Southern Vermont College was a private college on the  former Edward Everett Estate (originally The Orchards) near Bennington, Vermont. The college closed in 2019.

History
Southern Vermont College was founded in 1926 as St. Joseph Business School, an institution offering certificates of proficiency in secretarial accounting, finance, shorthand and typewriting. Eleven students were in the first graduating class. In 1962, it became an accredited junior college, St. Joseph College, awarding associate degrees in business and secretarial science.

Twelve years later, in 1974, the college moved to the Edward Hamlin Everett Estate and became Southern Vermont College, a nonsectarian college. In the years immediately following this change of location, the college earned bachelor's degree authority from the Vermont Department of Education and full accreditation with the New England Commission of Higher Education (NECHE).

In 2019, NECHE placed the college on "show-cause" status and asked the college to provide additional information about its financial stability to retain its accreditation.  The college's only alternative was to lower the admission numbers of its incoming freshman class. This option would leave the school with a financial deficit. The college's president, David Rees Evans, announced the upcoming closure in March 2019. However, the school finished the academic year in May 2019.

Campus
The 27-room Everett Mansion, listed (along with most of the campus) on the National Register of Historic Places, served as the college's primary administrative and academic building.  It was built 1911–14 for Edward H. Everett, a successful businessman from Cleveland, Ohio, and is architecturally a distinctive combination of Beaux-Arts and Norman Revival styles. The architect, George Oakley Totten Jr., also designed Everett's Washington, DC residence, (formerly the Turkish embassy and now the Residence of the Ambassador of Turkey).  It hosts the library, theatre, Center for Teaching and Learning (academic support), Burgdorff Gallery, eight classrooms, plus administrative offices. From 1977 to 1994, the theatre served as the residence for the regionally acclaimed Oldcastle Theatre Company.

The college had five residence halls, as well as a residence hall complex, Hunter Hall, that was completed in 2009 and accommodates 110 residential students. This residence hall, situated on the slopes of Mt. Anthony with views of the Green Mountains, is both a living and learning facility, with science and computer labs, study rooms, and an atrium overlooking a pond. Other buildings include the Dining Hall, Mountaineer Athletic Center with Fitness Center, and a 24-hour computer lab.

Academics
Southern Vermont College offered 16 academic degree programs in five academic divisions: The McCormick Division of Business, The Hunter Division of Humanities, The Division of Nursing, The John Merck Division of Science and Technology, and The Donald Everett Axinn Division of Social Sciences.

It was a member of the Association of Vermont Independent Colleges (AVIC) and the Vermont Campus Compact, affiliated with the national association of colleges that include community service, hands-on learning and civic engagement as part of their academic requirements. All first-year students at Southern Vermont College took "Quest for Success," a course that combines classroom instruction with off-campus community projects in such fields as environmental restoration, research on historic objects in the local museum work with a local theater company, and media studies with Community Access Television.

In the fall of 2013, Southern Vermont College partnered with the College Steps Program, joining two other Vermont colleges engaged in this program aimed at supporting students with cognitive impairments (e.g., autism spectrum disorders, intellectual disabilities).  It provided them with an opportunity to participate in a modified two-year college experience.

In January 2014, Southern Vermont College established the Veterans' Scholar Program (VSP). The program worked with veterans and military-connected family members.

Athletics
The Southern Vermont athletic teams were called the Mountaineers. The college was a member of the NCAA Division III ranks, primarily competing in the New England Collegiate Conference (NECC) from 2008–09 to 2018–19. The Mountaineers previously competed in the Great Northeast Athletic Conference (GNAC) from 1998–99 to 2007–08.

Southern Vermont competed in 13 intercollegiate varsity sports: Men's sports included baseball, basketball, cross country, soccer, track & field (outdoor) and volleyball; while women's sports included basketball, cross country, lacrosse, soccer, softball, track & field (outdoor) and volleyball.

Accomplishments
In the fall of 2012, the women's volleyball team won the NECC Championship for the third consecutive year.

In 2015, their Men's basketball team went undefeated in NECC regular season play before losing to Regis College in the NECC championship game 74-72. However, the Mountaineers came back with another undefeated regular season in 2016 and went on to win the NECC championship against Becker College.

See also
 List of colleges and universities in the United States
 List of colleges and universities in Vermont
 National Register of Historic Places listings in Bennington County, Vermont

References

External links

1926 establishments in Vermont
Defunct private universities and colleges in Vermont
Universities and colleges established in 1926
Castles in the United States
Buildings and structures in Bennington, Vermont
Education in Bennington County, Vermont
Tourist attractions in Bennington County, Vermont
Historic districts on the National Register of Historic Places in Vermont
National Register of Historic Places in Bennington County, Vermont
New England Collegiate Conference schools
Educational institutions disestablished in 2019
2019 disestablishments in Vermont

Southern Vermont College


SpaceX Crew-6 foi a sexta missão operacional da NASA com uma cápsula Crew Dragon lançada no dia 2 de março de 2023. A missão levou quatro tripulantes para a Estação Espacial Internacional.

Tripulação
No dia 24 de março de 2022, a Agência Espacial Europeia anunciou que Andreas Mogensen seria um suplente da Crew-6. No dia 29 de abril de 2022, o Centro Espacial Mohammed bin Rashid e a Axiom Space anunciaram que a missão teria um tripulante dos Emirados Árabes Unidos.

A participação do MBRSC na missão é um resultado de um acordo de 2021 entre a NASA e a Axiom Space para levar o astronauta Mark Vande Hei (Soyuz MS-18-MS-19) para a ISS, assim garantindo a presença estadunidense na estação. Em troca, a Axiom recebeu o direito de um assento da NASA na Crew-6. Axiom ofereceu a oportunidade de voo para um tripulante profissional do MBRSC através de um acordo com a Agência Espacial dos Emirados Árabes Unidos. Sultan Al Neyadi foi posteriormente confirmado como escolhido.

Andrei Fediaev foi selecionado em julho de 2022 como parte do sistema de rotação Soyuz-Crew Dragon, que visa garantir pelo menos um astronauta da NASA e um cosmonauta da Roscosmos em cada missão. Isto garante que os dois países tenham uma presença na estação, e a capacidade de manterem seus sistemas caso uma das naves fique suspensa por muito tempo.

Principal

Suplentes

Lançamento
1ª tentativa

O lançamento deveria ter ocorrido no dia 27 de fevereiro, mas foi abortado a menos de 2,5 minutos to T-0 devido a um problema no fluído de ignição. O lançamento foi então adiado para o dia 2 de março de 2023.

2ª tentativa

O lançamento por fim ocorreu de forma bem sucedida no dia 2 de março de 2023 e a nave chegou na estação no dia seguinte, após um atraso de uma hora devido a um problema nos sensores da estação.

4
2023 nos Estados Unidos
2
23

SpaceX Crew-6


بلدية بيدر , هي بلدية تقع في مقاطعة المرية. جنوب شرق إسبانيا. يبلغ عدد سكانها 824 نسمة.

وصلات خارجية
  (بالإسبانية)

مراجع

أماكن مأهولة في المرية
بلديات المرية

بيدر (المرية)


An Panicum lanipes in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Christian Mez. An Panicum lanipes in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Panicum

Panicum lanipes


Í skugga Morthens er plata með Íslenska tónlistarmanninnum Bubba Morthens sem kom út 10. október 1995. Á plötunni syngur Bubbi bestu lög frænda síns, Hauks Morthens. Platan var síðasta neysluplata Bubba, en næsta plata kappans var platan Allar áttir.

Lagalisti
 Með blik í auga
 Ó borg mín borg (með Hauki Morthens)
 Simbi sjómaður
 Lóa litla á Brú
 Hvar ertu?
 Síðasti dansinn
 Ég er farmaður fæddur á landi
 Fyrir átta árum
 Lítið lag
 Þrek og tár (með Kristjönu Stefáns)
 Brúnaljósin brúnu
 Vinarkveðja
 Frostrósir

Bubbi Morthens
Hljómplötur gefnar út árið 1995

Í skugga Morthens


Royal Excel Mouscron je bio belgijski nogometni klub iz Mouscrona.

Klub je osnovan spajanjem ugaslog RE Mouscrona i RRC Peruwelza kao Royal Mouscron-Péruwelz, a ovim imenom se koristio od ljeta 2016. godine.

Domaće utakmice je igrao na Stade Le Canonnier, koji može primiti 10.800 gledatelja.

Vanjske poveznice
Službene stranice

Mouscron

Royal Excel Mouscron


Deutsche Reichspartei (DRP, în , Partidul Imperial German sau Partidul Imperiului German) a fost un partid politic naționalist din Germania de Vest. El a fost fondat în 1950 din Partidul Dreptei Germane (Deutsche Rechtspartei), care fusese înființat în Saxonia Inferioară în 1946 și avusese cinci membri în primul Bundestag.

Formarea
DRP a fost înființat în anul 1950, când majoritatea membrilor Deutsche Rechtspartei din Bundestag au decis să instituie o organizație politică mai formală sub numele DRP. Noul partid i-a absorbit pe "național-democrați", un grup dizident din Hessa. Partidul și-a luat numele de la un grup anterior cu același nume, care a existat în perioada Imperiului German. Cei trei vicepreședinți inițiali, Wilhelm Meinberg, Otto Hess și Heinrich Kunstmann, au fost membri ai Partidului Nazist. Din anul 1951 grupul a publicat propriul său ziar, Reichsruf ("Chemarea Reich-ului").

Dezvoltarea
Partidul a evoluat explicit către neonazism în 1952, când Partidul Socialist al Reich-ului (SRP) a fost declarat anticonstituțional și desființat de către Curtea Constituțională Federală a Germaniei. O mare parte a membrilor săi s-a alăturat atunci DRP-ului. Aderarea fostului pilot militar german Hans-Ulrich Rudel în 1953 a fost văzută ca transformând partidul într-o forță nouă a neonazismului, deoarece el avea legături strânse cu simpatizanta nazistă Savitri Devi și cu misticismul nazist.

Stabilitatea politică a Germaniei sub conducerea lui Konrad Adenauer și creșterea economică experimentată în timpul Wirtschaftswunder a făcut ca DRP să lupte din greu pentru a avea sprijin politic, obținând o medie de doar 1% din voturile la nivel național în alegerile federale din 1953, 1957 și 1961. Singurul succes al partidului a avut loc în 1959, în cadrul alegerilor regionale din landul Renania-Palatinat, când a obținut 5,1% din voturi și a fost astfel capabil să trimită deputați în adunare.

În 1962 partidul a participat la o conferință internațională a grupurilor de extrema dreaptă organizată la Veneția de Oswald Mosley și s-a înscris ca membru în Partidul Național al Europei. Această inițiativă nu s-a mai realizat așa cum spera Mosley, din moment ce puține partide, inclusiv DRP, au fost interesate să-și schimbe denumirea în Partidul Național al Europei. Unul din ultimele acte ale partidului a fost sponsorizarea în 1964 a unui tur al Germaniei efectuat de controversatul istoric american David Hoggan.

Dispariția
Lipsa de succes la nivel național i-a determinat pe conducătorii DRP să caute să-și extindă influența prin încheierea unor alianțe strânse cu conducătorii celorlalte partide de dreapta, cum ar fi Partidul German și Gesamtdeutsche Partei. S-a decis curând că era necesară realizarea unei uniuni formale cu alte grupuri politice de dreapta. Deutsche Reichspartei a organizat ultima conferință a partidului la Bonn în anul 1964, iar membrii ei au votat pentru formarea unei uniuni noi a "forțelor democratice naționale". Partidul a fost desființat simbolic, iar imediat după aceea mai multe grupuri de extrema dreaptă au constituit Partidul Național Democrat al Germaniei (NPD).

Referințe

Partide istorice din Germania

Deutsche Reichspartei


Podzol, iğne yapraklı ormanlarla kaplı, soğuk, nemli bölgelerin karakteristik toprağıdır. Fazla yıkandığından mâdensel tuzlar ve mineral yönünden fakirdir. Rusya ve Sibirya'nın kuzeyindeki Tayga ormanlarında geniş yer kaplar. Türkiye'de Karadeniz Bölgesi'nde yüksek kesimlerde rastlanır. Ayrıca Kuzey Avrupa ve Kuzey Amerika'da da bu topraklara rastlanır. Podzol topraklar verimli değildir ancak sulama ve gübreleme ile tarıma elverişli hale getirilebilir.

Kaynakça

Coğrafya terminolojisi
Toprak bilimi
Toprak türleri
Zonal topraklar

Podzol


Tania Oosthuizen, née en 1978, est une nageuse sud-africaine.

Carrière
Tania Oosthuizen remporte aux Jeux africains de 1995 à Harare la médaille d'argent des 200 et 400 mètres quatre nages.

Elle remporte le 400 mètres quatre nages et termine troisième du 200 mètres quatre nages aux sélections olympiques d'Afrique du Sud à Durban en mars 1996.

Notes et références

Nageuse sud-africaine
Nageuse de quatre nages
Naissance en 1978
Étudiant de l'université métropolitaine Nelson-Mandela
Étudiant de l'université d'Afrique du Sud
Étudiant de l'université de Stellenbosch

Tania Oosthuizen


Mira  belediyesi, Portekiz'in Centro bölgesine bağlı Baixo Mondego altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 4 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Carapelhos
 Mira
 Praia de Mira
 Seixo

Baixo Mondego'nun belediyeleri

Mira, Portekiz


Simon Thern (Värnamo, Jönköping, Suecia, 18 de septiembre de 1992) es un futbolista sueco que juega en la posición de mediocampista para el IFK Värnamo.

Selección nacional
Ha sido internacional con la selección de fútbol de Suecia.

Palmarés

Títulos nacionales

Referencias

Enlaces externos
 Perfil en SvFF
 Ficha en Soccerway

Futbolistas del IFK Värnamo
Futbolistas del Helsingborgs IF
Futbolistas del Malmö FF
Futbolistas del Sport Club Heerenveen
Futbolistas del AIK Estocolmo
Futbolistas del IFK Norrköping
Futbolistas del IFK Göteborg
Futbolistas de la selección de fútbol de Suecia en los años 2010

Simon Thern


Hettlingen ist ein Ortsteil der Stadt Wertingen im schwäbischen Landkreis Dillingen an der Donau. Hettlingen wurde am 1. Juli 1976 nach Wertingen eingemeindet. Der Weiler liegt dreieinhalb Kilometer südwestlich von Wertingen am Talhang der Zusam. Der Stadtteil hatte im Juni 2021 99 Einwohner.

Geschichte
Hettlingen wird erstmals in den Jahren 1184–1202 in einer Aufzeichnung des Domstifts Augsburg als Hetlingen urkundlich genannt. Möglicherweise ist der Ort als eine Ausbausiedlung von Zusamaltheim entstanden. Im Hoch- und Spätmittelalter gehörte das Dorf zur Herrschaft Bocksberg und kam 1504 unter Rieter von Bocksberg an das Domkapitel Augsburg. Dort war Hettlingen bis zur Säkularisation 1802/03 dem Obervogtamt Zusamaltheim unterstellt. In Bayern kam der Ort zum Landgericht Wertingen.

Zur ehemals selbständigen Gemeinde Hettlingen gehörte der Weiler Marzelstetten, der zum 1. Juli 1964 nach Zusamaltheim eingemeindet wurde.

Religionen
Der Ort gehörte immer zur Pfarrei Zusamaltheim. Die alte Kapelle Zu den Sieben Schmerzen Mariä von 1861 wurde 1965 abgerissen und an gleicher Stelle ein Neubau errichtet.

Literatur
 Georg Wörishofer, Alfred Sigg, Reinhard H. Seitz: Städte, Märkte und Gemeinden. In: Der Landkreis Dillingen a. d. Donau in Geschichte und Gegenwart. Herausgegeben vom Landkreis Dillingen an der Donau, 3. neu bearbeitete Auflage, Dillingen an der Donau 2005, S. 408.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Dillingen an der Donau
Wertingen
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Dillingen an der Donau)
Ersterwähnung 1184
Gemeindeauflösung 1976
Weiler in Schwaben (Bayern)

Hettlingen (Wertingen)


InSight este o navă spațială robotizată concepută pentru a studia interiorul profund al planetei Marte. A fost lansată la , la ora 11:05 UTC. La , la ora 19:52:59 UTC, după o călătorie de 485 milioane km, landerul a amartizat cu succes la Elysium Planitia, unde va pune în funcțiune un seismometru și va îngropa o sondă termică. De asemenea, va efectua o serie de experimente radio științifice pentru a completa studiile despre structura internă și rotația lui Marte.

Note

Legături externe

 InSight  NASA
 InSight NASA – Mars Exploration Program
 InSight NASA (video/03:31; 18 November 2018; Details)
 InSight NASA (video/01:38; 26 November 2018; Landing)
 InSight NASA — InSight Raw Images

Programul Discovery
2018 în zboruri spațiale
Misiuni NASA
Misiuni spre Marte

InSight


لطيف يحيى الصالحي ضابط عسكري عراقي سابق في صنف القوات الخاصة، يزعم بأن عدي صدام حسين نجل الرئيس العراقي السابق اتخذه شبيهًا له.
لطيف يحيى الذي ينتمي للقومية الكردية، نشأ وترعرع في بغداد، ودرس في كلية بغداد نفس المدرسة النموذجية التي درس فيها عدي صدام حسين.

أجبره عُدي في أيلول عام 1987 أن يعمل شبيهاً له ويذهب بدلاً منه إلى الأماكن الخطرة، وأجرى الأطباء عملية جراحية لفكه العلوي لكي يتطابق مع الفك المشوه لعُدي ولكي لا يستطيع أن ينطق حرف الراء.
بعد تعرضة لعمليات تعذيب عديدة على يد عُدي في معتقل الرضوانية عام 1991، فرَّ إلى كردستان العراق عام 1991 ومنها انتقل إلى النمسا بمساعدة المخابرات الأمريكية وعاش هناك متنكراً لغاية عام 1995 وحاولت المخابرات الأمريكية تجنيده لمصلحتها ولكنه رفض طلباتهم رغم مساعدتهم له للهروب من العراق ولكنه أبى أن يكون عميلاً لهم ولهذا حاربته المخابرات الأمريكية وتم خطفه في فيينا عاصمة النمسا عام 1994 وتم تعذيبه وسجنه لأكثر من عشرة أشهر ونصف فهرب بعدها إلى لندن وهناك تعرض لمحاولة اغتيال على يد أعوان أحمد الجلبي الذي ادعى بأن المخابرات العراقية كانت وراء الحادث وكل هذه الأحداث وغيرها كتبها لطيف يحيى في كتابه الأخير ودور العملاء في غزو العراق الكتاب مُنع في إيرلندا والولايات المتحدة الأمريكية لمَ في الكتاب من معلومات خطيرة تمس من يحكمون العراق بعد الأحتلال ودور المخابرات الأمريكية في دعم المعارضة العراقية التي كانت تتواجد في لندن الكتاب اسمه THE BLACK HOLE.

حياته
ولد لطيف يحيى لطيف الصالحي في مدينة بغداد الأعظمية بتاريخ 14 يونيو 1964، ولكونه من أسرة ميسورة، أرسله والده إلى مدرسة خاصة هي ثانوية كلية بغداد في بغداد حيث كان أولاد الوزراء وكبار البعثيين وأبناء العائلات الميسورة يلتحقون بتلك المدرسة، وهناك التقى بـ عُدي الذي كان الجميع يشمئزون منه بسبب سلوكه الخشن والفض مع الجميع. بعد نجاحه في امتحانات الصف السادس الإعدادي قرر لطيف أن يلتحق بكلية غير كلية الهندسة بسبب التحاق عُدي بها وذلك لكي يبتعد عنه فإلتحق بكلية القانون والسياسة.

كان لطيف أثناء فترة شبابه على علاقة وثيقه بعدد من أبناء الوزراء وذوي النفوذ في العراق ومنهم زياد نجل ميشيل عفلق مؤسس حزب البعث العربي.

السلك العسكري

بعد تخرجه من الجامعة اتجه إلى دورة عسكرية خاصة للضباط، وأصبح ضابطاً برتبة ملازم أول وسوق مباشرة إلى جبهات القتال حيث كانت الحرب تشتد أوزارها مع إيران وهناك ترقى إلى رتبة نقيب قوات خاصة ومنح أنواط للشجاعة من صدام حسين مع اللواء الركن بارق الحاج حنطه، وهناك كان جميع الضباط الكبار يخشون منه لشبهه الكبير من عُدي.

الشبيه

في يوم 23 سبتمبر 1987، وصلته برقية عاجلة وخاصة وسرية من جهه عُليا تطالبه بالحضور إلى بغداد بأقل من 24 ساعة، وبعد وصوله طلبه عُدي أن يعمل شبيهاً له ويذهب بدلاً منه إلى الأماكن الخطرة وبعد التهديد والوعيد وافق مرغماً، ثم أجرى له الأطباء في مستشفى ابن سينا الخاص بالعائلة الحاكمة عملية لفكه العلوي وتغير أسنانه الأمامية ليتشابه نطقه مع نطق عُدي الذي لا يستطيع نطق حرف الراء، وبعد خضوعه لعدة تجارب وافق مدربوه أن يقوم بمهامه كشبيه بعد أن باركه صدام حسين شخصياً بذلك، وظل يقوم بمهامه كشبيه دون أن يكتشفه أحد.

الهروب

أثناء فترة عمله كشبيه كان عُدي يعامله معاملة قاسية، في صيف عام 1991 أراد عُدي أن يؤدبه فأرسله إلى معتقل الرضوانية وهناك لاقى أصناف عديدة من التعذيب اليومي المستمر وبعد انتهاء فترة تعذيبة فكر جدياً في الهروب بعيداً عن قساوة عُدي وبطشه، وفي شهر تشرين الثاني من عام 1991 قرر الهروب من بغداد واستطاع الوصول إلى مدينة دهوك في شمال العراق التي كانت تحت سيطرة القوات الكردية ومن هناك استطاع بمساعدة القوات الدولية بعد أن عرفوا موضوعه اللجوء إلى النمسا وظل يعيش هناك متنكراً، وقد تعرض لأربع محاولات اغتيال في الخارج ولكنه نجا بأعجوبة منها واكمل دراسته للقانون وحصل على الدكتوراة في القانون الدولي في إيرلندا وهو يعيش مع زوجته الأيرلندية وأطفاله، وقد ألّف عِدة كُتب آخرها كان عن حياته بعد هروبه من العراق وكيف تمت محاربته من قبل المخابرات الأمريكية بعد رفضه الانصياع لمطالبهم ليكون عميلهم المصدر كتابه الأخير THE BLACK HOLE الذي نُشر نهاية عام 2006 وتم منع الكتاب في الولايات المتحدة الأمريكية وجمهورية إيرلندا لأنه فضح المخابرات الأمريكية وكيف تم اختيار العملاء لحكم العراق بعد الغزو الأمريكي.

بديل الشيطان
وقد تحول كتابه الأخير بديل الشيطان إلى فيلم سينمائي عُرض في منتصف عام 2011 في دور السينما العالمية من إخراج المخرج العالمي Lee Tamahori الذي أخرج فيلم جيمس بوند وبعض الأفلام العالمية وبطولة النجم دومينيك كوبر والنجمة العالمية لوديفين ساجنر وقد تبرع لطيف يحيى في مؤتمر صحفي في باريس بعائدات الفيلم لأطفال العراق والأيتام بسبب الاحتلال.

الكتب
 كتاب كنت ابناً لصدام صُدر عام 1994.
 كتاب بديل الشيطان صُدر عام 2003.
 كتاب الحفرة السوداء صُدر عام 2006.
 كتاب شبيه الشيطان صُدر عام 2011.

الشهادات العلمية
 دكتوراة قانون دولي.

العمل
 يعمل محامياً في المحاكم الأوروبية منذ عام 2000.
 عضو منظمة العفو الدولية.
 عضو مناهضة العنصرية في لندن.
 عضو مرصد الحريات العالمي في ألمانيا.
 عضو منظمة حقوق الإنسان في سويسرا.
 عضو مجمع الكتاب في ألمانيا.
 اُنتخب سفيراً للسلام عام 2006.

روابط خارجية

المراجع

أشخاص تعرضوا لمحاولة اغتيال
أشخاص من بغداد
أفراد عسكريون عراقيون في حرب الخليج الأولى
أكراد العراق
عسكريون عراقيون
كتاب سياسة عراقيون
كتاب عراقيون في القرن 20
كتاب مذكرات عراقيون
مدونون عراقيون
مسلمون سنة عراقيون
مهاجرون عراقيون إلى أيرلندا
مواليد 1384 هـ
مواليد 1964

لطيف يحيى


Robespierre ince dilimlenmiş bonfileden yapılan bir yemektir. Fransız ekolünü takip eden bir aşçı tarafından yaratıldığı öne sürülmektedir, fakat İtalyan mutfağında da rastlamak mümkündür.

Hazırlanması
Yemeğin ana unsuru kas yapısı yumuşak, yağlı bir ettir. Bonfile veya iyi bir antrikottan yapılabilir. Etin çok pişirilmemesi önemlidir, en fazla orta derece pişmesi gereklidir, az pişmiş olanı daha makbuldur. Et pişirilirken dışına biberiye, kekik, adaçayı gibi aromatik otlar sarılabilir, soğan ve sarımsakla tatlandırılabilir.

Sunum
Fırından çıkarıldıktan sonra dinlendirilmiş et çok ince olarak dilimlenir.Etler biberiye, roka, iri çekilmiş kara biber ile servis edilir, sarımsaklı yağ eklenebilir. Başka bir servis usulü et dilimlerini sıcak tabaklara açıp üzerine sos gezdirmek, hafif bir salatayla sunmaktır. Bearnez ve Dömiglas bu servis yönteminde tercih edilebilecek soslardır.

Tarihçe
Bir rivayete göre Robespierre yemeği Maximilien de Robespierre'in idamından esinlenerek yapılmış bir yemektir. Maximilien de Robespierre'in idamına tanık olanlardan biri olan Antoine Alciatore yıllar sonra kendisine aşçılığı öğretenlerden biri bonfile dilimlerken onu izlemektedir. Etin yuvarlak, kırmızı görüntüsü Alciatore'nın aklına Robespierre'ın idamındaki görüntüsünü getirir. Yıllar sonra kendi restoranı Antoine'si açtığında uykuluk parçalı dömiglas sos ile servis ettiği dilimlenmiş bonfile tabağına filet de boeuf Robespierre (Robespierre usulü sığır filetosu) adını verir.

Kaynakça
  https://web.archive.org/web/20060627175820/http://www.nomenu.com/MDArchives/Vol17/m17d013.html
 http://www.antoines.com/index.html

Fransız mutfağı
Et yemekleri

Robespierre (yemek)


Halpern puede referirse:
 Joseph Yehuda Halpern, un profesor de ciencias de la computación en la Universidad Cornell.
 Sebastián Halpern
 Steven Halpern

Halpern


Charles Dubouloz, né le  à Talloires, est un alpiniste français.

Biographie
Originaire de Faverges en Haute-Savoie, il débute très jeune par les sports d'endurance et la compétition, notamment le ski-alpinisme et la course de montagne, obtenant un podium au marathon du Mont-Blanc à 18 ans. Il prend la deuxième place au marathon des Causses en 2011 et est vainqueur du trail de Faverges. Avec ses capacités en trail et à vélo, il intègre la team Scott en 2011 mais les blessures le forcent à arrêter ces deux sports.

Après avoir arpenté les massifs qui l'entourent, il se tourne vers l'alpinisme technique. Il réalise de nombreuses ascensions, notamment dans le massif des Écrins. Il finit par passer son brevet d'état de guide de haute montagne.

Il devient connu du grand public après son ascension hivernale en solitaire par la voie Rolling Stones de la face nord des Grandes Jorasses, durant le mois de .

À l'automne 2022, il tente de grimper au Manaslu au Népal mais doit renoncer face aux conditions météorologiques. En juillet 2023, il retourne au Pakistan pour tenter une nouvelle voie sur les flancs du K7.

Il est père d'un enfant.

Réalisations alpines
 2016 : ski de pente raide dans la voie des Autrichiens aux Courtes.
 2016 : ski de pente raide, avec la seconde descente du Linceul en face nord des Grandes Jorasses.
 2019 : ascension par la voie Salathée à El Capitan dans le parc national de Yosemite.
 2020 : ascension à la journée de la voie Manitua (ED+ 7c>6c V P3+ 4) dans la face nord des Grandes Jorasses, avec Symon Welfringer.
 2020 : première répétition hivernale de la directissime Grassi en face est des Grandes Jorasses, à la journée avec Yann Borgnet.
 2021 : enchaînement en quatre jours de quatre faces majeures du massif du Mont-Blanc avec Benjamin Védrines : Les ailes du désir en face sud du Fou, la Directe américaine aux Drus, la Contamine aux Petites Jorasses et la voie Gervasutti en face est des Grandes Jorasses.
 2021 : première ascension hivernale en solitaire de la voie Pierre Allain en face nord des Drus.
 2022 : enchaînement de dix faces emblématiques dans les Écrins.
 2022 : première ascension hivernale en solitaire de la pointe Walker par la voie Rolling Stones en face nord des Grandes Jorasses en , soit  et  du  au .
 2023 : en compagnie de Symon Welfringer et Clovis Paulin, il réalise la première hivernale et première répétition de la Directissime Walker, en face nord des Grandes Jorasses, dans le massif du Mont-Blanc.

Réalisations himalayennes
 2021 : ouverture d'une nouvelle voie en style alpin avec Benjamin Védrines, dans la face nord du Chamlang, À l'ombre du mensonge (In the shadow of lies), du  au .

Filmographie
 2021 : À l'ombre du Chamlang (film de Jérémy Chenal). Documentaire sur l'ouverture d'une nouvelle voie dans la face nord du Chamlang () au Népal.
 2022 : De l'ombre à la lumière (film de Sébastien Montaz Rosset) retraçant son aventure solitaire en face nord des Grandes Jorasses.

Divers
Charles Dubouloz est un ambassadeur de la marque de montres Richard Mille.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Alpinisme
 Âge d'or de l'alpinisme
 Ascension hivernale
 Première ascension
 Guide de haute montagne

Liens externes

Alpiniste français
Guide de haute montagne
Naissance en mai 1989

Charles Dubouloz


Pierre Bastien (1953) er en fransk komponist og instrumentbygger. Han er stort set autodidakt. Han byggede talrige nye instrumenter i papir, metal og træ.
Hans musik er meget vanskelig at bevare, da den er knyttet til samlingen af skrøbelige og unikke instrumenter.

Diskografi
 1977, Nu Creative Methods, Nu Jungle Dances, NCM
 1988, K7, Pierre Bastien, Peter Bastiaan & Bernard Pruvost, Hommage à Jean Raine, BPC
 1988, lp, Mecanium, ADN, DMM 007R
 1993, cd, Musiques Machinales, SMI NM204
 1994, 7", Mécanisme de l'Arcane 17, G33G
 1996, cd, Boîte N°3, Éditions Cactus, cd 003
 1996, cd, Eggs Air Sister Steel, In Poly Sons, IPS 10-94
 1997, Pierre Bastien, Pascal Comelade, Jac Berrocal & Jaki Liebezeit, cd, Oblique Sessions, DSA, DSA54054
 1998, Pierre Bastien, Klimperei, cd, Mécanologie Portative, Prikosnovénie
 1998, cd, Musiques Paralloïdres, Lowlands, 012
 2000, cdrom, Neuf Jouets Optiques, Éditions Cactus
 2002, Pierre Bastien, Lukas Simonis, cd, Mots d´Heures: Gousses, Rames, InPolysons, IPS0402
 2001, Pierre Bastien, Alexei Aigui, cd, Musique Cyrillique, SoLyd Records, SR0308
 2001, lp/cd, Mecanoid, Rephlex, CAT 119 cd/LP
 2004, Mcd, Boite Nº 7, Editions Cactus, cd 007
 2005, cd, Sé Verla al Revés, g33g, G3GPB1
 2005, cd, Téléconcerts, Signature, SIG 11042
 POP, Rephlex, Cat 2005, cd, 1622005, cd,
 Les Premières Machines: 1968-1988, Gazul, 2007, cd, distribution Musea
 Pierre Bastien, Dominique Grimaud, cd, Rag-Time vol. 2, 2008, InPolysons, IPS0308
 Machinations, 2012, cd, Rephlex Records

Kilder
 bio Allmusic

Eksterne kilder/henvisninger

 officïele website

Komponister fra Frankrig

Pierre Bastien


Don Saturnino og cocakrigen er en film instrueret af Steffen Viteri Knudsen.

Handling
Den bolivianske bonde Don Saturnino dyrker coca for at kunne give sine seks børn en bedre fremtid. "Ikke fordi jeg er kriminel", som han siger. Don Saturnino dyrker også ris, majs og bananer, men det eneste, der giver penge, er coca. Cocaplanten har været dyrket i Sydamerika i årtusinder, hvor befolkningen bruger det dagligt som helsemiddel og til religiøse formål. Men coca er også råvare til kokain og crack, og derfor betaler USA det bolivianske narkopoliti og militær for at bekæmpe cocadyrkningen. Filmen følger bøndernes kamp for at legalisere cocadyrkningen, en kamp for overlevelse.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1995
Bolivia
Dokumentarfilm fra Danmark

Don Saturnino og cocakrigen


Francisco Palanco o Polanco (Campo Real, provincia de Madrid, 1657 - Jaca, 1 de octubre de 1720), teólogo mínimo, obispo de Jaca, uno de los que reaccionaron contra los novatores o preilustrados españoles.

Biografía
Muy joven llegó a Madrid y profesó en la Orden de los Mínimos, ingresando hacia 1673 en el convento de Nuestra Señora de la Victoria, derribado a mediados del siglo XIX. Más tarde pasó a la Universidad de Salamanca para estudiar Filosofía y Teología, y en Salamanca se ordenó sacerdote. La orden mínima lo nombró prefecto de Estudios de su Colegio en Salamanca, vicario general de su Orden, varias veces provincial de la misma en Castilla; fue también calificador del Santo Oficio y examinador sinodal de Toledo. El mismo Felipe V, que lo apreciaba mucho, lo nombró consejero suyo y Visitador de todas las bibliotecas de España. Fue propuesto para obispo de Panamá, cargo que rechazó, aunque no pudo negarse a aceptar el de Jaca en 1717; celebró sínodo diocesano y visitó todo el obispado y murió en 1720. El fraile mínimo Jerónimo Bela publicó en su memoria un Sermón fúnebre en las honrosas exequias del Ilustríssimo y Reverendíssimo Señor d. Fr. Francisco Palanco, insigne escritor destos tiempos y Digníssimo Obispo de Jacca, Madrid, 1721.

Imprimió en Madrid su Cursus Philosophicus en tres partes o tomos entre 1695 y 1697, su obra más famosa, muy reimpresa. Encabezó su libro con una ferviente dedicatoria al Doctor Angélico Santo Tomás de Aquino. En este libro, y sobre todo en su complementario Dialogus Physico-Theologicus (Madrid, 1714) se dedica a combatir las ideas cartesianas y gasendistas que tímidamente comenzaban a introducirse en España usando la dialéctica escolástica, colocándose como «thomista contra atomistas»; su aversión por los atomistas o gassendianos se acentuó después de publicado su Cursus Philosophicus, cuando leyó una primera formulación de esas teorías en una obra del poeta, académico de la Lengua y caballero de la Orden de Alcántara Gabriel Álvarez de Toledo, su Historia de la iglesia y del Mundo que contiene los sucesos de su creación hasta el Diluvio (1713), que suscitó la escritura del Dialogus Physico-Theologicus. Sus ataques, sin embargo, formulados desde un punto de vista teológico escolástico y contra los seguidores de Descartes más que contra Descartes mismo, provocaron la repulsa de varios compañeros de su orden, entre ellos Emmanuel Maignan, y uno de ellos, el también francés Jean Saguens, informado por el novator español Diego Mateo Zapata, impugnó sus afirmaciones en Athomismus demonstratus et vindicatus ab impugnationibus philosophico-theologicis (1715); es más, al francés se unió el «Profesor Theologo Don Francisco de la Paz» con otra vindicación fechada en Málaga a 14 de agosto de 1714, la Carta al padre Palanco sobre Descartes y un tal Alejandro de Avendaño, pseudónimo de otro fraile mínimo, Juan de Nájera, que escribió unos Diálogos filosóficos en defensa del atomismo y respuesta a las impugnaciones aristotélicas del R. P. M. Fr. Francisco Palanco. Palanco contestó con más acrimonia que razones y quedó vencido por el malagueño.

Obras
Tractatus de Providentia Dei concordata cum humana libertate et sanctitute divina (Salamanca, 1692)
Tractatus de conscientia humana in comuni et in particulari (Salamanca, 1694)
Tractatus de divino verbo incarnato (Madrid, 1700).
Cursus philosophicus, iuxta miram angelici Praeceptoris Doctrinam Digestus tomus primus, Salamanca, 1695)
Cursus philosophicus pars secunda continens octo libris physicorum (Madrid, 1696
Cursus philosophicus pars tertia continens duos libros de questione elementis ac meteoris, unum de coelo, tres de anima et metaphysica (Madrid, 1697)
Dialogus Physico-Theologicus contra Philosophiae novatores, sive thomista contra atomistas: cursus philosophici tomus quartus  (Madrid, 1714)
Tractatus de fide theologica (Madrid, 1701)
Tractatus duo de spe et charitate (Madrid)
Tractatus de Deo uno (2 vols, Madrid, 1706)
Tractatus de peccabilitate et impeccabilitate creaturae intellectualis (2 vols. Madrid, 1713)
Tractatus de divino verbo incarnato ad mentem angelici praeceptoris D.Thomae Aquinatis" (2 vols, Madrid, 1722.

Bibliografía
 Gonzalo Díaz Díaz, Hombres y documentos de la filosofía española, Volumen 6. Madrid: CSIC, 1998.
 Mario Méndez Bejarano, "Los escolásticos", en Historia de la filosofía en España hasta el siglo XX Madrid: Renacimiento, 1929, cap. XVIII, 4.

Enlaces externos
 Enciclopedia Católica.
 Minimospedia.
Biblioteca Virtual de Polígrafos de la Fundación Ignacio Larramendi

Obispos de Jaca
Franciscanos de España del siglo XVII
Teólogos de España del siglo XVII
Teólogos de España del siglo XVIII
Filósofos de España del siglo XVII
Filósofos de España del siglo XVIII
Escritores en latín
Obispos de España del siglo XVII
Alumnado de la Universidad de Salamanca en el siglo XVII
Calificadores del Santo Oficio
Franciscanos de España del siglo XVIII

Francisco Palanco


راضي جمعة المهنا (22 سبتمبر 1966 - ) ممثل سعودي من مواليد عام 1966 في الأحساء، شارك في كثير في الأعمال الدرامية السعودية والخليجية في مجال المسرح والإذاعة والتلفزيون والسينما. ويعتبر من الممثلين الكوميديين بالمنطقة. شارك في الفيلم السينمائي السعودي مناحي. راضي متزوج، ومن مشجعي نادي الأهلي السعودي.

أعماله الفنية

مسلسلات

مراجع

وصلات خارجية

أشخاص من الأحساء
ممثلون وممثلات سعوديون
مواليد 1386 هـ

راضي المهنا


Étienne Béchet de Rochefontaine (Stephen Rochefontaine en anglais), né le  à Aÿ et mort le  à New York, est un ingénieur militaire américain de naissance française.

Biographie
Fils de Jeanne Vuillème et d'Étienne Béchet, marchand de vin, son épouse, il passe des examens pour entrer dans le Corps royal du génie. Après avoir échoué à obtenir un poste dans ce Corps, il se porte volontaire dans l'armée continentale du général Washington en 1778. Arrivé en Amérique, le , il est breveté ingénieur avec rang de capitaine du Corps of Engineers, le . Il reçoit du Congrès, le 16 novembre 1781, le grade de major pour ses états de services distingués au siège de Yorktown.

Rentré en France en 1783, il ajoute à son patronyme le qualificatif de Rochefontaine, et sert comme officier d'infanterie jusqu'au grade de colonel dans l'armée française. Émigré, en 1792, il retourne aux États-Unis en 1792, où il anglicise son prénom en « Stephen ». Nommé ingénieur civil pour fortifier la côte de la Nouvelle-Angleterre, en 1794, par le président Washington, ce dernier le nomme lieutenant-colonel après l'organisation du nouveau Corps of Artillerists and Engineers, dont il est nommé commandant, le .

En 1795, il ouvre une école militaire à West Point, mais le bâtiment et tout son équipement sont incendiés, l'année suivante. Ayant quitté les Forces armées des États-Unis, le , il vit à New York jusqu'à sa mort. Il est enterré dans le cimetière de Trinity Church à New York.

Notes et références

Liens externes

Ingénieur militaire français
Naissance en février 1755
Naissance dans la province de Champagne
Décès en janvier 1814
Décès à New York
Décès à 58 ans
Lieutenant-colonel de l'United States Army
Personnalité inhumée au Trinity Church Cemetery

Étienne Béchet de Rochefontaine


Republika Hrvatska i Savezna Republika Njemačka održavaju diplomatske odnose od 15. siječnja 1992. Sjedište veleposlanstva je u Berlinu.

Veleposlanici
Veleposlanstvo Republike Hrvatske u SR Njemačkoj osnovano je odlukom predsjednika Republike od 22. siječnja 1992.

Vidi još
 Hrvatsko-njemački odnosi
 Ministarstvo vanjskih i europskih poslova Republike Hrvatske

Vanjske poveznice
 Njemačka na stranici MVEP-a

Izvori

Njemačka
Hrvatsko-njemački odnosi

Popis hrvatskih veleposlanika u Njemačkoj


TSV 1860 Münih, Almanya'nın Münih kentinde kurulmuş spor kulübüdür. Bayern Münih'ten sonra şehrin en popüler ikinci takımıdır.

1. Bundesliga'daki ilk ve tek şampiyonluğunu 1965/1966 sezonunda alan 1860 Münih, 2004 yılında 2. Lige düşmüştür.

Başarılar
 Bundesliga şampiyonluğu: 1966
 Almanya ikinciliği: 1931, 1967
 Almanya Kupası: 1942, 1964
 Avrupa Kupa Galipleri Kupası finali: 1965

Güncel kadro

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Resmî ağ sayfası
 Abseits Alman Futbol Rehberi
 1860wiki

Tsv
Münih, TSV 1860

TSV 1860 München


ධම්මපද (පාලි - ප්‍රාකෘත - ධමපද, සංස්කෘත - ධර්මපද )යනු ධර්ම පාඨ ඇතුළත් කාව්‍යමය ලක්ෂණවලින් යුතු ථෙරවාදී බුද්ධාගමේ ඉතා ප්‍රසිද්ධ සහ ජනප්‍රිකෘතියකි. මෙය ඛුද්දක නිකායට  අන්තර්ගත කොට ඇත.

බොහෝ ගාථාවන් ධර්ම කරුණු  හා සම්බන්ධය. පාලි ධර්ම ග්‍රන්ථයන්හි කොටස්වල ගාථාවලින් භාගයක් පමණ දක්නට ලැබෙන්නේ වුවද, ධම්මපද සූත්‍ර පිටකයේ ඛුද්දක නිකායේ කොටසකි. හතරවැනි හෝ පස් වැනි සියවසේ බුද්ධඝෝෂ හිමි විසින් අර්ථකථන දක්වා ඇත. එහි ගාථාවල අර්ථය පැහැදිලි කරන කථා 299 ක් අඩංගු වේ.

හමුවී ඇති පැරණිම සංස්කරණ

ධම්මපදයෙහි බොහෝ ප්‍රසිද්ධව ඇත්තේ පාලි සංස්කරණ වුවද වෙනත් පුර්ණ අනුවාද ද ඇත.

සංවිධානය

පාලි ධම්මපදයෙහි ගාථා 423 ක් ඇතුළත් වේ. පරිච්ඡේද 26 කි. ඒවා පාලි භාෂාවෙන් පහත පරිදි වේ.

{|
|i	යමක වග්ග - යුගල වර්ගය
|-
|ii.	අප්පමාදවග්ග - අප්‍රමාද බව
|-
|iii.	චිත්තවග්ග - සිතිවිලි
|-
|iv.	පුෂ්ඵ වග්ග - මල්
|-
|v.	බාල වග්ග - මෝඩ
|-
|vi.	පණ්ඩිත වග්ග - ඥාණවන්ත
|-
|vii.	අරහන්ත වග්ග - පූජනීය
|-
|viii.	සහස්ස වග්ග - දහස්
|-
|ix.	පාප වග්ග - පව
|-
|x.	දණ්ඩ වග්ග - දඬුවම්
|-
|xi.	ජරා වග්ග - මහලු
|-
|xii	අත්ථ වග්ග - තමාම
|-
|xiii	ලෝක වග්ග - ලෝකය
|-
|xiv.	බුද්ධ වග්ග - බුදුන් (උධෘත බලන්න)
|-
|xv.	සුඛ වග්ග - සැප
|-
|xvi.	පිය වග්ග - සතුට
|-
|xvii.	කෝධ වග්ග - තරහ
|-
|xix	ධම්ම වග්ග - යුක්තිය
|-
|xx.	මාග්ග වග්ග - මාර්ගය
|-
|xxi	පකීර්ණක වග්ග - විවිධ
|-
|xxii	නිරය වග්ග - අපාය
|-
|xxiii	නාග වග්ග - ඇතා
|-
|xxiv	භික්ඛු වග්ග - භික්ෂූන්
|-
|xxv	බ්‍රාහ්මණ වග්ග - බමුණන්
}|

කෘතියේ මූලාශ්‍ර
ධම්මපද කෘතියේ ගාථා බොහෝමයක් වෙනත් මූලාශ්‍ර වලින් ලබාගෙන ඇත.

බෞද්ධ මූලාශ්‍ර
 සතර නිකාය
 ඛුද්දක නිකායේ වෙනත් කොටස්

බෞද්ධ නොවන මූලාශ්‍ර
 උපනිෂදි
 දිව්‍යාවදාන
 මහාභාරත
 මනුස්මෘති
 ජාතක මාලා

මූලාශ්‍ර

ඛුද්දක නිකාය

ධම්මපද


Balcılar, Kızılcahamam - Ankara ili Kızılcahamam ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Gerede - Bolu ili Gerede ilçesine bağlı köy
 Balcılar, Lapseki - Çanakkale ili Lapseki ilçesine bağlı köy
 Balcılar, Bismil - Diyarbakır ili Bismil ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Çüngüş - Diyarbakır ili Çüngüş ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Bayındır - İzmir ili Bayındır ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Taşkent - Konya ili Taşkent ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Milas - Muğla ili Milas ilçesine bağlı mahalle
 Balcılar, Muş - Muş ili merkez ilçesine bağlı köy

Balcılar


Vytas Brenner (19 September 1946 – 18 March 2004) was a German-born Venezuelan musician, keyboardist, guitarist and composer.

Biography
He was born in Tübingen, Germany, but his family migrated to Venezuela in 1949 when he was 2 years old. His mother, Margarita Brenner, was an Opera singer.

Brenner began his musical studies in Caracas at "Colegio Emil Friedman" school, a prestigious institution heavily oriented toward musical education. When he was 12 years old he moved to Italy and then to Spain, where he founded the group "Brenner's Folk", the precursor of the successful band Pic-Nic. When he was 21 years old, Vytas moved to Tennessee to study at the University of Tennessee's Music Conservatory, where he was a pupil of David Van Vactor. Later, at college in Nashville, Vytas took post-graduate courses in Electronic music with Professor Gilbert Trythall, and graduated with honors in 1972. In 1971 he started a duo named "Vytas & Mafe" with Venezuelan singer María Fernanda Márquez.

In 1972 Brenner formed his own band, "La Ofrenda" (The Offering) and recorded 5 very successful LPs until 1979. With "Ofrenda" he started his pioneer work with compositions for combinations of electric and electronic instruments (synthesizers) with acoustic instruments and piano; and blending Progressive-Symphonic Rock, Latin rhythms, and Venezuelan traditional themes, with astounding results.

Brenner recorded several remarkable LPs, each one a breakthrough, as he was in fact developing a new genre in giant leaps. In 1982 a somewhat reunited "Ofrenda" performed at the "Teatro de Bellas Artes de Maracaibo", but was coldly received by the public, followed by strong press criticism. In 1989 the Venezuela Symphony Orchestra performed his work "Oro Negro" ("Black Gold") at the Caracas' famed Teatro Teresa Carreño. In 1989 he released the CD album entitled "Amazonia". He was commissioned to compose works for "Viajando con Polar", a series of short documentaries about Venezuela's regions, depicting their beautiful landscapes and rich folklore. He created music for various films, such as "Adiós Alicia", "Se llamaba SN", and playwright Román Chalbaud's "Carmen la que contaba 16 años". All the while, Brenner was a very successful studio musician, composing and performing in countless radio jingles, TV commercials and presidential campaigns. At the international level, his old and rare vinyl records sell for between US$70 to US$220.

Brenner died on 18 March 2004 of a heart attack in Salzburg, Austria at the age of 57, while recording music for an upcoming CD.

Discography

 La Ofrenda de Vytas (1973). Tracks: Morrocoy, Ofrenda de Miguel, Tormenta de Barlovento, Frailejon, La Sabana, Tragavenado, Araguaney, Canto de Pilón.
 Hermanos (1974). Tracks: Agua Clara, Madrugada, Amanecer, Danzas de los Pájaros, Gavilán, Pastos, Ganado, Estampida, Ana Karina Rote, Sentado en una Piedra.
 Jayeche (1975). Tracks: Cariaco, Sancocho de Médula, La Restinga, Playa de Agua, Cachunchú Florido, 6 por Electron, Jayeche, Catatumbo, Caracas para Locos, Ávila.
 En Vivo (1977). Tracks: Interludio, Morrocoy, Cachunchú Florido, La Restinga, Playa de Agua, Ganado, Cariaco, Ávila, Frailejón, Interludio.
 Ofrenda (1978). Tracks: Armonías para cantar, Mandingo, San Agustín, Acuesta, Princesa, Aguacero.
 I Belong (1981) with Paulette Dozier Tracks: I belong, I gotta feeling, I'm gonna climb that mountain, Sweet Zita, Decisions, Are you the one?, Feeling much calmer.
 Estoy Como Quiero (1982). Tracks: Dorado I, Ponte a valer, 15 partes por millón, Estoy como quiero, Acuesta (grabado en vivo, Maracaibo), Canchunchu florido (grabado en vivo, Maracaibo), Dorado II.
 Vytas (1983). Tracks: Playa Sombrero, Un amigo mas, La Chinita, Cristofue, Adicora, Hasta cuando, Amuay.
 El Vals del Mar (1986). Tracks: El vals del mar, Eres tu, Los espejos, Sentado en una piedra, Agua clara, Una rosa roja, Dos viajeros, Escalas y armonías, Estoy como quiero.
 Amazonia (1990). Tracks: Ofrenda, Karibik, A Bolívar, Techos Rojos (1er Movimiento), Techos Rojos (2do Movimiento), Aruanda, Mestizo, Guacamaya, Autana, Orinokia, Amazonia.

External links
Non-Official web pages:

1946 births
2004 deaths
German emigrants to Venezuela
20th-century German Jews
Musicians from Caracas
Venezuelan guitarists
Male guitarists
20th-century guitarists
21st-century guitarists
20th-century male musicians
21st-century male musicians

Vytas Brenner


O teorie științifică este o explicație a unui aspect al lumii naturale care poate fi  și verificată în conformitate cu metoda științifică, folosind  acceptate de observare, măsurare și evaluare a rezultatelor.  Unde este posibil, teoriile sunt testate în condiții controlate într-un experiment. În circumstanțe care nu pot fi supuse probelor experimentale, teoriile sunt evaluate prin principiile . Teoriile științifice acceptate au rezistat cercetării riguroase și întruchipează cunoașterea științifică.

Semnificația termenului teorie științifică (adesea, pentru concizie, teorie), așa cum este folosită în , este semnificativ diferit de utilizarea  a cuvântului teorie. În vorbirea de zi cu zi, cuvântul teorie poate însemna o explicație care reprezintă o  nesubstanțiată și speculativă, pe când în știință el descrie o explicație care a fost testată și acceptată pe scară largă ca fiind valabilă. Aceste utilizări diferite sunt comparabile cu utilizările opuse ale termenului predicție în știință față de vorbirea cotidiană, unde acesta din urmă înseamnă o simplă speranță.

Tăria unei teorii științifice este legată de diversitatea fenomenelor pe care le poate explica și de simplitatea ei.  Pe măsură ce se colectează dovezi științifice suplimentare, o teorie științifică poate fi modificată și în cele din urmă respinsă dacă nu poate fi adaptată noilor constatări; în astfel de circumstanțe, este necesară o teorie mai exactă. Aceasta nu înseamnă că toate teoriile pot fi schimbate fundamental (de exemplu, teorii științifice fundamentale bine stabilite cum ar fi evoluția, teoria heliocentrică, teoria celulelor, teoria tectonicii plăcilor etc.). În anumite cazuri, teoria științifică nemodificată, mai puțin precisă, poate fi tratată în continuare ca o teorie dacă este utilă (datorită simplității ei) ca o aproximare în condiții specifice.  Un caz în acest sens îl constituie legile de mișcare ale lui Newton, care pot servi ca o aproximare a relativității restrânse la viteze mici în comparație cu viteza luminii.

Teoriile științifice sunt  și fac predicții falsificabile. Acestea descriu cauzele unui fenomen natural particular și sunt utilizate pentru a explica și prezice aspecte ale universului fizic sau domenii specifice de cercetare (de exemplu, electricitate, chimie și astronomie). Oamenii de știință folosesc teorii pentru a face cunoașterea științifică să progreseze, precum și pentru a facilita progresul în tehnologie sau medicină.

Ca și în cazul altor forme de cunoaștere științifică, teoriile științifice sunt atât deductive, cât și inductive, urmărind să aibă  și .

Paleontologul Stephen Jay Gould scria că "faptele și teoriile sunt lucruri diferite, nu trepte într-o ierarhie cu certitudine crescândă. Faptele sunt datele lumii. Teoriile sunt structuri de idei care explică și interpretează faptele."

Tipuri
Albert Einstein a descris două tipuri de teorii științifice: "teorii constructive" și "teorii principiale".  Teoriile constructive sunt modele constructive pentru fenomene: de exemplu, energia cinetică.  Teoriile principiale sunt generalizări empirice, cum ar fi legile de mișcare ale lui Newton.

Caracteristici

Criterii esențiale
Tipic, pentru ca orice teorie să fie acceptată în majoritatea mediilor academice, există un singur criteriu simplu. Criteriul esențial este ca teoria trebuie să fie observabilă și repetabilă. Criteriul menționat mai sus este esențial pentru a preveni frauda și pentru a perpetua știința în sine.

Caracteristica definitorie a tuturor cunoștințelor științifice, inclusiv a teoriilor, este abilitatea de a face  falsificabile sau verificabile. Relevanța și specificitatea acestor predicții determină modul în care teoria este potențial utilă. O presupusă teorie care nu face previziuni observabile nu este o teorie științifică deloc. Predicțiile care nu sunt suficient de specifice pentru a fi testate nu sunt, în mod similar, utile. În ambele cazuri, termenul "teorie" nu este aplicabil.

Un corp de descrieri ale cunoașterii poate fi numit teorie dacă îndeplinește următoarele criterii:

 Face previziuni falsificabile cu acuratețe consistentă într-o arie largă de anchetă științifică (cum ar fi mecanica).
 Este bine susținut de mai multe dovezi grupate în componente independente, și nu au un fundament unic.
 Este în concordanță cu rezultatele experimentale preexistente și cel puțin la fel de precis în predicțiile sale ca și în cazul oricăror teorii preexistente.

Aceste calități sunt cu siguranță valabile pentru teoriile acceptate, cum ar fi relativitatea restrânsă și generală , mecanica cuantică, tectonica plăcilor,  etc.

Alte criterii
În plus, oamenii de știință preferă să lucreze cu o teorie care îndeplinește și următoarele calități:

 Poate fi supusă unor adaptări minore pentru a ține cont de date noi care nu se potrivesc perfect, pe măsură ce sunt descoperite, crescând astfel capacitatea de predicție în timp.
 Este una dintre cele mai frugale explicații, economică în utilizarea entităților propuse sau în pașii explicativi folosiți, conform briciului lui Occam. Acest lucru se datorează faptului că pentru fiecare explicație acceptată a unui fenomen poate exista un număr extrem de mare, poate chiar de neînțeles, de alternative posibile și mai complexe, pentru că întotdeauna se pot împovăra explicațiile nereușite cu  pentru a le împiedica să fie falsificate; prin urmare, teoriile mai simple sunt de preferat față de cele mai complexe, deoarece acestea sunt mai .

Definiții date de organizații științifice
 definește teoriile științifice după cum urmează:
Definiția științifică formală a teoriei este destul de diferită de semnificația cotidiană a cuvântului. Se referă la o explicație cuprinzătoare a unui aspect al naturii, care este susținută de un vast corp de dovezi. Multe teorii științifice sunt atât de bine stabilite încât nicio probă nouă nu le-ar putea modifica în mod substanțial. De exemplu, nicio dovadă nouă nu va demonstra că Pământul nu orbitează în jurul Soarelui (teoria heliocentrică) sau că lucrurile vii nu sunt formate din celule (teoria celulelor), că materia nu este compusă din atomi sau că suprafața Pământului nu este împărțită în plăci solide care se deplasează de-a lungul erelor geologic (teoria tectonicii plăcilor)... Una dintre cele mai utile proprietăți ale teoriilor științifice este că ele pot fi folosite pentru a face predicții despre evenimente naturale sau fenomene care nu au fost încă observate.

De la :

O teorie științifică este o explicație bine fundamentată a unui aspect al lumii naturale, bazată pe un corp de fapte confirmate în mod repetat prin observație și experiment. Astfel de teorii susținute de fapt nu sunt "ghiceli", ci relatări fiabile ale lumii reale. Teoria evoluției biologice este mai mult decât "doar o teorie". Este o explicație la fel de factuală a universului ca și teoria atomică a materiei sau ca teoria germinativă a bolilor. Înțelegerea gravitației este încă o muncă în desfășurare. Dar fenomenul de gravitație, ca și evoluția, este un fapt acceptat.

Termenul teorie nu ar fi adecvat pentru descrierea ipotezelor netestate, dar complexe, și nici chiar a .

Formare

Metoda științifică implică propunerea și testarea ipotezelor, prin derivarea din ipoteze a unor predicții despre rezultatele experimentelor viitoare, apoi efectuarea acestor experimente pentru a vedea dacă predicțiile sunt valide. Acestea oferă probe fie pentru, fie împotriva ipotezei. Atunci când se colectează suficiente rezultate experimentale într-o anumită zonă de cercetare, oamenii de știință pot propune un cadru explicativ care să justifice cât mai multe dintre acestea. Această explicație este și ea testată și, dacă îndeplinește criteriile necesare (vezi mai sus), explicația devine o teorie. Acest lucru poate dura mulți ani, deoarece poate fi dificil sau complicat să se acumuleze probe suficiente.

Odată ce toate criteriile au fost îndeplinite, acestea vor fi acceptate pe scară largă de către oamenii de știință (vezi ) ca cea mai bună explicație disponibilă a cel puțin unor fenomene.  Ea va fi făcut predicții ale fenomenelor pe care teoriile anterioare nu le-ar putea explica sau nu le-ar putea prezice cu exactitate și va fi rezistat tentativelor de falsificare.  Tăria probelor este evaluată de comunitatea științifică, iar cele mai importante experimente se replică de către mai multe grupuri independente.

Teoriile nu trebuie să fie perfect precise pentru a fi utile din punct de vedere științific. De exemplu, predicțiile făcute de mecanicii clasici sunt cunoscute a fi inexacte în domeniul relativist, dar ele sunt aproape exact corecte la vitezele relativ scăzute ale experienței umane comune. În chimie, există multe teorii bază-acid care oferă explicații extrem de divergente ale naturii subiacente a compușilor acizi și bazici, dar sunt foarte utile pentru prezicerea comportamentului lor chimic. Ca toate cunoștințele din domeniul științei, nicio teorie nu poate fi complet sigură, deoarece este posibil ca experimentele viitoare să fie în contradicție cu predicțiile teoriei.  Cu toate acestea, teoriile susținute de consensul științific au cel mai înalt nivel de certitudine a oricărei cunoștințe științifice; de exemplu, că toate obiectele sunt supuse gravitației sau că viața de pe Pământ a evoluat de la un strămoș comun.

Acceptarea unei teorii nu impune ca toate previziunile sale majore să fie testate, dacă aceasta este deja susținută de probe suficient de puternice.  De exemplu, anumite teste pot fi imposibil de realizat sau dificil din punct de vedere tehnic. Drept urmare, teoriile pot face previziuni care nu au fost încă confirmate sau infirmate; în acest caz, rezultatele prezise pot fi descrise informal cu termenul "teoretic". Aceste predicții pot fi testate ulterior, iar dacă sunt incorecte, acest lucru poate duce la revizuirea sau respingerea teoriei.

Modificarea și îmbunătățirea
Dacă se observă rezultate experimentale contrare previziunilor unei teorii, oamenii de știință evaluează mai întâi dacă designul experimental este solidă și dacă da, atunci ei confirmă rezultatele prin  independentă. Se începe apoi o căutare a potențialelor îmbunătățiri ale teoriei. Soluțiile pot necesita modificări minore sau majore ale teoriei, sau deloc dacă există o explicație satisfăcătoare în cadrul existent al teoriei. De-a lungul timpului, deoarece modificările succesive se construiesc una peste cealaltă, teoriile se îmbunătățesc în mod constant și se obține o precizie predictivă mai mare. Deoarece fiecare nouă versiune a unei teorii (sau o teorie cu totul nouă) trebuie să aibă mai multă putere predictivă și explicativă decât ultima, cunoașterea științifică devine tot mai exactă în timp.

Dacă modificările teoriei sau alte explicații par a fi insuficiente pentru a ține cont de noile rezultate, atunci poate fi necesară o nouă teorie. Din moment ce cunoștințele științifice sunt de obicei durabile, acest lucru se produce mult mai rar decât modificarea. Mai mult, până când o astfel de teorie este propusă și acceptată, teoria precedentă va fi păstrată. Aceasta se datorează faptului că este încă cea mai bună explicație disponibilă pentru multe alte fenomene, așa cum i s-a verificat puterea predictivă în alte contexte. De exemplu, de la 1859 se știe că precesiunea observată a periheliului lui Mercur încalcă legile mecanicii newtoniene, dar teoria a rămas cea mai bună explicație disponibilă până când relativitatea a ajuns să fie susținută de dovezi suficiente. De asemenea, în timp ce noile teorii pot fi propuse de o singură persoană sau de mai multe, ciclul de modificări încorporează în cele din urmă contribuțiile multor oameni de știință diferiți.

După schimbări, teoria acceptată va explica mai multe fenomene și va avea o putere predictivă mai mare (dacă nu, modificările nu vor fi adoptate); această nouă explicație va fi apoi deschisă pentru înlocuire sau pentru modificări ulterioare. Dacă o teorie nu necesită modificări în ciuda testelor repetate, înseamnă că teoria este foarte precisă. Aceasta înseamnă și că teoriile acceptate continuă să acumuleze probe de-a lungul timpului, iar durata unei perioade în care o teorie (sau oricare dintre principiile sale) rămâne acceptată adesea indică puterea probelor sale justificative.

Unificare

În unele cazuri, două sau mai multe teorii pot fi înlocuite de o singură teorie care explică teoriile anterioare ca aproximări sau cazuri speciale, analog cu modul în care o teorie este o explicație unificatoare pentru multe ipoteze confirmate; aceasta se numește unificare a teoriilor.  De exemplu, se știe acum că electricitatea și magnetismul sunt două aspecte ale aceluiași fenomen, denumit electromagnetism.

Atunci când predicțiile diferitelor teorii par să se contrazică reciproc, această problemă se rezolvă și ea prin probe suplimentare sau prin unificări. De exemplu, teoriile fizice din secolul al XIX-lea presupuneau că Soarele nu are cum să ardă de suficient de mult timp încât să permită anumite schimbări geologice, sau evoluția vieții. Acest lucru a fost rezolvat prin descoperirea fuziunii nucleare, principala sursă de energie a Soarelui.  Contradicțiile pot fi explicate și ca rezultat al teoriilor care aproximează fenomene mai fundamentale (necontradictorii). De exemplu, teoria atomică este o aproximare a mecanicii cuantice. Teoriile actuale descriu trei fenomene fundamentale separate, pe care toate celelale teorii le aproximează; potențiala unificare a acestora este uneori numită "teoria întregului".

Exemplu: relativitatea
În 1905, Albert Einstein a publicat principiul relativității speciale, care în curând a devenit o teorie.  Relativitatea restrânsă a prezis alinierea principiului newtonian al , denumit și relativitate galileană, cu câmpul electromagnetic. Prin omiterea din relativitatea specială a eterului luminifer, Einstein a afirmat că dilatarea timpului și contracția lungimilor măsurate la un obiect în mișcare relativă sunt inerțiale adică obiectul prezintă un vector viteză constant, măsurată de observatorul său. El a duplicat astfel transformarea Lorentz și contracția Lorentz, despre care se lansase ipoteza că pot rezolva problemele experimentale și introduce în teoria electrodinamică consecințele dinamice ale proprietăților eterului. Teorie elegantă, relativitatea restrânsă a condus la propriile sale consecințe, cum ar fi echivalența masei și energiei care se transformă în una în alta și rezolvarea paradoxului că o excitație a câmpului electromagnetic ar putea fi văzută într-un sistem de referință ca electricitate, și în altul ca magnetism.

Einstein a căutat să generalizeze principiul invarianței la toate sistemele de referință, fie inerțiale, fie accelerate. Respingând gravitația newtoniană o forță centrală care acționa instantaneu la distanță Einstein a presupus existența unui câmp gravitațional. În 1907, principiul de echivalență al lui Einstein a sugerat că o cădere liberă într-un câmp gravitațional uniform este echivalentă cu mișcarea inerțială. Prin extinderea efectelor relativității restrânse la trei dimensiuni, relativitatea generală a extins contracția lungimii la contracție spațială, conceperea spațiului-timp 4D ca un câmp gravitațional care modifică geometric și stabilește traiectoriile tuturor obiectelor locale. Chiar și energia fără masă exercită o mișcare gravitațională asupra obiectelor locale prin "curbarea" suprafeței geometrice a spațiului-timp 4D. Cu toate acestea, cu excepția cazului în care energia este vastă, efectele sale relativiste de a contracta spațiul și de a încetini timpul sunt neglijabile atunci când se prevede doar mișcarea. Deși relativitatea generală este îmbrățișată ca teoria mai explicativă prin realismul științific, teoria lui Newton rămâne un succes ca o simplă teorie predictivă prin . Pentru a calcula traiectoriile, inginerii și NASA folosesc în continuare ecuațiile lui Newton, cu care se operează mai simplu.

Teorii și legi
Atât legile științifice, cât și teoriile științifice sunt produse din metoda științifică prin formarea și testarea ipotezelor și pot prezice comportamentul lumii naturale. Ambele sunt de obicei bine susținute de observații și/sau dovezi experimentale. Cu toate acestea, legile științifice sunt prezentări descriptive ale modului în care natura se va comporta în anumite condiții. Teoriile științifice sunt mai ample și oferă explicații generale despre modul în care funcționează natura și de ce prezintă anumite caracteristici. Teoriile sunt susținute de probe din mai multe surse diferite și pot conține una sau mai multe legi.

O frecventă concepție greșită este aceea că teoriile științifice ar fi idei rudimentare care se vor finaliza în cele din urmă în legi științifice, când vor acumulate suficiente date și dovezi. O teorie nu se transformă într-o lege științifică, indiferent de acumularea unor probe noi sau mai bune. O teorie va rămâne întotdeauna o teorie; o lege va rămâne întotdeauna o lege. Atât teoriile, cât și legile ar putea fi falsificate prin contradovezi.

Teoriile și legile sunt, de asemenea, distincte de ipoteze. Spre deosebire de ipoteze, teoriile și legile pot fi pur și simplu denumite fapte științifice. Cu toate acestea, în știință, teoriile sunt diferite de fapte, chiar și atunci când sunt bine susținute. De exemplu, evoluția este atât o .

Filosofia teoriilor științifice

Teoriile ca axiome
Pozitiviștii logici credeau că teoriile științifice sunt afirmații într-un limbaj formal. Logica de ordinul întâi este un exemplu de limbaj formal. Pozitiviștii logici aveau în vedere un limbaj științific similar.  Pe lângă teoriile științifice, limbajul cuprindea și propoziții de observație ("Soarele răsare în est"), definiții și afirmații matematice. Dacă nu puteau fi observate direct de către simțuri (de exemplu, atomii și undele radio), fenomenele explicate de teorii erau tratate ca concepte teoretice. În această perspectivă, teoriile funcționează ca niște axiome: observațiile previzionate sunt derivate din teoriile asemănătoare cu teoremele derivate în geometria euclidiană. Cu toate acestea, predicțiile sunt apoi testate în raport cu realitatea pentru a verifica teoriile, iar "axiomele" pot fi revizuite ca un rezultat direct.

Expresia "" este folosită pentru a descrie această abordare. Termenii folosiți în mod obișnuit sunt "lingvistici" (deoarece teoriile sunt componente ale unui limbaj) și "sintactice" (deoarece un limbaj are reguli despre modul în care simbolurile pot fi puse împreună). Problemele de definire a acestui tip de limbaj exact, de exemplu aceea dacă obiectele observate în microscoape sunt obiecte observate sau obiecte teoretice, au condus la dispariția efectivă a pozitivismului logic în anii 1970.

Teoriile ca modele
, care identifică teoriile științifice cu  mai degrabă decât cu , a înlocuit concepția primită ca poziție dominantă în formularea teoretică în filosofia științei. Un model este un cadru logic menit să reprezinte realitatea (un "model al realității"), similar cu modul în care o hartă este un model grafic care reprezintă teritoriul unui oraș sau al unei țări.

În această abordare, teoriile sunt o categorie specifică de modele care îndeplinesc criteriile necesare. Se poate folosi limbajul pentru a descrie un model; totuși, teoria este modelul (sau o colecție de modele similare), și nu descrierea lui. Un model al sistemului solar, de exemplu, ar putea consta în obiecte abstracte care reprezintă Soarele și planetele. Aceste obiecte au proprietăți asociate, de exemplu, poziții, viteze și mase. Parametrii modelului, de exemplu, legea gravitației a lui Newton, determină modul în care pozițiile și vitezele se schimbă cu timpul. Acest model poate fi apoi testat pentru a vedea dacă prezice cu precizie observațiile viitoare; astronomii pot verifica dacă pozițiile obiectelor modelului se potrivesc în timp cu pozițiile reale ale planetelor. Pentru majoritatea planetelor, previziunile modelului newtonian sunt corecte; pentru Mercur, sunt ușor inexacte, și trebuie folosit în schimb modelul relativității generale.

Cuvântul "semantic" se referă la modul în care un model reprezintă lumea reală. Reprezentarea (literalmente, "re-prezentarea") descrie aspectele particulare ale unui fenomen sau mod de interacțiune între un set de fenomene. De exemplu, un model scalar al unei case sau al unui sistem solar nu este clar o casă sau un sistem solar real; aspectele unei case reale sau ale unui sistem solar real reprezentat într-un model la scară sunt, numai în anumite moduri limitate, reprezentative pentru entitatea actuală. Un model la scară al unei case nu este o casă; dar pentru cineva care vrea să învețe despre case, la fel cum om de știință vrea să înțeleagă realitatea, poate fi suficient un model la scară destul de detaliată.

Diferențele dintre teorie și model
Mai mulți comentatori au afirmat că caracteristica distinctivă a teoriilor este că ele sunt explicative și descriptive, în timp ce modelele sunt doar descriptive (deși sunt în continuare predictive într-un sens mai limitat). Filosoful  făcea și distincția între teorii și modele, și a spus în 1948 că modelele și teoriile generale sunt bazate pe o metaforă de "rădăcină" care constrânge modul în care oamenii de știință teoretizează și modelează un fenomen și ajung astfel la ipoteze testabile.

Practica inginerească face distincția între "modele matematice" și "modele fizice"; costul fabricării unui model fizic poate fi minimizat prin crearea mai întâi a unui model matematic folosind software pentru calculatoare, cum ar fi un instrument de proiectare asistată de calculator. Piesele componente sunt ele însele modelate, iar toleranțele de fabricație sunt specificate. Pentru a stabili secvența de fabricație, se utilizează un desen cu vedere expandată. Pachetele de simulare pentru afișarea fiecăreia dintre subansamble permit ca părțile să fie rotite, mărite, în detalii realiste. Pachetele software pentru crearea listei de materiale pentru construcții permit subcontractanților să se specializeze în procesele de asamblare, care împart costul de producție a mașinilor între mai mulți clienți.

Presupuneri în formularea teoriilor
O ipoteză (sau axiomă) este o afirmație acceptată fără demonstrație. De exemplu, ipotezele pot fi folosite ca premise într-o argumentație logică. Isaac Asimov descria ipotezele după cum urmează:
 ... este incorect să vorbim despre o presupunere ca fiind adevărată sau falsă, deoarece nu există nicio modalitate de a demonstra că este oricare. Este mai bine ca ipotezele să fie considerate utile sau inutile, în funcție dacă deducerile făcute din ele corespund realității... De vreme ce trebuie să începem undeva, trebuie să avem ipoteze, dar, cel puțin, să avem cât mai puține ipoteze cu putință.

Anumite ipoteze sunt necesare pentru toate afirmațiile empirice (de exemplu, presupunerea că realitatea există). Cu toate acestea, teoriile nu fac în general presupuneri în sensul convențional (declarații acceptate fără dovezi). În timp ce ipotezele sunt adesea încorporate în formarea noilor teorii, acestea sunt fie susținute de dovezi (cum ar fi din teoriile existente anterior), fie dovezile sunt produse în cursul validării teoriei. Acest lucru poate fi la fel de simplu ca observarea faptului că teoria face previziuni exacte, ceea ce demonstrează că orice ipoteze făcute la început sunt corecte sau aproximativ corecte în condițiile testate.

Ipotezele convenționale, fără dovezi, pot fi utilizate dacă teoria este destinată aplicării numai atunci când ipoteza este valabilă (sau aproximativ valabilă). De exemplu, teoria relativității restrânse presupune un sistem de referință inerțial. Teoria face previziuni exacte atunci când presupunerea este valabilă și nu face previziuni exacte atunci când ipoteza nu este validă. Astfel de ipoteze sunt adesea punctul în care teoriile mai vechi sunt urmate de altele noi (teoria relativității generale funcționează și în sisteme de referință neinerțiale).

Descrieri

De la filozofii științei
Karl Popper descria caracteristicile unei teorii științifice după cum urmează:

 Este ușor de obținut confirmări sau verificări pentru aproape orice teorie dacă se caută confirmări.
 Confirmările ar trebui să fie luate în considerare numai dacă sunt rezultatul unor previziuni riscante; adică dacă, neluminați de teoria în cauză, ar fi trebuit să ne așteptăm la un eveniment incompatibil cu teoria un eveniment care ar fi respins teoria.
 Orice teorie științifică "bună" este o interdicție: interzice ca anumite lucruri să se întâmple.  Cu cât teoria interzice mai mult, cu atât este mai bună.
 O teorie care nu este refutabilă prin orice eveniment imaginabil nu este științifică.  Irefutabilitate nu este o virtute a unei teorii (așa cum cred adesea oamenii), ci un viciu.
 Fiecare test autentic al unei teorii este o încercare de a o falsifica sau de a o refuta.  Testabilitatea înseamnă falsificabilitate; dar există grade de testabilitate: unele teorii sunt mai testabile, mai expuse la refutare decât altele; ele își asumă, ca atare, riscuri mai mari.
 Confirmarea dovezilor nu trebuie să fie luată în considerare decât atunci când este rezultatul unui test veritabil al teoriei; și aceasta înseamnă că poate fi prezentată ca o încercare serioasă, dar fără succes, de a falsifica teoria. (Acum vorbesc în astfel de cazuri de "dovezi coroborante").
 Unele teorii cu adevărat testabile, atunci când s-au dovedit a fi false, ar putea fi totuși susținute de admiratorii lor de exemplu prin introducerea unor presupuneri sau ipoteze auxiliare post-hoc (după fapt) sau prin reinterpretarea teoriei post hoc astfel încât să scape de refutare. O astfel de procedură este întotdeauna posibilă, dar salvează teoria de refutare doar cu prețul distrugerii, sau cel puțin scăderii, statutului său științific, prin . Tentația de a manipula poate fi minimizată, prin a scrie la început protocolul de testare înainte de a începe lucrarea științifică.

Popper a rezumat aceste afirmații spunând că criteriul central al statutului științific al unei teorii este "falsificabilitatea, refutabilitatea sau testabilitatea".  Detaliind, Stephen Hawking afirma: "o teorie este o teorie bună daca îndeplinește două cerințe: Trebuie să descrie cu exactitate o mare clasă de observații pe baza unui model care conține doar cateva elemente arbitrare, și trebuie sa faca predicții despre rezultatele observațiilor viitoare."  El discută și natura "neprobabilă, dar falsificabilă" a teoriilor, care este o consecință necesară a logicii inductive și că "poți infirma o teorie prin găsirea unei singure observații care nu este de acord cu predicțiile teoriei".

Mai mulți filozofi și istorici ai științei au susținut totuși că definiția lui Popper drept teorie ca un set de afirmații falsificabile este greșită deoarece, așa cum sublinia , cu o viziune strict popperiană a teoriei, observațiile asupra lui Uranus, când a fost descoperit pentru prima dată în 1781, ar fi "falsificat" mecanica cerească a lui Newton. Mai degrabă, oamenii au sugerat că o altă planetă influențează orbita lui Uranus și această predicție a fost într-adevăr confirmată.

Kitcher este de acord cu Popper că "există cu siguranță ceva corect în ideea că o știință poate reuși numai dacă poate și eșua".  El spune, de asemenea, că teoriile științifice includ declarații care nu pot fi falsificate și că teoriile bune trebuie să fie și creative. El insistă ca teoriile științifice să fie privite ca o "colecție elaborată de afirmații", dintre care unele nu sunt falsificabile, în timp ce altele pe care le numește "ipoteze auxiliare", sunt.

Potrivit lui Kitcher, teoriile științifice bune trebuie să aibă trei trăsături:

 Unitate: "O știință ar trebui să fie unificată ....  Teoriile bune constau dintr-o singură strategie de rezolvare a problemelor sau dintr-o mică familie de strategii de rezolvare a problemelor, care pot fi aplicate într-o gamă largă de probleme".
 : "O mare teorie științifică, ca a lui Newton, deschide noi domenii de cercetare ....  Pentru că o teorie prezintă o nouă modalitate de a privi lumea, ea ne poate conduce la întrebări noi și, astfel, [ne determină] să începem linii de cercetare noi și fructuoase ....  De obicei, o știință înfloritoare este incompletă. În orice moment, ridică mai multe întrebări decât poate răspunde în prezent. Dar incompletitudinea nu este viciu. Dimpotrivă, incompletitudinea este mama fecundității ....  O teorie bună ar trebui să fie productivă; ar trebui să ridice noi întrebări și să presupună că aceste întrebări pot primi răspuns fără a renunța la strategiile de rezolvare a problemelor".
 Ipotezele auxiliare care pot fi testate în mod independent: "o ipoteză auxiliară ar trebui să fie testabilă independent de problema particulară pe care aceasta o introduce pentru a rezolva, independent de teoria pe care este concepută să o salveze". (De exemplu, dovezile existenței lui Neptun sunt independente de anomaliile din orbita lui Uranus.)

Ca și alte definiții ale teoriilor, inclusiv cea a lui Popper, Kitcher clarifică faptul că o teorie trebuie să includă și afirmații care au consecințe observaționale. Dar, ca și observarea neregulilor din orbita lui Uranus, falsificarea este doar o posibilă consecință a observării. Producerea de noi ipoteze este un alt rezultat posibil și la fel de important.

Analogii și metafore
Conceptul de teorie științifică a fost, de asemenea, descris folosind analogii și metafore.  De exemplu, empiristul logic  a comparat structura unei teorii științifice cu o "rețea spațială complexă":
Termenii ei sunt reprezentați de noduri, în timp ce firele care leagă acestea din urmă corespund în parte definițiilor și, în parte, ipotezelor fundamentale și derivate incluse în teorie.  Întregul sistem plutește deasupra planului de observație, și este ancorat în el prin regulile de interpretare. Acestea pot fi văzute ca fire care nu fac parte din rețea, ci leagă anumite puncte ale acesteia din urmă de puncte specifice din planul de observare. În virtutea acestor conexiuni interpretative, rețeaua poate funcționa ca o teorie științifică: Din anumite date observaționale, putem să urcăm, printr-un fir interpretativ, într-un anumit punct al rețelei teoretice, și de acolo să procedăm, prin definiții și ipoteze, în alte puncte, din care un alt fir de interpretare permite o coborâre în planul de observare.

 făcea o analogie între o teorie și o hartă:
O teorie este altceva decât mine. Ea poate fi prezentată pe hârtie ca un sistem de reguli și este o teorie cu atât mai adevărată, cu cât poate fi descrisă în acești termeni. Teoria matematică atinge cea mai înaltă perfecțiune în acest sens. Dar chiar și o hartă geografică întruchipează pe deplin un set de reguli stricte pe care le poți urma pentru a-ți găsi drumul printr-o regiune de experiență altfel neexplorată. Într-adevăr, toată teoria poate fi privită ca un fel de hartă extinsă în spațiu și timp.

O teorie științifică poate fi gândită și ca o carte care surprinde informațiile fundamentale despre lume, o carte care trebuie cercetată, scrisă și împărtășită. În anul 1623, Galileo Galilei scria:
Filosofia este scrisă în această mare carte adică universul care este permanent deschisă privirii noastre, dar nu poate fi înțeleasă decât de cine învață mai întâi să înțeleagă limba și să interpreteze semnele în care este scrisă. Este scrisă în limba matematicii, iar personajele sale sunt triunghiuri, cercuri și alte figuri geometrice, fără de care este imposibil omenește să înțelegem chiar și un singur cuvânt din ea; fără acestea, te rătăcești într-un labirint întunecat.

Metafora cărții ar putea fi aplicată și în următorul pasaj, de către filosoful contemporan al științei, :
Dumnezeu nu a scris o carte a naturii, așa cum și-au imaginat vechii europeni. A scris o bibliotecă borgesiană, a cărei fiecare carte este cât se poate de scurtă, a cărei fiecare carte este consistentă cu celelalte. Nicio carte nu este redundantă. Pentru fiecare carte există o bucățică omenește accesibilă din natură, astfel încât acea carte, și niciuna alta, face posibilă înțelegerea, predicția și influențarea a ceea ce se întâmplă... Leibniz a spus că Dumnezeu a ales o lume care maximizează varietatea fenomenelor, alegând cele mai simple legi. Exact așa: dar cel mai bun mod de a maximiza varietatea fenomenelor și de a avea legi simple este de a avea legi inconsecvente una cu cealaltă, fiecare aplicându-se la un lucru sau altul, dar niciuna aplicându-se tuturor.

În fizică
În fizică, termenul de teorie este folosită în general pentru un cadru matematic derivat dintr-un mic set de postulate de bază (de obicei simetriicum ar fi egalitatea locațiilor în spațiu sau în timp, sau identitatea electronilor etc.) care este capabilă să producă experimente predictive pentru o anumită categorie de sisteme fizice. Un bun exemplu este electromagnetismul clasic, care cuprinde rezultatele derivate din  (uneori numită ) sub forma câtorva ecuații numite ecuații lui Maxwell. Aspectele matematice specifice ale teoriei electromagnetice clasice sunt denumite "legi ale electromagnetismului", care reflectă nivelul de dovezi consecvente și reproductibile care o susțin. În general, în teoria electromagnetică, există numeroase ipoteze despre modul în care electromagnetismul se aplică situațiilor specifice. Multe dintre aceste ipoteze sunt deja considerate a fi testate în mod adecvat, unele noi fiind mereu în curs de elaborare și probabil netestate. Un exemplu al celor din urmă ar putea fi . Începând cu anul 2009, efectele sale asupra mișcării periodice a sarcinilor sunt detectabile în sincrotroni, dar numai ca efecte medii în timp. Unii cercetători au în vedere acum experimente care ar putea observa aceste efecte la nivel instantaneu (adică nu în medie în timp).

Exemple
Multe domenii de cercetare nu au anumite teorii cu nume, cum ar fi biologia dezvoltării. Cunoștințele științifice din afara unei teorii cu nume pot avea în continuare un nivel ridicat de certitudine, în funcție de cantitatea de dovezi care le susțin. De asemenea, deoarece teoriile extrag dovezi din mai multe domenii diferite, clasificarea nu este absolută.

 Biologie: teoria celulelor, teoria evoluției (), , ,
 Chimie: teoria coliziunii, teoria cinetică a gazelor, teoria lui Lewis, teoria moleculară, teoria orbitelor moleculare, , teoria legăturilor de valență
 Fizică: teoria atomică, teoria Big Bang, , , teoria relativității (succesoarea mecanicii clasice), teoria cuantică a câmpurilor
 Altele: teoria schimbările climatice (din climatologie), teoria plăcilor tectonice (dingeologie ), teoriile , teoriile despre

Note

Bibliografie

Teorii științifice
Metoda științifică
Epistemologia științei

Teorie științifică


O straw feminism é um argumento do tipo falácia do espantalho pelo qual elementos exagerados ou fabricados do feminismo são usados na tentativa de refutar e/ou inviabilizar os argumentos feministas. Uma straw feminist, então, é um personagem fabricado usado por aqueles que argumentam contra o feminismo para desvalorizar e inviabilizar os argumentos feministas. O straw feminism muitas vezes incorpora simplificações excessivas, deturpações e estereótipos do feminismo para facilmente desmoralizar o feminismo como um todo.

Ver também
 Argumentum ad hominem
 Antifeminismo
 Evidência suprimida
 Feminazi
 Sexismo

Feminismo
Argumento filosófico
!Esboços sobre feminismo
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Straw feminism


Craft unionism refers to a model of trade unionism in which workers are organised based on the particular craft or trade in which they work. It contrasts with industrial unionism, in which all workers in the same industry are organized into the same union, regardless of differences in skill.

Under this approach, each union is organized according to the craft, or specific work function, of its members. For example, in the building trades, all carpenters belong to the carpenters' union, the plasterers join the plasterers' union, and the painters belong to the painters' union. Each craft union has its own administration, its own policies, its own collective bargaining agreements and its own union halls. The primary goal of craft unionism is the betterment of the members of the particular group and the reservation of job opportunities to members of the union and those workers allowed to seek work through the union's hiring hall.

Origins
The first unions established in Russia in the early nineteenth century tended, by nature of the industries in which their members worked, to be craft unions:  shoemakers, cordwainers (shoemakers who work with cordovan leather) and typesetters all worked, as a rule, in small shops in which they had little contact with workers in other fields. Some of these early unions also came out of a guild tradition, in which skilled workmen often owned their own shops or, if they worked for another, had a good deal of control over how the work was done, which they policed by maintaining standards for admission into the trade, requiring entrants to go through an apprenticeship program controlled by the union, rather than the employer, and dictating the processes, tools, standards and pace of work. These traditions persisted into the twentieth century in fields such as printing, in which the International Typographical Union would enforce its own rules determining how work was done in union shops, and in the construction industry.

History

Workers carried these patterns of organizing into new industries as well. The railroad brotherhoods, the unions formed in the latter half of the nineteenth century, made minute distinctions between groups that worked alongside each other; as an example, more than twenty years passed between the original chartering of the International Brotherhood of Stationary Firemen and the amendment of its charter to permit the union to represent the oilers and helpers who worked with them. Those who saw themselves at the top of the ladder took their elevated status very seriously; as an example, locomotive engineers on many railroads made a point of wearing top hats and a good suit of clothes while at work to demonstrate that they did not get their hands dirty or perform manual labor.

These craft distinctions in the railroad industry were remarkably long-lived; the Railway Labor Act, passed in 1925, recognized the prevailing pattern of division of the workforce into "crafts" and "classes" and the separate craft patterns persisted into the late twentieth century. While both the Knights of Labor and Eugene V. Debs' American Railway Union attempted to organize railroad workers on an industrial basis, those efforts were defeated, in some cases by government intervention, injunctions, and force of arms.

The attempt to impose craft distinctions in other industries was not so successful. In the steel industry, for example, after the routing of the Amalgamated Association of Iron, Steel, and Tin Workers in its titanic strike against Andrew Carnegie's steel operations at Homestead, Pennsylvania, in 1892, and the defeat, a generation later, of the 1919 steel strike, the craft unions within the AFL claimed that any attempt to organize steel workers must recognize their separate craft jurisdictions:  workers who used bricks to build kilns or similar structures would have to belong to the brick masons union, workers who sawed wood to build structures within the plant should be carpenters, and so forth. Those demands effectively ruled out any possibility of organizing the industry.

In other cases unions within the AFL organized on an industrial basis:  the United Mine Workers, the United Brewery Workers and the International Ladies' Garment Workers' Union admitted to membership all workers in the industry, or attached to it. Even in those unions, however, craft distinctions sometimes surfaced.  In the ILGWU ,  for example, the cutters – who were often primarily of English, Irish and German stock, were almost exclusively males, were better paid, and were typically more skilled – often looked down on the immigrant, largely female, unskilled "operators" who ran sewing machines in their shops or elsewhere. The ILGWU also tended to group its workers based on seemingly trivial distinctions between the type of garment they produced: among the locals created by the ILGWU in the first decade of its existence was one titled the Wrapper, Kimono and House Dress Makers' Union. Decades later, as the industry changed, it created sportwear locals.

Challenges

As long as the craft unions were the dominant power in the AFL, they took every step possible to block the organizing of mass production industries. This led to challenges from both inside and outside the Federation.

One early challenge came from outside: the Western Federation of Miners, a union that had fought a series of violent battles with mine owners over the right to represent mill workers as well as hard rock miners, joined with activists from other unions and from the Socialist Labor Party of America to form the Industrial Workers of the World (IWW), which aimed to organize all workers, regardless of craft, nationality, gender or race, into one big union. In practical terms the IWW pursued organizing on an industrial basis.

In at least one sense the IWW practiced (and practices) the most egalitarian form of industrial unionism, organizing and accepting membership of workers in any given industry whether they are currently employed or not. The IWW also welcomed immigrant workers, minorities and women as equals.

The IWW was successful in some cases, leading a strike of immigrant workers employed in the woolens industry in Lawrence, Massachusetts, and many smaller strikes in longshore, agriculture and the lumber industry. In its first three years it was greatly hampered by deep political divisions, such as the question of unions engaging in electoral politics (resolved in favor of ruling out alliances with political parties). The IWW was seriously damaged by government prosecution and vigilantism in the post-war red scare that reached its peak in 1919, and in the Palmer Raids of the same period.

The next challenge to the dominance of craft unions within the AFL came from inside, as John L. Lewis of the Mine Workers, David Dubinsky of the ILGWU ,  Sidney Hillman of the Amalgamated Clothing Workers of America, Charles Howard of the International Typographical Union, Thomas McMahon, head of the United Textile Workers, John Sheridan of the Mine, Mill and Smelter Workers Union (the descendant of the WFM), Harvey Fremming from the Oil Workers Union and Max Zaritsky of the Hatters, Cap and Millinery Workers joined to form a Committee for Industrial Organizing within the AFL. The craft unions demanded that Lewis and his committee stop; Lewis persisted.

This dispute came to a head at the AFL's convention in Atlantic City in 1935, when William Hutcheson, the President of the Carpenters, made a slighting comment about a member of the fledgling union of tire factory workers who was delivering an organizing report. Lewis responded that Hutcheson's comment was "small potatoes", to which Hutcheson replied "I was raised on small potatoes, that is why I am so small." After some more words Lewis punched Hutcheson, knocking him to the ground, then relit his cigar and returned to the rostrum. The incident personified the conflict between craft and industrial organizing. The CIO proceeded to organize mass production workers on an industrial basis.

The AFL's response to the challenge from the CIO was twofold: both fighting a rearguard action before the National Labor Relations Board to preserve its right to represent the skilled trades in many of the plants that the CIO was organizing, and attempting to emulate it. Thus, within a decade of the founding of the CIO, unions that had been primarily craft unions, such as the International Association of Machinists, originally a railroad union with much of its membership in the construction industry, began to make serious efforts to organize on an industrial basis as well. Even the Carpenters took in sawmill workers who had organized on an industrial basis, although the union continued to treat them as second-class members until they seceded to form the International Woodworkers of America in 1937.

Persistence
Craft unionism has receded in many industries as a result of changes in technology, the concentration of ownership and jurisdictional conflicts between craft unions. Craft unionism has not, however, disappeared:  it is still the norm in the airline industry, survives despite much upheaval in the construction industry, and even appears, in very muted form, in some mass production industries, such as automobile manufacturing, where skilled trades employees have pressed their own agendas within the union.

See also

 Labor federation competition in the United States

Notes

References

External links
 National Conference of Firemen & Oilers District of Local 32BJ / SEIU
 Ten commandments for craft unionists
 Bill Hutcheson's Convention
 Albert & Vera Weisbord on trade unions

Unionism
American Federation of Labor

Craft unionism


Yohanna Ibrahim () também Gregorios Yohanna Ibrahim (nascido em 18 de agosto de 1948) é o arcebispo ortodoxo siríaco de Aleppo. Ele foi sequestrado em 22 de abril de 2013, junto com Paul (Yazigi), o metropolita ortodoxo grego de Aleppo.

Vida

Ibrahim nasceu em 18 de agosto de 1948 em Qamishly, Síria. Ele estudou Estudos Eclesiásticos e Direito Canônico no Pontifício Instituto Oriental (Roma Istituto Orientale) em Roma de 1973 a 1976. Tornou-se monge em 1973, diácono em 1976, padre em 1976 e bispo em 1979. Em 1988 fundou a Editora Al Raha Mardin em Aleppo.

Ibrahim recebeu diplomas do Seminário Teológico Santo Efrém em Zahle Líbano, do Instituto Oriental de Roma e do Pontifício Instituto Oriental de Roma. Ele recebeu um PhD da Universidade de Birmingham, no Reino Unido. O título de sua dissertação era "Árabes cristãos na Mesopotâmia antes do Islã". Antes de se tornar bispo na Síria, Ibrahim ocupou cargos no Iraque, Suécia, Holanda, Bélgica e Líbano. Ele estava nos comitês de muitos conselhos religiosos, incluindo o Fórum Cristão Global, o Comitê Executivo do Conselho de Igrejas do Oriente Médio e o Comitê Central do Conselho Mundial de Igrejas.

Sequestro
Ibrahim desapareceu em 2013 enquanto viajava com Boulos Yazigi para negociar a libertação de dois padres sequestrados. Acredita-se que os sequestradores eram chechenos. Em março de 2019, um jornal libanês informou que democratas sírios estavam negociando sua libertação do ISIS.

No entanto, o Programa Recompensas pela Justiça oferece US$ 5 milhões para informações sobre a rede do ISIS responsável pelo sequestro de clérigos cristãos: Maher Mahfouz, Michael Kayyal, Yohanna Ibrahim, Boulos Yazigi e Paolo Dall'Oglio.

Obras

 "The Concept of Jurisdiction and Authority in the Syrian Orthodox Church on Antioch", tr. Monk Melki

Referências

Ligações externas

 MGYAbraham @Mogregorios no Twitter
 Amigos de Mor Gregorios Yohanna Ibrahim no Facebook
 Site oficial da Arquidiocese Ortodoxa Síria ou Aleppo e Environs (língua árabe)
Pessoas desaparecidas
Pessoas vivas
Nascidos em 1948
Bispos ortodoxos
Cristãos da Síria

Yohanna Ibrahim