta efsaneleştirdikleri bir önderidir. Onu dünyaya tanıtan ressamlığı olsa da Çoros Gurkin aynı zamanda bir Türkolog ve etnograftır. Günümüz Sibirya Türkleri için Gurkin'in başka bir önemli yönü de bağımsızlık kahramanı olmasıdır.

Biyografi
Gurkin 1870'te Gorno-Altay'da Biyskte Ulalu Curt'a bağlı Caş Tura'da doğmuştur. Misyonerlerin Altay'da açtığı okulu bitirmiştir. 1897'de Petersburg'daki resim akademisine gitmek için çalışsa da geç kaldığı için kabul edilmemiştir. O Ulala  ve Biysk  yerleşimlerinde çalıştı. Ressam İvan Şişkin ile tanışan Gurkin 8 ay kadar onunla birlikte kalmış ve ondan ders almıştır. 1899'da Petersburg Resim Akademisine sınavsız alınmıştır.

Eserleri

4 yıllık eğitimini tamamlayan Gurkin, daha sonraları Altay Masallarını derlemeye başlar. 1926 yılında Rus şair G.Vyatkin ile birlikte Altay Masallarını yayımlar. (G.Vyatkin, Ç. Gurkin, Altayskiye Skazki, Novosibirsk 1926)
4000'e yakın eseri bulunan Gurkin'in en önemli eseri ise "Han Altay" adlı tablosudur. 1907'de yaptığı bu resim yüzünden 1937'de "Pantürkist ressam" olarak suçlanır ve öldürülür. 1917 devriminden sonra Gurkin ve Altaylı aydınlar Ruslara karşı çalışmalara girerler. Sibirya'daki bütün Türk boylarını içine alacak "Karakorum" adında bağımsız bir devlet kurmaya niyet ederler. Hatta bu amaçla küçük bir ordu oluştururlar. Bu girişimin devamı gelmeyince Gurkin 1919 yılında önce Moğolistan'a daha sonra ise 1921 yılında onu bağırlarına basacak olan Tuvalıların arasına gider. Gurkin'in Sibirya Türkleri için düşündüğü devletin içinde Tuvalılar da bulunmaktaydı. 1940 lara kadar devam eden "Pantürkist" hareketin ilk yolbaşçılarından olan Gurkin bu gün sadece Altaylılar tarafından değil Tuvalılar tarafından da bu yüzden sevilmektedir.

Anısına yapılanlar
 5 Temmuz 2006 yılında. в рамках празднования вхождения Горного Алтая в состав России в центре Горно-Алтайска был открыт памятник Г. И. Гуркину работы художника В. Чукуева.
 3 Şubat 2010 г. в Национальном театре имени П. Кучияка в Горно-Алтайске состоялась премьера спектакля посвящённого Г. И. Гуркину.
 1995yılı Ocak ayında Altay Cumhuriyeti caddelerinden birine onun adı verildi.
 Картины Г. И. Гуркина экспонируются в Национальном музее имени А. В. Анохина.
 В селе Анос Чемальского района, где располагалась мастерская и дом художника, в котором он жил с семьёй 12 января 2006 г. был открыт музей.
 В Республике Алтай в 1992 году учреждена ежегодная общественная республиканская премия имени Григория Ивановича Чорос-Гуркина, которая вручается ежегодно в день рождения художника лучшим людям творческого труда.

Первым лауреатом республиканской премии Г. И. Гуркина в 1992 году стал график и живописец, член Союза художников России (с 1971 г.), заслуженный художник РСФСР (с 1982 г.), народный художник Республики Алтай (с 2004 г.), лауреат премии имени Ленинского комсомола Алтая (с 1960 г.) И. И. Ортонулов. Вестник Горно-Алтайска. 2013. 27 марта. № 13 (543). С. 9.

Literatür
 Эдоков В. Возвращение мастера. Gorno-Altaysk, 1992.
 Возвращение. Сборник статей. Gorno-Altaysk, 1991.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Çoros-Gurkin'in biyografisi
 Kişisel foto albüm. Çoros-Gurkin
 https://web.archive.org/web/20130321045753/http://www.altai-republic.ru/modules.php?op=modload&name=Sections&file=index&req=viewarticle&artid=30&page=1
 G. İ. Çoros-Gurkin (1870–1937)

Türkçüler
Rus Türkologlar
1870 doğumlular
1937 yılında ölenler
Tengrici din görevlileri

Grigori Gurkin


Mauzolej obitelji Vranyczany je obiteljski mauzolej karlovačke grane hrvatske plemićke obitelji Vranyczany-Dobrinović koji se nalazi na katoličkom groblju Dubovac u Karlovcu.

Nalazi se na samom ulazu u groblje pored mauzoleja Türk, grobnica obitelji Hoffman i obitelji Turković.

Mauzolej je 2008. godine uveden u Registar kulturnih dobara Republike Hrvatske, a 2016. godine je renoviran.

Opis građevine
Mauzolej je impozantna građevina podignuta oko 1870. godine u neobizantskome stilu. Građevina kvadratnoga tlocrta pokrivena je kupolom koju nose oktogonalna baza i visoki tambur čiji niz prozorskih otvora pruža osvjetljenje unutarnjega prostora opremljenoga historicističkim inventarom upotpunjenim oltarnom kompozicijom smještenom u središnoj niši. Bogati unutarnji zidni oslik s fitomorfnim motivima uobičajen je za posljednju četvrtinu 19. stoljeća. Glavni portal u čijoj je luneti u visokom reljefu prikazan obiteljski grb s geslom obitelji "Fratrum Concordio" (hrv. Bratska sloga) naglašava istaknuti natpisni zabat nošen s dva stupa. Stupovi sa zabatom klesani su od kamena, kao i bifore bočnih pročelja, ustakljene vitrajem. Izniman su primjer umjetničkoga obrta vratnice izrađene od kovanog željeza s monogramom.

Autorstvo
Nema pouzdanih informacija tko je projektirao mauzolej. Prema usmenoj predaji nekih članova obitelji, mauzolej je djelo bečkoga arhitekta Otta von Hofera koji je za Ljudevita, Dragana i Vladimira Vranyczanyja u Zagrebu i okolici projektirao četiri zgrade među kojima su današnje zgrade Nacionalnog muzeja moderne umjetnosti i Arheološkoga muzeja. Kao drugi potencijalni autor pojavljuje se hrvatski arhitekt Franjo Klein.

Autorstvo zidnog oslika do danas nije utvrđeno, a kvaliteta oslika kao i povezanost obitelji vodećim hrvatskim slikarima toga vremena, kojima su često bili pokrovitelji i mecene, ukazuju na značajno slikarsko ime.

Ukopi
U mauzoleju je pokopano dvadeset članova obitelji.

Izvori

Vranyczany
Građevine u Karlovcu
Zaštićene memorijalne građevine u Karlovačkoj županiji

Mauzolej obitelji Vranyczany


Burger Lambrechts (* 3. April 1973 in Phalaborwa) ist ein südafrikanischer Kugelstoßer.

Lambrechts siegte bei den Commonwealth Games 1998 in Kuala Lumpur sowie bei den Panafrikanischen Spielen 1999 in Johannesburg und 2003 in Abuja. 1998 und 2010 wurde er Afrikameister, bei den Leichtathletik-Afrikameisterschaften 2004 in Brazzaville gewann er die Silbermedaille hinter seinem Landsmann Janus Robberts.

Auf globaler Ebene hatte Lambrechts zumeist das Nachsehen gegen die dominierenden Athleten aus Nordamerika und Osteuropa. Erwähnenswerte Resultate erzielte er als Zehnter der Leichtathletik-Weltmeisterschaften 1997 in Athen, als Neunter der Leichtathletik-Weltmeisterschaften 1999 in Sevilla sowie als Vierter des Leichtathletik-Weltcups 1998 in Athen. Bei seinen beiden Olympiateilnahmen 2000 in Sydney und 2004 in Athen konnte er sich nicht für das Finale qualifizieren. Dazwischen war er für zwei Jahre gesperrt, nachdem er im Februar 2001 bei einem Dopingtest positiv auf Stanozolol getestet worden war.

Nach einer fünfjährigen Verletzungspause kehrte Lambrechts 2010 zurück und gewann bei den Afrikameisterschaften 2010 und 2012 den Titel.

Lambrechts ist 1,98 m groß und wiegt 138 kg. Auch sein Sohn Burger Lambrechts Jr. ist als Kugelstoßer aktiv.

Einzelnachweise

Weblinks

Kugelstoßer (Südafrika)
Afrikameister (Kugelstoßen)
Afrikaspielesieger (Leichtathletik)
Südafrikanischer Meister (Leichtathletik)
Olympiateilnehmer (Südafrika)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2000
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2004
Teilnehmer an den Afrikaspielen (Südafrika)
Dopingfall in der Leichtathletik
Doping in Südafrika
Südafrikaner
Geboren 1973
Mann
Teilnehmer an den Commonwealth Games (Südafrika)

Burger Lambrechts


East Garo Hills es un distrito del Estado de Megalaya, en la India. Según el censo de 2011, tiene una población total de 145 798 habitantes.

Comprende una superficie de 1517 km².

El centro administrativo es la ciudad de Williamnagar.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial.

East Garo Hills

Distrito de East Garo Hills


An boksingero (Iningles:boxing) in paugnat-ha-kusog kombate usa nga buruhaton nga gindudumara pinaagi hin tinirok mga tawo nga suntok o mga pamatasan ngan boksingero huwante ini ginbubuhat ha makatulo.

Boksingero


Alasdair Allan (* 6. Mai 1971) ist ein schottischer Politiker und Mitglied der Scottish National Party (SNP).

Leben
Allan studierte an der Universität Glasgow und schloss als Master ab. Anschließend promovierte er an der Universität Aberdeen in Scots. Vor seiner Zeit im Schottischen Parlament verfasste Allan regelmäßig Zeitungsbeiträge in Gälischer Sprache und wurde 2006 zum Gälischsprachigen Journalisten des Jahres gewählt.

Politischer Werdegang
Erstmals trat Allan bei den Unterhauswahlen 2001 zu nationalen Wahlen an. In seinem Wahlkreis Aberdeen North erhielt er den zweithöchsten Stimmenanteil und verpasste damit den Einzug in das Unterhaus. Bei den Schottischen Parlamentswahlen 2003 bewarb sich Allan um das Direktmandat des Wahlkreises Gordon, konnte jedoch nur die dritthöchste Stimmenanzahl auf sich vereinen. 2007 trat Allan im Wahlkreis Western Isles an. Er besiegte den Mandatsinhaber und Labour-Politiker Alasdair Morrison und zog erstmals in das Schottische Parlament ein. Bei den Parlamentswahlen 2011 verteidigte er sein Mandat. Er wurde 2011 zum Staatssekretär für Bildung, Wissenschaft und schottische Sprache bestellt. Trotz Stimmverlusten behauptete Allan sein Mandat bei den Wahlen 2016. In der Folge wurde er als Staatssekretär für internationale Entwicklung und Europa eingesetzt. Von diesem Posten trat er im Juni 2018 zurück.

Weblinks

 Eigene Netzpräsenz
 Informationen auf den Seiten des Schottischen Parlaments
 Informationen der SNP

Einzelnachweise

Abgeordneter im Schottischen Parlament
Mitglied der Scottish National Party
Schotte
Brite
Mann
Geboren 1971
Politiker (21. Jahrhundert)
Politiker (Äußere Hebriden)

Alasdair Allan


Benedito est un nom propre portugais qui peut faire référence à :

Prénom
Benedito est un prénom masculin, variante portugaise de Benoît, qui signifie « béni ». Il est notamment porté par :
 Benedito Calixto (1853-1927), peintre, historien et astronome amateur brésilien ;
 Benedito Carneiro Bastos Barreto dit Belmonte (1896-1947), caricaturiste, peintre, illustrateur et chroniqueur brésilien ;
 Benedito Cícero Tortelli, plus connu sous le nom de Paulista (1939-), joueur brésilien de basket-ball.

Patronyme

 Antônio Benedito da Silva, plus connu comme Toninho (1965-), football brésilien ;
 João Benedito (1978-), joueur portugais de futsal ;
 Manuel Benedito-Vives (1875-1963), peintre espagnol ;
 Sônia Benedito (1976-), joueuse brésilienne de volley-ball ;
 Valdir Benedito (1965-), footballeur brésilien.

Toponyme

 Benedito Leite, municipalité brésilienne de l'État du Maranhão ;
 Benedito Novo,  ville brésilienne de l'État de Santa Catarina.

Hydronyme

 Rio Benedito, rivière brésilienne de l'État de Santa Catarina.

Voir aussi

Prénom portugais
Patronyme portugais

Benedito


دنيس ريتشاردز  ممثلة أمريكية من مواليد 17 فبراير 1971.

سيرة شخصية
ولدت ريتشاردز في داونرز جروف ، إلينوي نشأت في كل من داونرز جروف وموكينا في إلينوي ولها أخت صغيرة اسمها ميشيل. والدها جوني صاحب مقهى ، وإيرف ريتشاردز مهندسة هاتف توفيت بسبب السرطان في نوفمبر 2007. عندما كانت ريتشاردز تبلغ من العمر 15 عامًا انتقلت عائلتها إلى أوشنسايد ، كاليفورنيا. في عام 1989 تخرجت من مدرسة الكامينو الثانوية . تم التصويت عليها كأفضل مظهر في كتابها السنوي للمدرسة الثانوية. نشأت ريتشاردز على الروم الكاثوليك . بعد تخرجها من المدرسة الثانوية ، بدأت العمل كعارضة أزياء وسافرت إلى مدن مثل باريس ونيويورك وطوكيو لالتقاط الصور والإعلانات التجارية.

مراجع

مواقع خارجية

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من أوسيانسيدي (كاليفورنيا)
أشخاص من دانرز غروف (إلينوي)
أشخاص من هيدين هيلس (كاليفورنيا)
أمريكيون من أصل ألماني
أمريكيون من أصل أيرلندي
أمريكيون من أصل إنجليزي
أمريكيون من أصل فرنسي
أمريكيون من أصل كرواتي
أمريكيون من أصل كندي فرنسي
أمريكيون من أصل هولندي
أمريكيون من أصل ويلزي
رومان كاثوليك أمريكيون
عارضات أزياء أمريكيات
عارضات أزياء من إلينوي
كاتبات أمريكيات في القرن 21
كتاب مذكرات أمريكيون في القرن 21
مشاركون أمريكيون في برامج تلفزيون الواقع
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات سوب أوبرا أمريكيات
ممثلات من أصل ألماني
ممثلات من أصل أيرلندي
ممثلات من أصل بريطاني
ممثلات من أصل هولندي
ممثلات من إلينوي
ممثلون من جوليت
مواليد 1971
مواليد في دانرز غروف (إلينوي)

دنيس ريتشاردز


فيليكا باهاتشكا (Велика Багачка) هي مدينة في مقاطعة بولتافسكا في أوكرانيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 5507   نسمة.

مراجع

مدن أوكرانيا

فيليكا باهاتشكا (بولتافسكا)


En sand løgn er en dansk kortfilm fra 2012, der er instrueret af Oliver Hansen.

Handling

Medvirkende
 Ole Dupont - Thorkild
 Tovelil Holm - Lone
 Frederik From Lilani - Peter
 Thomas Riddersholm - Frederik

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2012

Kortfilm fra Danmark

En sand løgn


Kalsın Benim Davam, Ahmet Kaya'nın ölümünün beşinci yılında yayınlanan Gam Müzik etiketli albüm.

Prodüktörlüğünü, Ahmet Kaya'nın eşi Gülten Kaya'nın yaptığı albümde, daha önce yayınlanmamış Ahmet Kaya türküleri yer alıyor. Bu türküler arasında, Pîr Sultan Abdal, Celal Güzelses ve şair Fazıl Hüsnü Dağlarca'nın eserlerinden bestelenmiş türküler de bulunuyor. Albüm kayıtları dört farklı stüdyoda, toplam 6 ayda gerçekleştirilmiş ve Avrupa ile Türkiye'de aynı anda satışa sunulmuştur. Ayrıca Ahmet Kaya'nın kendi el yazısıyla dördüncü ve son mektubunu da içerir.

Şarkılar

 1. Geldim
 2. Gönül Yarasına Lokman Olan Şah
 3. Kalsın Benim Davam (Açılın Kapılar)
 4. Derdin Ne Senin
 5. Turna Semahı
 6. Baba Bugün / Sana Gelmek İstiyorum
 7. Arpa Orağa Geldi
 8. Sürmeli (Ne Yandasın)
 9. Dersimliler
 10. Deli Kuşun Öttüğü

Ahmet Kaya albümleri
2005 albümleri
Gam Production albümleri

Kalsın Benim Davam


Elmenhorst Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Herzogtum Lauenburg iline bağlı bölge. 13 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2005 itibarıyla yaklaşık 919 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Richard Hamester tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-schwarzenbek-land.de

Herzogtum Lauenburg iline bağlı yerleşim birimleri

Elmenhorst (Lauenburg)


Harâbat, Ziya Paşa'nın 1874-1875'te yayınlanan, içerisinde Türk, Arap, İran ve Çağatay sahasında yazılmış şiirlerden seçmeler bulunan 3 ciltlik divan edebiyatı antolojisidir.

Türk şiirinde Tanzimat'tan sonraki yılların en geniş kapsamlı antolojisidir.  Ciltleri nazım şekillerine göre düzenlenmiştir.  Eserde şiirlerine yer verilen şairler mahlaslarına göre alfabetik dizilmiştir.

Kasidelere ayrılmış birinci ciltte yirmi iki şairin Türkçe, otuz sekiz şairin Farsça, otuz yedi şairin Arapça kasideleri bulunur. İkinci cilt kaside ve mesnevi dışında kalan çeşitli nazım türlerindeki şiirlerden oluşur; 393 Türkçe, 374 Farsça, 345 Arapça toplam 1112 şiir içerir. Üçüncü cilt ise mesnevilerden yapılmış seçmeleri den oluşur; on yedisi Türkçe, otuz altısı Farsça olmak üzere toplam elli üç eserden örnekler içerir.

Ziya Paşa, eserin başına edebî görüşlerini belirten mesnevi şeklinde 795 beyitlik bir manzum mukaddime (önsöz) ilâve etmiştir.

Mukaddime
9 bölümden oluşan önsözde Ziya Paşa dil, edebiyat ve şair hakkındaki görüşlerini anlatır.  Divan şiirinin edebî dil, nazım tekniği, geçirdiği gelişim devreleri ve edebi zümreler bakımından özet şeklinde bir tarihçesini sunan uzun önsözde 1860' lardan sonra Türk şiirinde kendini gösteren yenileşme hareketinden bahsedilmez.  Ziya Paşa bu önsözde Osmanlıca'nın Arapça ve Farsça ile zenginleştiğini savunur, Divan edebiyatını över, halk edebiyatını eleştirir. Halbuki  Ziya Paşa, daha önce Hürriyet gazetesinde yayınlanan Şiir ve İnşa makalesinde edebiyatın Arapça ve Farsça boyunduruğunda anlaşılamaz hale geldiğini söylemiş ve halk edebiyatı biçimlerine dönülmesini savunmuştur. Bu karşıtlık dönem aydınlarında bulunan doğu-batı ikiliğini yansıtmaktadır.

Harâbât mukaddimesi, "Kitâbhâne-i Ebüzziyâ" serisi içinde Mukaddime-i Harâbât adı altında ayrı bir eser olarak basılmıştır.

Mukaddimeye eleştiriler
Ziya Paşa'nın  bu ikili tavrına eleştiri olarak Harabât'ın ilk cildine karşılık Namık Kemal yanıt olarak Tahrib-i Harâbât, ikinci cildine karşılık Takip  adlı eleştirilerini yazmıştır.
Ziya Paşa, Nâmık Kemal'in bu suçlamalarına yetmiş dört beyitlik bir manzume ile cevap vermişse de bu manzume yayımlanmamıştır.

Kaynakça

Divan edebiyatı eserleri
1875 kitapları
Ziya Paşa kitapları

Harâbât


Fahrenwalde er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Uecker-Randow-Tal i den sydøstlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi
Kommunen er beliggende ved delstatsgrænsen til Brandenburg mod syd, på en høj, der mod nordøst falder mod Randowdalen. Omgivelserne mellem byerne Pasewalk og den mindre Brüssow er bakket, med højder op til 99 moh. Mellem hovedbyen Fahrenwalde og landsbyerne Bröllin og den mod nordøstliggende Friedrichshof, ligger flere småsøer blandt andre "Ziegeleipfuhl" og "Kleiner Roetpfuhl".

I den nordlige del af kommunen findes Schloss Bröllin, hvis historie går tilbage til 1233.

Øst for kommunen passerer motorvejen A 20 (Ostseeautobahn).

Eksterne kilder og henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted
 Befolkningsstatistik mm

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Uecker-Randow-Tal
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Fahrenwalde


Fred and Al Key were brothers who performed barnstorming events and other activities during the early 20th century. They are best known for their flight endurance record, which they cemented at twenty-seven days. They also invented a valve for aerial refueling that became the industry standard for the United States military.

Early history and record attempt
Brothers Fred and Al Key became interested in aviation after World War I. They started doing some barnstorming in the 1920s and continued their interest as the managers of the Meridian Municipal Airport, in Meridian, Mississippi.

With the onset of the Great Depression, the city of Meridian began doing whatever it could to save money. The airport was considered unnecessary, given the economic conditions, and was slated to be closed.

The Key brothers had no desire to see this happen, so they came up with a plan to draw attention to Meridian and its airport by breaking the standing flight endurance record of 23 days. At that time, air-to-air refueling was a dangerous affair. If gasoline was spilled, which often happened, it could be ignited by the hot engine exhaust.

To solve this problem, the Key brothers, along with local inventor and mechanic A. D. Hunter, invented a spill-free fueling system that consisted of a valve on the end of the fuel nozzle which was opened by a probe in the neck of the fuel tank.  The valve would not allow fuel to flow unless it was inserted into the fuel tank.  During fueling, if the nozzle was removed from the tank, the fuel would automatically stop flowing.  This nozzle was later adopted by the US Army Air Corps, and is still in use today with some modifications.

Refueling the plane wasn't their only concern. The engine needed regular maintenance during the flight in order to stay in good running order. To facilitate this, a catwalk was built so that Fred could walk out and work on the plane while it was airborne.

On June 4, 1935, The Flying Keys, as the brothers later became known, lifted off in a borrowed Curtiss Robin monoplane named Ole Miss from Meridian, Mississippi's airport.  For the next twenty-seven days, they flew over the Meridian vicinity.  Several times each day, the crew of a similar plane would lower food and supplies to the brothers on the end of a rope, as well as supply fuel via a long flexible tube.  They landed on July 1 after traveling an estimated 52,320 miles and used more than 6,000 gallons of gasoline.

Their non-stop endurance flight lasted 653 hours, 34 minutes.  The Ole Miss is permanently displayed in the National Air and Space Museum in Washington, D.C.

After this historic flight, Meridian's public airport was renamed Key Field in the brothers' honor.

According to Owen, the brothers' flight boosted confidence in aviation nationally. People figured if the Key brothers made their flight safely in such a small plane, then the big commercial airplanes were definitely safe.

World War II
The Key brothers both served as bomber pilots during World War II.
Fred was awarded the Distinguished Flying Cross (USA).

Al was the commanding officer of the 66th Squadron (part of the 44th Bombardment Group) flying Consolidated B-24 Liberators from England. By the time he was taken off combat missions in 1943 he had earned a Distinguished Flying Cross,  Distinguished Service Cross, an Air Medal, a Distinguished Service Cross from the British and seven Bronze Stars for participating in combat.

Postwar activities
Al remained in the Air Force until his retirement in 1960 at the rank of full Colonel, after which he was elected mayor of Meridian in 1965 and 1969; he was unseated in 1973 by a Republican, Tom Stuart.

Fred Key ran the Key Brothers Flying Service at Key Field until his death in 1971. The cutoff valve developed for the Keys by A.D. Hunter was an important innovation for national defense, being the precursor of those used by modern tanker airplanes, such as the KC-135 Stratotanker, that keep bombers and fighter aircraft in the air. Today, with only slight modifications, U.S. Air Force and Strategic Air Command airplanes use the valve that Hunter invented.

References

External links
Information about this flight at the National Air and Space Museum Web Site
Photo of Ole Miss on display in the Golden Age of Flight gallery at the National Mall building of the National Air and Space Museum
History of the 186th Air Refueling Wing presented by the 186th Air Refueling Wing of the Air National Guard
The US National Park Service maintains this site documenting the brothers
Where it all started -- Meridian Regional Airport at Key Field
Great Mississippians, The Flying Key Brothers – Al and Fred

American aviators
Recipients of the Distinguished Service Cross (United States)
Recipients of the Distinguished Flying Cross (United States)
United States Army Air Forces pilots of World War II
United States Army Air Forces officers
People from Meridian, Mississippi
Flight endurance record holders
American aviation record holders

The Flying Keys


Karaman Eyaleti veya Karaman Beylerbeyliği, 1397-1402 ve 1470'te Konya merkez olmak üzere kurulan Osmanlı Devleti eyaleti. Eyaletin merkezi 1522-1562 arası Kayseri olmuştur.

Tarihi
Karaman Beylerbeyliği'nin, 17. yüzyıldaki kapladığı alan 78.518 km2 idi. Bugünkü Türkiye Cumhuriyeti idari yapısına göre 6 ili kapsamaktaydı. Bunlar; Konya, Aksaray, Niğde, Kayseri, Nevşehir ve Kırşehir'dir. 1468'de Konya paşa sancağı olmak üzere, Beyşehir, Aksaray, İçil (Ermenek'in merkez olduğu 1845-1887 arası hariç merkezi Silifke), Niğde ve Kayseri olmak üzere altı sancağı bulunmaktaydı. 1518'de Akşehir sancağı kurulmuştur. 1527'de Karaman vilayeti; Konya, Kayseri, İçil, Niğde, Beyşehri, Aksaray ve Maraş sancaklarından oluşmaktaydı. 1554'te Rum eyaleti'ne bağlı Bozok Sancağı'na bağlı kaza olan Kırşehri sancak yapılarak buraya bağlanmıştır. 1571'de eyalet 7 sancağa bölünmüştür. Bunlar, Konya, Niğde, Kayseri, Aksaray, Akşehir, Beyşehri ve Kırşehri'dir. Aynı yıl İçil sancağı Kıbrıs Eyaleti'ne bağlanmıştır. 1839'da Kayseri sancağı merkezi Yozgat olan Bozok Eyaleti'ne bağlanmıştır. 1864 yılında kabul edilen Teşkil-i Vilâyet Nizamnâmesi ile adı Konya Vilayeti olmuştur.

Bağlı sancaklar
1700 - 1740 yılları arası bağlı olan sancaklar:
 Konya Sancağı
 Niğde Sancağı
 Kayseri Sancağı
 Kırşehir Sancağı
 Beyşehir Sancağı
 Aksaray Sancağı
 Akşehir Sancağı

Kaynakça

Osmanlı İmparatorluğu'nun Anadolu'daki eyaletleri
Eyalet
1483'te kurulan oluşumlar
1480'lerde kurulan bölgeler ve ülkeler
1864'te varlığı sona eren bölgeler ve ülkeler

Karaman (eyalet)


කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාව නැතිනම් කේනිසියම් හෝ කේනිසියානු න්‍යාය යනු විසිවන සියවසේ බ්‍රිතාන්‍ය ආර්ථික විද්‍යාඥයකු වන ජෝන් මෙනාඩ් කේන්ස්ගේ අදහස් මත පදනම් වූ ආර්ථික න්‍යායකි. කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාවට අනුව රජය හා පෞද්ගලික  යන අංශ 2 ම වැදගත් කාර්යභාරයක් ඉටු කරන මිශ්‍ර ආර්ථිකයක, ආර්ථික වර්ධනය හා ස්ථායීතාවය පවත්වා ගෙන යාමට උපකාර කිරීමට රජයට
හැකිවේ. රජයේ මැදිහත් වීමකින් තොරව වෙළදපල හා පෞද්ගලික අංශය ඉතා හොදින් ක්‍රියාත්මක වෙතැයි අදහනු ලබන රාජ්‍ය නිර්බාදවාදී ආර්ථික ලිබරල්කරණ‍යේ, අසමත් වීමයැයි ඇතැම් අය සලකනු ලබන ගැටලු වලට, කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාව මගින් පිළිතුරු සොයනු ලබයි.  1936 දී ප්‍රකාශයට පත් කරන ලද, සේවා නියුක්තිය, පොලිය හා මුදල් පිලිබද පොදු න්‍යාය කෘතිය මගින් කේනිසියානු  ආර්ථික විද්‍යාවේ පදනම ගොඩ නගමින් එම න්‍යායන් පළමුවරට ඉදිරිපත් කරන ලදී.

කේනිසියානු න්‍යාය තුල, පුද්ගලයන්ගේ හා ආයතනවල සමහර සූක්ෂම මට්ටමේ ක්‍රියාවන් මගින් ආර්ථීකයක නිමවුම හා වර්ධනය එහි විභව නිමවුමට හා වර්ධනයට වඩා පහල මට්ටමකට ගෙන එන ආකාරයේ සමස්ථ සාර්ව ආර්ථික ප්‍රථිඵලයන් ඇති කිරීමට පිළිවන. සම්ප්‍රදායික ආර්ථික විද්‍යාඥයින් බොහෝදෙනෙකු, සැපයුම මගින් එහි ඉල්ලුම ජනිත කරයි යන, සේගේ න්‍යායද, එම නිසා පොදු අධිමාත්‍රයක් ඇතිවිය නොහැකි බවද, විශ්වාස කලහ.  ආර්ථිකයක පහළ බැසීමකදී භාණ්ඩ සඳහා සමස්ථ ඉල්ලුම ප්‍රමාණවත් නොවියහැකි අතර, එමගින් අනවශ්‍ය ලෙස ඉහළ සේවා වියුක්තියක් හා පහළ විභව නිමවුමක් ජනිත කලහැකි බවද, කේන්ස් විසින්පෙන්වා දෙන ලදි. සමස්ථ ඉල්ලුම ඉහළ දැමීමට, හා එමගින් ආර්ථික ක්‍රියාකාරීත්වය ඉහළ නංවා ඉහළ සේවා වියුක්තිය හා අවධමනය පාලනය කිරීමට, රජයේ ප්‍රථිපත්ති යොදා ගත හැකි බව කේන්ස් තර්ක කලේය. 1920 දශකයේ බ්‍රිතාන්‍යයේ හා 1930 දශකයේ ඇමරිකා‍වේ ඇතිවූ උග්‍ර සේවා වියුක්තියට, කේන්ස් ගේ සාර්ව ආර්ථික න්‍යාය, ප්‍රතිචාරයක් විය.

ආර්ථීක පරිහානියට විසඳුම ප්‍ර‍වේශ දෙකක සමහර සංයෝජනයන් තුලින් ආර්ථිකය උත්තේජනය කිරීම ("ආයෝජනයට පෙළඹවීම") යයි, කේන්ස් තර්ක කරන ලදී. එනම්:
·	පොලි අනුපාතය පහළ දැමීම.
·	රජය විසින් පාදක ව්‍යුහයමය පහසුකම් වල ආයෝජන කිරීම - ආදායමේ විදීම මගින් පොදු ආර්ථිකයේ වියදම් ඉහළ නංවන අතර, එය පිළිවෙලින්, නිෂ්පාදනය හා ආයෝජනය ඉහළ යන පරිදි උත්තේජනය කර, තවදුරටත් ආදායම හා වියදම වැඩි කරණු ලබයි. මූලික උත්තේජනය මගින් එහි ඵලයන් පහළට ගලායාමට සලස්වන අතර එමගින් ආර්ථික ක්‍රියාකාරීත්වය මූලික ආයෝජනය මෙන් කිහිප ගුණයකින් ඉහළ නංවයි.

කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාවේ ප්‍රධාන නිගමනයක් වන්නේ, නිෂ්පාදනය හා  සේවා නියුක්තිය, පූර්ණ සේවා නියුක්ති මට්ටම් දෙසට ගමන්කිරීමට, ශක්තිමත් ස්වයංක්‍රීය ප්‍රවනතාවයක් නොමැති බවයි.  මේ නිගමනය, සම්භව්‍ය ආර්ථික විද්‍යාවේ මතය සමගද, සැපයුම් පාර්ශව ආර්ථික විද්‍යාව හෝ පාලිත මුදල් මවන ආර්ථිකයක අභිමත සමතුලිතය දක්වා ගමන් කිරීමට ඇති පොදු ප්‍රවනතාවයක් පිළිබදව උපකල්පනය කරණු ලබන ඔස්ට්‍රියානු ගුරුකුලය වැනි  ගුරුකුල වල මත සමගද, පරස්පර විරෝධීවේ.  කේනිසියානු සාර්ව සංකල්ප, සූක්ෂම පදනමක් සමග සම්බන්ධ කරන නව සම්භව්‍ය සංකලණය තුල මෙම අරමුණට ලගාවීම උ‍දෙසා මිල ගැලපීම් කිරීමට පොදු සමතුලිත කොන්දේසි මගින් ඉඩ ලබාදෙයි.

1960 දශකයේ අගභාගයේ හා 1970 දශකයේ මුල අගභාගයේදී ඇරඹි නූතන සම්භව්‍ය සාර්ව ආර්ථික වෙනස්වීම් මගින් කේනිසියානු න්‍යාය විවේචනය කරන ලද අතර නව කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාව මගින්  කේනිසියානු අදහස් වඩා දැඩි න්‍යාය පදනමක් මත පාදක කිරීමට ද අපේක්ෂා  කරණු ලැබීය.

පුළුල්ව කිවහොත් පූර්ව ආර්ථික විද්‍යාව පූර්ණ සම්පත් භාවිතය පිළිබඳ අවධානය යොමු කරන ලද අතර සම්පත් උපයෝජනය  ඉහල හා පහල විය හැකි පොදු න්‍යායක් ලෙස කේන්ස් මෙය දකියි.

කේනිසියානු ආර්ථික විද්‍යාව


Georgiens håndboldforbund (, forkortet GHF) er det georgiske håndboldforbund. Forbundets hovedkvarter ligger i Georgiens hovedstad Tbilisi. Forbundet er medlem af det europæiske håndboldforbund, European Handball Federation (EHF) og det internationale håndboldforbund, International Handball Federation (IHF). Forbundet har ansvaret for herrelandsholdet og damelandsholdet

Eksterne henvisninger

 Georgiens håndboldforbund hos EHF
 Georgiens håndboldforbund hos IHF

Håndboldforbund
Håndboldforbund
Tbilisi

Georgiens håndboldforbund


Kletwin, pleme Copehan Indijanaca iz  skupine Hill Parwin nastanjeno istočno od plemenskih skupina Ko-pa, Tetbi-sel i Yawi-sel, sa kojima pripadaju u Hill Patwine.

Danas su priznati od strane vlade kao Kletsel Dehe Wintun Nation i naseljeni na jugozapadu okruga Colusa. Rezervat Cortina Indian Rancheria utemeljena je za njih 26. lipnja 1907. Suvremena populacija iznosi im preko 240.

Nacija Kletsel Dehe priznaje trinaest tradicionalnih sela koja su nekada činila sela naroda Kletwin, uključujući: Klet, Ko-Te-Nah, Nik-me, Shoo-Koo-ee, Ke-der Hlab-be, Loo-Kus, Bah-kah-'Hhlab-be, Cho-Che, Wi-Ko'Sel, Oo-Le, Mun-Maht-Lah, To-e-de-he, Yakut. Njihovo pordučje prostiralo se na 200 četvornih milja.

Izvori

Patwin
Indijanci, Kalifornija

Kletwin


Kvinden er en dansk kortfilm fra 2014 instrueret af Troels Mikkelsen og efter manuskript af Mie Skjoldemose Jakobsen.

Handling
En kvinde fra fortiden ser en mand fra fremtiden, som fantaserer om, hvad der var engang. Hun følger efter ham og ender i hans tid.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2014

Kvinden (film)


Cette page concerne les évènements survenus en 2019 en Israël  :

Évènement
  :  (découverte du corps)
 - : Marche du retour
 13- : Conférence de Varsovie .
  :
  :
 avril :
 3- :
  : Élections législatives
 juillet : Affaire de  par un groupe de douze touristes israéliens.
  :
  : Lancement du
  :
  :  par la Force aérienne et spatiale israélienne.
  : Élections législatives
 12- :
  :  par la Force aérienne et spatiale israélienne.

Sport
 Saison 2019 de l'équipe cycliste Israel Cycling Academy
 Championnat d'Israël de football 2018-2019
 Championnat d'Israël de football 2019-2020
 13- : Organisation des championnat d'Europe masculin de basket-ball des moins de 20 ans à Tel-Aviv.
 Création du club de football

Culture
 14- : Organisation du concours Eurovision de la chanson à Tel-Aviv.

Sortie de film
 Esau
 Incitement
 Né à Jérusalem (et toujours vivant)
 The Operative
 Spider in the Web
 Synonymes

Création
 Bleu et blanc (coalition)
 Union démocratique (alliance politique)

Dissolution - Fermeture

 Union sioniste (coalition politique)

Décès
 Moshe Arens, ingénieur en aéronautique.
 Gueoulah Cohen, journaliste et personnalité politique.
 , rabbin.
 , juge.
 , personnalité politique.
 , journaliste et écrivain.
 Meshulam Riklis, homme d'affaires.
 , footballeur.

Notes et références

2019 en Israël


أولاد هداج هي إحدى بلديات دائرة بودواو ولاية بومرداس الجزائرية. يحدها شملا بلدية الرغاية التابعة للعاصمة وجنوبا بلدية أولاد موسى، من الشرق بلدية بودواو ومن الغرب خميس الخشنة وبلدية الرويبة.

تنقسم بلدية أولاد هداج إلى عدة احياء منها:
 حي عمر بومدين الذي يقع به مركز البلدية.
 حي اعمر العمراني ويعتبر من انظف الأحياء واجملها.
 حي علي حساين وهو حي ريفي.
 حي إبراهيم رابية
 حي محمد جزار
 حي رابح قاريدي المطل على الطريق السريع.
 حي الجيلالي الدرعي.
 حي محمد سلاجقي.
 حي بورعدة عيسى.
 حي أحمد صالحي
 حي سعيداني الجيلالي.
 حي المخفي.
 حي العمارات وينقسم إلى قسمي.

التعليم
تحوي على ابتدائيتين: مدرسة سعد دحلب ومدرسة ابن باديس ومدرسة،
بالنسبة للإكماليات هناك: بوعلام بورعدة بالصوالحية ومدرسة علي بوسيف والاخوة بوزيد وهناك مدارس أخرى بحي حوش المخفي
 [إكمالية البشير الإبراهيمي: وهي الأقدم.
 إكمالية أولاد هداج الجديدة.ومتوسطة حي المخفي القديمة والمتوسطة الجديدة سيدي ساعد

و هناك ثانوية علام سالم الوحيدة بالمنطقة، تشتهر بجمالها ونظافتها وهي مشهورة على مستوى الولاية تقام بها عدة احتفاليات واجتماعات كالايام الموسيقية للولاية واجتماعات عدة أجانب قادمين من فرنسا وبلجيكا وغيرهم.

الرياضة
تحتوي أولاد هداج على ملعبا بلديا وصالة للكراتيه والكونغ فو وملعبا صغيرا لكرة القدم العمارات.
و أنجبت هذه البلدية البسيطة شخصية معروفة على مستوى الوطن وهو العربي بورعدة (بطل في الركض السريع)و هو يقيم بها حاليا. بالإضافة إلى اللاعب الوطني مغني مراد.

الملاعب

يضم إقليم هذه البلدية العديد من ملاعب كرة القدم، منها:

وصلات أخرى

وصلات داخلية

وصلات خارجية

المصادر

بلديات ولاية بومرداس

أولاد هداج


Konawaruk je rijeka u Gvajani. Pritoka je rijeke Essequibo.

U području uz rijeku glavna je industrija rudarstvo, poglavito za zlatom, zbog čega je rijeka jako onečišćena.

Izvori

Rand McNally, The New International Atlas, 1993.

Rijeke u Gvajani
Pritoke Essequiba

Konawaruk


ميلفين كامينسكي (28 يونيو 1926) - ممثل ومخرج، وكوميدي، ومؤلف سينمائي، ومنتج أمريكي، مشهور باسمه السينمائي «ميل بروكس» كما يعد من الممثلين القلائل الحاصلين على جوائز «أيمي»، «غرامي»، «أوسكار»، و «توني»، كما حازت افلامه الكوميدية "Blazing Saddles"، "The Producers"، «فرانكشتاين الصغير» على المراتب الـ 20 الأول من قائمة أفضل أفلام كوميدية.

مرجع
 ميل بروكس من الموسوعة الإنجليزية

وصلات خارجية

اليهود واليهودية في بروكلين
أشخاص على قيد الحياة
أفراد الجيش الأمريكي في الحرب العالمية الثانية
أفراد عسكريون من مدينة نيويورك
أمريكيون من أصل بولندي يهودي
أمريكيون من أصل يهودي ألماني
أمريكيون من أصل يهودي أوكراني
أمريكيون من أصل يهودي روسي
ثقافة مضادة في عقد 1960
جنود أمريكيون
حائزو جوائز سديم
حائزون على جائزة الأوسكار لأفضل سيناريو أصلي
حائزون على جائزة إيمي برايم تايم
حائزون على جائزة بافتا (أشخاص)
حائزون على جائزة توني
حائزون على جائزة غرامي
خريجو كلية بروكلين
دعابة عرقية
رواة كتب صوتية
زمالة بافتا
شعراء غنائيون أمريكيون
عسكريون أمريكيون في الحرب العالمية الثانية
عسكريون أمريكيون يهود
فكاهيون أمريكيون
كتاب أغان أمريكيون يهود
كتاب أغان من ولاية نيويورك
كتاب أمريكيون يهود
كتاب سيناريو أمريكيون في القرن 20
كتاب سيناريو أمريكيون في القرن 21
كتاب فائزون بجائزة هوغو
كتاب كوميدي أمريكيون يهود
كتاب مذكرات أمريكيون في القرن 21
كتاب من بروكلين
كتاب هجائيون أمريكيون
كوميديا ودعابة يهودية
كوميديون أمريكيون
كوميديون أمريكيون في القرن 20
كوميديون أمريكيون في القرن 21
كوميديون من مدينة نيويورك
كوميديون يهود
كوميديون يهود أمريكيون
مخرجو أفلام باللغة الإنجليزية
مخرجو أفلام صامتة
مخرجو أفلام كوميدية
مخرجو أفلام من مدينة نيويورك
مكرمون من مركز كينيدي
ممثلو أداء صوتي رجال أمريكيون
ممثلو أفلام أمريكيون
ممثلو تلفزيون أمريكيون
ممثلون أمريكيون في القرن 20
ممثلون أمريكيون في القرن 21
ممثلون ذكور من أصل أوكراني
ممثلون ذكور يهود أمريكيون
ممثلون من أصل ألماني
ممثلون من أصل روسي
ممثلون من مدينة نيويورك
ممثلون يهود
مواليد 1926
مواليد في نيويورك
موسيقيو كوميديا أمريكيون
موسيقيون من بروكلين
يهود أمريكيون
يهود أمريكيون في القرن 20
يهود أمريكيون في القرن 21
يهود علمانيون

ميل بروكس


Dia este o zeiță din mitologia romană, cunoscută și sub numele de Ceres. Cultul ei era oficiat de arvali, care erau preoți consacrați.

Zeițe ale agriculturii
Zeițe romane

Dea Dia


Carlos Fuentes Macías (d. 11 Kasım 1928 - ö. 15 Mayıs 2012), Meksika'nın önde gelen yazarlarındandır.

Amerika Birleşik Devletleri'nde Columbia, Harvard, Princeton ve başka üniversitelerde dersler verdi. Çok sayıda deneme ve senaryo yazdı. Bir süre Meksika'nın Paris Büyükelçiliğini yaptı. 70'li yıllarda oyuncu Jean Seberg ile sansasyonel bir ilişki yaşadı.

Romanları arasında en önemlilerinden olan "Terra Nostra" Venezuela'da Romulo Gallegos Ödülü'nü kazandı. 1987 yılında, İspanyolca yazan yazarlara verilen en büyük ödül olan Cervantes Ödülü'ne değer bulundu. Octavio Paz ile birlikte Obregon Literature Collection'u yönetti.

Türkçeye çevrilmiş kitapları
 Laura Diaz'lı Yıllar (Los años con Laura Díaz, 1999) (Can, 2001)
 Cam Sınır (La frontera de cristal, 1996) (Can, 1998)
 Doğmamış Kristof (Cristóbal Nonato, 1987) (Ayrıntı, 1998)
 Diana, Yalnız Avlanan Tanrıça (Diana o la cazadora solitaria, 1995) (Can, 1997)
 Yanık Sular (Agua quemada, 1980) (Can, 1996)
 Artemio Cruz'un Ölümü (La muerte de Artemio Cruz, 1962) (Can, 1983)
 Körlerin Şarkısı (Cantar de ciegos, 1964) (Can)
 Deri Değiştirmek (Cambio de piel, 1967) (Can, 1984)
 İnez'in Sezgisi (Instinto de Inez, 2001) (Can, 2003)
 Kendim ve Ötekiler (Myself With Others, 1988) (Can, 2003)
 Koca Gringo (Gringo viejo, 1985) (Can Yayınları)
 Kutsal Bölge (Zona sagrada, 1967) (Ayrıntı, 1996)
 Sefer (La campaña, 1990) (Can, 1993)
 Aura (Aura, 1961) (Can, 2005)
 Terra Nostra - Bizim Toprak (Terra Nostra, 1975) (Türkiye İş Bankası Yayınları 2005) -2 cilt karton kutu.
 Kartal Koltuğu (La silla del águila, 2003) (Can, 2010)

1928 doğumlular
2012 yılında ölenler
Meksikalı roman yazarları
Meksikalı diplomatlar
Harvard Üniversitesi öğretim üyeleri
Princeton Üniversitesi öğretim üyeleri
Columbia Üniversitesi öğretim üyeleri
Brown Üniversitesi öğretim üyeleri
Montparnasse Mezarlığı'na defnedilenler
Fransa büyükelçileri
Miguel de Cervantes Ödülü sahipleri

Carlos Fuentes