واشنطن ميوتشوال  كان أكبر بنك للادخار في الولايات المتحدة. تأسس في 25 سبتمبر 1889 وكان مقره في مدينة سياتل بولاية واشنطن. أغلقته الحكومة الأمريكية واستحوذ عليه بنك جي بي مورغان تشايس وذلك بسبب تعرضه للخسائر جراء أزمة الرهن العقاري والأزمات التي تسببت بها.

مراجع

أزمة الرهن العقاري
انحلالات سنة 2009 في ولاية واشنطن
بنوك الولايات المتحدة
بنوك انحلت في 2009
بنوك أسست في 1889
بنوك سابقة
بنوك سابقة في الولايات المتحدة
بنوك مقرها في ولاية واشنطن
تأسيسات سنة 1889 في واشنطن
تأسيسات سنة 1889 في واشنطن (ولاية)
تاريخ عقد 2000 الاقتصادي
جي بي مورجان تشايس
شركات أمريكية
شركات أمريكية أسست في 1889
شركات خدمات مالية انحلت في 2009
شركات خدمات مالية أسست في 1889
شركات سابقة مقرها في سياتل
شركات مدرجة في بورصة نيويورك

واشنطن ميوتشوال


Comitatul Princiar Gorizia și Gradisca (în germană Gefürsteten Grafschaft Görz und Gradisca; în italiană Contea Principesca di Gorizia e Gradisca; în ) a fost un teritoriu situat în sud-estul Alpilor, care a apărut prin extinderea Comitatului Gorizia în 1747 și a aparținut până în 1918 țărilor coroanei monarhiei habsburgice ca parte a Litoralului austriac. Numele comitatului provine de la cele două orașe mari de pe teritoriul său, Gorizia și Gradisca d'Isonzo care din 1918 aparțin Italiei.

Comitatul se întindea de-a lungul râului Isonzo (în slovenă Soča), de la izvorul lui pe muntele Jalovec în Alpii Iulieni până la Golful Triest lângă orașul Monfalcone. În nord-vest Pasul Predil asigura accesul spre Ducatul Carintia, iar în nord-est munții Mangart, Razor și Triglav marcau granița cu Ducatul Carniola.

La vest munții Kanin și Matajur formau granița cu regiunea Friuli, care până la Tratatul de la Campo Formio din 1797 a făcut parte din Republica Veneția, după 1815 a aparținut Regatului Austriac Lombardia-Veneția și din 1866 Regatului Italiei care fusese reînființat. La sud teritoriul se învecina cu orașul imperial liber Triest și cu Marca de Istria.

Evoluție istorică

Provincie a Imperiului Habsburgic
Comitatul Gorizia fusese dobândit de Casa de Habsburg în 1500, când Leonard, ultimul conte de Gorizia din Linia Meinhardină, murise fără a lăsa moștenitori de sex masculin. Suzeranitatea habsburgică a fost întreruptă pentru scurt timp de Republica Venețiană în 1508/1509, înainte ca Gorizia să fie încorporată în Austria Interioară. În 1647 împăratul Ferdinand al III-lea a ridicat orașul Gradisca la rang de  comitat aflat în nemijlocire imperială pentru descendenții prințului Hans Ulrich de Eggenberg. După ce familia Eggenberg a dispărut, Gradisca a fost reunită cu Gorizia în 1754 sub numele de Comitatul Gorizia și Gradisca.

În timpul războaielor napoleoniene, comitatul Gorizia și Gradisca a ajuns sub stăpânire franceză. În 1805 toate teritoriile sale de pe malul drept al râului Isonzo (inclusiv orașul Gradisca d'Isonzo și cele mai vestice suburbii ale Goriziei) au aparținut Regatului napoleonian al Italiei, dar majoritatea teritoriilor sale au rămas parte a Imperiului Austriac până în 1809, când au fost încorporate în provinciile ilirice sub dominația directă a Imperiului Francez.

În 1813 comitatul a reintrat sub dominație austriacă fiind restabilite fostele sale granițe, împreună cu fostele enclave Monfalcone și Grado, care fuseseră sub control venețian înainte de 1797. În 1816 comitatul a fost unit cu Ducatele Carniola și Carintia, orașul imperial liber Trieste și Marca de Istria împreună cu insulele asociate acesteia (Cres, Krk, Lošinj și alte insule mai mici) într-o unitate administrativă mai largă numită Regatul Iliriei, cu capitala la Ljublijana (în germană Laibach). În 1849  a fost dizolvat Regatul Iliriei constituindu-se ceea ce s-a numit Litoralul austriac, care cuprindea comitatul Gorizia și Gradisca, Triest și Istria. În 1861 teritoriul comitatului a dobândit autonomie sub numele de Comitatul Princiar Gorizia și Gradisca, reprezentând o țară a coroanei din Austro-Ungaria. Comitatul avea propriul parlament și se bucura de un grad mare de autoguvernare, deși era supus oficial unui guvernator imperial (Landeshauptmann) care își avea sediul la Triest și exercita supravegherea guvernamentală pe întreg teritoriul Litoralului austriac.

În 1915 Italia a intrat în Primul Război Mondial împotriva Austro-Ungariei. Partea de vest a comitatului a fost devastată de Bătăliile de la Isonzo purtate între cele două armate. Pentru prima dată în istoria sa, în august 1916 Gorizia a fost ocupată de trupele italiene, dar în noiembrie 1917 armata austro-ungară în Bătălia de la Caporetto a forțat armata italiană să se retragă. O mare parte a populației a fost închisă în lagăre civile și aproape jumătate din teritoriul provinciei se afla în ruine.

În primăvara anului 1918 două mari mișcări politice apărute în Gorizia, cereau o autonomie mai mare în cadrul unei monarhii habsburgice federalizate. Slovenii cereau unirea cu alte populații de slavi sudici într-un stat suveran iugoslav, în timp ce friulanii cereau autonomie specială pentru partea vestică a regiunii, unde ei erau majoritari. Între cele două mișcări nu au avut loc confruntări, deoarece ele nu pretindeau aceleași teritorii. Singura problemă deschisă era orașul Gorizia, revendicat atât de sloveni, cât și de friulani. O mișcare clandestină, cunoscută sub numele de Italia irredenta (Italia iredentistă), cerea unirea Goriziei cu Italia. După dizolvarea Austro-Ungariei la sfârșitul lunii octombrie 1918, a urmat o scurtă perioadă interimară în timpul căreia nicio mișcare nu a putut să-și impună autoritatea. În noiembrie 1918 întregul teritoriu al comitatului a fost ocupat de armata italiană care a suprimat toate mișcările politice ce se împotriveau pretențiilor ei asupra regiunii.

Regiune de frontieră a Italiei
Comitatul a fost oficial desființat în noiembrie 1918, iar teritoriul lui a fost inclus în regiunea administrativă provizorie numită Veneția Iuliană (sau Craina Iuliană). Odată cu Tratatul de la Saint Germain-en-Laye din 1920, întreg teritoriul comitatului a devenit parte integrantă a Regatului Italiei. Politica habsburgică de favorizare a autonomiilor locale a fost înlocuită de un centralism strict. S-a înființat Provincia Gorizia, care se bucura de foarte puțină autoguvernare în comparație cu vechiul comitat. Granițele noii provincii au fost parțial modificate. Noua provincie includea unele zone din fostul ducat austriac Carniola care au fost atribuite Italiei prin tratatul de pace din 1920 (districtele Idrija, Vipava și Šturje). Pe de altă parte, cea mai mare parte a teritoriului din regiunea podișului Karst, care aparținuse comitatului Gorizia și Gradisca, a fost încorporat în provincia Triest, în timp ce districtul Cervignano a fost inclus în provincia Udine.

În 1924 provincia Gorizia a fost desființată, iar teritoriul său a fost încorporat în provincia Friuli, cu capitala la Udine, cu excepția districtului administrativ Monfalcone și a orașului Grado care au devenit parte a provinciei Trieste. În 1927 provincia Gorizia a fost recreată cu aproximativ același teritoriu, fără districtul Cervignano del Friuli, care a rămas al provinciei Udine, iar Monfalcone și Grado au rămas parte a provinciei Triest. Odată cu instaurarea regimului fascist italian, a început o italienizare violentă a zonei. Această politică a fost realizată în trei etape: întâi a avut loc italienizarea administrației publice, slovena și germana pierzându-și statutul anterior de limbi oficiale; în cea de-a doua etapă întregul învățământ (atât cel public, cât și cel privat) a fost italienizat și orice existență publică remarcabilă vizual a slovenilor și germanilor a fost interzisă; ultima etapă a inclus schimbarea numelor satelor, interdicția de a folosi în public altă limbă în loc de italiană, interdicția de a da nume slave copiilor, schimbarea forțată a numelor de familie slovene etc. Această politică a fost însoțită de persecuții și intimidări politice. Până în 1927 toate organizațiile slovene au fost scoase în afara legii, inclusiv toate mijloacele mass-media, editurile, asociațiile culturale, precum și companiile financiare și economice deținute de organizații slovene. Majoritatea intelectualilor sloveni și a profesioniștilor liberi au fost forțați să părăsească regiunea, mulți dintre ei s-au stabilit în Regatul Iugoslaviei sau au emigrat.

Între 1927 și 1943 provincia Gorizia a fost o entitate administrativ-teritorială a regimului fascist, condusă de un prefect numit de guvern și de ierarhia fascistă locală. Toată autonomia municipală a fost desființată și au fost înlocuiți primarii aleși. Toată activitatea politică în afara regimului stabilit a devenit imposibilă și majoritatea instituțiilor societății civile, cel puțin cele slovene, au fost dispărut.

În 1927 a apărut prima organizație militantă antifascistă cunoscută sub numele de TIGR (Organizația Revoluționară din Craina Iuliană), fondată de locuitorii sloveni (în mare parte tineri de orientare liberală, naționalistă și social-democrată) care a organizat mai multe atacuri împotriva personalului militar și administrativ italian. Acesta a dus la exacerbarea situației din regiune, mai multe personalități culturale și politice slovene fiind întemnițate, exilate sau ucise.

Al Doilea Război Mondial și divizarea postbelică

În 1941 când puterile Axei au invadat Iugoslavia, situația s-a înrăutățit. În 1942 rezistența iugoslavă a pătruns în regiunea învecinată provinciei Ljubljana. Au avut loc mai multe ciocniri importante între rezistența iugoslavă și armata italiană. După armistițiul dintre Italia și forțele armate Aliate din septembrie 1943, Germania nazistă a ocupat regiunea, încorporând-o în Zona Operațională Coasta Adriatică, condusă de Friedrich Rainer.

Deja în septembrie 1943, mari porțiuni din regiune au fost trecut sub controlul Frontului de Eliberare al Poporului Sloven condus de comuniști, care a stabilit câteva baze importante în zonă, inclusiv faimosul Spital Partizan Franja. Au avut loc frecvente confruntări între rezistența condusă de comuniști și naziști. Curând autoritățile germane au adoptat o abordare pragmatică privind populația locală slovenă: utilizarea publică a limbii slovene a fost din nou permisă. Miliția colaboraționistă anticomunistă numită Garda Internă slovenă a primit și ea permisiunea de a înființa unele unități în zonă, dar au avut puțin succes în recrutarea localnicilor. În același timp celule comuniste din cadrul mișcării de rezistență, au comis asasinate cu motivație politică. Printre victime s-au numărat mai mulți preoți romano-catolici și antifasciști opozanți ai ideologiei comuniste.

După sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial în 1945 armata populară iugoslavă a eliberat aproape întreaga regiune, dar a fost forțată să se retragă din regiunea vestică. În cele patruzeci de zile de ocupație iugoslavă mii de italieni au fost arestați de autoritățile comuniste - majoritatea au fost eliberați, dar câteva sute dintre ei au pierit în masacrele de la Foibe.

Timp de doi ani Gorizia și Gradisca au fost disputate de Italia și Republica Socialistă Federală Iugoslavia. În septembrie 1947 regiunea a fost în cele din urmă împărțită între cele două țări: Iugoslavia a obținut cea mai mare parte a teritoriului rural din zona estică, în timp ce toate teritoriile vestice și orașul Gorizia au revenit Italiei. O mică parte din regiunea carstică dintre Triest și Duino a fost încorporată în teritoriul liber administrat de aliații din Triest (devenit apoi parte a Italiei în 1954).

Gorizia și Gradisca au încetat astfel să mai existe ca regiune istorică unificată. Partea iugoslavă a aparținut Republicii Socialiste Slovenia: cea mai mare parte a teritoriului său a fost inclusă în regiunea Goriška, cu excepția Podișului Carstic. Un nou centru urban numit Nova Gorica ("Noua Gorizia") a fost construit între sfârșitul anilor 1940 și începutul anilor 1950. Partea italiană a revenit regiunii autonome Friuli-Venezia Giulia.

Populație
Grupuri de populație conform recensămintelor austro-ungare:

Populația era preponderent catolică. Componența la recensământul din 1900 a fost următoarea:

 romano-catolici: 232.139 (99,67 %)
 evanghelici: 354 (0,16 %)
 ortodocși: 59 (0,03 %)
 israeliți: 295 (0,13 %)

Subdiviziuni
Comitatul a fost împărțit în cinci districte administrative sau "politice" care au fost la rândul lor subdivizate în districte jurisdicționale. Orașul Gorizia avea statut de district administrativ.

Districte administrative

 orașul Gorizia
 districtul Gorizia
 districtul Gradisca
 districtul Monfalcone
 districtul Sesana
 districtul Tolmin

Districte jurisdicționale

 Cervignano
 Comen
 Cormons
 Bovec
 Gradisca
 Gorizia
 Ajdovščina
 Kanal
 Kobarid
 Cerkno
 Monfalcone
 Sesana
 Tolmin

Note

Bibliografie

 Wilhelm Baum: Die Grafen von Görz in der europäischen Politik des Mittelalters, Klagenfurt 2000, ISBN 3-902005-04-1.
 Ernst Klebel: Die Grafen von Görz als Landesherren in Oberkärnten, în: Carinthia I, 125 (1935), pp. 59–82 și 218–246.
 M. Wutte: Die Erwerbung der Görzer Besitzungen durch das Haus Habsburg, în: Mitteilungen des Instituts für Österreichische Geschichtsforschung, vol. 38 (1920), pp. 282–311.
 Marko Simić: Auf den Spuren der Isonzofront, Mohorjeva Hermagoras, Viena 2004, ISBN 3-85013-884-4.
 Peter Štih: Studien zur Geschichte der Grafen von Görz, Editura R. Oldenbourg, Viena 1996, ISBN 9783486648348.

 Branko Marušič, Sergio Tavano: Il vicino come amico realtà o utopia? La convivenza lungo il confine italo-sloveno, Mohorjeva družba, Gorizia 2007.
 Branko Marušič: Die Vereinstätigkeit im österreichischen Küstenland (Triest, Görz-Gradisca, Istrien), Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Viena 2006.
 Branko Marušič, Gli sloveni nel Goriziano dalla fine del medioevo ai giorni nostri, Forum, Udine 2005.
 Simon Rutar: Poknežena Grofija Goriška in Gradiščanska, Založba Branko, Nova Gorica 1997.
 Sergio Tavano: Il Goriziano nella sua vita letteraria, Società Filologica Friulana, Udine 1987.

Gorizia
Gorizia
Gorizia
Gorizia
Gorizia

Comitatul Princiar Gorizia și Gradisca


Nitriranje (metalurgija), postupak obrade metala dušikom
 Nitracija, kemijska reakcija uvođenja nitro-skupine (-NO2) u molekulu organskog spoja

Nitriranje


Constance Elaine "Connie" Britton ()
 o actriță, cântăreață și producătoare americană.

Connie Britton și-a făcut debutul în filmul independent The Brothers McMullen (1995), iar în anul următor, ea a interpret pe Nikki Faber din serialul Spin City. Ea a mai jucat și în sitcom-urile: The Fighting Fitzgeralds (2001) și Lost at Home (2003).

Britton a primit recenzii pozitive din partea criticilor pentru interpretarea ei ca Tami Taylor din serialul Friday Night Lights din 2006 până în 2011. Pentru acest rol a fost nominalizată pentru două Premii Emmy și pentru Outstanding Lead Actress in a Drama Series. În 2011, ea a interpretat pe Vivien Harmon în primul sezon al serialului American Horror Story, pentru care a fost nominalizat pentru Premiul Emmy.

Filmografie

Film

Televiziune

Discografie

Albume

Single

Referințe

Legaturi externe

 Connie Britton la Emmys.com

Nașteri în 1967
Nașteri pe 6 martie
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Actrițe americane din secolul al XXI-lea
Actrițe din New York City
Producători de televiziune americani
Americani în viață
Oameni din Boston, Massachusetts
Actori din statul Massachusetts
Actori din statul Virginia
Gemeni din Statele Unite ale Americii
Actrițe de teatru americane

Connie Britton


El Castillo Bishop (en inglés: Bishop Castle), es un pequeño castillo que se inició como un proyecto de construcción familiar, situado en las montañas húmedas del sur de Colorado, en el Bosque Nacional de San Isabel situada al noroeste de Rye, Colorado, Estados Unidos. La edificación lleva el nombre de su propio constructor, Jim Bishop.

El castillo está localizado en el centro sur de Colorado a lo largo de una calle pública pavimentada, la carretera estatal 165, aproximadamente a 13 millas (21 kilómetros) al sureste de la intersección de la carretera estatal 96 y la carretera estatal 165. Este camino es parte de la frontera Pathways Scenic and Historic Byway. La construcción del castillo comenzó en 1969, cuando el obispo decidió construir una casa de familia. Varios vecinos del sector señalaron que la estructura se parecía a un castillo. Bishop tomó en cuenta esta serie de opiniones de la comunidad y pronto comenzó a construir su castillo. Compró la tierra a los quince años por un precio de 1.250 dólares. Se ha enfrentado a numerosos retos con los gobiernos locales y estatales sobre la propiedad y las actividades desarrolladas en el sitio.

El castillo está abierto desde el amanecer hasta el anochecer, siete días a la semana, durante todo el año. La entrada es gratuita, aunque las donaciones son sugeridas. Algunas señales dentro del castillo recuerdan a los visitantes que Jim Bishop es el único constructor del castillo.

Galería

Véase también
 Castillo
 Palacio

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web con información sobre el castillo

Bishop
Edificios y estructuras inacabados
Entornos visionarios

Castillo Bishop


Dharma Dreameater er en dansk animationsfilm fra 2007, der er instrueret af Edda Hrönn Kristinsdottir og Rasmus Møller.

Handling
Dharma er en lille heks. Hun lever i et natbord i et forladt hus på toppen af en bakke; lige uden for byen. Hendes fletninger opfanger signaler, når et barn græder, fordi det har et mareridt.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2007

Animationsfilm fra Danmark

Dharma Dreameater


Nekoma er et kommunefrit område i Henry County, Illinois, USA.

Historie
Nekoma blev grundlagt i juli 1869.

Geografi
Nekomas ligger 247 m.o.h.

Referencer

Byer i Illinois

Nekoma (Illinois)


glukoza u krvi
guanilat kinaza
nje. kratica za Gebärden-unterstützte Kommunikation, oblik alternativne i augmentativne komunikacije

GUK


Viktor Vladimirovici Ponedelnik (în , n. 22 mai 1937, Rostov-pe-Don - d. 5 decembrie 2020, Moscova) a fost un jucător de fotbal sovietic, considerat unul dintre cei mai buni atacanți din istoria fotbalului sovietic. A câștigat Campionatul European din 1960 cu echipa națională de fotbal a Uniunii Sovietice, marcând golul victoriei.

Cariera
Ponedelnik a început să joace fotbal pentru echipa locală Rostselmash, în 1956. În 1958 s-a transferat la SKA Rostov-pe-Don și a fost convocat la echipa națională a Uniunii Sovietice. La Campionatul European din 1960, singurul turneu final câștigat vreodată de Uniunea Sovietică, Ponedelnik a marcat cu capul golul victoriei în prelungirile din finală împotriva Iugoslaviei. Ponedelnik s-a retras în 1966 după ce a luat în greutate și a suferit o intervenție chirurgicală pentru o apendicită. A marcat 20 de goluri (în conformitate cu unele statistici 21) în 29 de meciuri pentru țara sa.

În anii următori, Ponedelnik a lucrat ca antrenor, jurnalist sportiv, editor al unei publicații sportive și consilier al președintelui Federației Ruse. A primit numeroase premii pentru contribuția sa la sportul sovietic și rusesc. Este căsătorit și are trei copii și patru nepoți.

În Rostov-pe-Don pe stadionul Olimp-2, 28 august 2015, se află un monument prin care este reprezentat un Ponedelnik tânăr ținând cupa în mâinile sale.

 Ordinul pentru serviciile aduse regiunii Rostov: 2013

Referințe

Legături externe

 Biografie de pe site-ul oficial al echipei naționale ruse
 Biografie neoficială

Nașteri în 1937
Decese în 2020
Antrenori sovietici de fotbal
Atacanți
Fotbaliști ai FC Spartak Moscova
Fotbaliști ai ȚSKA Moscova
Fotbaliști ai FC Rostov
Fotbaliști ruși
Fotbaliști sovietici
Fotbaliști internaționali sovietici
Decorați cu Ordinul Prieteniei al Rusiei

Viktor Ponedelnik


8400 Tomizo este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
8400 Tomizo este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Ōizumi de Takao Kobayashi. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,60 ua, o excentricitate de 0,19 și o înclinație de 13,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 8001-9000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1994
Centura de asteroizi

8400 Tomizo


El símil de la línea o analogía de la línea fue propuesto por Platón en el libro VI de la República (509d–511e), en el cual se plantea los grados del ser y del conocer del mundo. En relación con su  pertenencia al mundo de las ideas o al mundo sensible, existen distintas maneras del ser, que se conocen mediante diferentes métodos. En su ascenso dialéctico, Platón habla de un trayecto de conocimientos que se debe llevar a cabo para llegar finalmente a la Idea de Bien, la que permite conocer tanto el mundo de las ideas como el sensible y comprender todas las relaciones esbozadas por cada ente.

Fragmento

Explicación
Según Platón, hay tantas categorías de conocimientos como clases de entes. El paradigma platónico de la línea divide al mundo en dos partes: el mundo inteligible (la episteme o ciencia), y el mundo sensible (la doxa u opinión), en las cuales se encuentran como modos de conocimientos adosados a estas esferas del intelecto. A la vez produce una división en cada una de estas esferas. Los entes del mundo sensible están divididos en dos tipos: las imágenes y los objetos representados por esas imágenes, es decir las cosas mismas. A cada subdivisión le asigna como facultades de conocimiento la imaginación o eikasía, y la creencia o pistis. Es decir, la doxa abarca a la imaginación y a la creencia. Es en esta parte del mundo de las ideas donde Platón coloca a los objetos inteligibles inferiores: las ideas que necesitan representación material, a las cuales se llega mediante superposiciones. En la segunda parte sitúa a los objetos inteligibles superiores, la episteme, conocimiento cierto o verdadero que se integra entre el pensamiento discursivo y el conocimiento dialéctico, que finalmente es lo que permite ascender hasta el conocimiento de la Idea de Bien, la cual propicia llegar a entender las relaciones entre todas las ideas. Son las ideas que no necesitan representación y que son principios a los que se llega mediante la dialéctica. O sea, sólo recurren a las ideas consideradas en sí mismas. A la parte primera le fija como medio cognoscitivo la diánoia. Al segundo, la inteligencia o noesis.

Tal como Platón lo concibe, el entendimiento es la parte del conocimiento que necesita remitirse a principios hipotéticos, los cuales sirven de base para el razonamiento. Pone como ejemplo las entidades matemáticas y de las ciencias, que se conocen mediante el entendimiento discursivo. Por el contrario, la inteligencia se sirve solamente de la dialéctica, la cual, si bien utiliza hipótesis, lo hace a modo de peldaños, con el fin de llegar a los verdaderos principios sin valerse de entes sensibles, sino de las ideas consideradas en sí mismas. Son estas las ideas morales y metafísicas que se conocen de modo dialéctico mediante la intelección

Véase también
Alegoría de la caverna
Idea de Bien

Bibliografía

Enlaces externos

Platonismo
Alegorías
Conceptos metafísicos

Símil de la línea


Onthophagus pyramidalis é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Klug em 1855.

Referências

Ligações externas

pyramidalis
Coleópteros descritos em 1855

Onthophagus pyramidalis


Nicholas Frederick Brady (Nueva York, 11 de abril de 1930) fue Secretario del Tesoro de los Estados Unidos durante el mandato de los presidentes Ronald Reagan y George H. W. Bush. Se hizo conocido a nivel mundial por crear el Plan Brady en marzo de 1989.

La carrera política de Brady comenzó cuando fue indicado en el senado, por el Partido Republicano, para ocupar un escaño del que disistió Harrison A. Williams, Jr. Cumplió su mandato del 20 de abril de 1982 al 27 de diciembre de 1982 y no buscó ser reelegido.

Asumió como Secretario del Tesoro el 15 de septiembre de 1988. En 1989, algunos años tras una crisis por deudas externas decretada por México, desarrolló un plan de reestructuración de la deuda externa de los país en desarrollo que fue conocido como "Plan Brady".

Él y su esposa, Katherine, tuvieron cuatro hijos.

Referencias

Políticos de Estados Unidos
Galardonados con la Orden del Libertador San Martín

Nicholas F. Brady


Colombias håndboldlandshold er det colombianske landshold i håndbold for kvinder.

Resultater

Panamerikamesterskabet i håndbold

Referencer

Eksterne links
Official website
IHF profile

Håndbold i Colombia
Kvindehåndboldlandshold

Colombias håndboldlandshold (damer)


Eteri Gvazava () este o soprană de origine rusă.

Biografie
Gvazava a început studiile muzicale în Novosibirsk continuate apoi în Germania la Karlsruhe, sub îndrumarea profesoarei și cântăreței de operă de origine americană Maria Venuti. Deja la concursurile din rusia a câștigat de două ori câte un prim loc.

Imediat după câștigarea locului 1 la concursul "Neue Stimmen" din 1997,  Eteri Gavazava este invitată să cânte în rolul Fiordigliei din opera lui Mozart Cosi fan tutte, la teatrul Piccolo din Milano în regia lui Giorgio Strehler. Din 1998 până în 2000 a fost membră a ansamblului scenei din orașul Bielefeld. A interpretat sub bagheta dirijorului Zubin Mehta rolul Violettei alături de José Cura în rolul lui Alfredo în producția pentru televiziune La Traviata à Paris, transmisă în direct de Eurovision în anul 2000, vizionată de un million de telespectatori și transpusă și pe DVD. Urmează numeroase interpretări în orașele italiene Verona, Palermo, Torino, Veneția și Cagliari. În prezent Eteri Gavazava trăiește în Berlin iar după pauza de maternitate din 2003 își continuă activitatea de soprană.

Discografie selectivă
 2000: Giuseppe Verdi: La Traviata a Paris, Zubin Mehta, CD, WEA
 2000: Giuseppe Verdi: La Traviata a Paris, Zubin Mehta, DVD, 01 Distribuție
 2004,2009: Gustav Mahler: Sinfonie 2 / Resurrection, Claudio Abbado, CD, Naxos Deutschland GmbH
 2004: Gustav Mahler: Sinfonie 2 / la Mer, Claudio Abbado, CD, Deutsche Grammophon (Universal)
 2004: Abbado in Lucerne: Werke von Debussy, Claudio Abbado, DVD, Naxos Deutschland GmbH
 2005: W.A. Mozart: Le nozze di figaro, Zubin Mehta, DVD, TDK
 2010: Gustav Mahler: Sinfonie 2 / Resurrection, Claudio Abbado, Blu-Ray, Naxos Deutschland GmbH

Filmografie
Televiziune
 2000 Traviata la Paris (La Traviata à Paris), regia Giuseppe Patroni Griffi

Note

Nașteri în 1969
Cântăreți de operă ruși
Cântăreți de operă
Soprane

Eteri Gvazava


Deian Cristian Sorescu ()

Carieră profesională

Poli Timișoara & ACS Poli
Sorescu și-a început cariera la clubul Politehnica Timișoara unde și-a făcut junioratul. După desființarea acestui club, în anul 2012, a trecut la ACS Poli la care a debutat la echipa mare pe 30 mai 2015, într-un meci din Liga II contra echipei Olimpia Satu Mare, încheiat cu scorul 1-1. A început cariera jucând pe postul de fundaș dreapta, dar a mai fost folosit pe posturile de mijlocaș dreapta și mijlocaș stânga.

Primele sale meciuri în Liga I au avut loc în 2016, contra echipelor Petrolul Ploiești și CSM Studențesc Iași, ambele partide fiind pierdute de ACS Poli cu 3-2.

În 2017, Sorescu trece înapoi la Politehnica Timișoara pentru care marchează 14 goluri în 35 de meciuri în toate competițiile, în sezonul 2017-2018.

Dinamo București
La 27 aprilie 2018, Dinamo București anunță achiziționarea lui Sorescu, jucătorul semnând un contract pentru patru sezoane cu echipa bucureșteană.

A marcat chiar la debutul pentru Dinamo, la 22 iulie 2018, într-un meci cu FC Voluntari.

În 3 ani de la debut, Sorescu a ajuns căpitanul lui Dinamo, rămânând la echipă în cea mai neagră perioadă din istoria echipei și având cele mai bune evoluții din lotul echipei.

În ianuarie 2022, Sorescu a fost vândut de Dinamo la echipa poloneză Raków Częstochowa, în schimbul sumei de 800.000 de euro.

Carieră internațională
Deian Sorescu a ajuns la echipa națională sub 21 de ani în anul 2019, debutând la vârsta de 21 de ani și 6 luni. Primul meci a fost împotriva Spaniei U21, fiind introdus în meci de Mirel Rădoi în minutul 61, în locul lui Radu Boboc. Al doilea a fost împotriva Danemarcei U20 unde a fost trimis pe teren în minutul 70, înlocuindu-l pe Mihai Butean.

La 2 iunie 2021, Sorescu a debutat în naționala României, într-un meci amical contra Georgiei jucat pe stadionul Ilie Oană din Ploiești. A evoluat pe postul de fundaș dreapta și a oferit pasa decisivă la golul marcat de Andrei Ivan într-o înfrângere a României cu 2-1. Patru zile mai târziu, Sorescu a fost din nou titular la echipa națională, în meciul amical contra Angliei, fiind considerat de către Gazeta Sporturilor drept unul dintre cei mai buni jucători de pe teren.

Statisticile carierei

Note

Legături externe

Nașteri în 1997
Fotbaliști ai ACS Poli Timișoara
Fotbaliști ai FC Dinamo București
Oameni în viață
Fotbaliști români

Deian Sorescu


Das Luegermayer-Schlössl, auch Villa Voglsang oder Villa Lobkowitz genannt, befindet sich im Ortsteil Parsch von Salzburg (Fürbergstraße 65).

Der Name "Villa Voglsang" bezieht sich auf die Weiden der Umgebung, in denen im Herbst Singvögel gefangen wurden, um sie über den Winter in Käfigen zu halten. Es diente als Lustschlössl sowohl Salzburger Erzbischöfen als auch verschiedenen Adeligen. Darunter waren die von Freysing, die Grafen von Kuenburg, die Herren von Löwenheimb und ab 1714 die Herren Daubrawa von Daubraweik. Mit dieser Familie waren auch die Mozarts befreundet und W. A. Mozart soll den Daubrawas auch eine Symphonie gewidmet haben. In der Folge ist eine Reihe bürgerlicher Besitzer des Schlössls zu erwähnen (Poschinger, Kroiß, Hutfabrikant Pflaum). 1884 wird das Luegermayer-Schlössl von Fürstin Juliane Lobkowitz gekauft, die einen großen Anbau vornehmen lässt. Danach kommt der Besitz auf dem Erbweg an den Reichsfreiherrn Max von Rednitz, 1901 durch Kauf an Helene Lenz und 1922 an Familie Stockhammer, die es bis heute besitzt.

Der kubische Kern des Schlössl stammt aus dem 16. und 17. Jahrhundert. Das ursprüngliche Haus besaß drei Fensterachsen und auf den vier Gebäudeecken auskragende polygonale Türmchen mit einem Walmdach und abschließenden Knauf. An der Ostseite befindet sich ein zwei Achsen breiter und zweieinhalb Achsen tiefer Nebentrakt, dessen erste südliche Achse eine von Eisenpfeilern getragene Altane bildet. Der 1889 angefügte Trakt liegt an der Westseite und ist ein zweigeschoßiger kubischer Blocke mit drei Achsen und einen nördlich anschließenden Nebentrakt mit zwei Achsen. 1927 wird die Altane im Erdgeschoß geschlossen und die Eisenkonstruktion durch massives Mauerwerk ersetzt. 1934 erfolgt ein Garagenanbau im Norden. Im Wesentlichen entspricht der Bau der 1889 durch Fürstin Lobkowitz in Auftrag gegebenen Bausubstanz. Der ehemals großzügig angelegte Garten ist aufgrund von Straßenverbreiterungen und eng an das Schlössl stehende Häuser wesentlich reduziert.

Literatur
 Helene Karrer: 200 Jahre Villenbau in Aigen. 1990, Salzburg: Verein Aigen-Initiative Salzburg.

Weblinks
 Luegermayer-Schlössl auf Schlösser Rundschau

Bauwerk in Salzburg
Parsch (Salzburg)

Luegermayer-Schlössl


ريال، قد تشير إلى:

عملات
 ريال سعودي : العملة الرسمية للسعودية
 ريال عماني
 ريال قطري
 ريال يمني : عملة نقدية لليمن
 ريال برازيلي
 ريال إيراني

أندية أسبانية
 ريال مدريد : فريق كرة قدم محترف إسباني تأسس عام 1902، مقره العاصمة الإسبانية مدريد
 ريال مايوركا
 ريال سوسيداد

الريال (توضيح)


Östra Sönnarslöv ist ein Ort (tätort) in der südschwedischen Provinz Skåne län und der historischen Provinz Schonen. Das Dorf hat etwa 260 Einwohner und liegt in der Gemeinde Kristianstad.

Östra Sönnarslöv liegt am südöstlichen Rand der Gebirgskette Linderödsåsen und ist durch eine gebirgige, schroffe Landschaft geprägt. In der Umgebung des Ortes finden sich Überreste aus der Bronzezeit, vor allem Grabhügel – der bekannteste ist Kung Borres hög, der "Hügel König Borres" – und Reste von Wohnplätzen und Steinkreisen. Münzfunde weisen auf eine Besiedlung bereits im 10. Jahrhundert hin. Im 12. Jahrhundert wurde die Kirche von Östra Sönnarslöv gebaut. Die schriftliche Ersterwähnung stammt aus dem Jahr 1352 als Sunnersleff. 1470 wird es als Sønnersløff erwähnt. Der Name stammt von einem Personnamen *Sundar oder *Sunner und dem Zusatz löv, "Erbe".

Aus dem 17. Jahrhundert stammt das in der Nähe gelegene Schloss Maltesholm.

Im 19. und Anfang des 20. Jahrhunderts war einer der wichtigsten Wirtschaftsfaktoren des Ortes Maltesholms Cementfabrik. Der Kalk, der für die Produktion des Zements verwendet wurde, wurde direkt in Östra Sönnarslöv abgebaut. Der – mittlerweile von der Natur zurückeroberte – Steinbruch mit seinen von Gras und Büschen überwachsenen Hügeln ist noch heute zu besichtigen.

Östra Sönnarslöv gehörte zur Gemeinde Everöd, bis es – ebenso wie Everöd – 1971 im Zuge einer Verwaltungsreform der Gemeinde Kristianstad zugeschlagen wurde.

Heute ist im Ort ein Traktorservice sowie Ekdala Fruktbod ansässig, eine Firma, die Obst – vor allem Äpfel – und Gemüse anbaut.

Nur einige Kilometer von Östra Sönnarslöv entfernt verläuft die E 22.

Weblinks

 Webseite des Ortes
 Östra Sönnarslöv auf der Seite der Gemeinde Kristianstad (archiviert beim Internet Archive)
 Archäologie in Östra Sönnarslöv

Anmerkungen

Gemeinde Kristianstad
Geographie (Gemeinde Kristianstad)

Östra Sönnarslöv


El Puente Ortiz es un puente y monumento nacional. ubicado en Santiago de Cali, en Colombia. Está ubicado en el centro de la ciudad y fue el primero en construirse sobre el río Cali. El ingeniero de la obra fue el fraile franciscano Fray José Ignacio Ortiz, oriundo de Candelaria, quien era un ingeniero aficionado.

Al sur de la estructura se encuentran el parque de Los Poetas, el Teatro Jorge Isaacs y la Iglesia la Ermita y hacía el norte el Centro Administrativo Municipal, sede de la Alcaldía.

Historia

Construcción
Desde 1734 la ciudad sintió la necesidad de construir un puente sobre el río Cali que permitiera conectar el centro con el norte. Ese año se construyó un puente de guadua que rápidamente se deterioró.

El alcalde Santiago Reyes propuso ante el consejo la construcción de un reemplazo. En 1835 para esta empresa se designó a José Montehermoso como director de la obra. La obra se inició sin la aprobación del Gobernador, quien creía que la construcción del puente sólo representaba un gasto innecesario.

Montehermoso trabajó como director de la obra hasta que, el 25 de junio de 1842, Fray Ortiz tomo la riendas del puente, en el cual trabajaría durante los próximos tres años, hasta concluirlo en octubre de 1845.

La participación de Montehermoso en la realización normalmente pasa desapercibida, ya que el nombre del puente hace honor a Fray Ortiz y no a él; el hecho del largo proceso que significó la construcción de la estructura y que Fray Ortiz sólo se unió a ella en 1842, demuestra que el puente no es obra de un solo hombre, ya que Montehermoso trabajó en el puente desde el inicio hasta el final.

Restauraciones y remodelaciones
El puente ha sido restaurado en varias ocasiones. En 1918 fue remodelado por Julio Fajardo Herrera, quien modificó el ancho de la calzada y en 1946 lo intervino Alfonso Garrido, quien aplicó dos ampliaciones en cada lado del puente, y por la construcción de la Avenida Colombia provocó que la parte hecha en ladrillo del puente, quedara hasta la mitad y la otra bajo la avenida. Ese mismo En 1950 dejó de ser un puente peatonal al ser adecuado como vehicular, para las recién llegadas «berlinas».

En el 2011 durante las obras que forman parte del hundimiento de la Avenida Colombia, frente a la cual se ubica el puente, se encontraron pedazos de la estructura de esté que data de 1840. En el hallazgo, que retrasó la obra, fueron encontrados, además de la vieja estructura del puente, restos animales, vajillas, trozos de cerámica, objetos de hierro y partes de cuerpos humanos.

Véase también
 Barrio San Antonio
 Historia de Santiago de Cali
 Complejo religioso de San Francisco

Referencias

Enlaces externos

 CaliCultural: Nuestros ríos no van a morir a la mar
 Historias en Cine-yFilo: De ida o regreso, el Puente Ortiz está inmerso

Puentes de Colombia
Puentes de Colombia del siglo XIX
Puentes de Cali
Monumentos de Cali
Historia de Cali

Puente Ortiz


An Potamogeton faxonii in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Morong (pro. sp.. An Potamogeton faxonii in nahilalakip ha genus nga Potamogeton, ngan familia nga Potamogetonaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Potamogeton

Potamogeton faxonii


Le Timor oriental participe aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 à Pékin en Chine du 9 au . Il s'agit de sa troisième participation à des Jeux d'hiver avec toujours le même seul skieur qui avait participé à la compétition de slalom lors des épreuves de 2014 et 2018.

Résultats en ski alpin

Yohan Goutt Goncalves parvient à décrocher un quota sur le slalom et le slalom géant même s'il est classé au delà de la 3000 place en ayant participé à  trois compétitions mineures

Notes et références

Liens externes
 Le Timor oriental sur le site du CIO

Timor oriental
2022
2022 au Timor oriental

Timor oriental aux Jeux olympiques d'hiver de 2022


Fire je četvrti studijski album hrvatskog gothic metal-sastava Ashes You Leave. Album je 28. listopada 2002. godine objavila diskografska kuća Morbid Records.

Popis pjesama

Osoblje
Ashes You Leave
 Domagoj Galin – bas-gitara
 Marina Zrilić – vokali
 Berislav Poje – vokali, solo gitara
 Neven Mendrila – ritam gitara
 Damir Cenčić – klavijature
 Marta Batinić – violina
 Gordan Cenčić – bubnjevi
Ostalo osoblje
 Danijel Drakulich – produkcija, snimanje
 Emilija Duparova – naslovnica, dizajn, fotografija

Izvori

Albumi iz 2002.
Albumi sastava Ashes You Leave

Fire


يؤمن المسلمون أن الدين عند الله، منذ الأزل دين واحد، وهو الإسلام، والذي تعدد هو شرائع الأنبياء، حيث يقتبسون من القرآن: ، و، وأن جميع الأنبياء والرسل، كانوا يدعون إلى الإسلام، ولكن تفرقت الأمم من بعدهم.

ويُقسم الإسلام غير المسلمين إلى ثلاثة أقسام: المستأمن وهم الذي أعطاهم الحاكم المسلم الآمان، والمعاهد وهم من تربطهم عهود مع المسلمين مثل أهل الذمة أو الذين يدفعون الجزية وخلافه، والحربي هو الذي ليس بينه وبين المسلمين عهد ولا أمان ولا عقد ذمة. وقد حرّم الإسلام آذية المعاهدين والمستأمنين، يقول النبي محمد: .

يعتبر المسلمون الآية  والآية أساسًا في التعامل مع غير المسلمين. القرآن يحترم الديانة اليهودية والمسيحية باعتبارهم يتبعون ديانات سماوية أخرى. القرآن يؤكد أنه «يقوم بإعادة الديانة السماوية النقية التي أُنزلت على إبراهيم والتي تم تحريفها من قبل اليهود والنصارى» (التحريف قد يعني أكثر من مجرد الفهم الخاطئ للنص، في مراحل متأخرة من التاريخ الإسلامي أصبح مفهوم هذا الشيء هو أن أجزاء من الإنجيل والتوراة تم تأليفها من قبل البشر.)

منح الإسلام لليهود والنصارى الحرية التامة في ممارسة طقوس دينهم وذلك يتجلى في أن رسول الإسلام محمد، قد عاش في مدينة يسكنها يهود ويجاورهم يهود وكان للنبي اتفاقيات وتحالفات مع اليهود بالسلم والمناصرة بيد أن اليهود نقضوا الكثير منها، وهناك شروط على أهل الذمة منها ما جاء في العهدة العمرية،  كالجزية ومنعهم من بناء الكنائس والمعابد وتجديدها وألايظهروا صليبًا ولا يضربوا بالنواقيس إلا ضربا خفيًفا ومنعهم من دعوة الناس إلى دينهم.

نظرة الإسلام للأديان الأخرى

يؤمن المسلمون أن الدين عند الله، منذ الأزل دين واحد، وهو الإسلام، والذي تعدد هو الشرائع السماوية، حيث يقتبسون من القرآن: ، و، يتضمن القرآن آيات تشير إلى أن الرسل والأنبياء أقروا بأن دينهم الإسلام:
 نوح: .
 إبراهيم: .
 يوسف: .
 موسى: .
 عيسى: .
 وقال الله، مخاطبا اليهود والنصارى: .

كما ويشير القرآن إلى أن الله قال أن دينه واحد: . وأن شريعة الرسول محمد جاءت مكملة ومتممة لكل الشرائع: .

ولهذا يؤمن المسلمون، أن الله لم يبعث بعده نبيًا آخر، لأن الله أكمل به الدين، وأتم به النعمة، ولأنه بعث إلى الناس عامة إلى الجن والإنس، فالله أكمل الدين كله، وأتم النعمة على العباد.

يقول الشيخ بن باز:

ويقول شيخ الأزهر أحمد الطيب: أن كلمة الإسلام المذكورة في قوله تعالى ""، تعني الدين الإلهي. والنبي إبراهيم بشر بالإسلام، ""، والنبي نوح قال: ""، والنبي موسى نفس الشيء، حتى النبي عيسى ""، كل الأنبياء جاءوا بدين الإسلام، وقالوا نحن مسلمون لله".

وجاء في الحديث النبوي عن أبي هريرة أنَّ النبي قال: (إنَّ مَثَلي ومثلَ الأنبياء منْ قَبلي، كَمَثَلِ رجلٍ بنى بَيْتًا، فأحْسَنَهُ وأجْمَلَهُ، إلا مَوْضعَ لَبِنَةٍ من زاوية، فَجَعَلَ النَّاسُ يَطُوفونَ بِهِ، ويَعْجَبونَ له، ويقُولونَ: هَلَّا وُضِعَتْ هذه اللَّبِنَة؟!)، قال: ((فأنا اللَّبِنَة، وأنا خاتمُ النَّبيِّينَ))؛ رواه الشيخان، واللفظ للبخاري.

معاملة غير المسلمين في الإسلام
جاء في القرآن: ، وقوله:

وفي الحديث الذي رواه مسلم في صحيحه رقم 2167
عَنْ أَبِي هُرَيْرَةَ، أَنَّ رَسُولَ اللهِ صَلَّى اللهُ عَلَيْهِ وَسَلَّمَ قَالَ: «لَا تَبْدَءُوا الْيَهُودَ وَلَا النَّصَارَى بِالسَّلَامِ، فَإِذَا لَقِيتُمْ أَحَدَهُمْ فِي طَرِيقٍ، فَاضْطَرُّوهُ إِلَى أَضْيَقِهِ».ورواه أيضا البيهقي في السنن الكبرى والترمذي والإمام احمد في مسنده

الإسلام والأديان الإبراهيمية

الإسلام والمندائية

يؤمن المسلمون بأن دين الصابئة سماوي وفقًا لما جاء في القرآن:  حيث ذكرت الصابئة ضمن سياق من يحملون صفات الإيمان بالله واليوم الآخر والعمل الصالح وهي معتقدات مشتركة بين الأديان السماوية.

أما إقرارهم بالجزية خارجا عن جزيرة العرب ذهب  إلى جواز إقرارهم وأخذ الجزية منهم، وقال صاحباه: لا تؤخذ منهم الجزية. وقال المالكية: بجواز إقرارهم وهو قول عند الشافعية وهو المعتمد عند الحنابلة.

الإسلام والمسيحية

المسيحيين -أو كما سموا في القرآن بالنصارى- وفقا للشريعة الإسلامية هم أقرب الناس مودة للمسلمين وعزى القرآن ذلك إلى تعبدهم وعدم استكبارهم حيث ورد في القرآن:  ومع ذلك ورد في القرآن أن بعضًا منهم متعصبون لدينهم وكارهون للمسلمين كما يقول الله:  ويبيح الإسلام للمسلمين مصادقة النصارى والتعامل الحسن معهم من أي نوع وفقا للآية الثانية والثمانون من سورة المائدة ولكن يمنع من إتخاذهم كالأخوة وموالاتهم في الحرب وذلك وفقا للآية الحادية والخمسون من سورة المائدة: والتي استنبط منها العلماء المسلمون قاعدة الولاء والبراء.

الإسلام واليهودية

يعتبر اليهود في القرآن أعداء للمسلمين بل هم الأشد عدوانا للمسلمين: ومن السيرة النبوية والتاريخ الإسلامي يتضح ذلك من المواقف التي حصلت مع النبي محمد بن عبد الله صلى الله عليه وسلم ويهود يثرب وجاراتها والتي انتهت بإقصاء ثلاثة مراكز لهم وهم بنو قريضة وبنو النضير وبنو قينقاع، ، وعلى مدى الزمن يتضح العداء الإسلامي لليهود.

الإسلام والهندوسية

(وَلَقَدْ بَعَثْنَا فِي كُلِّ أُمَّةٍ رَسُولًا أَنِ اعْبُدُوا اللَّهَ وَاجْتَنِبُوا الطَّاغُوتَ ۖ فَمِنْهُمْ مَنْ هَدَى اللَّهُ وَمِنْهُمْ مَنْ حَقَّتْ عَلَيْهِ الضَّلَالَةُ ۚ فَسِيرُوا فِي الْأَرْضِ فَانْظُرُوا كَيْفَ كَانَ عَاقِبَةُ الْمُكَذِّبِينَ)
ويظهر من هذه الأية أنه قد يكون بعث في الحضارات القديمة كالهند رسولاً أو رسلاً من الله يهديهم إليه؛ ومن العلماء من يقول أن بوذا يمكن أن كان نبياً. وهنا يظهر في قوله تعالى أنه كل ما يعبد من غير الله ضلال يهدي إلى النار بما في ذلك من الطاغوت.

الإسلام والبوذية
البوذية (نسبة إلى غاوتاما بوذا) تعتبر من الديانات الرئيسية في العالم، يتواجد في العالم حوالي 150 مليون إلى 300 مليون شخص من معتنقي هذه الديانة. جرّدت البوذية الكون من مفهوم الخالق الأزلي -مصدر خلاص الجميع-. لا تعارض في البوذية مع فكرة وجود آلهات عدة، إلا أنها رفضت أن تخصص لها مكانة في عقيدتها. وفي البوذية ليس للآلهة يدٌ في خلق الكون، كما لا يمكنها التحكم في مصير الكائنات الحية وترفض البوذية الصلوات والأضاحي التي تخصص لها.

واختلف الفقهاء حول طريقة التعامل معهم، هل يعاملون كما يعامل أهل الكتاب، أم يعاملون معاملة مختلفة.

رأي غير المسلمين

يرى بعض غير المسلمون بأن كان هناك بعض القيود الاجتماعية والقانونية المفروضة على أهل الذمة، الكثير منها رمزية. أكثر هذه القيود إساءة لأهل الذمة كانت الملابس البارزة التي فرضت عليهم في بغداد مع أنها لم تُذكر في القرآن أو السنة. العنف والعداء الظاهر كان نادراً جداً.

ويدعي برنارد لويس، أنه في ما قبل القرن التاسع عشر، لم يكن أحد يهتم بالتسامح في التعامل مع غير المؤمنين في الإسلام والمسيحية. التعريف المعروف للتسامح كان: «أنا القائد. سوف أمنحك بعض من الحقوق والصلاحيات التي أتمتع بها ولكن ليس كلها، بشرط أن تعيش بحسب القوانين التي أفرضها وأتحكم بها أنا.»  غير أن هذا غير صحيح، فالقائد المسلم يحكم بأحكام الشريعة الإسلامية التي توضح كل الأمور ولا تدع مجالا للتسلط، وإن لم يحكم بها القائد فكل الرعية ستعاني منه ولا يصح التهكم على هذا القائد والخروج عن طاعته بناء على أنه مخالف.

حسب برنارد لويس دائما، في الأصل كان مسموح لليهود والمسيحيين —أهل الكتاب— أن يعيشوا في البلاد الإسلامية باعتبارهم أهل الذمة وكان من المسموح لهم أن «يمارسوا طقوسهم الدينية تحت قيود معينة والتمتُع ببعض الحكم الذاتي لدينهم» ويتم الدفاع عن أمانهم وممتلكاتهم مقابل دفع الجزية (نوع من الضرائب يفرض على الذكور الأحرار) على غير المسلمين، على صعيد آخر يفرض على المسلمين دفع الزكاة وهي نوع من الضرائب أيضاً. يقول برنارد لويس أنه بالرغم من منزلة الذميين المنخفضة في الدول الإسلامية إلا أن حالهم كانت جيدة بالمقارنة مع غير المسيحيين أو حتى المسيحيون من مذاهب غير رسمية في الدول المسيحية القديمة. كان من النادر أن يُعدم أو يُهَجَر ذمّي، أو أن يجبر على ترك دينه. كان أهل الذمة أحرارا في اختيار مساكنهم وأعمالهم التي يكسبون بها رزقهم. أغلب الحالات التي غير فيها ذمي دينه كانت باختياره، ولأسبابه الخاصة. مع ذلك كانت هناك حالات من الإجبار لتغيير الدين في القرن الثاني عشر في شمال أفريقيا، الأندلس والفُرس.، وكلام لويس هذا بعضه صحيح والبعض الآخر فيه نظر.

اقرأَ أيضًا
 الأندلس
 الاديان السماوية
 الاسلام

مراجع

الإسلام والأديان الأخرى

الإسلام والأديان الأخرى


WAMP, Windows işletim sistemi üzerinde Apache HTTP Sunucusu, MySQL ve PHP kurulumunu bir arada sunan bir tümleşik sistem yazılımıdır. Kurulumları otomatik yaptığı gibi açık kaynak olarak geliştirilen bu sistemin düzenlenmesi de mümkündür. WAMP ismi; Windows, Apache, MySQL, PHP platformlarının baş harflerinden gelmektedir. Linux'ta kullanılabilen LAMP'in Windows alternatifi olarak da adlandırılabilir.

WAMP paketleri

 EasyPHP : İlk WAMP paketi olarak 1999'da başlatılan proje.
 wampserver : Daha önce WAMP5 olarak adlandırılan bir başka yaygın paket.
 MoWeS Portable: CD ya da dış flash bellek gibi ortamlarda çalışabilen bir paket.

Web sunucusu yazılımları
WAMP

WAMP


Yıldız Teknik Üniversitesi Sinema Kulübü tarafından yılda bir kez düzenlenen kısa film festivalidir. İlk olarak, 2003 yılında düzenlenmeye başlanmış bu festival, amatör olarak sinemaya gönül vermiş öğrencilerin katılımına açık bir kısa film yarışmasını, herkesin katılımına açık film gösterimlerinı, sinema hakkında söyleşi, atölye ve çeşitli aktivitelerle dolu bir haftayı kapsar. Yıldız Teknik Üniversitesi'nin Beşiktaş'ta bulunan Yıldız yerleşkesinde gerçekleştirilecek festivalin, bu sene 9.'su düzenlenecektir. Festivale son katılım tarihi 29 Nisan 2013 olarak belirlenirken, festival tarihi olarak 13-17 Mayıs haftası belirlenmiştir. Hafta içerisindeki gösterimler 50 kişilik Yıldız Teknik Üniversitesi Cep Sineması'nda gösterilirken, ödül töreni Yıldız Teknik Üniversitesi Oditoryumu'nda 17 Mayıs akşamı yapılacaktır.

1. Yıldız Kısa Film Festivali
12-16 Mayıs 2003 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:
 Banu BOZDEMİR (Sinema Yazarı)
 Tayfun PİRSELİMOĞLU (Yönetmen)
 Pelin BATU (Oyuncu)
 Mehmet AÇAR (Sinema Yazarı)
 Fırat SAYICI (Ytü Sinema Kulübü Başkanı)

2. Yıldız Kısa Film Festivali
10-14 Mayıs 2004 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:
 Çağan IRMAK (Yönetmen)
 Mustafa UĞURLU (Oyuncu)
 Bülent BERKMAN (Gazeteci-Yazar)
 Tunca ARSLAN (Sinema Yazarı)
 Işıl ÖZGENTÜRK (Senarist-Yazar-Yönetmen)
 Rıza KIRAÇ (Sinema Yazarı-Yönetmen)
 Fırat SAYICI (Ytü Sinema Kulübü Başkanı)

Festival esnasında düzenlenen etkinlik, atölye ve söyleşiler:

 Deneysel Sinema
 Kısa Filmde Müzik
 Kısa, Kısa "Kısa Film"
 Türkiye'de Belgesel Çekmek
 Yenilenen Türk Sineması konularında,

Etkinlikler çerçevesinde ağırlanan konuklar:

 Derviş Zaim
 Işıl Özgentürk
 Güven Kıraç
 Mehmet Güreli
 Natali Yeres
 Rıza Kıraç gibi isimler ağırlanmıştır.

3. Yıldız Kısa Film Festivali
6-10 Mart 2006 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:
 Barış Pirhasan - Senarist, Yönetmen
 Sabri Kaliç - Yönetmen
 Füsun Demirel - Oyuncu
 Sadi Çilingir - Sinema Yazarı
 Natali Yeres - Sanat Yönetmeni
 Alper Maral - Besteci, YTÜ Öğr. Gör.
 Mustafa Preşeva - Kurgu

Dereceye Girenler
Bu festivalde dereceye girenlerin listesi şöyledir;

Kurmaca
 Çarpışma - Umut Aral
 Yorgan - Caner Yalçın
 Yirmilik - Sadi Celil Cengiz

Deneysel
 Entropi - Ozan Özdilek
 Iskat - Onur Şentürk/Mert Kızılay
 Unisex - Neşe Akın

Canlandırma
 Uzak "Doğu" - Ali Can Meydan
 Kapalı - Mert Kızılay
 Porselen Balık - Ozan Balki

4. Yıldız Kısa Film Festivali
7-11 mayıs 2007 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:
 Tuncel Kurtiz - Oyuncu
 Uğur İçbak - Görüntü Yönetmeni
 Mevlüt Koçak - Kurgu
 Mustafa Ziya Ülkenciler - Sanat Yönetmeni
 Sevin Oktay - Sinema Yazarı
 Atilla Özdemiroğlu - Besteci Müzisyen
 Yüksel Aksu - Yönetmen

Dereceye Girenler
Bu festivalde dereceye girenlerin listesi şöyledir;

Kurmaca
 Umut - Mehmet Bahadır Er
 Mütereddit - Eray Mert
 Vidalar - Can Evrenol

Deneysel
 Soru Ve? - Hakan Doğan
 Kün Ol - Ömür Kınay
 Tıde - Korcan Derinsu

Canlandırma
 Gazap - Murat Kirişçi
 Adorno Neden Delirdi? - Mert Bilek
 Kelle Koltuk - Celal Koç

5. Yıldız Kısa Film Festivali
3o Mart - 4 Nisan 2008 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:

 Ezel Akay - Yönetmen
 Ahmet Haluk Ünal - Senarist
 Soykut Turan - Görüntü Yönetmeni
 Fikret Kuşkan - Oyuncu
 Ayhan Ergürsel - Kurgu

Dereceye Girenler
Bu festivalde dereceye girenlerin listesi şöyledir;

Kurmaca
 İnsan-lık - Eray Mert
 Egemen ve Kerem - Enes Korkmaz
 Sardunya -Mustafa Emin Büyükcoşkun

Deneysel

 Altyazı - Efe Öztezdoğan
 62 - Bora T. Topaloğlu/Eray Günay
 Xpoo -Ferit Katipoğlu

Canlandırma

 Yagmur Makamı - Rıdvan Çevik
 Zorunlu Şeçmeli - Lokman Doğmuş/Erkan Esenoğlu
 Arnie Aykut Durmayaz/Ümit Kayabaş

6. Yıldız Kısa Film Festivali
13-17 Nisan 2009 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:

 Yeşim Ustaoğlu - Yönetmen
 Meral Okay - Senarist
 Gökhan Atılmış - Görüntü Yönetmeni
 Yetkin Dikinciler - Oyuncu
 Naz Erayda - Sanat Yönemeni
 Kerem Kurdoğlu - Animasyon
 Atilla Dorsay - Sinema Eleştirmeni
 Engin Öztürk - Kurgu

Dereceye Girenler
Bu festivalde dereceye girenlerin listesi şöyledir;

Kurmaca
 Sapak - Fırat Mançuhan
 Tek Notalık Adam - Dağhan Celayir
 Hüküm - Rezan Yaşilbaş

Deneysel
 İzdüşümsel Fantaziler - Burak Koçak
 Uyuyan Günah da İşlemez - Veysel Çelik
 Karşı - Mehmet Göksu

Canlandırma
 Yar - Mert Kızılay
 Watt - Burak N. Kurt
 Gemeinschaft - Özlem Akın

7. Yıldız Kısa Film Festivali
3-7 Mayıs 2010 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:

 Durul TAYLAN (Yönetmen)
 Yağmur TAYLAN (Yönetmen)
 Orçun KÖKSAL (Senarist)
 Mehmet AKSIN (Görüntü Yönetmeni)
 Erdem TAYLAN (Animasyon)
 Çiçek KAHRAMAN (Kurgu)
 Ozan GÜVEN (Oyuncu)
 Elif TAŞÇIOĞLU (Sanat Yönetmeni)
 Banu BOZDEMİR (Sinema Yazarı)
 Gökhan KIRDAR (Müzisyen)

8. Yıldız Kısa Film Festivali
2-6 Mayıs 2011 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:

 Aylin Zoi TİNEL (Kurgu)
 Feza Çaldıran (Görüntü Yönetmeni)
 Serdar AKBIYIK (Sinema Eleştirmeni)
 Şafak TAVKUL (Animasyon)
 Teoman KUMBARACIBAŞI (Oyuncu)
 Ümit ÜNAL (Yönetmen-Senarist)

Bu festivaldeki diğer etkinlikler,

 Londra Merkezli Future Shorts seçkisi (Türkçe altyazılı)
 İspanyol Kurmaca film örnekleri olan Promofest seçkisi (İngilizce altyazılı)
 Toplam 19 tane Festival Filmleri Seçkisi
 "Animasyon' da 12 Temel Prensip" (Panelistler: Şafak Tavkul, Başar Muluk, Murat Çelik); "Nedir Bu Gençlerin Çektiği?" (Panelistler: Sinematek eğitmenleri)
 "Senaryo" konulu atölye çalışması

olarak sıralanabilir.Ödül töreninde katılımcılara YTÜ Sinema Kulübü'nün ödülleri dışında sponsor firmalar tarafından da,

 Kurmaca, Deneysel ve Canlandırma dallarında birinci gelen eser sahiplerine Digital Film Academy'den toplam 9000 TL tutarında Özel Eğitim Ödülü,
 Sinematek Özel Ödülü (Kurmaca - Deneysel - Canlandırma dallarında dereye girenler dışında seçilen olan bir eserin sahibine ücretsiz eğitim ödülü)
 Yıllardır olduğu gibi Dream TV Özel Ödülü verilmiştir.

9. Yıldız Kısa Film Festivali
13-17 Mayıs 2013 tarihleri arasında YTÜ Yıldız yerleşkesinde düzenlenmiştir.

Festival jürisi şu isimlerden oluşmuştur:

 Bora Gökşingöl - Kurgucu
 Ceylan Özçelik - Yazar, Sunucu, Kısa Film Yönetmeni
 Ercan Yılmaz - Görüntü Yönetmeni
 Handan İpekçi - Senarist, Yapımcı, Yönetmen
 Özcan Alper - Yönetmen, Senarist
 Ruhi Sarı - Oyuncu
 Veli Kahraman - Sanat Yönetmeni, Yönetmen

Bu festivaldeki diğer etkinlikler,

 Dışavurumcu Sanat Terapisi Paneli
 "Türkiye'de Sinema Eğitimi Beklenen Düzeyde mi?" başlıklı Panel
 Filmlerde Psikoloji Paneli
 3D Animasyon Atölyesi
 Toplam 14 tane Festival Filmleri Seçkisi

olarak sıralanabilir.Ödül töreninde katılımcılara YTÜ Sinema Kulübü'nün ödülleri dışında sponsor firmalar tarafından da, Kurmaca, Deneysel ve Canlandırma dallarında birinci gelen eser sahiplerine Digital Film Academy'den toplam 9000 TL tutarında Özel Eğitim Ödülü verilmiştir.

Dereceye Girenler
Bu festivalde dereceye girenlerin listesi şöyledir;

Kurmaca
 Buhar - Abdurrahman Öner
 Yüksük - Enes Yurdaün
 1982 - Yıldıray Yıldırım

Kurmaca Jüri Özel Ödülü
 MOD - Deniz Tarsus

Deneysel
 Aralık - Hüseyin Mert Erverdi
 (Kafes) - Oğuzhan Akalın
 Ü.N.K. - Umut Subaşı

Canlandırma
 Tahrik ve Tahrip - Metin Vatansever
 Kız Çocuğu - Hakan Berber
 Fidan - Önder Menken & Burak Varlık

10.Yıldız Kısa Film Festivali
22-26 Mayıs 2017 tarihleri arasında düzenlenmesi planlanmaktadır

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Festivalin Resmi Sitesi
 Festivalin Facebook Sayfası
 Festivalin Twitter Sayfası
 YTU Sinema Kulübü
 YTU Sinema Kulübü Facebook Sayfası

İstanbul'daki film festivalleri
Kısa film yarışmaları
2003'te kurulan yinelenen olaylar

Yıldız Kısa Film Festivali


Athamánio, en , est un village et un ancien dème du district régional d'Árta, en Épire, Grèce. En 2010, il est fusionné au sein du dème des Tzoumerka-Centrales.

Selon le recensement de 2011, la population du dème compte  tandis que celle du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Dème en Épire
Village en Épire (périphérie)
Ancien dème en Grèce

Athamánio


Micropterix amsella je vrsta moljca koji pripada porodici Micropterigidae. Vrstu je prvi opisao John Heath 1975. godine. Endemska je vrsta za Hrvatsku.

Raspon krila iznosi 6 – 8 mm.

Izvori

Vanjske poveznice

 Slika

Endemska fauna Hrvatske
Moljci

Micropterix amsella


Masao Sugimoto (født 26. juni 1967) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Yamaha Motors og Shimizu S-Pulse.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Masao Sugimoto


es uno de los siete barrios de la ciudad de Hamamatsu, Japón. Hasta el 1 de septiembre de 2011 tenía una población estimada de 91.901 habitantes y una densidad de 1,380 personas por metro cuadrado. La superficie total del barrio es de 66,51 km².

El Barrio Hamakita se estableció el 1 de abril de 2007. A partir de 2009, tenía una población de 90.817 personas en un área de 66.51 km², con una densidad de población de 1370 personas por km².

Véase también
Barrios de Japón

Referencias

Enlaces externos
Página principal (en japonés)

Barrios de Hamamatsu

Hamakita-ku (Hamamatsu)


La forteresse de Käkisalmi () ou Forteresse de Korela () est  une forteresse située à Priozersk en Russie
.

Âge du fer
Les Caréliens ont construit la première forteresse en bois sur le site.
Les objets les plus anciens trouvés sur le site sont des boucles en bronze typiques de la mode vestimentaire de l'âge du fer dans l'ouest de la Finlande, datées des .

La datation par le carbone 14 de grains d'orge trouvés lors de fouilles archéologiques date l'activité humaine de l'île au XIIe siècle.
De nombreux artefacts trouvés dans la zone indiquent aussi qu'elle a été utilisée par les Caréliens pendant la période des croisades baltes.

La Vuoksi a servi de route aux Caréliens à la fois du lac Saimaa au lac Ladoga et entre le Ladoga et la baie de Vyborg.
Les Caréliens ont fortifié la section fluviale entre le Ladoga et Viipuri avec trois fortifications.
Les forteresses de Viipuri et de Käkisalmi ont sécurisé les extrémités de la voie navigable, et le Tiurinlinna protégeait le seul endroit de la rivière où les bateaux devaient être portés pour passer les rapides.
Ce système de fortification était capable de contrôler les transports sur la Vuoksi et se protéger des menaces venant de différentes directions.

Moyen Âge
Le château que l'on voit aujourd'hui date de l'époque médiévale.
Il a été mentionné pour la première fois en 1143 dans une Chronique de Veliky Novgorod  à Korela, et des fouilles archéologiques ont révélé une couche appartenant au .

L'époque carélienne du château s'est terminée avec l'invasion suédoise en 1294 dans le cadre de la troisième croisade balte.
Le château est conquis par l'armée suédoise sous la direction de Sigge Lake.
Avant leur attaque de Käkisalmi, l'année précédente, en 1293, les soldats suédois ont détruit la place du marché fortifiée carélienne sur le site du château de Vyborg.

En 1295, le château est conquis par les Novgorodiens, qui reviendront en 1310 et détruiront la ville de Käkisalmi.

En 1314, un petit groupe de Caréliens reprend le château. Ils appellent les Suédois à l'aide car ils n'ont pas les forces pour protéger seuls le château face aux représentants de Novgorod.
Cependant, les habitants de Novgorod ont reconquis le château et puni sévèrement les rebelles.
Le traité de Nöteborg de 1323 confirmera l'appartenance de la forteresse à Novgorod.

Le château sera habité par les république de Novgorod pendant près de 300 ans, bien que les Suédois aient tenté de prendre possession du château en 1322 et 1348.

Dans les années 1330, la République de Novgorod cède le château de Korela (et pratiquement tout la zone des Votes, y compris les forteresses de Shlisselbourg et de Ladoga) au duc Narimantas de Lituanie.
Les Caréliens mènent la  contre le duc lituanien Narimantas, qui régnait sur le château.
La population du chateau est estimée entre 300 et 330 habitants.

En 1360, un incendie détruit presque entièrement le château.
Les Novgorodiens ont alors construit les bastions et les tours de pierre actuels en 1364.

En 1383, la République de Novgorod cède la forteresse de Korela au duc Patrikas fils de  Narimantas (avec Kaprio et Pähkinälinna), mais ,dès l'année suivante, les marchands de la ville se sont plaints de son administration.
Patrikas a dû accepter un échange et a quitté Käkisalmi.
En 1411, les Suédois reprennent possession du château pour une courte période.
La plus grande partie des  a été paisible.

Le
En 1573, le seigneur de guerre finlandais Herman Fleming attaqua le château avec sa cavalerie, incendiant trois monastères entourant le château.

Début novembre 1580, une armée suédo-finlandaise dirigée par le chef de guerre Pontus De la Gardie attaque Käkisalmi, isolant la ville de tous côtés.
Des canons nt été placés du côté du village de Tenkalahti dans un camp suédois.
Dans l'après-midi du 4 novembre, le bombardement du château et de la ville a alors commencé en de nombreux endroits avec des boulets chauffés qui ont mis le feu à la ville.

Käkisalmi restera sous contrôle Suédois jusqu'en 1597, date à laquelle le traité de Teusina exigeait que le château soit cédé aux Russes.
Les russes continueront à tellement renforcer le château que Jacob De la Gardie devra faire le siège pendant six mois avant que le château de Käkisalmi ne redevienne une possession suédoise.

La Suède étant impliquée dans la Première guerre du Nord au milieu du , montant sur le trône, Charles X Gustave prend des effectifs si nombreux de l'armée du château que pendant la guerre russo-suédoise (1656-1658), le château a failli tomber entre les mains des Russes.
Olavi Pentinpoika, qui défendait le château, n'avait que 171 hommes à sa disposition.
Avec cet effectif, il défendra le château pendant trois mois contre 2 500 assaillants.

Finalement, les Russes abandonneront leur intention après avoir perdu 1 000 hommes.
Olavi Pentinpoika sera anobli sous le nom de Granatenburg pour sa bravoure.

Du  à nos jours

En 1703, Pierre le Grand a commencé à bâtir la ville de Saint-Pétersbourg, et voulant que la ville soit bien protégée à l'ouest, Pierre le Grand veut que les châteaux de Käkisalmi et de Vyborg participent à la protection de la capitale.
Russes s'emparent du château le 9 septembre 1710.

Les victoires de l'armée suédoise remportées pendant la guerre ont montré que les défenses de la frontière nord-ouest de la Russie étaient insuffisantes et que la capitale Saint-Pétersbourg, relativement proche de la frontière, était vulnérable.
En 1791, l'impératrice de Russie, Catherine II, ordonne au général Alexandre Souvorov,  de renforcer les défenses de l'ancienne Finlande en créant un système de fortifications à l'est du Kymijoki.
La forteresse fera partie du système de fortification du sud-est de la Finlande mis en place par Alexandre Souvorov.

En 1940, par le traité de Moscou, la Finlande cède entre-autres le château à l'Union soviétique.

Bibliographie

Pohjolan-Pirhonen, Helge: Olavinlinnan historialliset vaiheet, Pyhän Olavin Kilta, Savonlinnan kirjapaino Oy, 1973 (s. 372–373, 502–503)
Saksa, Aleksandr: Rautakautinen Karjala. Muinais-Karjalan asutuksen synty ja varhaiskehitys. Studia Carelica Humanistica 11. Joensuu 1998.
Schvindt, Theodor: Käkisalmen pesälinnan ja entisen linnoitetun kaupungin rakennushistorian aineksia. Analecta Archaeologica Fennica II, 2. Helsinki 1898.
Uino, Pirjo: Ancient Karelia. Archaeological studies. Suomen Muinaismuistoyhdistyksen Aikakauskirja 104. Helsinki 1997.
 .

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des châteaux finlandais

Liens externes

Priozersk
Isthme de Carélie
Histoire militaire de la Finlande
Histoire militaire de la Russie
Korela
Korela
Système de fortification du Sud-Est de la Finlande
Histoire des territoires cédés par la Finlande à l'Union soviétique
Objet patrimonial culturel dans l'oblast de Léningrad

Forteresse de Korela


ජේඩ් යන්නෙන් අදහස් වන්නේ අලංකාරමය ඛණිජයක් වන අතර, බොහෝ පතල ලෙසින් දක්නට ලැබෙනුයේ කොළ පැහැති වර්ගයයි. වෙනස් ඛණිජ වර්ග දෙකකින් එකක් ලෙසින් එය අදහස් විය හැකිය: නෙෆ්රයිට්, කැල්සියම් සහ මැග්නීසියම් සිලිකේටයකි, හෝ ජේඩයිට්, සෝඩියම් සහ ඇලුමිනම් සිලිකේටයකි.

ආසියානු කලාවෙහි ජේඩ් ඉතා කැපී පෙනෙන අයුරින් දක්නට ලැබෙන අතර, වෙනත් බොහෝ සංස්කෘතීන්හීද එයට වැදගත් තැනත් හිමිව ඇත.

ජේඩ්


Kategori ya da ulam, felsefi anlamda genel olarak öznitelik ya da bir nesneye yüklenen nitelik olarak anlaşılır. Kategoriler, bir konunun anlam ve sınırlarını, içerik ve biçiminin çerçevesini belirler.

Kategoriler, koşulu kendilerinde mevcut olan genel niteliklerdir; bu anlamda ve dolayısıyla koşulsuzdurlar. Kategorik denildiğinde belirtilen anlam, bu bağlamda, koşulsuzluktur. Bu genel anlamın ötesinde felsefe tarihi boyunca kategori kavramı içerik olarak kullanıldığı felsefi dizgeye (sistem) göre anlam kazanan bir içeriğe sahiptir. Bir anlamda kategori kavramının oluşturcusu Aristoteles'tir. Aristoteles on çeşit kategori belirlemiş ve bir konu hakkında bu on kategoriye göre bir şey söylenebileceğini belirtmiştir. Töz, nicelik, nitelik, yer, zaman, durum, sahiplik, etki, edilgi, bağıntı Aristotales'in ortaya koyduğu kategorilerdir. Böylece kategori, felsefede anlamlı bir şey söyleyebilmenin koşullarını belirleyen kavram olarak görünmektedir.

Kant'ın buna paralel ancak farklı içerikte bir kategori tanımı vardır. Kant, tecrübelerimizin önsel (a priori) koşulu olan mutlak zihinsel kavramları adlandırmak üzere kategori kavramını kullanır. Kant'a göre, zihnin duyumlardan gelen verileri toplayıp değerlendirmesi ve birleştirip sonuçlara varması için on iki ayrı kategori mevcuttur. Bu on iki kategori temelde dört ana kategoriye bağlıdır. Bunlar: Nitelik, nicelik, bağıntı ve modalite'dir.

Kant ile Aristoteles'in kategori anlayışlarındaki farklılık, Kant'ta kategoriler yalnızca düşüncenin özellikleri olmasına karşın, Aristoteles'te kategoriler hem düşüncenin hem de varlığın özelliklerini gösterirler.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Nitelik
 Sınıf
 Sınıflama

Felsefi kavramlar
Metafizik kavramları
Ontoloji

Kategori


Prisioneiro B-3087 é um livro infantojuvenil de ficção histórica do autor Alan Gratz. O livro relata a vida dos judeus Jacob e Ruth Gruener, que foram feitos prisioneiros durante o Holocausto. O protagonista é Yanek, que em 1939, aos 10 anos, testemunha o acontecimento da invasão alemã na Polônia, no início da Segunda Guerra Mundial. O Prisioneiro B-3087 foi publicado inicialmente pela Scholastic Corporation em 1º de março de 2013 e chegou ao Brasil no mesmo ano, pela Editora Ática.

Sinopse
Em 1939, aos 10 anos, Yanek Gruener testemunha o acontecimento que mudaria sua vida para sempre: a invasão da Polônia pelo exército alemão, estopim da Segunda Guerra Mundial. O menino é então aprisionado em seu bairro, agora transformado num gueto judeu, cercado por muros intransponíveis. Mas esses foram os melhores dias...

Do início da guerra até seu fim em 1945, Yanek viveu o horror do Holocausto. Passou por dez campos de concentração diferentes, enfrentou viagens em vagões de transporte de gado em condições chocantes e duas vezes marchou por estradas intermináveis.

Mal alimentado, sujo, subjugado, Yanek é, mais do que tudo, um exemplo de perseverança e vontade de viver. Sua jornada, contada décadas depois, é um tocante depoimento histórico que não pode jamais ser esquecido.

Personagens

 Yanek Gruener - protagonista;
 Moshe - tio de Yanek;
 Gizela - tia de Yanek;
 Zytka - filha de Moshe e Gizela;
 Mina - mãe de Yanek;
 Oskar - pai de Yanek;
 Fela e Abraham - tios padeiros de Yanek;
 Laski, Rosenblum e Brotman - famílias acolhidas pelos Gruener;
 Aron - garoto de 7 anos da família Laski;
 Immerglick - senhora ranzinza que morava na frente do apartamento de Yanek;
 Tatarka - idoso que morava em outro andar do prédio de Yanek;
 Thomas e Isaac - garotos do mesmo barracão de Yanek em Plaszóvia;
 Amon Göth - comandante cruel do campo de concentração de Plaszóvia;
 Holtzman - policial do Judenräte assassinado;
 Dr. Josef Mengele - Médico do campo de concentração Auschwitz;
 Fred - amigo no campo de concentração Auschwitz;
 Lua Cheia - assassino antes da guerra, designado como Kapo pelos nazistas;
 Karl Koch - comandante do campo de concentração Buchenwald;
 Ilse Koch - esposa de Karl Koch, considerada bruxa ou besta de Buchenwald;
 Youzek - primo de Yanek;
 Hela - esposa de Youzek;
 Isaac e Barbara Gamzer - família que sobreviveu com Youzek e Hela;
 Luncia Gamzer - filha de Isaac e Barbara;
 Ruth Gruener - novo nome de Luncia, futura esposa de Jack Gruener;
 Jack Gruener - novo nome de Yanek.

Referências

Livros da década de 2010
Livros sobre a Segunda Guerra Mundial
Livros sobre o Holocausto

Prisioneiro B-3087


Ateş yanıklığı, Erwinia amylovora adlı bakteri türünün Dağmuşmulası, alıç, ayva, ceviz,elma,armut ve üvez türlerinde neden olduğu bitki hastalığı.

Yaprak renkleri kahve-siyah renge dönüşür ve dalda kavrulmuş bir şekilde uzun süre asılı kalır. Çiçeklerin renkleri, önceleri kahverengi daha sonra siyaha döner. Genç sürgünlerin renkleri esmerleşir; sürgünler yangın geçirmiş bir görünüm alır. Dalların kabuklarında zamanla beyaz bir akıntı görülür.

Savaşı

Çiçeklenmeden önce %5'lik borda bulamacı kullanılır.

Tüm dönemlerde 50/150 ml/100 lt suya veya dekara Bakır Sülfat Pentahidrat.

Kaynakça

Bitki hastalıkları

Ateş yanıklığı