Holger Jacobæus (født 6. juli 1650 i Aarhus, død 18. juni 1701) var en dansk læge. Han var bror til Matthias Jacobæus.

Hans forældre var biskop Jacob Matthisen og Anna Bartholin (en datter af Caspar Bartholin). Efter faderens død kom han 1661 til København med sin moder, deponerede 1666 fra Vor Frue Skole og studerede teologi og medicin. I 1671 begav han sig på en rejse til Holland og studerede lægevidenskab, navnlig i Leiden. På grund af krigsuroligheder vendte han hjem 1672 og lagde sig navnlig efter anatomi under Stenos vejledning. I 1674 gav han sig atter på rejse og opholdt sig i Holland, i Paris, men navnlig i Italien, hvor han i længere tid boede hos sin tidligere lærer Steno i Firenze og fremdeles særlig dyrkede anatomien. Over Tyskland drog han 1677 tilbage til Danmark, men rejste det følgende år igen ud, til England og Holland, hvor han 1679 i Leiden erholdt den medicinske doktorgrad; samme år kom han hjem.

Allerede 1674 var han bleven udnævnt til professor i historie og geografi ved universitetet, men begyndte først sin akademiske virksomhed efter sin sidste rejses afslutning. I 1681 beskikkedes han til secundus anatomicus på universitetet med senium i det medicinske fakultet og holdt nu også medicinske forelæsninger, navnlig fra 1686 som vikar for Willum Worm. Til universitetsrektor valgtes han 1691 og atter 1695; han beklædte derefter værdigheden 2 år i træk. I 1691 blev han tillige assessor i Højesteret, 1698 rykkede han op til et ordinariat i det medicinske fakultet og blev samtidig justitsråd. I 1701 døde han af en hidsig feber. I 1681 havde han ægtet sit søskendebarn Anne Margrethe Bartholin, datter af professor Thomas Bartholin; efter hendes død 1698 ægtede han det følgende år justitssekretær Thomas Bartholins enke, Anne Tistorph.

I sine yngre dage viste Jacobæus som Stenos discipel livlig interesse for anatomien og navnlig for dyreanatomien, men som professor udfoldede han ingen betydeligere virksomhed, hverken i anatomisk eller i anden retning. Historisk bekendt har han kun gjort sig ved sin efter kongelig befaling udgivne, store illustrerede katalog over det kongelige kunstkammer (Museum regium, 1696), hvilket pragtværk tilsendtes mange fremmede fyrster og derfor indbragte forfatteren talrige store foræringer. Hans børns huslærer Jochum Halling skal i øvrigt have haft en væsentlig andel i katalogens udarbejdelse. En vis opsigt i udlandet vakte Jacobæus også ved sit Programma funebre i anledning af Ole Borchs død; den skarphed, hvormed han i veneration for sin kære, afdøde lærer angreb dennes modstander, den celebre Conring, fremkaldte heftige gensvar fra forskellige tyske lærde.

Kilder

Læger fra Danmark
Rektorer ved Københavns Universitet
Danskere i 1600-tallet
Personer fra Aarhus

Holger Jacobæus


Die Belgian International 2009 im Badminton fanden vom 3. bis zum 6. September 2009 in Mechelen statt. Der Referee war Marcel Schormans aus den Niederlanden. Das Preisgeld betrug 15.000 US-Dollar, wodurch das Turnier in das BWF-Level 4A eingeordnet wurde.

Austragungsort
Sportcentrum De Nekker Mechelen, Nekkerspoelborcht 19

Finalergebnisse

Weblinks
badminton.de

2009
Badminton 2009
BE Circuit 2009/10
Sportveranstaltung in Mechelen

Belgian International 2009


كأس أمريكا الجنوبية 1945 هي النسخة الثامنة عشرة من بطولة أمريكا الجنوبية عقدت في سانتياغو، تشيلي في 14 يناير 1945 حتى 28 فبراير 1945. اعتبرت بطولة رسمية من قبل كونميبول. الدول المشاركة كانت الأرجنتين وبوليفيا والبرازيل وتشيلي وكولومبيا والإكوادور والأوروغواي. أعلن منتخبي باراغواي وبيرو انسحابهما من البطولة.

المباريات
كل فريق لعب ضد كل الفرق الأخرى. تم منح نقطتين للفائز ونقطة للتعادل وصفر (0) نقطة للخسارة.
 نتيجة الشوط الأول هي بين القوسين

14 يناير، 1945

18 يناير، 1945

18 يناير، 1945

21 يناير، 1945

24 يناير، 1945

28 يناير، 1945

31 يناير، 1945

7 فبراير، 1945

11 فبراير، 1945

15 فبراير، 1945

18 فبراير، 1945

21 فبراير، 1945

25 فبراير، 1945

28 فبراير، 1945

الترتيب

الفائز

الهدافين
6 أهداف
  نوربرتو مينديس
  هلنو دي فريتاس

5 أهداف
  أديمير
  خوان الينترا
  أتيليو غارسيا

4 أهداف
  رينالدو مارتينو - رينيه بونتوني
  غييرمو كلافيرو
  فيكتور اغوايو

3 أهداف
  ديسيديريو مدينا
  روبرتو بورتا

وصلات خارجية
 بطولة أمريكا الجنوبية عام 1945 في RSSSF

هوامش

الإكوادور في 1945
أحداث فبراير 1945 الرياضية
أحداث يناير 1945 الرياضية
بطولات كوبا أمريكا
رياضة بوليفية في 1945
سانتياغو في عقد 1940
كرة القدم الأرجنتينية في 1945
كرة القدم الأمريكية الجنوبية في 1945
كرة القدم الأوروغويانية في 1945
كرة القدم البرازيلية في 1945
كرة القدم التشيلية في 1945
كرة القدم الكولومبية في 1945
منافسات رياضية في سانتياغو
منافسات كرة قدم دولية تستضيفها تشيلي
أحداث فبراير 1945 الرياضية في أمريكا الجنوبية
أحداث يناير 1945 الرياضية في أمريكا الجنوبية

كأس أمريكا الجنوبية 1945


Paris-Camembert 2019 var den 80. udgave af cykelløbet Paris-Camembert. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 16. april 2019. Løbet blev vundet af franske Benoît Cosnefroy fra .

Hold og ryttere

Resultater

Eksterne henvisninger

2019
UCI Europe Tour 2019

Paris-Camembert 2019


Sat.1 emotions ist ein deutscher Pay-TV-Sender der ProSiebenSat.1 Media SE, der am 3. Mai 2012 um 20:15 Uhr auf Sendung gegangen ist. Sat.1 emotions ersetzt den bis dahin vorhandenen Sender Sat.1 Comedy. Neben Sat.1 emotions betreibt die ProSiebenSat.1 Media SE zudem noch die beiden Pay-TV-Sender Kabel Eins Classics und ProSieben Fun.

Sat.1 emotions sendet ein 24-Stunden-Programm, mit Schwerpunkten auf deutschen Daily Soaps, Serien und Spielfilmen, an manchen Tagen werden aber auch internationale Filme und Serien gezeigt.

Am 27. März 2019 hat Sat.1 emotions ein neues Logo und ein neues Senderdesign eingeführt.

Programm
Das Programm von Sat.1 emotions wird durch durchgehende Telenovelas wochentags in der Daytime und klare Thementage in der Primetime strukturiert. Jeden Montag und Freitag ab 20:15 Uhr werden deutsche und internationale Spielfilme und TV-Movies, wie Die Säulen der Erde und Club der Cäsaren, ausgestrahlt. Dienstags (Krimi: Der letzte Bulle, Der Cop und der Snob), mittwochs (Medical Mittwoch: Klinik am Alex, Dr. Molly & Karl) und donnerstags (Powerfrauen: Danni Lowinski, Knallerfrauen) werden thematisch passende Serien gezeigt.
Am Wochenende werden in der Primetime jeweils drei Folgen von Pastewka und Ladykracher gezeigt.

Empfang
Sat.1 emotions ist in Deutschland, Österreich und der Schweiz über Kabel und IPTV, sowie in Österreich zudem via Satellit, abhängig vom Kabelnetzbetreiber in SD und/oder HD, zu empfangen.

Bis zum 30. Juni 2016 war Sat.1 emotions auch über die Satellitenplattform Sky zu empfangen. ProSiebenSat.1 und Sky beendeten ihre Zusammenarbeit aufgrund unterschiedlicher strategischer Ausrichtungen.
Da Teleclub das Signal von Sky bezog und der einzige Schweizer Anbieter war, ist Sat.1 emotions zurzeit in der Schweiz nicht empfangbar.

Senderlogos

Weblinks
 Offizielle Website von Sat.1 emotions

Einzelnachweise

Fernsehsender (Deutschland)
ProSiebenSat.1 Media
Pay-TV
Deutschsprachiger Fernsehsender
Sendestart 2012

Sat.1 emotions


Die Eishockeyauswahl Kataloniens ist eine Auswahl katalanischer Spieler, die vom katalanischen Verband Federació Catalana d'Esports d'Hivern bestimmt werden, um die autonome Gemeinschaft auf internationaler Ebene zu repräsentieren.

Geschichte
Ihr Debüt gab die katalanische Auswahl 2003 bei einem 2:0-Sieg über die belgische Nationalmannschaft. Zudem traf Katalonien bislang in zwei Spielen auf die baskische Auswahl, wobei jeweils die Gastmannschaft gewann. Sowohl das Baskenland, als auch Katalonien, haben zwar ihre eigenen Landesverbände, jedoch unterstehen diese der Federación Española de Deportes de Hielo, das mit der spanischen Nationalmannschaft eine gemeinsame Nationalmannschaft für Spanien aufstellt.

Zum Kader der katalanischen Auswahl gehören mit Salvador Barnola, Daniel Hilario, Orlando Pereiro auch mehrere spanische Nationalspieler.

Weblinks
 Website der Federació Catalana d'Esports d'Hivern (katalanisch)
 Katalonien bei nationalteamsoficehockey.com (englisch)

Eishockeynationalmannschaft (Männer)
Eishockey (Spanien)
Sport (Katalonien)

Katalanische Eishockeyauswahl


Rüzgârlar, yönetmenliğini  Selim Evci'nin yaptığı, Evci Film yapımcılığında gerçekleşen Türk dram filmi.

Selim Evci'nin ilk filmi İki Çizgi'den sonraki ikinci uzun metraj sinema filmi olan Rüzgârlar, 39. Rotterdam Uluslararası Film Festivali 'ne bağlı Hubert Bals Fonu 'nun 2009 yılı projeleri için 380 başvuru arasından seçtiği 13 uzun metraj projeden biri olarak senaryo aşamasında ödüllendirildi. Film, T.C. Kültür ve Turizm Bakanlığı tarafından yapım sonrası desteği aldı. Filmin çekimleri adada Dereköy (Sinudi), Zeytinliköy (Aya Todori), Tepeköy (Agridya), Kaleköy (Castro) ve İstanbul'da gerçekleşti. Gökçeada (Imroz) ve İstanbul'da 2010 yılının yaz aylarında çekilen filmin başrollerinde * Yusuf Nejat Buluz ,Mediha Didem Türemen, Rüçhan Çalışkur ve Zeynep Gülmez oynamaktadır.

Konusu

Filmler için ses kayıtları yapan Murat, Gökçeada'da (Imroz) duyduğu çeşitli sesleri kaydeder ve fotoğraflar çeker. Ada ile ilgili bir fotoğraf sergisi açmak istemektedir. Bu çalışmaları sırasında adada tek başına yaşayan 80 yaşlarındaki Madam Styliani ile tanışır. Aralarında bir dostluk oluşur. Madam'ın kendi sesinden hayatını, anılarını kaydetmeye başlar.

Oyuncular
 Yusuf Nejat Buluz - Murat
 Mediha Didem Türemen - Eleni
 Rüçhan Çalışkur - Madam Styliani
 Zeynep Gülmez - Selin
 Suat Usta - Emlakçı
 Istelyano Okumuş  - Stelyo
 Panayi Karanikola  - Yorgo

Ekip

 Yönetmen : Selim Evci
 Senaryo : Selim Evci, Murat Yaykın
 Görüntü Yönetmeni : Selim Evci
 Sanat Yönetmeni : Mediha Didem Türemen
 Kurgu : Selim Evci
 Ses Kayıt : Özkan Coşgun
 Sound Editör : Yaşar Özdemir, Selim Evci
 Sound Mixer : Ulaş Ağce
 Color Grading : Bora Gökşingöl

Dış bağlantılar
 Winds]  - IMDb
 [http://www.imdb.com/name/nm3146722/ Selim Evci  - IMDb
 Rüzgârlar - Trailer
 Rüzgârlar - Trailer ( İngilizce )
 Rüzgârlar - Teaser 1
 Rüzgârlar - Teaser 2
 Film hakkında fotoğraflar
 Film Afişi - 1
 Film Afişi - 2
 Film Afişi - 3

Kaynakça

 Evci Film
 Gökçeada'nın Sessizliğini 'Rüzgârlar' Bozuyor  - Milliyet Gazetesi - Fatma Uyar - 01.07.2013
 Coastal towns continue to inspire Turkish cinema   - Hürriyet Daily News - Emrah Güler - 01.07.2013 ( İngilizce )
 Güzel adadaki bomboş evlerin dramını anlattılar  - Taraf Gazetesi - Sümeyra Tansel - 28.06.2013
 Rüzgârlar Rum Halkına Umut Olsun  - Evrensel Gazetesi - Sevda Aydın - 28.06.2013
 İnsanın Doğduğu Yerden Koparılması Ortak Acı   - NTVmsnbc.com - Sinan Yusufoğlu - 27.06.2013
 Director Selim Evci presents sophomore effort in theaters  - Today's Zaman - Emine Yıldırım - 24.06.2013 ( İngilizce )
 Rüzgârlar Dostluğa, Umuda ve Kardeşliğe Eser!..  - Yenicikanlar.com - Hüseyin Sorgun - 24.06.2013
 Rüzgârlar   - Cumhuriyet Gazetesi - Deniz Kavukçuoğlu - 23.06.2013
 Göçten Geriye Kalan Hüzün  - Yeni Şafak Gazetesi - Aysel Yaşa - 22.06.2013
 Rüzgârlar   - Arka Pencere - Çok Bilen Adam - 21.06.2013
 Köklerimden Doğan Bir Hikaye  - Star Gazetesi - Serdar Akbıyık - 21.06.2013
 Selim Evci'yle Rüzgârlar Üzerine  - Altyazı Dergisi - 21.06.2013
 Antonioni Usulü Azınlık Sorunları   - Habertürk - Kerem Akça - 21.06.2013
 Burada yalnızca ölüm var, doğum yok artık  - Bugün Bu Gece - Murat Gürgen - 20.06.2013
 Rüzgârlar Gökçeada'daki Rumların geçmişini yansıtacak  - T24 - 19.06.2013
 'Kendi ülkelerine gitsinler' diyorlar ama onlar adaya ait   - Hürriyet - Gülbahar Karakuş - 19.06.2013
 Gökçeada sounds out with its silence in a new movie   - Hürriyet Daily News - Vercihan Ziflioğlu - 10.06.2013 ( İngilizce )
 Rüzgârlar  - Timeout Istanbul - Seda Pekçelen - 01.06.2013
 Η ιστορία των Ιμβρίων στους κινηματογράφους - Turkish-Greek News - 23.05.2013 ( Yunanca )
 Imrozlu Rumların Hikayesi    Ntvmsnbc.com - 21.05.2013
 Imroz'un Yakın Geçmişi ve Bugünü : 'Rüzgârlar'  - Agos Gazetesi - Emre Ertani - 19.04.2013
 Imroz'lu Rumlar Beyazperdede  - Film Arası Dergisi - 03.05.2013
 Sinemamıza 6 Yeni Sultan Adayı  - Star Gazetesi - Alin Taşçıyan - 16.09.2012
 ( Video ) Selim Evci'den Rüzgârlar NTV - Gece Gündüz 16.08.2012 - Ntvmsnbc.com
 Turkish director Evci finishes shoot for second feature Winds    Screendaily - 18.11.2010  ( İngilizce )
 'Rüzgârlar' bitti, geri sayım başladı    Ntvmsnbc.com - 28.09.2010
 Rüzgârlar'ın Çekimleri Sona Erdi    CNNTurk.com - 14.10.2010
 Evci'nin "Rüzgârlar"ına Hollanda'dan destek - Sabah Gazetesi - 13.11.2009
 Hubert Bals Fund - 2010 Senaryo ve Proje Geliştirme Desteği alan yapımlar   04.11.2009 ( İngilizce )

2013 çıkışlı Türk filmleri
Türk dramatik filmleri
2013 çıkışlı dramatik filmler
Gökçeada'da çekilmiş filmler
İstanbul'da çekilmiş filmler
Türkiye Rumları
2010'larda Türkçe filmler

Rüzgarlar (film)


El número 35 de "Eerie" se publicó en septiembre de 1971, con el siguiente contenido:

Portada de Enrich Torres.
Retribution, 6 p. de Gardner Fox & Steve Englehart/Steve Englehart
The Comet's Curse!, 6. p. de Buddy Saunders/Frank Brunner
The Tower Of The Demon Dooms!, 9 p. de Gardner Fox/Mike Ploog
"Estoy muerto, Egipto, muerto" ("I am Dead, Egypt, Dead"), 8 p. de Douglas Moench/Víctor de la Fuente: Tras descubrir una tumba intacta del Antiguo Egipto, los arqueólogos James Peters y Diana Travis deciden deshacerse del tercero de ellos, Raymond Wilkins, para poderse repartir el tesoro, así que James se disfraza de momia para darle un susto de muerte a Wilkins en plena noche.
Cats And Dogs, 7. p. de Bill DuBay/Jerry Grandenetti
Money, 9 p. de Sanho Kim

Bibliografía

Enlaces externos
 The Warren Magazines Index por Richard J. Arndt. (en inglés)

35

Eerie número 35


Sólbrúður (fræðiheiti Cineraria) er ættkvísl blómplantna af körfublómaætt. Tegundir innan ættkvíslarinnar eru flestar upprunnar í Suður-Afríku en nokkrar er þó frá norðlægari slóðum. Innan sólbrúða eru bæði jurtir og jarðlægir runnar.

Áður voru fleiri tegundir flokkaðar til sólbrúðar ættkvíslarinnar  og innan hennar töldust þá blóm  frá Kanaríeyjum og Madeiraeyjum. Þær tegundir hafa nú verið færðar í sérstaka ættkvísl Pericallis og þar á meðal algeng skrautjurt (Pericallis x hybrida) sem hefur gengið undir nafninu sólbrúður hjá blómasölum.

Körfublómaætt

Sólbrúður


Thaba-Tseka es una localidad de Lesoto, cabecera del distrito homónimo.

Demografía

Según censo 1986 contaba con 3 300 habitantes. La estimación 2012 refiere a 4 897 habitantes.

Referencias

Localidades de Lesoto

Thaba-Tseka


Josiah Strong (April 14, 1847 – June 26, 1916) was an American Protestant clergyman, organizer, editor, and author. He was a leader of the Social Gospel movement, calling for social justice and combating social evils. He supported missionary work so that all races could be improved and uplifted and thereby brought to Christ.  He is controversial, however, due to his beliefs about race and methods of converting people to Christianity. In his 1885 book Our Country, Strong argued that Anglo-Saxons are a superior race who must "Christianize and civilize" the "savage" races, which he argued would be good for the American economy and the "lesser races".

Ministry
Josiah Strong was one of the founders of the Social Gospel movement that sought to apply Protestant religious principles to solve the social ills brought on by industrialization, urbanization and immigration. He served as General Secretary (1886–1898) of the Evangelical Alliance for the United States, a coalition of Protestant missionary groups. After being forced out he set up his own group, the League for Social Service (1898–1916), and edited its magazine The Gospel of the Kingdom.  The League was later expanded to become the American Institute of Social Service, based on the concept of the Musée social.

Strong, like most other leaders of the Social Gospel movement, added strong evangelical roots, including a belief in sin and redemption. Strong, like Walter Rauschenbusch and George D. Herron had an intense conversion experience and believed that regeneration was necessary to bring social justice by combating social sin. Though they were often critical of evangelicalism, they thought of their mission as an expansion of it. Their primitivist desire for noninstitutional Christianity was influenced by liberal, postmillennial idealism, and their attitudes influenced neo-orthodox theologian Reinhold Niebuhr.

His best-known and most influential work was Our Country: Its Possible Future and Its Present Crisis (1885), intended to promote domestic missionary activity in the American West. When the work appeared, Protestants had long been accustomed to meeting the sorts of perils that Strong saw threatening the country's survival, Christianization, and world greatness. His work flowed from a tradition habituated to perceive threats to "our country". It was a tradition that helped ensure the end of slavery in defense of the Union during the Civil War, while also predisposing many northern Protestants to look past, if not entirely forget, the ex-slaves following the war.  Historians also suggest it may have encouraged support for imperialistic United States policy among American Protestants. He pleaded as well for more missionary work in the nation's cities, and for reconciliation to end racial conflict. He was one of the first to warn that Protestants (most of whom lived in rural areas or small towns) were ignoring the problems of the cities and the working classes

Strong believed that all races could be improved and uplifted and thereby brought to Christ. In the "Possible Future" portion of Our Country, Strong focused on the "Anglo-Saxon race"—that is the English language speakers. He said in 1890: "In 1700 this race numbered less than 6,000,000 souls. In 1800, Anglo-Saxons (I use the term somewhat broadly to include all English-speaking peoples) had increased to about 20,500,000, and now, in 1890, they number more than 120,000,000.") had a responsibility to "civilize and Christianize" the world, sharing their technology and knowledge of Christianity. The "Crisis" portion of the text described the seven "perils" facing the nation:  Catholicism, Mormonism, Socialism, Intemperance, Wealth, Urbanization, and Immigration. Conservative Protestants, by contrast, argued that missionaries should spend their time preaching the Gospel; they allowed for charitable activity, but argued that it did not actually save souls.

In 1891 a revised edition was issued based on the census of 1890. The large increase in immigration during this period led him to conclude that the perils he outlined in the first edition had only grown.

The term Anglo-Saxon before 1900 was often used as a synonym for people of English descent throughout the world. Strong said in 1890: "In 1700 this race numbered less than 6,000,000 souls. In 1800, Anglo-Saxons (I use the term somewhat broadly to include all English-speaking peoples) had increased to about 20,500,000, and now, in 1890, they number more than 120,000,000". In 1893 Strong suggested, "This race is destined to dispossess many weaker ones, assimilated others, and mold of the remainder until ... it has Anglo-Saxonized mankind."

Strong argued that, "The Anglo-Saxon is the representative of two great ideas, which are closely related. One of them is that of civil liberty. Nearly all of the civil liberty of the world is enjoyed by Anglo-Saxons: the English, the British colonists, and the people of the United States. ... The other great idea of which the Anglo-Saxon is the exponent is that of a pure spiritual Christianity."  He went on, "It follows, then, that the Anglo-Saxon, as the great representative of these two ideas, the depositary of these two greatest blessings, sustains peculiar relations to the world's future, is divinely commissioned to be, in a peculiar sense, his brother's keeper."

Notes

Further reading

Works by Strong
Josiah Strong, Our Country: Its Possible Future and Its Present Crisis (New York: The American Home Missionary Society, 1885.
Josiah Strong on Anglo-Saxon Predominance, 1891, excerpt

 complete text from Books.Google.com
Address of Rev. Dr. Josiah Strong: The American missionary. Dec 1895 Volume 49, Issue 12 pp. 423-424

Josiah Strong, Expansion Under the New World-Conditions.  New York: Baker & Taylor, 1900.
Josiah Strong, Religious Movements for Social Betterment.  New York: Baker & Taylor, 1900.
Josiah Strong, The Times and Young Men.  New York: Baker & Taylor, 1901.
Josiah Strong, The Next Great Awakening.  New York: Baker & Taylor, 1902.
Josiah Strong, The Challenge of the City.  New York: Baker & Taylor, 1907.
Josiah Strong, My Religion in Everyday Life.  New York: Baker & Taylor, 1910.
Josiah Strong, Our World: The New World Life.  New York: Doubleday, Page & Co., 1913-14.
Josiah Strong, Our World: The New World-Religion.  New York: Doubleday, Page & Co., 1915.
Excerpt from Our Country
Excerpt from Our Country
  Excerpt from Our Country

Secondary scholarly sources
 Berge, William H.  "Voices for Imperialism: Josiah Strong and the Protestant Clergy," Border States: Journal of the Kentucky-Tennessee American Studies Association, No. 1 (1973)  online
 Bowman, Matthew. "Sin, Spirituality, and Primitivism: The Theologies of the American Social Gospel, 1885-1917," Religion and American Culture, Winter 2007, Vol. 17#1 pp 95–126
 Cadle, Nathaniel. "America as 'World-Salvation': Josiah Strong, WEB Du Bois, and the Global Rhetoric of American Exceptionalism." in American Exceptionalisms (2011): 125-46.
 Deichmann, Wendy.  "Women and Social Betterment in the Social Gospel Work of Josiah Strong," in Wendy J. Deichmann and Carolyn DeSwarte Gifford, eds., Gender and the Social Gospel (Urbana and Chicago: University of Illinois Press, 2003).
Deichmann, Wendy. "Forging an Ideology for American Missions: Josiah Strong and Manifest Destiny," in Wilbert R. Shenk, ed., North American Foreign Mission, 1810-1914: Theology, Theory, and Policy (Wm B. Eerdmans Co. & Curzon Press, 2004).
 Deichmann, Wendy.  "Manifest Destiny, the Social Gospel and the Coming Kingdom: Josiah Strong's Program of Global Reform, 1885-1916," chap. 5 in Perspectives on the Social Gospel: Papers from the Inaugural Social Gospel Conference at Colgate Rochester Divinity School,  Edwin Mellen Press (Lewiston, NY: 1992)
 Evans, Christopher H. The Social Gospel in American Religion: A History (New York University Press,  2017). excerpt
 Herbst, Jurgen. "Introduction," in Josiah Strong Our Country (Belknap Press 1963 edition)
 Littlefield, Christina, and Falon Opsahl. "Promulgating the kingdom: Social gospel Muckraker Josiah Strong." American Journalism 34.3 (2017): 289-312. online
 Luker, Ralph E. The Social Gospel in Black and White: American Racial Reform, 1885-1912 (1998).
 Muller, Dorothea R. "Josiah Strong and American Nationalism: A Reevaluation," The Journal of American History 53 (Dec. 1966), 487-503, online
 Muller, Dorothea R. "The Social Philosophy of Josiah Strong: Social Christianity and American Progressivism," Church History 1959 v 28 #2 pp. 183–201] online
 Reed, James Eldin. "American Foreign Policy, the Politics of Missions and Josiah Strong, 1890–1900." Church History 41.2 (1972): 230-245.
 Stritt, Steven. "The Fist Faith-Based Movement: The Religious Roots of Social Progressivism in America (1880-1912) in Historical Perspective." Journal of Sociology & Social Welfare  41 (2014): 77+ online.

External links

1847 births
1916 deaths
19th-century Congregationalist ministers
20th-century Congregationalist ministers
American Christian socialists
American Congregationalist ministers
Congregationalist socialists
Progressive Era in the United States
20th-century American clergy
19th-century American clergy

Josiah Strong


Jennifer Anne Garner (d. 17 Nisan 1972; Houston, Teksas) Amerikalı aktris.

Filmografi

Kaynakça

Dış Bağlantılar

1972 doğumlular
Yaşayan insanlar
Altın Küre Ödülü sahipleri
Amerikalı film yapımcıları
Amerikalı kadın dizi oyuncuları
Amerikalı kadın sinema oyuncuları
Amerikalı kadın tiyatro oyuncuları
Güncellenmesi gereken filmografiler
21. yüzyılda Amerikalı kadın oyuncular
Ekran Oyuncuları Derneği Ödülü sahipleri
Denison Üniversitesinde öğrenim görenler
En İyi Çıkış Yapan Performans MTV Film Ödülü sahipleri
En İyi Kadın Drama Dizisi Oyuncusu Altın Küre Ödülü sahipleri
20. yüzyılda Amerikalı kadın oyuncular
21. yüzyılda Metodistler
Amerikalı şirket kurucuları
İngiliz asıllı Amerikalılar
Kaliforniya Demokratları
Eğitim aktivistleri
En İyi Kadın Televizyon Oyuncusu Saturn Ödülü sahipleri
Saturn Ödülü sahipleri

Jennifer Garner


PSG Talon est une équipe Esport du jeu League of Legends issue d'un partenariat entre PSG Esports et Talon Esports. L'équipe League of Legends originale de Talon Esports a été fondée le .

Le PSG Talon participe à la Pacific Championship Series (PCS), la ligue de haut niveau de League of Legends à Taïwan, Hong Kong, Macao et en Asie du Sud-Est. L'équipe détient quatre titres PCS, remportant leur dernier le .

Histoire

Fondation
L'entreprise de jeux vidéo Riot Games a annoncé le  que Talon Esports serait l'une des dix équipes participant à la nouvelle série de championnats du Pacifique. Le premier joueur de Talon Esports a été annoncé le , avec le  Su « Hanabi » Chia-hsiang en provenance de Flash Wolves. Au cours des jours suivants, le reste de la liste a été annoncé : les joueurs sud-coréens Kim « River » Dong-woo et Kim « Candy » Seung-ju rejoint l'équipe en tant que jungler et  respectivement, tandis que le  le duo de voies de Wong « Unified » Chun-kit et Ling « Kaiwing » Kai-wing a été acquis de Hong Kong Attitude.

Saison 2020
Talon Esports a terminé troisième de la saison du printemps, se qualifiant pour le premier tour des séries éliminatoires dans le tableau des vainqueurs. Après avoir balayé l'équipe Nova Esports au premier tour, Talon Esports a ensuite inversé le balayage ahq eSports Club au second. Cela a qualifié le club pour le match des demi-finales dans le tableau des vainqueurs, qu'ils ont perdu contre Machi Esports dans une autre série serrée. Cela a forcé Talon Esports à jouer dans le match de demi-finale dans le groupe des perdants pour une autre chance de se qualifier pour la finale, ce qu'ils ont fait après avoir battu de justesse ahq une fois de plus. Talon Esports a réussi à remporter son match revanche avec Machi Esports en finale, remportant son premier titre lors de sa première division.

Le , Talon Esports a annoncé que son équipe League of Legends s'était associée à PSG Esports et concourrait désormais sous le nom de PSG Talon. Le  Park « Tank » Dan-won a été amené en remplacement de la division estivale, mais a ensuite été promu au poste de départ après le départ de Candy le .

Dans une répétition de la division de printemps, le PSG Talon a terminé troisième de la saison régulière d'été, a balayé Nova Esports au premier tour du tableau des vainqueurs et a battu ahq eSports Club au second. Le PSG Talon a réussi à vaincre Machi Esports lors d'un match revanche serré en demi-finale, qualifiant l'équipe pour la finale d'été et le Championnat du monde 2020. Le PSG Talon a ensuite affronté à nouveau Machi Esports lors d'un match revanche des finales de printemps; cependant, cette fois, Machi Esports a balayé le PSG Talon, forçant le PSG Talon à commencer la phase de play-in des Mondiaux en tant que deuxième tête de série du PCS.

Lors du Worlds Group Draw Show 2020, il a été révélé que River et Tank ne pourraient pas assister à la phase de play-in en raison de visas retardés, et que Hsiao « Kongyue » Jen-tso et Chen « Uniboy » Chang-chu seraient prêtés d'ahq eSports Club pour les remplacer. L'organisation l'a confirmé dans une annonce officielle le lendemain et a en outre déclaré qu'Unified ne serait pas non plus en mesure de participer à la première moitié de la phase de play-in pour la même raison. Chen « Dee » Chun-dee a été prêté par Machi Esports pour remplacer Unified.

Malgré le début de la phase de «  » avec trois remplaçants d'urgence, le PSG Talon a remporté ses deux matchs lors de la première journée de compétition, dont une victoire surprise sur les favoris du groupe LGD Gaming. Le PSG Talon a ensuite dominé son groupe après avoir remporté un match décisif contre les Unicorns of Love, qualifiant l'équipe pour l'événement principal du tournoi. Le PSG Talon a été placé dans le groupe B pour l'événement principal, aux côtés de DAMWON Gaming de Corée du Sud, de JD Gaming de Chine et de Rogue d'Europe. Le PSG Talon a terminé troisième de son groupe avec un record de -défaites, mettant fin à sa course aux Mondiaux.

Le PSG Talon a annoncé le départ de Tank le  et la signature de Huang « Maple » Yi-tang en remplacement le .

Saison 2021
Le PSG Talon a terminé premier de la saison régulière de printemps, ne perdant qu'un seul match face à la deuxième place de Beyond Gaming. Le placement de l'équipe en saison régulière leur a valu un laissez-passer en séries éliminatoires pour le deuxième tour du tableau des vainqueurs, où ils ont balayé l'équipe J. En demi-finale du tableau des vainqueurs, le PSG Talon a balayé Beyond Gaming et s'est qualifié pour sa troisième finale PCS consécutive. Là, le PSG Talon a de nouveau balayé Beyond Gaming, remportant son deuxième titre PCS et se qualifiant pour le Mid-Season Invitational 2021 (MSI 2021).

Le PSG Talon a annoncé le  qu'Unified ne participerait pas au Mid-Season Invitational 2021 en raison de complications de santé. Le propriétaire de Beyond Gaming, Xue « Dinter » Hong-wei, a personnellement contacté le PSG Talon avant l'annonce et a proposé de prêter le bot laner de son équipe, Chiu « Doggo » Tzu-chuan, pour la durée du tournoi. Ce transfert temporaire a ensuite été approuvé par Riot Games.

Pour la phase de groupes du MSI 2021, le PSG Talon a été placé dans le groupe B, aux côtés des MAD Lions européens, des paiN Gaming brésiliens et des Wildcats turcs d'Istanbul. Le PSG Talon a terminé deuxième de son groupe, ne perdant que deux matchs contre les MAD Lions, premier, et s'est qualifié pour la phase «  » du tournoi. Le PSG Talon a terminé troisième sur six équipes dans la phase de grondement, se qualifiant pour la phase à élimination directe. En demi-finale, le Royal Never Give Up de Chine a éliminé le PSG Talon du tournoi après une série de quatre matchs.

Notes et références

Pages avec des traductions non relues
Club sportif fondé en 2019
Équipe d'esport

PSG Talon


Nedtællinger er en kortfilm instrueret af Charlotte Brodthagen, Charlotte Brodthagen efter manuskript af Charlotte Brodthagen, Charlotte Brodthagen.

Handling
Marie og Rune mødes og forelsker sig. I seks sekvenser bliver vi ledt igennem deres forhold bagfra - fra det der gør mest ondt til den søde begyndelse. Selvom livet leves forlæns, forstås det baglæns.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2012

Kortfilm fra Danmark

Nedtællinger


Little Hope bezeichnet mehrere

Orte in den Vereinigten Staaten:
 Little Hope (Georgia)
 Little Hope (Pennsylvania)
 Little Hope (Tennessee)
 Little Hope (Texas)
 Little Hope (Wisconsin), im Waupaca County

Little Hope


Völkerpsychologie este o metodă de cercetare psihologică care a fost descoperită în secolul al XIX-lea de celebrul psiholog Wilhelm Wundt. Wundt este cunoscut pentru activitatea desfășurată în domeniul psihologiei experimentale. Până în acel moment, psihologii foloseau experimentele ca surse de obținere a informațiilor. Wilhelm Wundt a considerat că trebuie să existe o altă metodă de cercetare și a inventat conceptul de Völkerpsychologie. Experimentul era prea limitat pentru a permite studierea conștiinței individuale, în special în cazul proceselor mentale, cum ar fi limbajul. Ideea lui Wundt era că limbajul avea un rol deosebit în cadrul proceselor umane colective și de vreme ce părea a fi crucial pentru funcțiile mentale superioare nu s-a mai folosit cercetarea experimentală în analiza lor. Aceste concluzii au condus la proiectarea Völkerpsychologie, pe care Wundt a creat-o ca o ramură a psihologiei care se bazează mai mult pe utilizarea metodelor istorice și comparative decât pe utilizarea experimentelor.

Conceptul Völkerpsychologie provine din cultura germană. Cuvântul german Volk poate însemna "popor, națiune, trib sau rasă". Wundt a vrut pur și simplu să creeze o nouă metodă pentru realizarea cercetării psihologice fără folosirea experimentului. Aceasta a condus la descoperirea unui nou tip de psihologie care se ocupă cu cercetarea produselor culturale și comunitare ale naturii umane: limbaje, religii și mitologii.

Crearea conceptului de Völkerpsychologie
Wundt a fost foarte interesat de natura umană a limbajului. El a vrut să cunoască modul în care sunt relaționate percepția și gândirea de limbaj. Völkerpsychologie era o modalitate foarte bună de a studia și de a cerceta acest lucru, ceea ce a făcut el. Înaintea lui Wundt, au existat mulți alți teoreticieni care au asociat gândirea cu limbajul. Mulți au susținut că gândirea în liniște era o formă de a vorbi cu sine. Wundt nu a fost de acord cu această idee. El a descris mai multe situații în care vorbele unei persoane nu reflectă deplin ceea ce gândesc. Atunci când discută, oamenii au tendința să spună: "Nu asta am vrut să spun" sau se pot întreba de ce au spus ceva, când își dau seama că au spus ceva care nu ar putea să descrie cu exactitate ceea ce au gândit. Oamenii fac acest lucru tot timpul, iar acesta a fost subiectul pentru care Wundt a folosit Völkerpsychologie pentru a-l studia. Când cineva nu este de acord cu o afirmație pe care altcineva a făcut-o într-o conversație, el ar putea să-l întrerupă zicând "Ce? Așteaptă puțin, nu ai dreptate!" cu mult înainte de a descrie termenul real al dezacordului. Oamenii au tendința să vorbească înainte ca mintea lor să înțeleagă exact motivul pentru care spun ceva. Aceste exemple sunt exact motivele care au stat la baza noii ramuri a psihologiei fondate de Wundt și explică de ce el a crezut că cuvintele și gândurile sunt lucruri diferite.

Völkerpsychologie urmează tradiția lui Lazarus și Steinthal prin păstrarea unor tipuri sociale specifice de cunoaștere, emoție și comportament care au la bază anumite grupuri sociale sau comunități. Wundt a diferențiat psihologia socială/populară și psihologia individuală pe baza deosebirilor dintre stările psihologice  sociale și procesele individuale. Din cauza dependenței de comunitate, în special de comunitatea socială, psihologia socială se deosebește de psihologia individuală, care poate fi numită din cauza metodei sale predominante psihologie experimentală.

Principalii creatori ai conceptului Völkerpsychologie
Originea Völkerpsychologie poate fi urmărită în timp până la Wilhelm Humboldt, un filozof prusac din secolul al XIX-lea ale cărui idei și teorii au influențat gândirea lui Moritz Lazarus, H. Steinthal și Wilhelm Wundt. Humboldt, împreună cu fratele său mai mic, Alexander Humboldt, "împărtășeau idealul unei umanități vaste, un aspect de bază al Völkerpsychologie".

Oamenii de știință Moritz Lazarus și H. Steinthal au inventat termenul "Völkerpsychologie", care se traduce în ca "psihologia maselor". Pe lângă fondarea conceptului de Völkerpsychologie, Lazarus și Steinthal sunt considerați a-l fi influențat puternic pe Wilhelm Wundt și contribuțiile lui ulterioare la abordarea științifică a Völkerpsychologie. Deși amândoi sunt recunoscuți ca fiind fondatorii Völkerpsychologie, ambii savanți atribuie o mare parte a descoperirilor lor influenței exercitate de ideile fraților Wilhelm și Alexander Humboldt. Lazarus și Steinthal au realizat o abordare a Völkerpsychologie care s-a concentrat pe "stabilirea, reconstrucția și descrierea rădăcinilor comune ale dezvoltării umane în cadrul diferitelor națiuni". Lazarus și Steinthal sunt amândoi de origine evreiască, ceea ce ar putea explica de ce Völkerpsychologie a fost criticată de mai mulți psihologi conservatori antisemiți odată ce a început să obțină o recunoaștere semnificativă.

Note

Lectură suplimentară
 Wilhelm Wundt, Éléments de psychologie physiologique, L'Harmattan, 1874.
 Wilhelm Wundt, La Psychologie des peuples, 1904-1923
 Wilhelm Wundt, La Psychologie en lutte pour son existence, 1913
 S. Nicolas, Éléments de psychologie physiologique, L'Harmattan, 2003.

Ramuri ale psihologiei

Völkerpsychologie


'Wilhelm Olivier von Leube (født 14. september 1842 i Ulm, død 17. maj 1922) var en tysk læge.

Leube blev 1872 professor i speciel patologi og terapi samt direktør for den medicinske klinik i Jena. I 1874 forflyttedes han til Erlangen og 1885 til Würzburg. Han har navnlig givet sig af med fysiologisk kemi, mave-, tarm- og nyresygdomme. Af hans arbejder må fremhæves: Über die Wirkung des Dünndarmsaftes (1868), Über die Ernährung vom Mastdarm aus (1872), Die Magensonde (1879), Über die Behandlung der Urämie (1883), Specielle Diagnose der innern Krankheiten (2 bind, 3. oplag 1891—1893), og i Hugo von Ziemssens store Handbuch der Pathologie & Therapie: "Die
Krankheiten des Magens und Darmes" (1875, 2. oplag 1878).

Kilder

Læger fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Jena Universitet
Ansatte ved Erlangens Universitet
Ansatte ved Würzburgs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Ulm

Wilhelm von Leube


Beijo, Me Liga foi uma série exibida de 26 de outubro a 18 de dezembro de 2009 pelo canal pago Multishow, que mostrava o cotidiano de uma turma de jovens na cidade grande, que se comunicam basicamente apenas por celular, conversando sobre suas experiências diárias por meio das redes sociais, como MSN, Orkut ou Twitter.
A série serviu como base para a 19ª temporada de Malhação.

Sinopse
Beijo, Me Liga acompanha as aventuras de seis jovens de uma grande cidade. A tecnologia é um personagem adicional e isso não é pouca coisa: os personagens se falam pelo celular, trocam SMS e vídeos, e com isto a dramaturgia ganha uma narrativa que corre paralela, mas é inseparável de todo o resto.

Personagens
 Tayana Dantas - Monique
 Thaís Melchior - Tainá Castro
 Railane Borges - Kaká
 Lucas Cordeiro - Marcão
 Felipe Haiut - Cesinha
 Gil Coelho - Elepê

Programas do Multishow
Programas de televisão do Brasil que estrearam em 2009
Séries de televisão de comédia romântica do Brasil
Séries de televisão de comédia romântica da década de 2000
Séries de televisão de comédia dramática do Brasil
Séries de televisão de comédia dramática da década de 2000
Programas de televisão do Brasil encerrados em 2009
Programas de televisão em língua portuguesa

Beijo, Me Liga


Cinematografia italiană  cuprinde filmele realizate în Italia  sau de regizori italieni. De la dezvoltarea industriei cinematografice italiene la începutul anilor 1900, producătorii de film și artiștii italieni au avut uneori succese interne și internaționale și au influențat cinematografia din întreaga lume. Până în 2014, filmele italiene au câștigat 14 premii Oscar pentru cel mai bun film străin, clasându-se pe locul 1 la acest capitol, precum și 12 Palme d'Or, clasându-se pe locul 2 în lume.

Primele filme italiene au fost, de obicei, adaptări ale unor cărți sau piese de teatru. Prin anii 1910, cineaștii italieni foloseau decoruri complexe, costume generoase și bugete mari  pentru a produce filme de pionierat, cum ar fi Quo Vadis (1913) regizat de Enrico Guazzoni sau Cabiria (1914) regizat de Giovanni Pastrone. Una dintre primele mișcări cinematografice de avangardă, futurismul italian, a avut loc în Italia la sfârșitul anilor 1910. După o perioadă de declin în anii 1920, industria cinematografică italiană a fost revitalizată în anii 1930, odată cu apariția filmului sonor. Un gen popular italian în această perioadă, Telefoni Bianchi, era format din comedii pline de farmec.

În timp ce guvernul fascist al Italiei a oferit sprijin financiar pentru industria cinematografică a națiunii, în special pentru construcția studiourilor Cinecittà, acesta a fost implicat și în cenzură, și astfel multe filme italiene produse la sfârșitul anilor 1930 erau filme de propagandă. După al doilea război mondial în Italia a apărut o creștere a mișcării neo-realiste italiene, care a lansat cariere ale unor regizori ca Luchino Visconti, Roberto Rossellini sau Vittorio De Sica. Neorealismul a scăzut la sfârșitul anilor 1950 în favoarea unor filme mai ușoare, cum ar fi genul Commedia all'italiana și au apărut regizori importanți precum Federico Fellini și Michelangelo Antonioni. Actrițe precum Sophia Loren, Giulietta Masina și Gina Lollobrigida au căpătat o reputație internațională în această perioadă.

În perioada 1958 - 1965 filmele peplum (istorice sau epice biblice) au dominat cinematografia italiană cu personaje ca Maciste sau Hercule. Regizorul italian Vittorio Cottafavi a denumit acest gen de filme ca "Neo-Mitologie".

Genul Spaghetti Western a atins maximul de popularitate la  mijlocul anilor 1960 cu Trilogia Dolarilor creată de Sergio Leone care a beneficiat de muzica enigmatică a compozitorului Ennio Morricone. Filmele thriller erotice italiene, sau giallos, produse de regizori precum Mario Bava și Dario Argento în anii 1970, au influențat genul filmelor de groază la nivel mondial. În anii 1980 și 1990, regizori, cum ar fi  Ermanno Olmi, Bernardo Bertolucci, Giuseppe Tornatore, Gabriele Salvatores și Roberto Benigni au atras noi aprecieri internaționale asupra cinematografiei italiene.

Istorie
Istoria cinematografiei italiene a început la câteva luni după ce frații Lumière începuseră proiecțiile de filme. Primul film italian avea câteva secunde și îl arăta pe Papa Leon al XIII-lea dând o binecuvântare către cameră. Industria italiană de film s-a născut între 1903 și 1908 cu trei companii: Società Italiana Cines, Ambrosio Film și Itala Film. Au urmat și alte companii în Milano și Napoli. În scurt timp, aceste prime companii au ajuns la o calitate rezonabilă a producțiilor, care au început să se vândă și în afara Italiei. Cinematografia a fost utilizată apoi de Benito Mussolini, care a înființat celebrul studio Cinecittà din Roma pentru producția de propagandă fascistă în preludiul celui de al Doilea Război Mondial.

Între 6 și 21 august 1932 este organizată prima ediție a  Expoziției Internaționale de Artă Cinematografică de la Veneția (Festivalul de Film de la Veneția, italiană: Biennale di Venezia).

Referințe și note

Bibliografie
Bacon, Henry. 1998. Visconti: Explorations of Beauty and Decay. Cambridge: Cambridge University Press
Ben-Ghiat, Ruth. 'The Fascist War Trilogy'. Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Bernardi, Sandro. 2000. 'Rosselini's Landscapes: Nature, Myth, History'. Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Bondanella, Peter. 2002. The Films of Federico Fellini. Cambridge: Cambridge University Press.
Bondanella, Peter. 3rd edition. 2002. Italian Cinema: From Neorealism to the Present. New York and London: Continuum
Celli, Carlo, Cottino-Jones, Marga. 2007.  "A New Guide to Italian Cinema". New York: Palgrave MacMillan
Cherchi Usai, Paolo. 1997. ' Italy: Spectacle and Melodrama'. Nowell-Smith Geoffrey Ed : Oxford History of World Cinema. Oxford : Oxford University Press.
Clark, Martin. 1984. Modern Italy 1871-1982. London: Longman
Forgacs, David. 2000. 'Introduction: Rossellini and the Critics'. Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. 2000. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Gesù Sebastiano e Laura Maccarrone (a cura di), Ercole Patti. Un letterato al cinema, Giuseppe Maimone Editore, Catania 2004
Gesù Sebastiano L'Etna nel cinema. Un vulcano di celluloide, Giuseppe Maimone Editore, Catania, 2005
Verga e il cinema. Con una sceneggiatura verghiana inedita di Cavalleria rusticana, testo di Gesualdo Bufalino a cura di Nino Genovese e Sebastiano Gesù, Giuseppe Maimone Editore, Catania, 1996
Gesù Sebastiano (a cura di), Francesco Rosi, Giuseppe Maimone Editore, Catania 1993
Gesù Sebastiano, Elena Russo, Le Madonie, cinema ad alte quote, Giuseppe Maimone Editore, Catania 1995 (Nuovo Cinema Paradiso e L'Uomo delle Stelle)
Indiana, Gary. 2000. Salo or The 120 Days of Sodom. London, BFI
Kemp, Philip. 2002. 'The Son's Room'. Sight and Sound. Vol 12 No 3 March p. 56
Kezich Tullio e Sebastiano Gesù (a cura di), Salvatore Giuliano, Giuseppe Maimone Editore, Catania 1993
Landy, Marcia. 2000. Italian Film. Cambridge: Cambridge University Press
Mancini, Elaine. 1985 Struggles of the Italian Film Industry during Fascism 1930-1935 Ann Arbor: UMI Press
Marcus, Millicent. 1993. Filmmaking by the Book. Baltimore: Johns Hopkins University Press
Marcus, Millicent. 1986. Italian Film in the Light of Neorealism. Princeton: Princeton University Press
Morandini, Morando. 1997. ' Vittorio de Sica' . Nowell-Smith Geoffrey Ed : Oxford History of World Cinema. Oxford : Oxford University Press.
Morandini, Morando. 1997. 'Italy from Fascism to Neo-Realism'. Nowell-Smith Geoffrey Ed : Oxford History of World Cinema. Oxford : Oxford University Press.
Nowell-Smith, Geoffrey. 2003 3rd edition. Luchino Visconti. London: British Film Institute
Nowell-Smith, Geoffrey. 2000. 'North and South, East and West': Rossellini and Politics. Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Reichardt, Dagmar and Alberto Bianchi (Ed.), Letteratura e cinema, edited and with a preface by Dagmar Reichardt and Alberto Bianchi, Firenze: Franco Cesati Editore, (Civiltà italiana. Terza serie, no. 5), 2014.
Rohdie, Sam. 2002.  Fellini Lexicon. London: BFI
Rohdie, Sam. 2000. 'India' Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real.  London: BFI
Rohdie, Sam. Rocco and his Brothers. London: BFI
Sitney, P. Adams. 1995. Vital Crises in Italian Cinema. Austin: University of Texas Press.
Sorlin, Pierre. 1996. Italian National Cinema. London: Routledge
Wagstaff, Christopher. 2000. 'Rossellini and Neo-Realism'. Forgacs, David, Lutton, Sarah and Nowell-Smith Geoffrey. Eds. Roberto Rossellini: Magician of the Real. London: BFI
Wood, Mary. 2002. 'Bernado Bertolucci in context': Tasker Yvonne: Fifty Contemporary Filmmakers. London: Routledge
Wood, Michael. 2003. 'Death becomes Visconti'. Sight and Sound, May 2003 Volume 13 Issue 5, pp 24–27

Legături externe
Italica - Moments of Italian Cinema
Italian Cinema Special, May 2010 issue of Sight & Sound magazine
Italian Production Agency
Italian Movie Database

Vezi și
Neorealism (cinema)
Film peplum
Giallo
Western spaghetti
Listă de filme italiene
Listă de regizori italieni
Listă de actori italieni
Cinepanettone
Titanus

Cinematografia italiană


La rescisión por lesión es una acción que tienen los vendedores o sus herederos para rescindir las transferencias de inmuebles que han sido traspasados por un precio inferior a la mitad del valor de mercado de dicho inmueble. Los requisitos para su ejercicio son que se trate de transferencias de bienes inmuebles y que el precio de transmisión sea inferior a la mitad del valor que el inmueble tenga como precio de venta. El plazo para ejercer esta acción es de cuatro años desde la fecha del contrato. El adquirente puede evitar la rescisión de la transmisión pagando la diferencia entre lo que abonó y el precio de mercado.

Véase también

 Lesión
 Contrato de compraventa

Enlaces externos

Ineficacia del acto jurídico

Rescisión por lesión


Vidas Ejemplares fue una revista de historietas publicada por SEA/Editorial Novaro desde 1954, con 416 números ordinarios y 14 extraordinarios. Presentaba biografías de destacadas personalidades del cristianismo.

Creación y trayectoria editorial
Tras un número extraordinario titulado Vida y amores de Jorge Negrete (03/1954), Novaro lanzó con Vidas Ejemplares una serie de cómics de producción autóctona y finalidad didáctica que venían a completar el resto de sus colecciones, compuestas mayormente de traducciones de material estadounidense de evasión. La primera hornada de estas revista didácticas incluyó Vidas Ilustres (1956), Leyendas de América (1956), Tesoro de Cuentos Clásicos (1957), Aventuras de la vida real (1957), Epopeya (1958) y Lectura para Todos (1959).

 Números publicados
 Serie Regular

 Serie "Episodios Bíblicos"

 Números Extraordinarios

 Referencias

 Bibliografía

 GARD, Jorge (2016)
 Cuando Bruce Wayne se llamaba Bruno Díaz''. Diábolo Ediciones. Depósito Legal: M-35988-2016 ISBN 978-84-16217-89-2

Enlaces externos
 Una vista a los Comics Culturales de Novaro, Kingdom Comics
 Para leer en línea los comics Vidas Ejemplares, Revistería Ponchito

Revistas de historieta de México
Revistas en español
Historieta didáctica

Vidas Ejemplares (Editorial Novaro)


Robert Lee "Hoot" Gibson (born October 30, 1946), (Capt, USN, Ret.), is a former American naval officer and aviator, test pilot, and aeronautical engineer. A retired NASA astronaut, he also served as Chief of the Astronaut Office from 1992 to 1994. Today Gibson is active as a professional pilot, racing regularly at the annual Reno Air Races. He was inducted into the U.S. Astronaut Hall of Fame in 2003 and the National Aviation Hall of Fame in 2013, and has received several military decorations throughout his career.

Early life and education
Gibson was born October 30, 1946, in Cooperstown, New York. He graduated from Huntington High School, Huntington, New York as a part of the Class of 1964, and went on to earn an Associate degree in engineering science from Suffolk County Community College in 1966. He received a Bachelor of Science degree in aeronautical engineering from California Polytechnic State University in 1969.

Military career
Gibson entered active duty with the U.S. Navy in 1969. He was commissioned through the Aviation Officer Candidate School (AOCS), and proceed to flight training. He received basic and primary flight training at Naval Air Station Pensacola and Naval Air Station Saufley Field, Florida, and Naval Air Station Meridian, Mississippi. He completed advanced flight training at Naval Air Station Kingsville, Texas and was assigned to Fighter Squadron 121 (VF-121) at Naval Air Station Miramar, California for replacement training in the F-4 Phantom II.

While assigned to Fighter Squadron 111 (VF-111) and Fighter Squadron 1 (VF-1) from April 1972 to September 1975, he saw duty aboard the aircraft carriers  and , flying combat missions in Southeast Asia in the F-4 with VF-111 and making the initial operational carrier deployment of the F-14 Tomcat with VF-1. He is a graduate of the Navy Fighter Weapons School, also known as "TOPGUN."

Gibson returned to the United States and an assignment as an F-14A instructor pilot with Fighter Squadron 124 (VF-124) at Naval Air Station Miramar. He graduated from the U.S. Naval Test Pilot School at Naval Air Station Patuxent River, Maryland in June 1977 and later became involved in the test and evaluation of improvements to the F-14A aircraft while assigned to the Naval Air Test Center's Strike Aircraft Test Directorate.

Selected as a NASA astronaut, he continued to be promoted, eventually achieving the rank of captain in the U.S. Navy and the rank at which he retired from active naval service.

Charles F. Bolden, his copilot on STS-61-C, described Gibson and John Young as the two best pilots he had met "in my life in aviation, over thirty-five years; never met two people like them. Everyone else gets into an airplane; John and Hoot wear their airplane. They're just awesome".

Gibson's flight experience included over 6,000 flying hours (14,000 hours in total) in over 140 types of civil and military aircraft. He holds an airline transport pilot license. In 2006 he was required to stop flying for the airlines because he reached his 60th birthday. He still holds a multi-engine and instrument rating. He has held a private pilot rating since age 17. Gibson has also completed over 300 carrier landings.

NASA career
Selected by NASA in January 1978, Gibson became an astronaut in August 1979. Gibson flew five missions: STS-41-B in 1984, STS-61-C in 1986, STS-27 in 1988, STS-47 in 1992, and STS-71 in 1995. Gibson served as Chief of the Astronaut Office (December 1992 to September 1994) and as Deputy Director, Flight Crew Operations (March–November 1996).

On his first space flight, Gibson was the pilot on the crew of STS 41-B which launched from the Kennedy Space Center, Florida, on February 3, 1984. The flight accomplished the deployment of two Hughes 376 communications satellites which later failed to reach desired geosynchronous orbits due to upper-stage rocket failures. The STS 41-B mission marked the first checkout of the Manned Maneuvering Unit (MMU), and Manipulator Foot Restraint (MFR), with Bruce McCandless II and Bob Stewart performing two EVAs (spacewalks). The German Shuttle Pallet Satellite (SPAS), Remote Manipulator System (RMS), six "Getaway Specials", and materials processing experiments were included on the mission. The eight-day orbital flight of Challenger culminated in the first-ever landing at the Kennedy Space Center on February 11, 1984.

Gibson was the commander of the STS-61-C mission, and the first of only four people under the age of 40 to command a STS Orbiter. The seven-man crew on board the Orbiter Columbia launched from the Kennedy Space Center on January 12, 1986. During the six-day flight, the crew deployed the SATCOM Ku satellite and conducted experiments in astrophysics and materials processing. The mission concluded with a successful night landing at Edwards Air Force Base, California, on January 18, 1986.

Gibson subsequently participated in the investigation of the Space Shuttle Challenger accident, and also participated in the redesign and recertification of the solid rocket boosters.

As the commander of STS-27, Gibson and his five-man crew launched from the Kennedy Space Center on December 2, 1988, aboard the Orbiter Atlantis. The mission carried a Department of Defense payload, and a number of secondary payloads. After 68 orbits of the Earth the mission concluded with a dry lakebed landing on Runway 17 at Edwards Air Force Base on December 6, 1988. The mission is noteworthy due to the severe damage Atlantis sustained to its critical heat-resistant tiles during ascent.

When in training for the 1991 STS-46 mission, Gibson was involved in a collision during a weekend air race in Texas that left a second pilot dead and raised questions about the enforcement of rules banning such high-risk activity by expensively trained astronauts. He lost his flight status on NASA's T-38 training aircraft for one year, thus being unable to participate in the training for the mission.

On Gibson's fourth space flight, the fiftieth Space Shuttle mission, he served as commander of STS-47, Spacelab-J, which launched on September 12, 1992, aboard the Orbiter Endeavour. The mission was a cooperative venture between the United States and Japan, and included the first Japanese astronaut, Mamoru Mohri, and the first African-American woman, Mae Jemison, in the crew. During the eight-day flight, the crew focused on life science and materials processing experiments in over forty investigations in the Spacelab laboratory, as well as scientific and engineering tests performed aboard the Orbiter Endeavour. The mission ended with a successful landing on the runway at the Kennedy Space Center in Florida on September 20, 1992.

On his last flight, (June 27 to July 7, 1995), Gibson commanded a crew of seven-members (up) and eight-members (down) on Space Shuttle mission STS-71. This was the first Space Shuttle mission to dock with the Russian Space Station Mir, and involved an exchange of crews. The Atlantis Space Shuttle was modified to carry a docking system compatible with the Russian Mir Space Station. It also carried a Spacelab module in the payload bay in which the crew performed various life sciences experiments and data collections. When the hatch separating the two modules was opened, Gibson and Vladimir Dezhurov shook hands, symbolizing the newly-found cooperation between the United States of America and the Russian Federation. Later that day, President Bill Clinton in a statement mentioned that this handshake was a major breakthrough towards the ending of the Cold War.

When giving public speeches, Gibson often jokes that he ended the Cold War.

In five space flights, Gibson completed a total of 36.5 days in space.

Post-NASA career
Gibson left NASA in November 1996 and became a pilot for Southwest Airlines. In 2006, as reported by NASA Watch, Gibson was forced to retire as mandated by the Federal Aviation Administration for commercial airline pilots. Gibson has publicly spoken out against federal regulations which require airline pilots to retire at age 60. In December 2006, he joined the Benson Space Company as chief operating officer and chief test pilot. Gibson has flown 111 different aircraft types, and has become a regular competitor at the annual Reno Air Races. In 1998, Gibson flying the Hawker Sea Fury "Riff-Raff" won the Unlimited Class in the Inaugural Running of the EAA AirVenture Cup Race.

Beginning in 2009, Gibson flew as a demonstration pilot for Hawker Beechcraft Corporation to showcase the Premier 1A light business jet across the United States and overseas.

In 2010, The Academy of Model Aeronautics, the United States' national aeromodeling organization, named Gibson a spokesperson and Ambassador to promote the hobby of radio controlled model flight and to encourage an interest in aviation amongst young people. Gibson has stated that his interest in manned flight and his career as a test pilot and astronaut has its origin in his building of model aircraft as a youth. Gibson remains an avid radio controlled model hobbyist and is reportedly constructing a flyable version of the experimental vertical take off and landing Convair XFY-1 Pogo of the 1950s.

Gibson worked with the National Transportation Safety Board following the 2011 Reno Air Races crash. This was documented in an Air Disasters episode several years later.

In September 2013, Gibson qualified the Hawker Sea Fury known as "September Fury" in race #232 at the 50th National Championship Air Races at a speed of 479.164 mph. This is the fastest Sea Fury qualifying time.

In September 2015, Gibson qualified the P-51D, known as "Strega" at the 52nd National Championship Air Races at a speed of 475.043, and won the Gold Unlimited Race finishing at 488.983 mph average speed. He was crowned the Unlimited Gold Champion for 2015.

Personal life
On May 30, 1981, he married fellow astronaut, Dr. Rhea Seddon of Murfreesboro, Tennessee. Their first child was born in July 1982. Gibson already had one child, a daughter called Julie, from his first marriage. Gibson and Seddon had two further children.

Gibson enjoys home-built aircraft, Formula One Air Racing, Unlimited Class Air Racing, running and surfing during his free time.

In October 2007, Gibson was a contestant on Are You Smarter Than a 5th Grader?. During his appearance, he became the first contestant to make it to the million-dollar question without using any of his cheats. He incorrectly answered the $1,000,000 question ("How many factors do 32 and 28 share?"). The correct answer is three; 1, 2, and 4. He answered with two (2 and 4). All of his prize money ($25,000) went to the Astronaut Scholarship Foundation.

Awards and honors
 Awarded the Fédération Aéronautique Internationale (FAI) "Louis Blériot Medal" (1991 and 2004)
 Awarded the "Yuri A. Gagarin Gold Medal" by the FAI
 Awarded the Experimental Aircraft Association (EAA) "Freedom of Flight" Award (1989)
 U.S. Astronaut Hall of Fame (2003)
 National Aviation Hall of Fame (2012)
 Established FAI world records for "Altitude in Horizontal Flight," Airplane Class C1A in 1991, "Time to Climb to 9000 Meters" in 1994 and "Speed over a closed course" in 2004.
 Awarded the William F. Shea award for contribution to aviation from the University of Nebraska-Omaha Aviation Institute (2012)
 U.S. Space Camp Hall of Fame (2012)

Military awards include the:
 Defense Superior Service Medal
 Distinguished Flying Cross
 Air Medal (3)
 Navy Commendation Medal with Combat "V"
 Navy Unit Commendation
 Meritorious Unit Commendation
 National Defense Service Medal (2)
 Armed Forces Expeditionary Medal
 Humanitarian Service Medal
 Vietnam Service Medal
 Vietnam Campaign Medal

References

External links

Spacefacts biography of Robert L. Gibson
Benson Space Company
Hoot video presentation: Growing up in an Aviation family

1946 births
Living people
1984 in spaceflight
1986 in spaceflight
1988 in spaceflight
1992 in spaceflight
1995 in spaceflight
American test pilots
Aviators from New York (state)
United States Navy astronauts
United States Astronaut Hall of Fame inductees
People from Cooperstown, New York
People from Long Beach, California
American aerospace engineers
Suffolk County Community College alumni
California Polytechnic State University alumni
United States Navy captains
United States Naval Aviators
United States Navy personnel of the Vietnam War
Recipients of the Distinguished Flying Cross (United States)
Recipients of the Air Medal
Recipients of the Defense Superior Service Medal
National Aviation Hall of Fame inductees
American aviation record holders
Recipients of the National Intelligence Medal of Achievement
Engineers from New York (state)
Engineers from California
Space Shuttle program astronauts
Mir crew members
Military personnel from California

Robert L. Gibson


Markotabödöge (em : Budegera) é um município da Hungria, situado no condado de Győr-Moson-Sopron. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 474 habitantes.

Localidades de Győr-Moson-Sopron

Markotabödöge


An Guzmania erythrolepis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Adolphe-Théodore Brongniart ngan Jules Émile Planchon. An Guzmania erythrolepis in nahilalakip ha genus nga Guzmania, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Guzmania

Guzmania erythrolepis


Cihan Haber Ajansı (CİHAN), yayın hayatına 1 Ocak 1994 tarihinde başlayan,  uydu ve İnternet üzerinden 24 saat aralıksız yazılı, fotoğraflı ve görüntülü haber servisi yapan Türk haber ajansı. Feza Gazetecilik A.Ş. grubuna aittir. 15 Temmuz darbe girişimi soruşturması kapsamında, kanun hükmünde kararname ile 26 Temmuz 2016 yılında tamamı ile kapatılmış ve yayın hayatı bitmiştir.

Güncel, politik, ekonomik, dış haberler, sanat-magazin ve spor alanlarında haber üreten Cihan Haber Ajansı, kendi bilgilerine göre günde ortalama 450 yazılı haber, 400 fotoğraf, 180 fotoğraflı haber ve 85 görüntülü haber servis etmektedir.

İstanbul Cumhuriyet Başsavcılığından gelen kayyum atama talebi üzerine İstanbul 1. Sulh Ceza Hakimliği 7 Mart 2016'da Cihan Haber Ajansına 3 kayyum atanması kararını almıştır.. Ajans, 27 Temmuz 2016 tarihinde yayımlanan "Olağanüstü Hal Kapsamında Alınması Gereken Tedbirler ile Bazı Kurum ve Kuruluşlara Dair Düzenleme Yapılması Hakkında Kanun Hükmünde Kararname (KHK/668)" ile kapatıldı.

Ajans ile çalışmış kurumlar
Türkiye'de yayın yapan ulusal televizyonların %78'ine, ulusal gazetelerin %53'üne haber servisi yapan Cihan Haber Ajansı'nın, çok sayıda yerel gazete ve televizyon abonesi, İnternet haber siteleri ve radyo aboneleri bulunmaktadır. Yabancı elçilikler, ekonomi örgütleri, üniversiteler, kamu kurum ve kuruluşlarıyla özel şirketlere de haber akışı sağlanmaktadır. Ayrıca 1997 yılından itibaren Arapça olarak yayın hizmeti verilmektedir.

Türkiye'nin 81 il ve 284 büyük ilçesinde hizmet vermekte, ayrıca Orta Asya, Orta Doğu, Balkan ülkeleri, Avrupa, Güney Amerika, Afrika ve Uzak Doğu'daki birçok ülkede muhabir bulundurur. 31 ülkede bürosu, 55 ülkede muhabiri ile ulusal ve uluslararası medya kuruluşlarına canlı yayın ve bant geçiş imkânları sunmaktadır.

Cihan Haber Ajansı ile çalışan uluslararası kanallar arasında CNN International, BBC, ABC, Reuters, APTN, Globecast, Abu Dhabi Tv, ARD, TF1, RAI, TVE, Antenna 3, Nos Tv, IRIB, Lider Tv, NHK, Sawatel, TVR, Invidex, SVT, LBC Sat, C1R, Sky TG 24, MEN Dubai, Pro Tv, Al Manar, El Alam, Antenna 1, Mediasat bulunmaktadır.

Cihan Dergi
Kurumların kimliklerini, ürünlerini ve hizmetlerini kamuoyuna sağlıklı olarak tanıtmalarına yardımcı olmak amacı ile hazırlanan, Kocaeli Büyükşehir Belediyesi için "Büyükşehir Kocaeli", Asya Finans için "Biz", İş Adamları Gelişim Derneği için "Gelişim" gibi dergiler Cihan Dergi Grubu çalışmalarına birer örnektir.

Cihan TV Network
Cihan TV Network  2003 yılında yerel kanallar için akşam ve sabah haberleri de hazırlamaya başlamıştır. Üye olan yerel kanallar, akşam ve sabah bültenlerinde CİHAN'ın hazırladığı programı kullanabilmektedir. Günde bir program ve 28 kanal ile başlayan proje şu anda, 94 yerel TV (57 il, 21 ilçe)  kanalında günde 7 programla yayınını sürdürmektedir.

Programlar, ulusal standart ve kaliteye sahip stüdyolarda, profesyonel kadrolar tarafından hazırlanıp canlı yayınlanmaktadır.  Cihan TV Network üyesi kanallar, programları izleyicilerine kendi logoları ile ulaştırmaktadır.

Kapanışı
Ajans, 2016 Türkiye askerî darbe girişimi sonrasında çıkartılan OHAL yasası kapsamında kapatılmıştır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Cihan Haber Ajansı

Türkiye merkezli haber ajansları
Türkiye merkezli medya şirketleri
1994'te kurulan şirketler
2016'da kapanan medya şirketleri
1994'te Türkiye'de kurulan oluşumlar
İstanbul merkezli şirketler

Cihan Haber Ajansı


The Fifth Season (, ) é um romance de ficção especulativa da autoria da escritora estadunidense N. K. Jemisin e publicado em agosto de 2015 pela editora Orbit Books. A edição brasileira foi publicada em 2017 pela editora Morro Branco.

A obra recebeu em 2016 o Prêmio Hugo de Melhor Romance, e na mesma   categoria foi finalista do Prêmio Nébula e do Prêmio Mundial de Fantasía. Junto com suas duas continuações "O portal dos obeliscos" e "O céu de pedra"  forma a "Trilogia da Terra Fragmentada".

Livros em inglês
Romances de fantasia dos Estados Unidos
Romances de ficção científica dos Estados Unidos
Fantasia científica
Romances da década de 2010
Livros de 2015
Vencedores do Prémio Hugo
Afrofuturismo
Romances LGBT

The Fifth Season


Dieter Einfeldt (* 11. April 1935 in Hamburg) ist ein deutscher Komponist und emeritierter Professor für Komposition und Musiktheorie.

Leben
Dieter Einfeldt studierte an der Hochschule für Musik und Theater Hamburg von 1950 bis 1962 Komposition und Dirigieren bei Ernst Gernot Klußman, Walter Marin und Hans Schmidt-Isserstedt sowie Klavier bei Erik Schönsee. An derselben Hochschule lehrte er von 1972 bis 2000 als Professor für Komposition und Musiktheorie.
Einen Namen machte sich Dieter Einfeldt mit Kompositionen wie dem Requiem für Hamburg "Gomorrha" (1983/85) und den 1971 entstandenen Rotationen für Schlagzeugensemble. Sein kompositorisches Schaffen umfasst mit mehreren Preisen ausgezeichnete Opern, Kindermusicals, ein Ballett, ein Oratorium, Sinfonien, weitere Orchesterwerke, Solokonzerte und Kammermusikwerke.

Werke

Kammermusik
 Amnesty – Zyklus nach drei Gedichten von Herbert Enderwitz (Bariton solo und Ensemble)
 Apokalypse (Ensemble)
 Betrachtungen – Zyklus nach drei Gedichten von Eckart Kleßmann (Mittlere Stimme und Ensemble)
 Dialoge (Klavierquartett)
 Divertimento Es-Dur – Frei nach Themen von W. A. Mozart (Ensemble)
 Ergänzung der Sonate C-Dur DV 840 "Reliquie" von Franz Schubert (Klavier)
 Essay (Orgel)
 Kontemplationen (Viola solo; 4 Schlagzeuger)
 Konzert für Violine und Schlagzeug-Ensemble
 Rotation – I. Konzertfassung (Schlagzeug)
 Rotation – II. Ballettfassung (Schlagzeug)
 Signale (Klavier Solo und vier Schlagzeuger)
 Sinfonia da Camera (Ensemble)
 Sonate Nr. 2 (Orgel)
 Sonate für Solo-Violine
 Mobiles (Ensemble)

Orchestermusik
 Amnesty – Zyklus nach drei Gedichten von Herbert Enderwitz (Bariton Solo, Streichorchester und Schlagzeug)
 Chaconne Concertante – Konzert Nr. 2 (Flöte und Kammerensemble)
 Doppelkonzert (Violine und Viola/Violoncello Solo und Streichorchester)
 Imaginationen II (Saxophon und Orchester)
 Konzert für Schlagzeug und Orchester
 Konzert für Violine und Streichorchester
 Konzert für Violoncello und Streichorchester
 Sinfonia Sacra (Streichorchester)
 Sinfonia Nostalgica (Kammerorchester)

Chor- und Orchestermusik
 Gomorrha: Ein Requiem für Hamburg (Text: Eckart Kleßmann) (Sopran, Mezzosopran, Bariton Soli, Gemischter Chor, Orchester)
 Litanei (AM) Text: Bibel, Coventry-Litanei der Versöhnung (Sopran, Alt Soli, Knabenchor, Streichorchester und Schlagzeug)
 Unsere Zeichen sehen wir nicht Text: Bibel (aus Psalm 130 und 74) (Gemischter Chor, Orgel und Schlagzeug)

Weblinks
 Hochschule für Musik und Theater Hamburg

Komponist (Deutschland)
Komponist klassischer Musik (20. Jahrhundert)
Musiktheoretiker
Hochschullehrer (HfMT Hamburg)
Deutscher
Geboren 1935
Mann

Dieter Einfeldt


Finanças verdes ou finanças sustentáveis são um conjunto de regulações financeiras, padrões, normas e produtos os quais atendem a um objetivo ambiental, e em particular à facilitação da transição energética. Com tal, permite-se que o sistema financeiro se conecte à economia e à sua população pelo financiamento de agentes enquanto mantém o objetivo. Esse conceito de longo prazo foi promovido com sua adoção no Acordo de Paris, que estimula que as partes devem criar "fluxos financeiros consistentes com um caminho visando baixa emissão de gases do efeito estufa e um desenvolvimento climático-resiliente".

Em 2015, as Nações Unidas adotaram a Agenda 2030 para guiar a transição rumo a uma economia sustentável e inclusiva. Esse compromisso envolve 193 Estados-membros e comporta 17 objetivos e 169 metas dos Objetivos de Desenvolvimento Sustentável os quais destinam ao combate dos desafios globais em curso, incluindo a proteção do planeta. O mercado financeiro verde se tornou pedra fundamental para a realização de tais objetivos.

Instrumentos

Títulos verdes
Títulos verdes são empréstimos emitidos no mercado por uma organização pública ou privada para financiar atividades ecologicamente amistosas. Atingiram valor de 170 bilhões de dólares em 2018 e de mais de 500 bilhões de dólares em 2022. De acordo com a Climate Bonds Initiative, o valor deverá ultrapassar os 5 trilhões de dólares anuais em 2025.

O Acordo de Paris destacou o desejo por padronizar a relatoria de práticas relativas aos títulos verdes, a fim de se evitar lavagem de dinheiro.

Do ponto de vista legal, títulos verdes não são realmente distintos de títulos tradicionais. As garantias feitas aos investidores não são sempre inclusas no contrato, e nem sempre de forma vinculativa. Tomadores de títulos verdes usualmente seguem padrões e princípios definidos por organizações geridas pela iniciativa privada tais como a Associação Internacional de Mercados de Capitais (ICMA, em inglês) ou a representação para a Climate Bond Initiative. À data deste artigo, não há regulações as quais requeiram de credores especificações de suas intenções "verdes" por escrito, muito embora a União Europeia esteja atualmente desenvolvendo padrões e regulação para títulos verdes os quais irão forçar tomadores a investir em atividades alinhadas com a Taxonomia da UE para atividades sustentáveis. Num mesmo sentido, está em trâmite no Parlamento Europeu proposta a qual poderá incumbir obrigações a credores os quais emitam títulos desse tipo. Espera-se que tais padrões se tornem padrões voluntários, operando em paralelo a outros padrões voluntários, com acadêmicos e praticantes (profissionais) instigando a atenção de formuladores políticos quanto aos perigos da imposição de um padrão mandatório.

Taxonomia das atividades sustentáveis
Devido à transição energética ser um amplo conceito e a sustentabilidade ou o "verde" poderem ser aplicados a muitos projetos (energia renovável, eficiência energética, gestão de resíduos, transporte público, reflorestamentos etc), muitas taxonomias vêm sendo estabelecidas para validar e certificar investimentos "verdes" (os quais tenham pouco ou nenhum impacto no meio ambiente).

Em 2018, a Comissão Europeia criou um grupo de trabalho composto por técnicos especialistas de mercado financeiro a fim de definir a classificação de atividades econômicas (uma "taxonomia"), de modo a haver uma robusta metodologia a qual defina se uma atividade ou companhia é sustentável ou não. O objetivo da taxonomia é prevenir a lavagem de dinheiro e ajudar investidores a exercer escolhas "mais verdes". Os investimentos são julgados a partir de seis objetivos: mitigação das mudanças climáticas, adaptação às alterações climáticas, economia circular, poluição, efeitos sobre a água e biodiversidade.

Essa taxonomia entrou em vigor em julho de 2020. É vista como uma das iniciativas mais precisas e sofisticadas de seu tipo; tem potencial de inspirar outros países a desenvolverem suas próprias taxonomias ou poderá se tornar um "padrão-ouro mundial". À época, tinha-se a expectativa de complicações relativas a lacunas de dados, as quais poderiam postergar a efetividade da política. Fontes especializadas do mercado financeiro e do monitoramento de políticas econômicas sustentáveis afirmam ter havido certa dificuldade para a relatoria de taxonomia verde por parte das companhias.

As classificações do gás natural e da energia nuclear são controversas. A Comissão Europeia consultou seu Centro Comum de Investigação a fim de aferir a sustentabilidade da energia nuclear. Houve uma consulta de três meses, feita por dois grupos de especialistas antes da decisão final da Comissão, a qual foi aprovar tanto o gás natural quanto a energia nuclear como fontes sustentáveis, embora não livre de críticas e mecanismos de controle. O gás natural é visto por muitos países como uma ponte entre o carvão e a energia renovável. Tais países argumentam que o gás natural é sustentável sob uma série de condições. Contudo, vários membros do grupo de especialistas que aconselharam a Comissão Europeia advertiram em prol de um passo atrás. Foi visualizado por esse grupo que a inclusão do gás seria uma contradição à ciência climática, ao passo em que se considera que as emissões de metano do gás natural formam um significante gás estufa.

O Reino Unido está trabalhando em sua própria taxonomia.

Divulgação obrigatória e voluntária
Em 2015, o Conselho de Estabilidade Financeira iniciou uma Força-Tarefa para Divulgação Financeira relativa ao Clima a qual é liderada por Michael Bloomberg. As recomendações da força-tarefa objetivam encorajar companhias a obter melhor esclarecimento a respeito dos riscos relacionados ao clima em seus negócios, bem como uma governança interna que habilite à gestão de tais riscos. No Reino Unido, o Governador do Banco da Inglaterra, Mark Carney, esteve apoiando ativamente as recomendações da FTDFC, bem como conclamou em múltiplas ocasiões para a implementação de obrigações a companhias do setor financeiro de modo a serem transparentes e levarem em conta riscos financeiros em suas gestões, especialmente por meio de testes de estresse climático.

Na França, a Lei de Transição Energética de 2015 obriga investidores institucionais a serem transparentes quanto à integração dos Critérios Ambientais, Sociais e de Governança em suas estratégias de investimento.

Não obstante, pesquisas empíricas têm mostrado o efeito limitado de políticas de divulgação quando voluntárias.

A Comissão Europeia está atualmente desenvolvendo novas regras as quais irão obrigar várias companhias a divulgar dados relacionados ao meio ambiente.

Fator de suporte ao verde no capital regulatório
A fim de encorajar bancos a impulsionarem os empréstimos verdes, bancos comerciais têm proposto a introdução do "Fator de suporte ao verde" no capital regulatório bancário. Essa proposta está sendo considerada pela Comissão Europeia e pela Autoridade Bancária Europeia. Por outro lado, essa abordagem é geralmente posta em oposição pelos bancos centrais e por organizações sem fins lucrativos, os quais propõem a adoção de maiores requisitos de capital para recursos vinculados a combustíveis fósseis ("Fator de penalização marrom").

Empréstimos e hipotecas verdes
É esperado que, ainda em 2022, a Comissão Europeia e a Autoridade Bancária Europeia formulem propostas sobre a "definição e possíveis ferramentas de apoio para empréstimos de varejo verdes e hipotecas verdes".

A indústria vem proposto a estabilização de um rótulo de representação para hipotecas verdes, enquanto associações de consumidores e ONGs têm proposto que bancos centrais poderiam apoiar a emissão de empréstimos verdes (em particular, empréstimos relacionados à renovação doméstica) pela introdução de menores taxas de juros para o refinanciamento de operações como o programa TLTRO da ECB.

Política monetária verde
Em 2018, sob a liderança de Mark Carney, Frank Elderson, e do Governador do Banque de France Villeroy de Galhau, oito bancos centrais criaram a Network for Greening the Financial System (NGFS), uma rede de bancos centrais e supervisores financeiros os quais visam explorar o papel potencial dos bancos centrais em prol do acompanhamento da  transição energética. Essa rede tem aproximadamente 80 membros e uma dúzia de observadores, incluindo o FMI e o Banco Central Europeu.

Muitas opções de políticas para o esverdeamento dos instrumentos de política monetária têm sido exploradas pela NGFS:

 Refinanciamento verde das operações: bancos centrais podem adotar condições verdes para que bancos refinanciem a si próprios a partir dos bancos centrais, por exemplo pela garantia de menores taxa de juros caso os bancos protocolem um certo volume de projetos verdes.
 Estruturas colaterais verdes: bancos centrais podem restringir as regras de elegibilidade colateral pela exclusão de recursos poluentes, ou exigindo que bancos mobilizem uma pool de recursos
 Facilitação quantitativa verde: bancos centrais poderiam restringir compras de recursos a títulos verdes.

Em julho de 2021, sob a liderança de Christine Lagarde e após a pressão de ONGs, o Banco Central Europeu anunciou um roadmap detalhado para a incorporação das mudanças climáticas na sua estrutura política. O plano de ação inclui medidas para integrar métricas dos riscos relacionados ao clima no framework colateral do BCE e um programa de compra de títulos corporativos. Christine Lagarde disse ter sido também favorável ao desenvolvimento de "facilitações para títulos verdes" tais como o Banco do Japão e o Banco Popular da China.

Economia ambiental
Sustentabilidade

Finanças verdes


Les élections législatives françaises de 1958 se déroulent les  et . Dans le département de la Meuse, deux députés sont à élire au scrutin uninominal majoritaire à deux tours dans le cadre de deux circonscriptions.

Système électoral
Pour la première fois depuis 1936, les élections législatives ont lieu au scrutin uninominal majoritaire à deux tours dans des circonscriptions uninominales.

Est élu au premier tour le candidat qui réunit la majorité absolue des suffrages exprimés et un nombre de voix au moins égal au quart (25 %) des électeurs inscrits dans la circonscription. Si aucun des candidats ne satisfait ces conditions, un second tour est organisé entre les candidats ayant réuni un nombre de voix au moins égal à 5 % des suffrages exprimés. Au second tour, le candidat arrivé en tête est déclaré élu.

Le seuil de qualification, basé sur un pourcentage relativement faible des suffrages exprimés, tend à faciliter l'accès au second tour de plus de deux candidats. Les candidats en lice au second tour peuvent ainsi fréquemment être trois, un cas de figure appelé . Lorsque quatre candidats s'affrontent au second tour, on parle de .

Résultats

Élus

Taux de participation

Résultats à l'échelle du département

Résultats par circonscription

Première circonscription

Deuxième circonscription

Notes et références

Meuse
Législatives, 1958

Élections législatives de 1958 dans la Meuse


يحيى كيبي ( في واغادوغو)  لاعب كرة قدم بوركينابي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الوطنية تروا الفرنسي منذ 2007 في مركز المهاجم .

لعب كيبي في أندية تورسي (1999-2002) بلاكبيرن روفرز (2002-2003) بوردو (2003-2005) ليبورن (2005-2007) .

شارك كيبي مع منتخب بوركينا فاسو في 23 مباراة دولية مسجلا 8 أهداف منذ سنة 2005 .

أخيه الأصغر بوبكر كيبي يلعب مهاجما في نادي الدرجة الثانية ستراسبورغ الفرنسي .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية بوركينابيون
لاعبو كرة قدم رجالية بوركينابيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية ماليون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قطر
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
بوركينابيون في القرن 21
بوركينابيون من أصل مالي
رياضيون من واغادوغو
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو تروا
لاعبو دوري نجوم قطر
لاعبو كرة قدم بوركينابيون
لاعبو كرة قدم بوركينابيون مغتربون
لاعبو كرة قدم ماليون
لاعبو كرة قدم مغتربون في قطر
لاعبو ليبورن
لاعبو منتخب بوركينا فاسو لكرة القدم
لاعبو نادي الخريطيات
مواليد 1405 هـ
مواليد 1985
مواليد في واغادوغو
لاعبو كرة قدم من واغادوغو

يحيى كيبي


Sergey Vladimirovich Cherkasov (), também conhecido como Victor Muller Ferreira, é um suposto oficial de inteligência russo que trabalha para o GRU (Departamento Central de Inteligência) cuja verdadeira identidade foi revelada pelo Serviço Geral de Inteligência e Segurança da Holanda em 2022. Foi condenado por um tribunal federal brasileiro a quinze anos de prisão por usar um documento falsificado emitido pelo governo brasileiro.

Contexto histórico
De acordo com passaporte russo dele, o seu registro civil indicava que ele residia no oblast de Kaliningrado; conforme os dados do registro público, ele detinha uma participação societária em uma empresa de construção de Kaliningrado aos dezenove anos. O seu pseudônimo apresenta uma idade de trinta e três anos, porém a sua idade real corresponde a trinta e seis.

Reportagem de destaque
O documento publicado pelo Serviço de Inteligência e Segurança Militar da Holanda, que continha erros de português, pretendia ser a sua reportagem de destaque. Segundo o documento, ele viajou ao Rio de Janeiro em agosto de 2010 com o objetivo de reencontrar seu pai ausente, a quem atribuía a culpa por suas dificuldades, assim como pelas mortes de sua mãe e sua tia. O documento declarava que ele havia perdido o domínio do português e alegava que havia se transferido para Brasília quando supostamente tinha vinte e cinco anos. Ele afirmou que estava no Brasil "para aprender o idioma e restaurar minha cidadania". Alguns aspectos desse suposto histórico foram considerados improváveis. O documento também faz referência à sua ida à Irlanda para participar do funeral de seu pai.

Educação
Conforme um currículo disponibilizado na internet, ele cursou ciência política no Trinity College Dublin de 2014 a 2018 para sua graduação, e posteriormente obteve seu mestrado em um renomado programa de relações internacionais na  (SAIS) da Universidade Johns Hopkins, com ênfase em . Durante o mestrado, ele foi orientado por Evgeny Finkel.

Enquanto estudava na Irlanda, ele era monitorado pela .

Tentativa de se infiltrar no Tribunal Penal Internacional
Em abril de 2022, ele embarcou para a Holanda com o objetivo de ocupar um cargo no Tribunal Penal Internacional (TPI). No entanto, foi detido no aeroporto Schipol por agentes da imigração holandesa e deportado para o Brasil. Ao desembarcar no Brasil, foi preso por falsidade ideológica e condenado a quinze anos de prisão.

Na época de sua contratação, o TPI estava conduzindo uma investigação sobre crimes de guerra cometidos pelo exército russo na Ucrânia. Caso tivesse conseguido assumir seu cargo no TPI, ele teria acesso aos sistemas de email e documentos do TPI.

Identificando o agente infiltrado
Em 2018, no âmbito do caso de envenenamento de Sergei e Yulia Skripal, foi constatado que os suspeitos russos do GRU possuíam números de passaporte próximos uns dos outros. Esse fato motivou uma investigação por parte de diversos países sobre os números históricos de passaportes russos. Nesse contexto, Cherkasov foi detectado pelos Estados Unidos como portador de um número próximo aos dos suspeitos, sendo posteriormente identificado e monitorado. Essas informações foram repassadas às autoridades holandesas.

Espiões da Rússia

Sergey Vladimirovich Cherkasov


النظر لأسفل/الإطلاق لأسفل  هي قدرة خاصة لبعض الرادارات على اكتشاف وتقفي اّثر وتحديد مكان هدف ما يتحرك تحت  حسب ما يرى الرادار. تعد خاصية النظر لأسفل ميزة وخاصية أساسية في أنظمة الرادار الحديثة المحمولة جوا على متن الطائرات الحربية.

الحاجة لهذه الخاصية
لا تستطيع أمواج الرادار اختراق الأجسام الصلبة (حيث ترتد منها)، وسطح  ليس استثناء لهذه القاعدة فترتد منه موجات الرادار أيضا. ولأن الأرض دائرية، لا يستطيع رادار على سطح الأرض التقاط طائرة إلا عندما تخرج من الأفق وليست مختبئة خلف الأرض ولهذا فإن طائرة تطير على ارتفاعٍ عالٍ سيرصدها الرادار قبل طائرة تطير على ارتفاع منخفض. ولتجنب الالتقاط، تستخدم العديد من الطائرات الحربية بصمة رإدارية منخفضة وهي تقنية تسمى «قناع الأرض». تستخدم العديد من الأسلحة الحديثة مثل صواريخ كروز هذا التكتيك مما يجعل التقاطهم بعيد المدى بواسطة الرادارات المتمركزة على الأرض صعبا. كما أن المروحيات وطائرات القصف التي تطير على ارتفاع منخفض جدا لتحقيق نفس الهدف يقال عنها انها تاخذ البصمة الرإدارية للأرض.

نظرية العمل

لرصد الأجسام التي تطير على ارتفاع منخفض، يجب أن يكون الرادار في مستوى أعلى منها. يمكن تحقيق هذا بشكل نسبي بأن يوضع الرادار على قمة تلة مثلا أو على قمة صواري عالية (في السفن). ولكن الحل العملي الوحيد الذي يستطيع التقاط الأهداف المنخفضة من على مسافات بعيدة هو وضع رادار في طائرة تطير فوق الأهداف.

كانت التحديات التقنية التي واجهت هذه النظرية هي أن موجات الرادار التي ترتد للطائرة كثيرة جدا بعكس الرادارات المتمركزة على الأرض، فعندما يطلق رادار الطائرة موجاته ترتد من سطح الأرض الصلبة وكل ما عليها من الأجسام مما يسبب فوضى محيرة في شاشة الرادار. ويعد أمر في غاية الصعوبة أو مستحيلا فعلا أن يفرق ما بين صورة الرادار للطائرات المقتحمة الطائرة على ارتفاعات منخفضة وما بين صورة الأرض العامة.

زودت رادارات النظر لأسفل ببرامج إلكترونية والتي تعالج صورة الرادار وتبحث عن الأهداف المتحركة والتي يتم التقاطها بالبحث عن تأثير دوبلر في الموجات المرتدة للرادار. يزيل الرادار من الشاشة كل الأجسام الثابتة أو المتحركة ببطء (مثل ، المباني، السيارات) ويبقي الأجسام المتحركة بسرعة فقط. وحيث أن الرادار متصل بأنظمة تسليح الطائرة، من الممكن أن يوفر لهذه الأنظمة معلومات حول الهدف عندما يلتقط هدفا متحركا.

مميزات رادار النظر لأسفل/الإطلاق لأسفل
توفر رادارات النظر لأسفل للطائرات الحربية القدرة على الاشتباك مع أهداف تطير في مستوي أسفل منها. تعد هذه ميزة كبيرة حيث تسمح للطائرة بالتقاط ومهاجمة الأهداف بينما تظل هي في الموقع التكتيكي الأفضل وهو ارتفاعها الأكبر.

تضم معظم الطائرات الحديثة رادارات النظر لأسفل/الإطلاق لأسفل.

انظر أيضاً

 رادار
 تقنية التخفي
 رادار دوبلر
 نظام رادار كولشوغا
 الضجيج المزيف
 مرشد الموجة
 هرتز
 تأثير دوبلر

مراجع

أجهزة ملاحة
تقنية عسكرية
تكتيكات الحرب الجوية
رادارات طائرات
طيران عسكري
مراقبة جوية

النظر لأسفل/الإطلاق لأسفل


Alparslan Arslan (20 Haziran 1977; Kiğı, Bingöl - 16 Şubat 2023, Maltepe, İstanbul), 2006 yılında Mustafa Yücel Özbilgin'in yaşamını yitirdiği, üç kişinin ise yaralandığı Danıştay Saldırısı'nın faili avukat.

17 Mayıs 2006 tarihinde Danıştay İkinci Dairesi'ne düzenlediği silahlı saldırı sonrası dört Danıştay üyesi yaralanmış ve hakim Mustafa Yücel Özbilgin ölmüştür. Saldırının Ergenekon tarafından azmettirildiği iddiaları üzerine daha sonra Danıştay ve Ergenekon davaları birleştirilmiş ve Arslan, İstanbul'daki davada tekrar yargılanmaya başlanmıştır. 5 Ağustos 2013'te İstanbul 13. Ağır Ceza Mahkemesi tarafından karara bağlanan Ergenekon davasında iki kez ağırlaştırılmış müebbet ve ayrıca 90 yıl 3 ay hapis cezasına çarptırıldı.

Yaşamı

Türkiye Barolar Birliği dosyasında kayıtlı bilgilere göre Alparslan Arslan, 1977 yılında Bingöl'ün Kiğı ilçesinde Kürt kökenli bir ailede doğdu. 1982 yılında başladığı ilk, orta ve lise eğitimini 1993 yılında tamamlayan Arslan, 1994 yılında Marmara Üniversitesi Hukuk Fakültesi'ne girdi. 1998 yılında Hukuk Fakültesi'nden mezun olduktan sonra stajını tamamlayan Arslan, 2001 yılında İstanbul Barosu'nda kayıtlı avukat olarak meslek hayatına başladı. Türkiye Barolar Birliği ve İstanbul Barosu'ndaki dosyalarında üniversite öğrenimi öncesindeki bilgilerine yer verilmeyen Arslan'ın, Marmara Üniversitesi Hukuk Fakültesi'ndeki kayıtlarında da Elazığ Kovancılar Lisesi'nden mezun olduğu bilgisi verilmiştir. 16 Şubat 2023 tarihinde Maltepe Cezaevi'ndeki koğuşunda ölü bulundu. Cenazesi Beykoz, İstanbul'daki Yukarı Baklacı Mezarlığı'nda toprağa verildi.

Danıştay Saldırısı

Saldırının faili Arslan, İstanbul Barosu'na kayıtlı bir avukattı. Saldırganın dokümanları arasından Ulusal Haber adına düzenlenmiş bir kimlik kartı çıkmıştır. Saldırıdan sonra babası, oğlunun psikolojik sorunları olabileceğinden sözetmiş ve dış bağlantılardan şüphelendiğini açıklamıştır. Uğur Mumcu'nun ağabeyi hukukçu Ceyhan Mumcu'nun açıklamaları da bu bağlamda değerlendirilmektedir.

Arslan, saldırıyı gerçekleştirmesinin nedeninin Danıştay'ın kamusal alanda başörtüsü takılması aleyhindeki hukuksal kararları olduğunu belirtmiştir. Emin Çölaşan'ın eşi Danıştay başkan vekili Tansel Çölaşan iddiası olan, saldırganın "Allah'ın askeriyiz, elçiyiz, başörtüsü davası yüzünden cezalandırılacaksınız." dedikten sonra, toplantı halinde bulunan Danıştay İkinci Dairesi üyelerine ateş açması, odada bulunan Danıştay üyelerince yaralanmıştır. Yapılan ilk sorgusunda, olayı başörtüsü kararı nedeniyle gerçekleştirdiğini belirterek, "Aldıkları karar Allah'ın adaletine sığmıyor. Cezalandırmak istedim." demiştir. Yaralanan üyeler arasında söz konusu hukuksal kararda olumsuz oy kullanmış bir kadın üyenin de bulunması, TBMM Başkanı Bülent Arınç tarafından başörtüsü nedeninin şüphe ile karşılanmasına neden olmuştur. Diğer yandan, "İslami" denilen kesime yakın olduğu savlanan Vakit gazetesinin 14 Şubat 2006 tarihinde "İşte O Üyeler" başlığı ile baş örtülü bir kadın öğretmen konusundaki hukuksal kararı alan Danıştay üyeleri haber yapmıştır. Gazetenin söz konusu sayısının katilin üzerinden çıkmış olması Vakit gazetesinde yayımlanan haberin bir hedef gösterme olabileceği şüphesini yaratmıştır. Ankara Terörle Mücadele Şubesi ekiplerince yürütülen soruşturmada, Alparslan Arslan'ın, Danıştay'a Saldırı olayından başka, Cumhuriyet Gazetesi'nin bombalanması olaylarına da karıştığı belirlenmiştir. Emniyet tarafından yapılan açıklamada, Alparslan Arslan'ın Danıştay Saldırısı'ndan sonra YÖK'e de benzer bir saldırı yapmayı planladığı, ancak yakalandığı için bunu gerçekleştiremediği açıklanmıştır.

Ayrıca bakınız
 Osman Yıldırım

Kaynakça

1977 doğumlular
Kiğı doğumlular
Türkiye Kürtleri
Ergenekon davası sanıkları
Marmara Üniversitesi Hukuk Fakültesinde öğrenim görenler
Türkiye tarafından tutuklanan kişiler
Kürt avukatlar
Müebbet hapse mahkûm edilen Kürtler
Kürt tutuklular ve hükümlüler
Kürt katiller
2023 yılında ölenler
Türkiye'de intihar edenler
Danıştay Saldırısı

Alparslan Arslan


عبد الباري بن عواض بن علي الثبيتي  كان إماما للحرم المكي ثم أصبح إماما وخطيبا للحرم النبوي، ولد في مكة المكرمة عام 1380هـ الموافق 1960م.

نشأته
 نشأ في مكة وتلقى تعليمه الأولي والثانوي في مدارسها، ثم تابع دراسته الجامعية والعليا .
 حصل على بكالوريوس علوم من جامعة الملك عبد العزيز بجدة عام 1405هـ وعلى دبلوم عالٍ في الشريعة بتقدير ممتاز من جامعة أم القرى بمكة المكرمة عام 1409هـ .
 ثم على ماجستير من كلية الشريعة بنفس الجامعة بتقدير ممتاز عام 1415هـ، عمل مدرساً لتحفيظ القرآن بمكة المكرمة في الفترة المسائية وهو في سن مبكرة وهو لم يتجاوز التاسعة من عمره.
 وأشرف على بعض حلقات تحفيظ القرآن الكريم بمدينة جدة.
 ابتعث عام 1397هـ من قبل جماعة تحفيظ القرآن الكريم بمكة المكرمة لإمامة المسلمين في صلاة التراويح لشهر رمضان في أحد المراكز الإسلامية ببريطانيا، وحصل على المركز الأول في المسابقة الدولية لتحفيظ القرآن وتلاوته وتجويده في عامها الأول التي أقيمت بمكة المكرمة عام 1399هـ .

إمامته
 شارك في إمامة المصلين في المسجد الحرام لمدة أربع سنوات متتاليات من سنة 1410هـ ,1411هـ ,1412هـ , 1413هـ، وذلك في شهر رمضان المبارك في صلاتي التراويح والتهجد.
 عيّن إماماً وخطيباً بالمسجد النبوي الشريف سنة 1414هـ الموافق 1994م.
 ومن عام 1415هـ بدأ في التراويح والقيام صلوات السرية والجهرية إلى عام 1428هـ
 كانت أول صلاة التراويح يؤم المصلين في المسجد النبوي الشريف كانت عام 1415 هـ الموافق 1994هـ
 آخر صلاة التراويح له 1425هـ الموافق 2004 م
 وفي عام 1426هـ , 1427هـ , 1428هـ شارك صلوات المفروضة والتهجد فقط
 وآخر صلاة التهجد صلاها 1428 هـ
 ثم أصابه مرض فترة طويلة، وكان آخر صلاة جهرية صلاها الشيخ بالمسجد النبوي 1429 هـ، ثم لم يصل بعدها جهرية، وسبب منعه للصلاة الجهرية بسبب مرض الذي أصابه
 ومن عام 1429هـ في شهر صفر توقف الشيخ عن الإمامة والخطابة في المسجد النبوي إثر مرض في الحبال الصوتية
 ورجع في عام 1431هـ في شهر ربيع الأول ولكن في صلاة العصر فقط واستمر شهرا وتوقف.
 عاد للإمامة في الصلوات الجهرية بعد انقطاع دام 4 سنوات وكانت أول صلاة جهرية له أمّ فيها المصلين لصلاة الفجر بمسجد النبوي الشريف كان ذلك في يوم 10 ذو القعدة 1433هـ
 خطب في الناس يوم الجمعة الموافق 1436/12/26 في المسجد النبوي الشريف .
 سجل القرآن الكريم كاملاً في إذاعة المملكة العربية السعودية سنة 1399هـ الموافق 1978م

انظر أيضا
أئمة المسجد النبوي عام 1419هـ و 1420 هـ الموافق 1998 و 1999 لصلاتي التراويح والتهجد
 الشيخ عبد الله الجهني
 الشيخ عبد الباري الثبيتي
 الشيخ صلاح البدير
 الشيخ عبد المحسن القاسم

المراجع

أئمة الحرم المدني
أئمة الحرم المكي
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
حنابلة
قراء سعوديون
مواليد 1960

عبد الباري الثبيتي