Salamanca, İspanya'nın Kastilya Leon özerk topluluğu içinde bir şehir. Aynı adı taşıyan ilin başkentidir.

Şehrin tarihi eski bölgesi 1988 yılında UNESCO tarafından Dünya Miras Listesine kabul edilmiştir.

Tarihçe
Şehir Romalılardan önce bölgede yaşayan Kelt - İber halkları tarafından Helmántica adıyla kurulmuştur. MÖ 3. yüzyılda şehir Kartacalı Hannibal tarafından kuşatılmıştır. Şehrin tekrar Romalılar eline geçmesiyle adı da Salamanca'ya dönüşmüştür.

Coğrafya

115 km Valladolid
213 km Madrid
349 km Oporto
468 km Lisboa

Kardeş şehirler

Salamanca'nun şu kardeş şehirleri bulunmaktadır:

Resimler

Salamanca

Kaynakça

Ayrıca bakınız

 Salamanca ili
 Kastilya Leon

Dış bağlantılar

 Salamanca belediyesi resmi websitesi
 Resmi Turistik Enformasyon Ofisi
  Salamanca Sehri için Wiki
  Salamanca uzerine genel bilgiler
 Salamanca seyahat ve turizm rehberi

Salamanca


Ortrand () er en by i den tyske delstat Brandenburg. Den er en del af, og administrationsby for Amt Ortrand.

Geografi
Centrum af byen ligger omsluttet af floden Pulsnitz mod nord, motorvejen A 13 mod vest jernbanen mellem Großenhain–Cottbus (Cottbus-Großenhainer Eisenbahn).

Ortrand er en af de få byer i den sydlige del af landkreis Oberspreewald-Lausitz, der ikke ligger i Lausitz, men i landskabet Schraden. Forstaden Burkersdorf ligger dog i Oberlausitz.

Kilder og henvisninger

Ortrand


Ben Hodgkinson é um engenheiro britânico que atualmente ocupa o cargo de diretor técnico da Red Bull Powertrains.

Carreira
Hodgkinson se formou em engenharia mecânica na University College London em 1998. Em 2001, ele ingressou na divisão de motores de Fórmula 1 da Mercedes, a Mercedes AMG High Performance Powertrains, onde trabalhou em várias funções na sede da montadora em Brixworth até se tornar o chefe de engenharia mecânica da divisão em 2017.

Em 23 de abril de 2021, foi anunciado que Hodgkinson contratado para o cargo de diretor técnico da recém-criada Red Bull Powertrains. No entanto, como o contrato de Hodgkinson com a Mercedes ainda estava em vigor, ele só poderá assumir sua nova função na Red Bull Powertrains em 24 de maio de 2022, após a Red Bull alcançar um acordo com a montadora alemã.

Engenheiros mecânicos do Reino Unido
Pessoas da Fórmula 1

Ben Hodgkinson


Coronación de espinas, La coronación de espinas o Cristo coronado con espinas puede referirse a:

Religión
 Coronación de espinas, un motivo de la iconografía cristiana.

En el arte
 La coronación de espinas (Bosco, Londres)
 La coronación de espinas (Caravaggio, Prato)
 La coronación de espinas (Caravaggio, Viena)
 La coronación de espinas (Tiziano, Alte Pinakothek)
 La coronación de espinas (Tiziano, Louvre)
 La coronación de espinas (Van Dyck, Madrid)

La coronación de espinas (desambiguación)


Ulaganje je postupak spajanja metalnog dijela s dijelom od polimernog materijala (plastika). Uloženi spojevi su nerastavljivi spojevi koji nastaju istodobno kada se u metalnom kalupu oblikuje dio od polimernog materijala. U šupljinu kalupa (šupljina ima oblik dijela od polimernog materijala i izmjere koje su uvećane za toplinski istezanje polimernog materijala) umetne se izrađeni gotovi metalni dio i ulijeva (ubrizgava) polimerni materijal. Nakon hlađenja otvori se kalup i izvadi izradak.

Dobro je izveden onaj uloženi spoj kod kojeg se metalni dio neće moći lako izvući iz polimernog dijela, a ako je okrugao, niti okretati. Izvlačenje i okretanje onemogućuje se prikladnim oblikom metalnog dijela.

Postupak ulaganja
Postupcima obradbe metala izrade se metalni dijelovi koji su najčešće od čelika ili mjedi. Na metalnom se dijelu izradi neki utor, izbočina, zadebljalost, neokrugli oblik (na primjer četverokutni ili šesterokutni) i slično, ili se on na odgovarajućem dijelu narovaši ili raskuje kako bi se onemogućilo razdvajanje i labavljenje spoja. Zatim se izradi rastavljivi metalni kalup za lijevanje ili injekciono brizganje polimernog materijala. Pri izradbi metalnoga dijela i metalnoga kalupa treba uračunati da je toplinsko istezanje polimernih materijala višestruko veće od toplinskog istezanja čelika i mjedi.

Metalni se dio uloži (umetne) u šupljinu kalupa i učvrsti u odgovarajući položaj, a polimerni se materijal priprema za lijevanje ili brizganje. Polimerima se dodaju omekšivala i podmazivači koji će spriječiti lijepljenje polimernog materijala za stijenke kalupa (stearin, oleinska kiselina), a za željenu se boju dodaju pigmenti. Da bi se smanjio potrošak polimera, ali i postigla željena svojstva, dodaju se punila, na primjer drveno ili kameno brašno, mineralna vuna, pamučna vlakna, kremeni pijesak i drugo. Dijelovi od polimernog materijala mogu se izrađivati od plastomera (termoplasti) ili duromera.

Plastomeri

Plastomeri (od riječi plastika i elastomer) su vrsta poliplasta. Plastomeri su sintetski polimerni materijali koji su topljivi i taljivi.
Plastomere tvore ravnolančane ili granate makromolekule. Molekulske mase tih makromolekula relativno su velike. Kad ih zagrijemo do temperature mekšanja ili taljenja kemijska im se struktura ne mijenja, nego samo agregatno stanje. Plastomere se može oblikovati u željene oblike. Izvrsna osobina plastomera je što ih se može uzastopno smekšavati i skrućivati, a da se pri tom osnovna svojstva bitno ne mijenjaju. Zbog te osobine nekad ih se nazivalo termoplastima. Postoje amorfni i kristalasti plastomeri. Ako je više amorfne faze, onda su fleksibilniji i obradiviji, a ako je više kristalne faze u njima, onda su gušći, čvršći, tvrđi i otporniji prema otapalima. Poznati plastomeri su polietilen, polistiren, poli(vinil-klorid) ili PVC, poliamid, polipropilen i drugi. Plastomeri se kod lijevanja zagrijavaju na temperaturu od 130 do 250 ˚C.

Duromeri

Duromeri su vrsta poliplasta. Duromeri su sintetski polimerni materijali, jedna od temeljnih skupina uz plastomere i vlakna. Stari naziv je duroplasti. Duromerski završni oblik su gusto prostorno umrežene makromolekule. Pravi ih se tako da se polikondenzira monomere. Nastali pretpolimeri (smole) viskozni su ili lakotaljivi zbog čega su prikladni za oblikovati i preraditi. Poluproizvod (smole) zagrijava se i dodaje se reaktivne spojeve, takozvana umreživala, čime se nepovratnu povezuju i stvrdnjivaju. Nastaju materijali koji se ne otapaju, ne tale, vrlo su čvrsti, tvrdi i toplinski postojani. Namjena duromera je konstrukcijski materijali za aparate i uređaje, kao ljepila, naliči (lakovi) i kompozitni materijali. Važniji duromerni proizvodi su: fenolformaldehidni polimeri, epoksidne, melaminske i ureaformaldehidne smole, nezasićeni poliesteri, fenoplasti, poliesterske smole. Treba ih upotrebljavati samo za dijelove izložene kiselinama i jakim organskim otapalima jer se ne mogu reciklirati. Duromeri se kod lijevanja zagrijavaju na temperaturu od 150 do 200 ˚C.

Primjena
Izradba dijelova od polimernih materijala spojenih s metalnim dijelovima ulaganjem, jedan je od najraširenijih načina izradbe u preciznoj mehanici, gdje su najrazličitiji dijelovi uređaja, strojeva aparata i instrumenata sve češće od polimernih materijala. Metalni dijelovi su najčešće osovine, vijci, ručice, ležaji, radni dijelovi alata, metalni vodiči, elektrode i tako dalje. Ulaganjem dobiveni spojevi osiguravaju električnu izolaciju metalnoga dijela i zaštitu od korozije. Ulaganje se primjenjuje u proizvodnji računala i računalne opreme (pisači, skeneri, tipkovnica, računalni miševi), magnetofona, kamera, kućanskih aparata, naočala, sklopka, utikača, utičnica, električnih i elektročnih komponenata (otpornici, kondenzatori, diode), ručnih alata (odvijači, ispitivači napona, turpije, čekić).

Izvori

Obrada metala
Plastika

Ulaganje (spoj)


Kuglački klub "Darda" (KK Darda; Darda) je muški kuglački klub iz Darde, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.
U sezoni 2019./20. klub se natjecao u "3. hrvatskoj kuglačkoj ligi - Istok - Zona Osijek", ligi četvrtog stupnja hrvatske kuglačke lige za muškarce.

O klubu
Klub je osnovan 1979. godine pod imenom "Amater", te je djelovao do početka Domvinskog rata, kada Darda ostaje okupirana. Do obnove rada kluba dolazi 2003. godine kao KK "Darda", a od 2006. godine klub djeluje pod sponzorskim imenom KK ""Vrijednosnice OS Darda". Od 2014. godine klub nanovo djeluje pod imenom KK "Darda".
Klub ligaški nastupa u ligama Hrvatske kuglačke regije - "Istok".

Uspjesi

Ekipno
 3. HKL
 doprvak: 2009./10. (Istok), 2011./12. (Istok), 2016./17. (Istok - Zona Osijek)

Pojedinačno

Pregled plasmana po sezonama

Poznati igrači

Unutrašnje poveznice
 Darda

Vanjske poveznice
 kuglacki-savez-os.hr, KK Darda
 aplikacija.kuglanje.hr, Darda - 810016 (Kuglački savez Osječko baranjske županije)
 aplikacija.kuglanje.hr, Darda
 kuglanje.hr, Darda
 sportilus.com, KUGLAČKI KLUB DARDA
 aktivni.net, Kuglački klub Vrijednosnice OS Darda

Izvori

 kuglacki-savez-os.hr, 40 godina KK Darda, pristupljeno 17. lipnja 2020.
 poslovna.hr, KUGLAČKI KLUB DARDA
 fininfo.hr, KK "DARDA"
 bisnode.hr, KUGLAČKI KLUB "DARDA"
 companywall.hr, KK "DARDA"

Darda
Baranjski športski klubovi

Kuglački klub Darda


نادي ستراسبورغ  ويسمى أيضا  يختصر ويلقب بالراسينغ الذي يعني السباق، هو ناد لكرة القدم الفرنسية تأسس في عام 1906 تحت اسم نادي نيودورف، سمي فيما بعد باسم منطقة ستراسبورغ. لعب أول مسابقاته الرسمية في 1909 في الاتحاد الألماني، قبل أن يأخذ اسم نادي سباق ستراسبورغ والانضمام إلى المسابقات الفرنسية في عام 1919. انتقل النادي في عام 1914 إلى حديقة هيمرلي، التي بني عليها الملعب الحالي دو لامينو في عام 1921.

حقق النادي المركز الاحترافي في عام 1933 وأصبح واحدا من أفضل الأندية الفرنسية. بعد نهائيين خسر فيهما عامي 1937 و1947، فاز نادي ستراسبورغ لأول مرة بكأس فرنسا في عام 1951. في عقد 1960، لعب أول مسابقاته القارية، حيث ألغى على وجه الخصوص ميلان وبرشلونة. ثم فاز بكأس فرنسا للمرة الثانية في عام 1966 قبل الحصول على لقب بطل فرنسا في عام 1979. منذ منتصف عقد 1990، انتهى من قائمة التتويج بكأس إنترتوتو (1995)، وفاز مرتين بكأس الرابطة الفرنسية (1997 و2005) وكأس فرنسا الثالث (2001).

ومع ذلك، فإن النتائج الجيدة لستراسبورغ، النادي الذي يتميز بهوية إقليمية قوية، تتخللها الهزائم في القسم الثاني والتغييرات المتكررة في إدارة النادي، مما يمنعه من التسجيل بانتظام على المدى الطويل. النتائج الرياضية غير كافية تؤدي بنادي ستراسبورغ في عام 2010 لأول مرة إلى البطولة الوطنية، المستوى الثالث. وبعد عام واحد، تتسبب المشاكل المالية في خفض المسؤوليات الإدارية مع فقدان المركز الاحترافي وتصفية الشركة. بعد خمس سنوات في الدوريات الهواة، يعود نادي ستراسبورغ إلى العالم الاحترافي في عام 2016  والدوري الفرنسي الدرجة الأولى في عام 2017.

مراجع

انظر أيضًا

أندية الدوري الفرنسي
أندية كرة قدم أسست في 1906
أندية كرة قدم في ستراسبورغ
أندية كرة قدم في فرنسا
تأسيسات سنة 1906 في ألمانيا
تأسيسات سنة 1906 في فرنسا

نادي ستراسبورغ


الكهرباء الانضغاطية أو الكَهْرَباءُ الضَّغْطِيَّة أو الكهرضغطية أو البيزوكهربائية (Piezoelectricity) هي خاصية لبعض المواد (وخصوصا بلورات، وبعض المواد السيراميكية، بما فيها العظم) على توليد كمون كهربائي استجابة لتطبيق إجهاد ميكانيكي. فعند تطبيق ضغط على المادة تتقارب فيها بعض الشحنات الكهربائية مما يولد على طرفيها جهدا كهربائيا.

وبالعكس عند تعرض تلك المواد لجهد كهربائي يتولد فيها إجهاد ميكانيكي، أي قد تقصر أو تطول.

لهذا الأثر تطبيقات مفيدة مثل إنتاج واستشعار الصوت، وتوليد جهد كهربائي عالي، توليد تردد إلكتروني، الموازين الدقيقة، كما تستخدم في مقياس ميكلسون للتداخل.

تاريخها

اكتشاف والبحث
اكتشفت ظاهرة الكهرباء الانضغاطية في العام 1880 بواسطة الأخوين بيار كوري وجاك كوري. وذلك من خلال عملهما وخبرتهما في الكهرباء الحرارية pyroelectricity (توليد الكهرباء بواسطة التسخين) وعلاقة ذلك بالتركيب البلوري حيث توقعا أن يكون للضغط أيضا تأثير لتوليد الكهرباء وبالفعل تمكنا من إثبات ذلك على بلورة الكوارتز والتورمالين والزبرجد وقصب السكر وطرطرات الصوديوم والبوتاسيوم، ووجدا أن بلورتي الكوارتز وطرطرات الصوديوم والبوتاسيوم تظهرا الخواص الكهربية بالضغط أكثر من غيرهم.

آلية العمل
في بلورة المادة الكهربائية الانضغاطية تكون الشحنات السلبية والموجبة مفصولة، ولكن موزعة بشكل متناظر، بحيث تكون الشبكة البلورية متعادلة كهربائيا بشكل عام. يشكل كل من هذه الأطراف ثنائي أقطاب كهربائي، وعادة تميل ثنائيات الأقطاب القريبة من بعضها البعض إلى أن تكون متسقة في مناطق تدعى «مجالات فايس» Weiss domains. تكون هذه المجالات عادة موجهة عشوائيا، ولكن يمكن أن تكون متسقة خلال الاستقطاب (يختلف هذا عن عملية الاستقطاب المغناطيسي)، والذي يتم من خلال تطبيق مجال كهربائي قوي عبر المادة عادة في درجات حرارة مرتفعة.

عند تطبيق جهد ميكانيكي يتشوه التوضع المتناظر للشحنات وهذا يؤدي إلى توليد الجهد الكهربائي عبر المادة. على سبيل المثال إن طبق 2 كيلو نيوتن من القوة على 1 سم3 من الكوارتز يمكن أن تنتج من الجهد 12500 فولت.

استخدام المواد الكهروضغطية
يتم استخدام المواد الكهروضغطية كمحول لتحويل الطاقة الكهربية إلى ميكانيكية أو العكس. ومن الإستخدامات الأولية للسيراميك الكهروضغطي كان في السونار حيث يتم الكشف عن الأجسام التي تحت الماء (كالغواصات) ويتم تحديد موقعهم باستخدام نظام إرسال وإستقبال ذبذبات فوق الصوتية. تتذبذب البلورة الكهروضغطية عن طريق إشارة كهربية التي تنتج اهتزازات ميكانيكية ذات تردد عالي التي تنتقل خلال المياه. عند اصطدام هذه الذبذبات بأي كتلة يحدث لها انعكاس ويتم استقبالها عن طريق مادة كهروضغطية أخرى التي بدورها تقوم بتحويل الإشارة إلى إشارة كهربية مرة أخرى. يتم تحديد المسافة بين مصدر الذبذبات الفوق صوتية وهذه الكتلة عن طريق حساب الوقت المنقضي منذ حدث إرسال الإشارة واستقبالها.

مؤخرا تم انخفاض استخدام الأجهزة المعتمدة على هذه الخاصية نتيجة لزيادة الاهتمام بالتحكم الآلي وانجذاب عامة المستهلكين نحو الأجهزة الأكثر تطورا.

تطبيقات الخاصية الكهروضغطية

1 -	صناعة السيارات (جهاز توازن العجل، التحكم اللاسلكي في فتح وغلق السيارة، أجهزة الإستشعار المسئولة عن فتح أكياس الهواء).

2 -	صناعة أجهزة الحاسب الآلي (ناقل البيانات من وإلي القرص الصلب).

3 -	في المجال التجاري والاستهلاك العام (روؤس ماكينات الطباعة، جهاز قياس الانفعال الميكانيكي، اللحام الفوق صوتي، جهاز أنذار الحرائق).

4 -	المجال الطبي (مضخات الإنسولين، العلاج بالذبذبات الفوق صوتية).

5- المشعل الكهربائي الانضغاطي (مسدس الغاز المعروف)

أنواع خزف الشائعة التي بها هذه الخاصية هي تايتنات الباريوم (BaTiO3)، تايتنات الرصاص (PbTiO3)، زيريكونات تايتنات الرصاص (ZrTi)O3)Pb)، نيوبات البوتاسيوم (KNbO3).

اقرأ أيضا
 مكون إلكتروني
 مجس كهروضغطي

مراجع

تحويل طاقة
حصاد الطاقة
ظواهر فيزيائية
ظواهر كهربائية
فيزياء المواد المكثفة
مبدلات

كهرباء انضغاطية


Lucas Daniel de la Torre (San Diego, 23 de maio de 1998) é um futebolista americano que atua como meio-campo. Atualmente joga pelo Celta de Vigo.

Carreira no clube

Início de carreira
Nasceu e foi criado em San Diego, Califórnia, e começou a jogar futebol no Nomads SC e no San Diego Surf, antes de se mudar para a Inglaterra para jogar no Fulham em 2013. De la Torre fez sua estreia pelo Fulham em 9 de agosto de 2016 na primeira rodada da Copa da Liga Inglesa contra o Leyton Orient, começando a partida e jogando 88 minutos em Brisbane Road com a vitória do Fulham por 3–2. Seu primeiro jogo na liga foi uma partida contra o Bolton Wanderers em 28 de outubro de 2017, como substituto de última hora de Tomáš Kalas em um empate em casa por 1–1. Ele marcou seu primeiro gol pelo Fulham na Copa da Liga Inglesa contra o Millwall em 25 de setembro de 2018.

Heracles
Em 6 de agosto de 2020, de la Torre assinou um contrato de dois anos com o Heracles Almelo, da Eredivisie. Ele deu uma assistência em sua estreia na Eredivisie em 13 de setembro de 2020, na vitória por 2 a 0 sobre o ADO Den Haag. Ele foi nomeado para a equipe do mês da Eredivisie em março de 2021. Ele foi novamente nomeado para a Equipe do Mês da Eredivisie em janeiro de 2022.

Celta
Em 7 de julho de 2022, de la Torre assinou com o Celta da La Liga.

Carreira internacional
Em 2 de junho de 2018, de la Torre fez sua estreia na seleção principal dos Estados Unidos, entrando como reserva em um amistoso contra a República da Irlanda. Em 2 de fevereiro de 2022, ele fez sua primeira partida pelos Estados Unidos contra Honduras em uma vitória por 3 a 0 nas eliminatórias para a Copa do Mundo.

Vida pessoal
O pai de De la Torre é espanhol e sua mãe é americana. Como resultado, ele possui um passaporte espanhol.

Títulos
 Estados Unidos
 Liga das Nações da CONCACAF: 2022–23

 Estados Unidos Sub-20
 Campeonato Sub-20 da CONCACAF: 2017

Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 2022
Futebolistas do Real Club Celta de Vigo
Futebolistas do Heracles Almelo
Futebolistas do Fulham F.C.
Norte-americanos de ascendência espanhola
Jogadores da Seleção Estadunidense de Futebol
Futebolistas dos Estados Unidos

Luca de la Torre


Sinosaurosphargis es un género extinto de reptil marino no sauropterigio que vivió a principios del Triásico Medio (subetapa del Pelsoniano, etapa del Anisiense) hallado en Yangmazhai, condado de Luoping en la provincia de Yunnan, al suroeste de China. Es conocido a partir del holotipo IVPP V 17040, el cual consiste de un esqueleto y el cráneo casi completos, del paratipo IVPP V 16076, una vértebra dorsal, costillas, con osteodermos y fregmentos de las costillas gastrales y del material referido ZMNH M 8797, un miembro posterior derecho. Sus fósiles fueron recuperados del Lagerstätte de la formación Guanling del Triásico. Fue nombrado y descrito por Chun Li, Olivier Rieppel, Xiao-Chun Wu, Li-Jun Zhao y Li-Ting Wang en 2011 y la especie tipo es Sinosaurosphargis yunguiensis. El nombre del género viene del latín Sino, es decir de China; sauro, lagarto y sphargis, similar a una tortuga (Shargis es un sinónimo más moderno de Dermochelys). El nombre de la especie se deriva de las provincias de Yunnan y Guizhou, en las que se encontró la especie. Está cercanamente relacionado al género Saurosphargis y es similar en apariencia a los placodontes.

Filogenia
Cladograma según Li et al., 2011:

Sin Ichthyopterygia:

Referencias

Pantestudines
Reptiles extintos
Fósiles del Triásico
Fósiles de Asia

Sinosaurosphargis


روبرت كورنثويت   ، من مواليد 24 أكتوبر 1985 في بلاكبيرن في إنجلترا ، لاعب كرة قدم أسترالي.

يلعب مع نادي أديليد يونايتد.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في كوريا الجنوبية
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في ماليزيا
أستراليون من أصل إنجليزي
أشخاص على قيد الحياة
أظهرة كرة قدم
رياضيون أستراليون مغتربون في كوريا الجنوبية
رياضيون أستراليون مغتربون في ماليزيا
رياضيون إنجليز مغتربون في كوريا الجنوبية
رياضيون إنجليز مغتربون في ماليزيا
رياضيون من بلاكبرن
لاعبو الدوري الأسترالي الدرجة الأولى
لاعبو تشونام دراغونز
لاعبو دوري كوريا الجنوبية لكرة القدم
لاعبو كرة قدم أستراليون
لاعبو كرة قدم أستراليون مغتربون
لاعبو كرة قدم إنجليز
لاعبو كرة قدم رجالية أستراليون
لاعبو كرة قدم رجالية أستراليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون إنجليز
لاعبو كرة قدم مغتربون في كوريا الجنوبية
لاعبو كرة قدم مغتربون في ماليزيا
لاعبو كرة قدم من أديلايد
لاعبو كرة قدم من بلاكبرن
لاعبو منتخب أستراليا لكرة القدم
لاعبو نادي أديلايد يونايتد
لاعبو نادي سلاغور
لاعبو نادي وسترن سيدني واندررز
لاعبو وايت سيتي وودفيل
مواليد 1985

روبرت كورنثويت


Hymenocladiopsis, monotipski rod crvenih algi iz porodice Fryeellaceae, dio reda Rhodymeniales. Jedina vrsta je morska alga H. prolifera s tipskim lokalitetom kod otoka Južna Georgia

Sinonimi
 Gracilaria prolifera Reinsch 1888
 Hymenocladiopsis crustigena R.L.Moe 1986

Izvori

Fryeellaceae

Hymenocladiopsis


John Richard "Jack" Nichols Jr. (Washington, D.C., 16. ožujka 1938. – Cocoa Beach, Florida, 2. svibnja 2005.) bio je američki aktivist za prava homoseksualaca. Suosnivač je ogranka Društva Mattachine u Washingtonu, DC, 1961. godine s Franklinom E. Kamenyjem. Godine 1967., pojavio se u dokumentarcu CBS-a Homoseksualci godine, pod pseudonimom Warren Adkins.

Životopis
Nichols je rođen 16. ožujka 1938. u Washingtonu, DC. Otac mu je bio agent FBI-a. Nichols je odrastao u Chevy Chase, Maryland i izašao kao gej svojim roditeljima kao tinejdžer. Njegovi su se roditelji razveli, a majka je nakon toga bila udana za Williama B. Southwicka, nasilnog alkoholičara koji je šest godina živio na Cocoa Beachu na Floridi Nichols je tri godine živio s ujakom i tetom iranskog šah Mohammada Reze Pahlavija i naučio perzijski.

Nichols je napustio školu s 12 godina. U 15. godini nadahnut je pjesmama Walta Whitmana i djelima Roberta Burnsa. Prema vlastitom kazivanju, već 1955. je sa svojim gay prijateljima dijelio knjigu Donalda Webstera Coryja Homoseksualac u Americi.

Aktivizam
Nichols je 1961. zajedno s Frankom Kamenyjem osnovao Mattachine Society iz Washingtona i Mattachine Society s Floride 1965. godine. Mattachine Society iz Washingtona bilo je neovisno od nacionalnog Društva Mattachine, koji se formalno raspao nekoliko mjeseci ranije.

Počevši od 1963. godine, predsjedavao je društvom Mattachine u Washingtonu, Odborom za vjerska pitanja, koji se kasnije razvio u Vijeće Washingtona za religiju i homoseksualce. Ova je organizacija bila pionir u uspostavljanju veza između pokreta za homoseksualna prava i Nacionalnog vijeća crkava.

Nichols je vodio prvi marš homoseksualnih prava na Bijelu kuću, u travnju 1965. godine, i sudjelovao je u piketima godišnjih podsjetnika u dvorani Independence Hall u Philadelphiji, koji su se održavali svakog 4. srpnja od 1965. do 1969. godine. On i drugi aktivisti uspješno su lobirali u Američkom psihijatrijskom udruženju da poništi svoju definiciju homoseksualnosti kao oblika duševne bolesti.

Godine 1967. Nichols je postao jedan od prvih Amerikanaca koji je otvoreno pričao o svojoj homoseksualnosti na nacionalnoj televiziji kada se pojavio u CBS Reports: The Homosexuals, dokumentarnom filmu CBS News. Iako si je dopustio intervju s kamerom, gospodin Nichols u emisiji je koristio pseudonim "Warren Adkins" zbog oca, agenta FBI-a. Otac mu je prijetio smrću ako američka vlada sazna da mu je Jack sin i izgubi željeno sigurnosno odobrenje. Upotreba imena "Warren" bila je u znak poštovanja prema jednom od Nicholsovih ranih ljubavnika kojega je upoznao prilikom posjeta tetki i ujaku na Neptune Beachu na Floridi 1961. godine. Nichols je rano volio jednostavne ljude sa zemlje, a njegov ljubavnik Warren bio je iz Zapadne Virginije. Na kraju bi ta strast prema "brđanima" dovela do prve velike ljubavi u njegovom životu, Ligea Clarkea, koji je bio iz Kentuckyja.

Zbog pojavljivanja u dokumentarcu, Nichols je otpušten s posla u International Innu smještenom u Washingtonu, DC dan nakon što je emitiran.

Nickols kao pisac
Nichols je sa svojim partnerom Ligeom Clarkeom počeo pisati kolumnu "Homoseksualni građanin" za časopis Screw 1968. godine. "Homoseksualni građanin", koji je naslov posudio iz novina koje je objavio Mattachine DC, bio je prva LGBT kamata u ne-LGBT publikaciji. Kao rezultat ove kolumne, Nichols i Clarke postali su poznati kao "Najpoznatiji gay par u Americi".

Godine 1969., nakon preseljenja u New York City, Nichols i Clarke osnovali su GAY, prve tjedne novine za homoseksualce u Sjedinjenim Državama koje se distribuiraju na kioscima. Publikacija se nastavila do Clarkeova ubojstva sjeverno od Veracruza u Meksiku. Od 1977. do 1978. bio je urednik časopisa Sexology. Nichols je angažiran 1981. kao urednik vijesti časopisa San Francisco Sentinel.

Od veljače 1997. godine, Nichols je viši urednik u GayToday.com, online newsmagazin.

U studenom 2010., prijateljica Jacka Nicholsa, Stephanie Donald, pokrenula je LGBT-Today.com, u znak počasti Nicholsu i Pokretu za gej prava, i zajedno je okupila većinu izvornog osoblja GayToday.com, uključujući Franka Kamenyja koji je ekskluzivno pisao za LGBT-Today.com do njegove smrti 11. listopada 2011.

Smrt
Preminuo je 2. svibnja 2005. od komplikacija od raka slinovnice. Njegov najbolji prijatelj, Steve Yates, bio je nazočan u vrijeme njegove smrti. Nicholsov posljednji zahtjev bio je da čuje njegovu omiljenu pjesmu, "Ev'ry Time We Say Goodbye" Rosemary Clooney, koju je Yates odsvirao u nickolsovim posljednjim trenucima.

Radovi

 Jack Nichols (1976). Welcome to Fire Island. St. Martin's Press

Izvori

Američki borci za prava LGBT osoba

Jack Nichols (aktivist)


David Weiss Halivni (; September 27, 1927 – June 28, 2022) was a European-born American-Israeli rabbi, scholar in the domain of Jewish sciences, and Professor of Talmud. He served as Reish Metivta of the Union for Traditional Judaism's rabbinical school.

Biography
David Weiss was born on September 27, 1927, in Kobyletska Poliana (Кобилецька Поляна, Poiana Cobilei, Gyertyánliget) in Carpathian Ruthenia, then in Czechoslovakia (now in Rakhiv Raion, Ukraine). His parents separated when he was 4 years old, and he grew up in the home of his maternal grandfather, Rabbi Isaiah (Shaye) Weiss, a Hasidic Talmud scholar in Sighet, Romania.

His grandfather began teaching him at age 5, and he was regarded as an Illui ; he received semicha (rabbinic ordination) at age 15 from Rabbi Yekutiel Yehuda Gross of the town's yeshiva.

In March 1944, German troops arrived in Sighet to deport the town's Jewish population to concentration camps. Weiss, then 16 years old, was sent to Auschwitz along with his grandfather, mother, and sister; his father, Ephraim Bezalel Viderman, was murdered by the Nazis elsewhere. The remaining members of his family at Auschwitz were murdered, leaving Weiss as the sole survivor of his family at age 16. One week after he arrived at Auschwitz, Weiss transferred to the forced labor camps at Gross-Rosen, Wolfsberg, and then Mauthausen, where he worked in a munitions plant.

When he arrived in the United States at the age of 18 after his liberation, he was placed in a Jewish orphanage, where he created a stir by challenging the kashrut of the institution. A social worker introduced him to Rabbi Saul Lieberman, a leading Talmudist at the Jewish Theological Seminary of America (JTS) in New York, who recognized his brilliance and took him under his wing. Weiss later studied with Lieberman for many years at the JTS.

Initially, he studied in Yeshiva Chaim Berlin under Yitzchak Hutner and was allowed to forgo lectures because of his advanced standing. Over the next decade, he completed high school; earned a bachelor's degree in philosophy from Brooklyn College; a master's degree in philosophy from NYU, and his doctorate in Talmud at JTS.

He married Zipporah Hager, a descendant of the Vizhnitzer Rebbes, in 1953, and the couple settled in Manhattan. They had three children: Baruch (formally known as Bernard), Ephraim, and Yeshiahu. Halivni had six grandchildren: Avidan, Hadar, Daniel, Rebecca, Benjamin (Jamin), and Eliana.

Weiss, which is German for white, later changed his name to "Halivni," the Hebrew word for white. He died on June 18, 2022, at his home in Jerusalem at the age of 94.

Academic career
For many years he served as a Professor of Talmud at the Jewish Theological Seminary of America (JTS). He resigned in 1983. Halivni later served as Littauer Professor of Talmud and Classical Rabbinics in the Department of Religion at Columbia University. In July 2005, he retired from Columbia University and moved to Israel, where he taught at the Hebrew University of Jerusalem and Bar Ilan University until his death.

Halivni's "source-critical approach" to Talmud study  had a major impact on academic understanding and study of the Talmud. The traditional understanding viewed the Talmud as a unified homogeneous work. While other scholars had also treated the Talmud as a multi-layered work, Halivni's innovation (primarily in the second volume of his Mekorot u-Mesorot) was to distinguish between the onymous statements, which are generally succinct Halachic rulings or inquiries attributed to known Amoraim, and the anonymous statements, characterized by a much longer analysis often consisting of lengthy dialectic discussion, which he attributed to the later authors- "Stamma'im" (or Savora'im). It has been noted that indeed the Jerusalem Talmud is very similar to the Babylonian Talmud, minus Stammaitic activity, which is to be found only in the latter.

His methodology of source-critical analysis of the Talmud is controversial among most Orthodox Jews, but is accepted in the non-Orthodox Jewish community, and by some within Modern Orthodoxy. Halivni terms the anonymous texts of the Talmud as having been said by Stammaim (based on the phrase "stama d'talmuda" which refers to the anonymous material in the Gemara), who lived after the period of the Amoraim, but before the Geonic period. He posits that these Stammaim were the recipients of terse Tannaitic and Amoraic statements and that they endeavored to fill in the reasoning and argumentative background to such apodictic statements.

The methodology employed in his commentary Mekorot u' Mesorot attempts to give Halivni's analysis of the correct import and context and demonstrates how the Talmudic Stammaim often erred in their understanding of the original context.

In Halivni's books Peshat and Derash and Revelation Restored, he attempts to harmonize biblical criticism with traditional religious belief using a concept he developed termed Chate'u Israel (literally, "Israel has sinned"). This concept states that the biblical texts originally given to Moses have become irretrievably corrupted. Revelation Restored writes as follows:

According to the biblical account itself, the people of Israel forsook the Torah, in the dramatic episode of the golden calf, only forty days after the revelation at Sinai. From that point on, until the time of Ezra, the scriptures reveal that the people of Israel were steeped in idolatry and negligent of the Mosaic law. Chate'u Yisrael states that in the period of neglect and syncretism after the conquest of Canaan when the originally monotheistic Israelites adopted pagan practices from their neighbours, the Torah of Moses became "blemished and maculated".

According to Halivni, this process continued until the time of Ezra (c.450 BCE), whereupon their return from Babylon the people accepted the Torah. It was at that time that the previously rejected, and therefore maculated, text of the Torah was recompiled and edited by Ezra and his "entourage." He claims that this is attested in the books of Ezra and Nehemiah, and Halivni supports his theory with Talmudic and Midrashic sources which indicate that Ezra played a role in editing the Torah. He further states that while the text of the Pentateuch was corrupted, oral tradition preserved intact many of the laws, which is why the Oral Law appears to contradict the Biblical text in certain details.

This view was seen as possibly being in contradiction to the 8th of Maimonides' 13 principles of faith, which states "the Torah that we have today is the one that was dictated to Moses by God". As a result, Halivni's assertions were rejected by some Orthodox rabbis.

Views and opinions
Halivni was involved in the 1983 controversy at JTS surrounding the training and ordination of women as rabbis. He felt that there could be halakhic methods for ordaining women as rabbis but more time was needed before this could be legitimately instituted. He maintained that it was a policy decision by the governing body of the Seminary rather than a psak halachah based on the traditional rabbinic legal process.

Published works
Halivni's published works include:
Mekorot u'Mesorot (Hebrew). Commentary on the Talmud. It currently contains 10 volumes: 1. Introductions, 2. Shabbat, 3. Eruvin and Pesahim, 4. Yoma-Hagigah, 5. Seder Nashim, 6. Bava Kamma, 7. Bava Mezia, 8. Bava Batra, 9. Sanhedrin, Makkot, Shevuot, Makkot, Avodah Zarah, Horayot, 10. (posthumous) Zevahim, Menahot, Hullin.

Peshat and Derash : plain and applied meaning in Rabbinic exegesis. Oxford, England : Oxford University Press, 1991.
Revelation Restored : divine writ and critical responses. Boulder, Colo : Westview Press, 1997.
The Book and the Sword : a life of learning in the shadow of destruction. 	New York : Farrar, Straus and Giroux, 1996. His memoirs.
Breaking the Tablets: Jewish Theology After the Shoah. Lanham : Rowman & Littlefield Publishers, ©2007. A collection of essays on Holocaust theology.

The central thesis of "Breaking the Tablets" is that the history of the Jews is "bookmarked" by two diametrically opposing "revelations": Sinai and Auschwitz. The revelation on Mount Sinai was the apex of God's nearness to the Jews, while the revelation at Auschwitz was the nadir of God's absence from them. Halivni's conviction is that Auschwitz represents not merely God's "hiding his face" from Israel, as a consequence of the Jews' sins — a familiar trope in rabbinic theology — but also his actual, ontological withdrawal from human history.

In Breaking the Tablets Halivni explicitly rejected the notion that this withdrawal is simply an example of "God hiding his face" as viewed in normative Judaism. The concept of hester panim (God's hiding his face) is classically used with regard to punishment, and Halivni is adamant that the Holocaust cannot in any way be regarded as a punishment for Israel's sins.

Awards and recognition
 In 1985, Halivni was a co-recipient (jointly with Hillel Barzel and Shlomo Pines) of the Bialik Prize for Jewish thought.
In 1997, he won awarded the National Jewish Book Award in Scholarship for Revelation Restored: Divine Writ and Critical Responses
 In 2008, he was awarded the Israel Prize for his Talmudic work.

See also
List of Bialik Prize recipients
List of Israel Prize recipients

References

1927 births
2022 deaths
Czechoslovak Jews
People from Zakarpattia Oblast
Ukrainian Jews
Jews from Carpathian Ruthenia
Talmudists
Columbia University faculty
Israel Prize Rabbi recipients
Israel Prize in Talmud studies recipients
Emigrants from Czechoslovakia
Immigrants to Romania
Romanian emigrants to the United States
American Conservative rabbis
American Orthodox rabbis
American people of Romanian-Jewish descent
American Jewish theologians
Jewish Theological Seminary of America people
Auschwitz concentration camp survivors
Holocaust theology
American emigrants to Israel
Mauthausen concentration camp survivors
20th-century American rabbis
Union for Traditional Judaism
21st-century American rabbis

David Weiss Halivni


Rüdigsdorfest un quartier du grand chef-lieu de district de Nordhausen en Thuringe.

Situation géographique

Rüdigsdorf est situé à environ 4,5 km au nord-nord-est du centre-ville de Nordhausen dans une cuvette de source de la Suisse de Rüdigsdorf, une partie du karst (paysage karstique de gypse du Harz du Sud ). Le village voisin au sud est Petersdorf, au nord se trouve Harzungen, à l'est Buchholz. Le hameau est entouré de forêts mixtes de feuillus, de vergers, de haies, de prairies et de champs.

Rüdigsdorf n'est accessible qu'à partir de Nordhausen-Krimderode par une étroite route de liaison.

Histoire
Le hameau est issu d'une fondation franque. Rüdigsdorf est mentionné pour la première fois dans un document le 19 décembre 1271, puis en 1334 et 1370. Les formes les plus anciennes du nom sont Rudigsdorf et Rudigestorf. Ses sept fermes sont regroupées autour de l'église protestante Dorfkirche St. Jacobi au centre. Le Giebichenhagen tout proche était une ancienne forêt d'idoles germaniques ; on y sacrifiait à Odin.

En tant que village impérial, il ne dépendait pas du Tribunal de Gau jusqu'en 1436, mais du tribunal de la Chaire du Saint Empire à Nordhausen. Chaque année, à la Pentecôte, les habitants devaient livrer des pierres à Nordhausen pour la construction du mur de la ville. La dernière borne entre Rüdigsdorf et Nordhausen s'appelait "Der arme Sünderstein" (la pauvre borne des pécheurs), car c'est sur cette borne que les criminels étaient échangés entre la ville et le comte. En 1806, des troupes françaises séjournèrent dans la localité.

Après la dissolution de la chancellerie comtale de Stolberg-Hohnstein à Neustadt, Rüdigsdorf appartenait depuis 1882 au district d'Ilfeld et depuis 1932 au district du comté de Hohenstein. Le 23 mars 1993, Rüdigsdorf a été rattaché à Nordhausen ; Rüdigsdorf n'a pas de conseil local ni de maire de quartier.

A l'entrée sud-ouest du village, une extension récente a eu lieu.

Le 31 décembre 2007, la localité comptait 81 habitants.

Culture et curiosités

Église Saint-Jean
L'église Saint-Jean se présente avec un soubassement massif et une partie en colombage avec un plafond en planches dans la partie supérieure de la construction. La tour, tout aussi massive, dépasse du Chœur sur le côté est de l'église. L'une des deux cloches est surmontée d'une croix.

Fête des souffleurs

La Pustefest est célébrée à Rüdigsdorf depuis 1866. Il s'agissait à l'origine d'une « manifestation sportive » organisée par les artisans et commerçants de Nordhausen selon des règles qu'ils s'étaient eux-mêmes fixées. L'objectif est de déterminer le meilleur tireur à la sarbacane. En règle générale, 40 à 50 participants se retrouvent à Rüdigsdorf après une marche à pied - au début, les locaux ne participaient pas. Le cri de guerre lors de la compétition est : Bon vent!. Il existe un drapeau de l'association, même des programmes imprimés et une série de chansons qui doivent résonner lors de la marche vers le local et lors de la compétition. Les compétitions sont l'occasion d'honorer le Püstrich, une étrange figurine métallique au ventre épais, exposée au Musée du château de Sondershausen.

Bibliographie
 Wilhelm Vahlbruch : Heimatbüchlein der Graffschaft Hohnstein im Kreis Ilfeld (Südharz), Crimderode 1927. p. 24-25.

Liens web

 https://nordhausen-wiki.de/index.php?title=Giebichenhagen

Notes et références

Ancienne commune en Thuringe
Nordhausen

Rüdigsdorf (Nordhausen)


A Mariposa-lazúli (Passerina amoena) é uma ave canora norte-americana cujo nome vem da pedra preciosa lápis-lazúli.

Descrição

Medidas:

 Comprimento:13-15cm
 Peso: 13-18g
 Envergadura: 22 cm

O macho é facilmente reconhecido por sua cabeça e dorso azuis brilhantes, suas asas brancas conspícuas e seu peito enferrujado claro e barriga branca. O padrão de cores pode parecer com o do Pássaro Azul Oriental, mas o tamanho menor (13 – 15cm), barras alas e bico de bandeira curto e cônico rapidamente o distinguem. A fêmea é marrom, mais acinzentada na parte superior e mais quente na parte inferior, diferenciada da bandeirola índigo feminina por duas barras finas e pálidas nas asas e outros detalhes da plumagem.

Canto
O canto é um gorjeio alto, rápido e estridente, semelhante ao da bandeirola índigo, mas mais longo e com menos repetição.

Distribuição e habitat

Se reproduzem principalmente a oeste do Meridiano 100 W do sul do Canadá ao norte do Texas, centro do Novo México e Arizona e sul da Califórnia. Na costa do Pacífico, sua área de reprodução se estende do sul ao extremo noroeste Baixa Califórnia. Eles migram para o sudeste do Arizona e México. Seu habitat são áreas com arbustos e, às vezes, pastagens com ervas daninhas, geralmente bem irrigadas e, às vezes, em cidades.

Dieta
Eles comem principalmente sementes e insetos . Eles podem se alimentar visivelmente no chão ou em arbustos, mas os

machos cantores costumam ser muito esquivos nas copas das árvores.

Reprodução
Fazem um ninho solto de gramíneas e radículas colocadas em um arbusto. Colocam de três a quatro ovos azuis-claros.

Ligações externas

 Mariposa-lazúli - Cornell Lab of Ornithology
 Passerina amoena - USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
 Vídeos na Internet Bird Collection
 Galeria de fotos VIREO (com foto da ninhada de ovos)

Aves descritas em 1823
Aves do México
Passerina
Espécies pouco preocupantes

Mariposa-lazúli


Santiago Portekiz'de Tavira belediyesine bağlı olan, 25,70 km2 yüzölçümüne sahip, 5.904 nüfuslu (2001) bir bucaktır. (Portekizce: freguesia).

Tavira'nın bucakları

Santiago (Tavira)


La piscine olympique Marx Dormoy est une piscine située à dans le quartier des Bois-Blancs à Lille.

Présentation

La piscine comporte un bassin olympique de , ainsi qu'un bassin d'apprentissage de .

Historique

Initialement prévue pour le mois de , l'inauguration de la piscine est reportée au , car un hublot du restaurant subaquatique a été fissuré par de multiples impacts de balles.

À l'époque, le complexe comportait également un sauna, une salle de musculation, un restaurant subaquatique, un solarium, un plongeoir et une fosse de plongée sous-marine de 14 m.

Origine du Nom
Elle porte le nom de Marx Dormoy (1888-1941), homme politique français, mort assassiné le  à Montélimar (Drôme).

Annexes

Liens externes
 Site de la mairie de Lille

Notes et références

Équipement sportif achevé en 1972
Piscine dans les Hauts-de-France
Équipement sportif dans le département du Nord
Sport à Lille

Piscine olympique Marx Dormoy


كايليكس هو برنامج من انتاج شركة بورلاند لتطوير البرامج المرئية بلغة باسكال الكائنية وسي++ معا في محيط لينكس.

نبذة تاريخية

أول اصدار كان في بداية سنة 2001 ثم تلت بعده نسخة ثانية، ثم كان الاصدار الأخير لهذا المنتج في أغسطس 2002 وهي (كايليكس 3.0) بعد ذلك توقفت شركت بورلاند عن دعم هذا المشروع وذلك لعدم رواجه.

مراجع

برمجيات بورلاند
بيئات تطوير متكاملة للينكس
لغات برمجة كائنية التوجه
مصممو واجهة المستخدم

كايليكس


{{Infookvir nogometni klub
| ime kluba          = Dinamo 1923
| slika              =
| puno ime           = Fudbalski klub Dinamo 1923 Bački Breg
| nadimak            =
| godina osnivanja   = 1923.
| igralište          =
| kapacitet stadiona =
| trener             =
| liga               = MFL Sombor – 1. razred (VI.)
| sezona             = 2017./18.
| plasman            = 12.
| trenutačna sezona  =
| igrači             =
| pattern_la1= |pattern_b1= |pattern_ra1= |pattern_sh1= |pattern_so1=
| leftarm1= |body1= |rightarm1= |shorts1= |socks1=
| pattern_la2= |pattern_b2= |pattern_ra2= |pattern_sh2= |pattern_so2=
| leftarm2= |body2= |rightarm2= |shorts2= |socks2=
| pattern_la3= |pattern_b3= |pattern_ra3= |pattern_sh3= |pattern_so3=
| leftarm3= |body3= |rightarm3= |shorts3= |socks3=
}}

Dinamo 1923, odnosno FK Dinamo 1923 Bački Breg, je nogometni klub iz Berega (srpski Бачки Брег / Bački Breg), općina Sombor, Zapadnobački okrug, Vojvodina, Republika Srbija.
U sezoni 2017./18. klub se natječe u  MFL Sombor – 1. razred, ligi šestog ranga nogometnog prvenstva Srbije.

 O klubu
Nogometni klub u Beregu je osnovan 1923. godine pod nazivom "Fiskulturno društvo". Klub mijenja naziv u "Dinamo" 1947. godine.  Klub se uglavnom najecao u ligama na području Sombora. 2010. godine se klub privremeno gasi, te se ne natječe. 2016. godine dolazi do obnove kluba pod nazivom "Dinamo 1923"''.

Pregled po sezonama

Poveznice
 Bereg
 FK Dinamo Bački Breg, facebook stranica
 srbijasport.net, Dinamo 1923 Bački Breg, profil kluba
 srbijasport.net, Dinamo 1923 Bački Breg, rezultati po sezonama

Izvori
 backibreg.rs, Udruženja , pristupljeno 3. veljače 2018.
 sombor.rs, MZ Bački Breg, pristupljeno 3. veljače 2018.
 sportal.org.rs, eSavezi,''FK Dinamo Bački Breg , pristupljeno 3. veljače 2018.
 search.bisnode.rs, SPORTSKO UDRUŽENJE DINAMO 1923, pristupljeno 3. veljače 2018.
 sombor.svz.rs, Sportski savez grada Sombora - Članovi , pristupljeno 3. veljače 2018.
  Sportski savez Sombor - Članovi , pristupljeno 3. veljače 2018.
  Sportski savez Sombor - Klubovi i sportska udruženja , pristupljeno 3. veljače 2018.

Dinamo 1923
Dinamo 1923

FK Dinamo 1923 Bereg


An Pterostylis oliveri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Donald Petrie. An Pterostylis oliveri in nahilalakip ha genus nga Pterostylis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pterostylis

Pterostylis oliveri


StarCraft: Brood War este o expansiune a jocului video RTS științifico-fantastic militar  StarCraft. Lansat în 1998 pentru Microsoft Windows și Mac OS, a fost co-dezvoltat de Saffire și Blizzard Entertainment. Pachetul de expansiune introduce noi campanii, noi suprafețe de teren pentru hărți, muzică, unități noi pentru fiecare rasă și alte upgrade-uri. Campaniile continuă mai departe povestea din originalul StarCraft, iar sequelul StarCraft II: Wings of Liberty continuă povestea din Brood War. Expansiunea a fost lansată în Statele Unite la  30 noiembrie 1998.

Fundal

Poveste

Povestea din Brood War este prezentată prin manualul său de instrucțiuni, informările pentru fiecare misiune și conversațiile din cadrul misiunilor în sine, împreună cu utilizarea scenelor cinematografice la sfârșitul fiecărei campanii. Jocul în sine este împărțit în trei noi episoade, unul centrat pe fiecare rasă.

În primul episod, Aldaris, Zeratul și Artanis proaspăt promovat lucrează pentru evacuarea Protoșilor supraviețuitori din lumea lor de origine Aiur devastată printr-o poartă warp spre lumea de origine a templierilor întunecați (dark templar), Shakuras, unde se întâlnesc cu matriarhul templierului întunecat, Raszagal. Cu toate că Zergii sunt capabili să urmărească Protoșii către Shakuras, Raszagal informează supraviețuitorii despre un templu Xel'Naga de la suprafața planetei care are puterea de a curăța planeta de Zergii de la suprafață dacă este activat. Cu Zeratul și Artanis, cu reticență în parteneriat cu Sarah Kerrigan, care îi informează despre un nou Overmind care se dezvoltă pe Char, jucătorul li se alătură într-o operațiune pentru a recupera două cristale cheie (Khalis și Uraj) necesare pentru a opera templul. La întoarcerea lor, este dezvăluit că Aldaris a început o răscoală împotriva templierilor întunecați datorită alianței lor cu Kerrigan. Răscoala este zdrobită, iar Aldaris este ucis de Kerrigan, care dezvăluie că motivele ei sunt de a asigura distrugerea cerebralilor Zerg pe Shakuras, astfel încât ea să poată controla Zerg însuși înainte de a pleca de pe planetă. În ciuda faptului că activarea templului va îndeplini obiectivele lui Kerrigan, Zeratul și Artanis continuă cu altă alegere, eliminând Zergii de pe suprafața lui Shakuras.

În cel de-al doilea episod, jucătorul conduce incursiunile inițiale ale UED - United Earth Directorate (Directoratul Unit al Pământului) împotriva Dominionului Terran. La întâlnirea cu Samir Duran, vice-amiralul flotei, Alexei Stukov, îl numește pe Duran consilier special. UED descoperă în curând un "disrupter psi" - un dispozitiv capabil să perturbeze comunicările Zerg - pe fosta capitală confederată Tarsonis.  Cu toate că Duran îl convinge pe amiralul Gerard DuGalle să distrugă dispozitivul anti-Zerg, forțele lui Stukov îl scapă pe Duran în ultimul moment. UED merge spre lumea tronului Dominionului, Korhal IV, unde jucătorul învinge armatele împăratului Arcturus Mengsk, deși Mengsk este salvat de o flotă Protoss comandată de Jim Raynor. UED îi urmărește pe Raynor și pe Mengsk spre lumea natală Protoss Aiur, dar cei doi scapă de atacul masiv al UED atunci când Duran își retrage inexplicabil forțele din poziție și permite Zergilor să intervină în operațiune. După ce a înțeles că invazia UED i-a determinat pe Mengsk, Raynor și Protoss să se unească împotriva unui dușman comun, Stukov își dă seama că acțiunile lui Duran și atacul Zergilor erau prea mult pentru a fi o coincidență - Zergii sunt de asemenea aliați cu Dominionul Terran iar protoșii și Duran colaborează să submineze UED. În timp ce Stukov preia un contingent de trupe și reconstruiește perturbatorul psi pe Braxis, DuGalle nu știe intențiile sale și devine convins că este un trădător. Jucătorul îl ajută pe Duran să-l vâneze pe Stukov în interiorul perturbatorului psi, dar înainte de a muri, Stukov îi dezvăluie lui DuGalle că Duran este adevăratul inamic. Duran fuge după ce jucătorul zădărnicește încercarea de a sabota disrupterul psi. Folosind capabilitățile acestuia, DuGalle și UED sunt capabili să atace lumea Zerg Char și să preia controlul noului Overmind care crește acolo.

În secțiunea finală Brood War jucătorul trebuie să o ajute pe Sarah Kerrigan să învingă UED. Odată ce Overmind a căzut sub comanda UED, toate operațiunile dintre facțiunile native din sector sunt deteriorate, inclusiv forțele lui Kerrigan. Pentru a începe campania împotriva forțelor Directoratului, Kerrigan și Samir Duran formează o alianță reticentă cu Jim Raynor, pretorul Protoss Fenix și Arcturus Mengsk pentru a distruge perturbatorul psi. După distrugerea perturbatorului psi, jucătorul conduce forțele lui Kerrigan într-un asalt pe scară largă asupra planetei Korhal, înlăturând rapid stăpânirea UED asupra planetei. După aceea, Kerrigan își trădează aliații, distrugând un număr mare de forțe ale Dominionului și ucigând atât pe Fenix, cât și pe Edmund Duke, mâna dreaptă a lui Mengsk. Supărat pe trădarea lui Kerrigan, Raynor promite că o va ucide într-o zi și apoi se va retrage. Kerrigan călătorește cu Duran pe Shakuras și o răpește pe Raszagal, pe care o folosește pentru a-l șantaja pe Zeratul pentru uciderea Overmind-ului de pe Char, punând astfel toate forțele Zerg sub controlul lui Kerrigan. Zeratul încearcă s-o salveze pe Raszagal, dar jucătorul împiedică evadarea lor, iar Zeratul în cele din urmă o omoară pe Raszagal când devine clar că a fost spălată pe creier în mod ireversibil de Kerrigan. În acel moment, devine clar că revolta lui Aldaris din primul episod a fost o încercare de a opri pe Raszagal, ca să nu-i mai trădeze pe oamenii ei. La părăsirea planetei Char în căutarea lui Artanis, Zeratul dă peste o instalație genetică condusă de Duran, fără să știe Kerrigan, unde este dezvoltat un hibrid Protoss / Zerg. În același timp, Kerrigan este atacată pe Char de Dominion, UED și o flotă răzbunătoare condusă de Artanis. În ciuda faptului că este depășită, Kerrigan învinge toate cele trei flote și stârpește flota UED supraviețuitoare, ceea ce o face pe ea să fie puterea dominantă în acest sector. Înainte de eliminarea flotei UED, amiralul DuGalle trimite un mesaj final familiei sale înainte de a se sinucide cu pistolul.

Campanii

Unități noi

Terran
 Medic -  Unitatea terestră responsabilă pentru vindecarea (recuperează puncte și/sau elimină stări nocive) rănilor unităților organice. Elimină stări nocive și în cazul unităților non-organice. Poate orbi inamicii (Optical Flare) sau poate restabili starea inițială a diferitelor unități (Restoration). Nu are capacitatea de atac militar direct.
 Walkirie - navă cu atac aerian capabilă să producă daune simultan împotriva mai multor unități aeriene

Zerg
 Devourer - Evoluează din Mutalisk. Atacă numai unități aeriene și este capabil să utilizeze acid pentru a reduce temporar apărarea inamicului.
 Lurker - Evoluează din Hydralisk și poate ataca mai multe unități terestre cu spini numai când este ascuns în pământ.

Protoss
 Dark Archon - unitate creată din unirea a doi dark templar. Inițial are doar caracteristica feedback - aceea de a scurge din sănătatea unităților cu caracteristici speciale (cum ar fi medicul sau Corsair).  Nu are capacitatea de atac militar direct. După realizarea unor cercetări poate controla alte unități (mind control - cea mai importantă abilitate a sa), poate îngheța temporar alte unități (maelstrom). Unitatea controlată mental devine unitate a jucătorului astfel încât jucătorul poate controla la un moment dat toate 3 rasele și poate avea 600 populație maxim (populație 200 fiind limita normală a jocului).
 Corsair -  navă cu atac aerian capabilă să producă daune simultan împotriva mai multor unități aeriene, loviturile sale nu sunt foarte puternice, dar posedă o rată mare de foc.  După realizarea unor cercetări poate crea o rețea care împiedică alte unități sau clădiri să atace
 Dark Templar - asasin foarte puternic aflat într-o stare permanentă de invizibilitate. Înarmați cu tehnologia săbiilor psionice,  templierii întunecați duc o luptă necruțătoare pentru a-și proteja rasa și secretele antice ale triburilor. Două unități unite creează un Dark Archon.

Primire
StarCraft: Brood War a fost foarte bine primit de critici după cum reiese din scorurile de 96% și 87%  obținute pe siteurile GameRankings și Mobygames.  La 31 mai 2007, peste 10 milioane de copii ale jocului StarCraft și ale expansiunii sale au fost vândute.

Referințe și note

Legături externe
The official StarCraft site at Blizzard Entertainment.
The StarCraft Compendium on Battle.net

Jocuri video din 1998
Star Craft
Expansiuni de jocuri video
Jocuri video științifico-fantastice
Jocuri de strategie în timp real
Jocuri pentru Windows
Jocuri pentru Mac OS

StarCraft: Brood War


Faith est un single du chanteur américain Stevie Wonder en featuring avec Ariana Grande, sorti en 2016 en tant que titre-phare de la bande originale du long-métrage d'animation Tous en scène et pour laquelle Wonder reçoit une nomination à la 74e cérémonie des Golden Globes.

Écrite et composée par , Stevie Wonder et Ryan Tedder, elle est produite par ce dernier et Benny Blanco.

Classement
Le single sort le 4 novembre 2016 chez Republic Records.

Certifications et récompenses
La chanson est nommée dans la catégorie Meilleure Chanson Originale lors de la 74 cérémonie des Golden Globes.

Clip vidéo
Le clip vidéo est réalisé par Alan Bibby.

Diffusé en décembre 2016, il montre Wonder chantant au piano et Grande chantant en marchant sur un trottoir, le long de graffitis animés constitués des personnages du film.

Historique des sorties

Références

Chanson de 2016
Chanson interprétée par Stevie Wonder
Chanson interprétée par Ariana Grande

Faith (chanson de Stevie Wonder)


Nicolae Brânzeu (n. 17 august 1883, Coroești, Vulcan, Hunedoara  - d. 30 decembrie 1962) a fost un preot român unit, deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, deținut politic, autor de memorii. A fost tatăl academicianului medic Pius Brânzeu.

Studii

A urmat studiile liceale la Colegiul Reformat "Kocsárd Kún" din Orăștie, pe care le-a absolvit în anul 1903 ca primul eminent. Studiile teologice le-a făcut la Universitatea din Budapesta, unde în decursul celor patru ani a fost de mai multe ori premiat. În toamna anului 1907 a fost trimis pentru completarea studiilor la Universitatea din  Viena, unde în anul 1908 a fost promovat doctor în teologie. La 30 august 1908 a fost hirotonit preot, după care a fost numit cooperator parohial (preot stagiar) la Petroșani.

Activitatea politică
La 1 decembrie 1918 a fost delegat al Protopopiatului Greco-Catolic Comloșul Mare la Alba Iulia, în organismul legislativ reprezentativ care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România.

Note

Bibliografie
 Nicolae Brînzeu, Jurnalul unui preot bătrân; Editura Eurostampa; Timișoara; 2011; ISBN 978-606-569-311-1
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II)

Lectură suplimentară
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1883
Decese în 1962
Oameni din județul Hunedoara
Preoți români
Români greco-catolici
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Deținuți politici români
Absolvenți ai Universității din Budapesta

Nicolae Brânzeu (preot)


Lars Hans Carl Abraham Forssell (Estocolmo 14 de enero de 1928 - Estocolmo 26 de julio de 2007);  fue un poeta y escritor  sueco,  miembro de la Academia Sueca.

Biografía
Lars Forssell nació en Estocolmo, Suecia en 1928. Asistió a una escuela primaria local llamada Kungsholms Folkskola que a principios del  fue considerada la escuela primaria más grande del mundo. La escuela tenía una capacidad de 3.800 alumnos, aunque no todos ellos asistían diariamente, sino por turnos, como señalan las estadísticas existentes en el Museo de la Ciudad de Estocolmo, que establecen que el número total de alumnos matriculados anualmente era de más de 6.000.

Estudió en los Estados Unidos durante la década de 1940 y regresó a Suecia para estudiar una carrera en la Universidad de Upsala.
En 1951 se casó con  Kerstin Hane, y fue padre de Jonas y Malte Forssell. Desde  1952 se dedicó al periodismo cultural, colaborando con diversos diarios y revistas suecas ( Utsikt , Bonniers Litterära Magasin , Poesi , Dagens Nyheter y Expressen ). También fue letrista de shows de cabaret y de sus propios espectáculos de revista, incluyendo la obra "Två åsnor" (Un par de burros), que se montó en 1957 en Gotemburgo. En 1966 fue miembro del jurado en el 160 Festival Internacional de Cine de Berlín.

Sus obra poética le llevó a ser miembro de la Academia Sueca en 1971, mientras que las letras de sus canciones le otorgaron el reconocimiento público generalizado. Durante la década de 1970 se ocupó de manera inapelable a escribir poesía y a ser letrista de canciones.
Fue galardonado con el Premio Bellman en los años 1968 y 1981, con el Litteris et Artibus en 1993 y con el premio nórdico de la Academia Sueca en 1998. Sus trabajos incluyen antologías de poesía, libros de letras de canciones, libros infantiles, obras de teatro, libretos de ópera  y traducciones. Lars Forssell murió en Estocolmo en 2007.

Obra

Poesía
 Ryttaren och andra dikter, (El Jinete y otros poemas), 1949
 Narren, (El Hazmerreír), 1952
 Telegram, 1957
 En kärleksdikt, (Un poema de amor) 1960, 1993
 Röster, (Voces), 1964
 Ändå, (Aun así), 1968
 Det möjliga, (Lo posible), 1974
 Dikter, (Poemas),1975
 Stenar, (Piedras), 1980
 Poesi, 1986
 Sånger, (canciones), 1986,
 Förtroenden, (La confianza), 2000

Poetas de Suecia del siglo XX
Traductores de Suecia del siglo XX
Traductores del francés
Letristas de Suecia
Nacidos en Estocolmo
Fallecidos en Estocolmo

Lars Forssell


An Puya werneriana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert William Read ngan Lyman Bradford Smith. An Puya werneriana in nahilalakip ha genus nga Puya, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Puya

Puya werneriana


Kazahstan participă constant la Jocurile Olimpice, câștigând mai multe medalii la box. Orașul kazah Almaty a participat de două ori la alegerile pentru gazda Jocurilor Olimpice de Iarnă, în 2014 și din nou pentru ediția Jocurilor Olimpice de Iarnă din 2022. Astana și Almaty  au găzduit Jocuri de Iarnă ale Asiei din 2011.

Atletism
Dmitriy Karpov este un atlet care a participat la decatlon, luând bronzul la Jocurile Olimpice de Vară din 2004 și la Campionatele Mondiale de Atletism din 2003 și 2007. Olga Rîpakova este specializată în triplu salt (femei), luând argintul la în Campionatul Mondial de Atletism din 2011 și medalia de aur la Jocurile Olimpice de Vară din 2012.

Bandy

 Bandy – Echipa națională de bandy a Kazahstan ului este printre cele mai bune din lume, câștigând de mai multe ori medalia de bronz la Campionatul Mondial de Bandy, inclusiv în ediția 2012 când Kazahstan a găzduit turneul. În perioada Sovietică, Dinamo Alma-Ata a câștigat campionatele naționale ale Uniunii Sovietice în anii 1977 și 1990, și lCupa Europeană în 1978. Bandy se joacă în 17 județe. Cu toate acestea, Akzhaiyk din Oral este singurul club profesionist.

Box
Boxerii kazahi sunt cunoscuți în lume datorită performanțelor lor la ultimele trei Jocuri Olimpice, câștigând cele mai multe medalii după Cuba și Rusia (în toate cele trei jocuri). În 1996 și 2004, două boxeri kazahi (Vasiliy Jirov în 1996 și Bakhtiyar Artayev în 2004) au primit trofeul Val Barker, acordat pentru cel mai bun boxer al turneului.

La Jocurile Olimpice de Vară din Sydney, Australia, doi boxeri, Bekzat Sattarkhanov și Yermakhan Ibraimov, au câștigat medalii de aur. Alți doi boxeri, Bulat Jumadilov și Mukhtarkhan Dildabekov, au câștigat medalii de argint.

Schi fond-cros

Schiorul Vladimir Smirnov a câștigat șapte medalii în total, la Jocurile Olimpice de Iarnă din 1988, 1994 și 1998, inclusiv una ed aur la proba de 50 m în 1994. De asemenea, din 1987 până în 1995, el a câștigat 11 medalii în total la Campionatul Mondial  inclusiv patru medalii de aur. În prima parte a carierei, el a reprezentat Uniunea Sovietică, după destrămarea acesteia alegând să reprezinte Kazahstanul.

Fotbal
Fotbalul este cel mai popular sport în Kazahstan. Federația de Fotbal din Kazahstan () este organismul de conducere al fotbalului, care organizează echipe naționale de bărbați, femei, și futsal.

Vezi și
 Kazahstan, la jocurile Olimpice

Note

Sport în Kazahstan

Sportul în Kazahstan


Jack Blades ist das 2004 veröffentlichte erste Soloalbum des Night-Ranger-Bassisten Jack Blades.

Hintergrund
Das Album enthält elf Lieder, die in Zusammenarbeit mit zahlreichen bekannten Künstlern geschrieben und aufgenommen wurden. Neben dem Gitarristen der Band Ratt, Warren DeMartini, wirkten auch Tommy Shaw von Styx, Neal Schon von Journey, Blades' Kollegen von Night Ranger, Brad Gillis und Kelly Keagy, Michael Cartellone von Lynyrd Skynyrd, sowie Jeff Watson an der Entstehung mit. Mit Nature's Way enthält das Album ein Lied des 1997 verstorbenen Gitarristen Randy California.

Titelliste
 Shine On (Jack Blades, Tommy Shaw) – 4:12
 Sea of Emotions (Blades, Neal Schon) – 4:48
 We Are the Ones (Blades, Damon Johnson) – 3:32
 Sometimes You Gotta Have Faith 	(Blades) – 3:38
 Nature's Way (Randy California) – 2:25
 Who You Want to Be (Blades) – 4:16
 Someday (Blades) – 3:43
 Alone Tonight (Blades, Schon) – 4:21
 On Top of the World (Blades) – 5:03
 Breaking It Down (Blades, Colin Blades) – 4:42
 To Touch the Sky (Blades, Schon) – 4:43

Rezeption
Frank Albrecht schrieb für Rock Hard, man dürfe Jack Blades "zu seinem Entschluss gratulieren", ein Soloalbum aufzunehmen, denn die elf Stücke hätten "allesamt Klasse" und seien "weit davon entfernt, ein lauer Aufguss des Materials seiner früheren Bands" zu sein. Die Platte revolutioniere zwar nicht das Genre, wer "aber erdige Rockmusik mit mehrheitsfähigen Refrains und teilweise fast schon Beatles-mäßigen Gesangsharmonien zu schätzen" wisse, würde "dieser Platte schon sehr bald das Du anbieten". Jack Blades wisse "einfach, wie man gute Songs schreibt." Außerdem stelle die Platte "quasi eine Beinahe-Reunion der Damn Yankees" dar: Mit Blades, Tommy Shaw und Michael Cartellone seien "drei ehemalige Yankees mit am Start".

Weblinks
 Offizielle Website

Einzelnachweise

Album 2004
Album (Rock)

Jack Blades (Album)


Kayhude er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Itzstedt i den sydlige del af Kreis Segeberg. Kreis Segeberg ligger i den sydøstlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Kayhude ligger ved den gamle vejforbindelse mellem Hamborg og Bad Segeberg (Bundesstraße B 432) og floden Alster danner en del af kommunens nord- og østgrænse.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Segeberg

Kayhude


A automação contábil é um conjunto de soluções tecnológicas desenvolvidas para os escritórios de contabilidade. São ferramentas utilizadas no dia a dia desse setor que visam a otimização dos processos. Alguns exemplos são: plataformas online, softwares de gestão, aplicativos e outros recursos.

A automação contábil já é uma realidade e tem transformado a maneira como profissionais e empresas do ramo prestam seus serviços, executam seus processos e atendem aos seus clientes. Assim, garantem ainda mais eficiência, economia e competitividade — o que é ainda mais valioso, considerando se tratar de um segmento.

As empresas de contabilidade podem usufruir da tecnologia disponível por meio de softwares desenvolvidos para esse mercado para atender mais clientes, se diferenciarem perante a concorrência e, ainda, diversificarem a cartela de serviços oferecidos, focando em serviços mais especializados .

História
A automação contábil tem uma história que remonta ao século XVIII, quando James Watt criou o regulador de esferas, considerado o primeiro sistema de controle com realimentação .

A partir daí, a automação contábil evoluiu e se tornou uma realidade no século XX, com a introdução de máquinas de contabilidade e a popularização dos computadores .

Hoje, a automação contábil é uma tendência da contabilidade atual e tem transformado a maneira como profissionais e empresas do ramo prestam seus serviços, executam seus processos e atendem aos seus clientes. A automação contábil é um conjunto de soluções tecnológicas desenvolvidas para os escritórios de contabilidade, que visam a otimização dos processos, como plataformas online, softwares de gestão, aplicativos e outros recursos .

Referências

Sistemas de informação

Automação contábil


An Tainia caterva in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tsan Piao Lin ngan W.M.Lin. An Tainia caterva in nahilalakip ha genus nga Tainia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tainia

Tainia caterva


An Schismatoglottis monoplacenta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Mitsuru Hotta. An Schismatoglottis monoplacenta in nahilalakip ha genus nga Schismatoglottis, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schismatoglottis

Schismatoglottis monoplacenta


Golf under Sommer-OL 2016 blev afviklet på den nyanlagte olympiske golfbane på Reserva de Marapendi som ligger i Barra da Tijuca området i Rio de Janeiro fra 11. – 14. august (herrer) og 17. – 20. august (damer).
Golf var med til OL for første gang siden OL i 1904 i St. Louis, Missouri, USA.

Turneringsformat
Konkurrencerne blev afviklet efter de almindelige golfregler som et 72 hullers individuelt slagspil for både damer og herrer. I hver konkurrence deltog der 60 spillere.

Den olympiske turnering

Herrer

Damer

Medaljefordeling

Medaljevindere

Medaljetabel

Kilder

 http://www.igfgolf.org/olympic-games/

Golf under sommer-OL 2016


O beija-flor-alaranjado (Anthobaphes violacea) é uma espécie de ave pequena, que se alimenta predominantemente de néctar que é endêmica do bioma de matagal fynbos do sudoeste da África do Sul. É o único membro do gênero Anthobaphes, na família Nectariniidae (os pássaros do sol e os caçadores de aranhas), embora às vezes seja colocado no gênero Nectarinia. As aves são sexualmente dimórficas, com as fêmeas sendo verde-oliva, enquanto os machos são laranja a amarelo na parte inferior com verde brilhante, azul e roxo na cabeça e no pescoço.

Taxonomia
Em 1760, o zoólogo francês Mathurin Jacques Brisson incluiu uma descrição do pássaro-sol de peito laranja em sua Ornithologie, com base em um espécime coletado no Cabo da Boa Esperança. Ele usou o nome francês Le petit grimpereau a longue queue du Cap de Bonne Espérance e o latim Certhia Longicauda Minor Capitis Bonae Spei. Embora Brisson tenha cunhado nomes latinos, estes não estão de acordo com o sistema binomial e não são reconhecidos pela Comissão Internacional de Nomenclatura Zoológica. Quando em 1766 o naturalista sueco Carl Linnaeus atualizou seu Systema Naturae para a décima segunda edição, ele adicionou 240 espécies que haviam sido descritas anteriormente por Brisson. Um deles era o pássaro-sol de peito laranja. Linnaeus incluiu uma breve descrição, cunhou o nome binomial Certhia violacea e citou o trabalho de Brisson. Esta espécie é agora o único membro do gênero Anthobaphes que foi introduzido pelos ornitólogos alemães Jean Cabanis em 1850. O nome é do grego antigo anthobaphēs "de cor brilhante" derivado de ανθος anthos para flor e βαφη baphē para tingimento.

Descrição
Tal como acontece com outros pássaros-sol, o bico é longo e curvo, sendo o do macho mais longo que o da fêmea. O bico, pernas e pés são pretos. Os olhos são castanhos escuros. A cabeça, garganta e manto do macho são verde metálico brilhante. O resto das partes superiores são verde-oliva. O peito superior é violeta metálico e o peito inferior é laranja brilhante, desvanecendo-se para um laranja mais pálido e amarelo na barriga. A cauda é longa e enegrecida, com penas centrais alongadas, que se estendem além das outras penas. A fêmea tem o ventre cinza-esverdeado e o ventre amarelo-oliva, mais claros na barriga. As asas e a cauda são enegrecidas. O juvenil se assemelha à fêmea.

A chamada é um ssharaynk ou sskrang twangy e fraco, muitas vezes repetido várias vezes.

Distribuição e habitat
Devido ao seu alcance restrito dentro do bioma fynbos do Cabo Ocidental da África do Sul, este sunbird está associado a ericas e proteas. Produz quando a urze floresce, normalmente em maio. O macho defende seu território de forma agressiva, atacando e perseguindo intrusos.

Esta espécie mansa é um criador comum em toda a sua extensão limitada e é um migrante altitudinal, movendo-se para altitudes mais altas durante o verão do sul em busca de flores. É gregário quando não se reproduz, formando bandos de até 100 aves.

Comportamento

Reprodução
O sunbird de peito laranja se reproduz de fevereiro a novembro (principalmente em maio-agosto). O ninho, construído principalmente pela fêmea, é um oval de radículas, galhos de folhas finas e grama, unidos por teias de aranha e forrados com penugem de protea marrom. Tem uma entrada lateral superior, mas não tem um alpendre coberto. A embreagem usual é de dois ovos e a fêmea incuba sozinha. Os ovos eclodem em cerca de 14,5 dias e ambos os pais alimentam os filhotes. Os pássaros jovens são alimentados principalmente com presas de insetos e aranhas.

Alimentação e alimentação
A ave de peito alaranjado subsiste de néctar de flores, predominantemente de ericas e proteas, embora também faça uso de outros tipos de plantas com flores. Também levará pequenos insetos e aranhas, muitas vezes em vôo.

Ecologia
Sabe-se que os sunbirds de peito alaranjado polinizam as espécies de Protea, Leucospermum e Erica , cujas flores visitam para obter néctar. Eles pousam no chão para visitar as flores baixas de Hyobanche sanguinea e Lachenalia luteola. Eles também se entregam ao roubo de néctar de flores com tubos de corola mais longos, como Chasmanthe floribunda. Sendo propenso ao fogo, o habitat dos fynbos garante uma grande mobilidade das aves, o que pode ter contribuído para um maior nível de variabilidade genética individual, apesar de ter uma área de distribuição bastante limitada.

Uma série de parasitas do sangue semelhantes a plasmódios são conhecidos dos pássaros-sol de peito laranja.

Estado de conservação
Esta espécie está atualmente classificada como espécie pouco preocupante pela IUCN. No entanto, pode ser adversamente afetado pela urbanização, conversão de habitat para agricultura e incêndios de fynbos.

Nectariniidae
Espécies descritas por Lineu
Aves descritas em 1766

Beija-flor-alaranjado


Tijekom Kandijskog rata:
 Bitka kod Dardanela (1654.)
 Bitka kod Dardanela (1655.)
 Bitka kod Dardanela (1656.)
 Bitka kod Dardanela (1657.)

Ostalo:
 Bitka kod Dardanela (1807.), tijekom Rusko-turskog rata 1806. – 1812.

Bitka kod Dardanela


Todd Harry Rundgren (født 22. juni 1948) er en amerikansk multiinstrumentalist, singer-songwriter og musikproducer. Han var én af de første, der spillede samtlige instrumenter på sine udgivelser. Han har også produceret en lang række kunstnere, blandt andet The Tubes, Hall & Oates, Meat Loaf m.fl. Som kuriosum kan nævnes at hans favoritguitar i mange år var en Gibson SG han havde købt af Eric Clapton og at han er stedfar for Liv Tyler. Han er også een af pionererne i rockbranchen, når det gælder internet/hjemmesider og design af samme. Han har spillet i Danmark flere gange. Både under eget navn, men også i hans tidligere band Utopia samt med Ringo Starr All Stars.

Eksterne henvisninger

Multiinstrumentalister
Rockguitarister
Singer-songwritere fra USA
Personer fra Pennsylvania

Todd Rundgren


An Ephippianthus sawadanus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Tokujirô Tokijiro Maekawa, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Jisaburo Ohwi. An Ephippianthus sawadanus in nahilalakip ha genus nga Ephippianthus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ephippianthus

Ephippianthus sawadanus


Den dansende fortæller er en dansk dokumentarfilm fra 1992 instrueret af Torben Skjødt Jensen.

Handling
Dokumentar on danseren Anette Abildgaard.

Noter

Medvirkende
 Anette Abildgaard
 Nyt Dansk Danseteater

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1992

Den dansende fortæller


පූජ්‍ය යන්න අභිධානයක් ලෙසින් හෝ විරුද නාමයක් ලෙසින් හෝ බොහෝ ක්‍රිස්තියානි සභාවන්හි භාවිතා කෙරෙයි. බොහෝ  බෞද්ධ අභිධානයන්හීද මෙය භාවිතා කෙරෙයි.

පූජ්‍යයා


{ "type": "ExternalData", "service": "geoline", "ids": "Q1740794", "properties": { "stroke": "#008000", "stroke-width": 2 } }
Der Gowlland Tod Provincial Park ist ein 1.280 Hektar großer Provincial Park in der kanadischen Provinz British Columbia. Er liegt etwa 20 Kilometer nordwestlich von Victoria an der Ostküste Vancouver Islands und ist über den Highway 17A oder alternativ über den Trans-Canada-Highway zu erreichen. Der Park liegt im Capital Regional District.

Anlage
Der Park liegt am Finlayson Arm sowie am Tod Inlet, welche beide in den Saanich Inlet münden und dann in die Straße von Georgia. Der Hauptteil des Parks zieht sich dabei als etwa 1 bis 2 Kilometer breiter und etwa 6 Kilometer langer Streifen am Finlayson Arm entlang. Am nördlichen Parkende verbindet dann ein schmaler Streifen diesen Hauptteil mit dem Teil des Parks der das Tod Inlet weitgehend und schmal umschließt. Der Park umfasst einen Teil des Gebirgszugs der Gowlland Range. Die Parkfläche setzt sich zusammen aus 955 ha Festland und 325 ha Gezeitenzone.

Der Jocelyn Hill ist mit  der höchste Punkt im Park.

Bei dem Park handelt es sich um ein Schutzgebiet der Kategorie II (Nationalpark).

Geschichte
Der Park wurde im Jahr 1993 eingerichtet. Der Park wurde nach der Bergkette Gowlland Range und dem Tod Inlet benannt. Der Park wurde danach benannt, weil er wichtige Teile dieser noch relativ gut erhaltenen Ökosysteme schützen soll. Zuletzt würden im Jahr 2012 die Parkgrenzen neu gezogen und es änderte sich die Parkgröße.

Wie bei fast allen Provinzparks in British Columbia gilt aber auch für diesen, dass er lange bevor die Gegend von Einwanderern besiedelt oder sie Teil eines Parks wurde, Jagd- und Fischereigebiet verschiedener Stämme der First Nations war. Der Name der Saanich-Halbinsel, an deren südlicher Grenze der Park liegt, geht auf die dort ansässigen Küsten-Salish-Indianer zurück, die Saanich. Von ihnen finden sich im Park an verschiedenen Stellen auch archäologische Artefakte.

Flora und Fauna
Der Park liegt im gemäßigten Regenwald. Innerhalb des Ökosystems von British Columbia wird er der Dry Maritime Subzone der Coastal Douglas-fir Zone zugeordnet. Diese biogeoklimatischen Zonen zeichnen sich durch das gleiche oder ein ähnliches Klima und gleiche oder ähnliche biologische sowie geologische Voraussetzungen aus. Daraus resultiert in der jeweiligen Zonen dann ein sehr ähnlicher Bestand an Pflanzen und Tieren.

Nach der letzten forstwirtschaftlicher Nutzung und Aufforstung wachsen hier nun hauptsächlich Douglasien, westamerikanische Hemlocktannen, Riesen-Lebensbäume, Oregon-Eichen und Küsten-Kiefern. Auch auf dieser Seite der Bucht finden sich, wie im gegenübergelegenen Bamberton Provincial Park, einige der amerikanischen Erdbeerbäume. Der Wald hat hier einen Unterwuchs aus Mahonien, Besenginster und Bärentrauben. Im Unterholz finden sich ebenfalls Nuttalls Blüten-Hartriegel auch Pazifischer Blüten-Hartriegel genannt (engl. Pacific dogwood), die Wappenpflanze von British Columbia.

Der Tidenhub der Straße von Georgia setzt sich auch in der Saanich Inlet fort. Selbst am Ende der Bucht, bei Finlayson Arm, beträgt er im Regelfall noch etwa 3 Meter. Die dadurch entstehende Gezeitenzone ist reich an maritimen Leben. Bei Ebbe besteht die Möglichkeit am Strand Muschelbänke und andere maritime Lebewesen zu sehen. Die Fische locken Fischadler und Weißkopfseeadler an. Im Park lassen sich neben dem Diademhäher (engl. Stellar's Jay), der Wappenvogel British Columbias, noch zahlreiche andere Vögel beobachten. Besonders zahlreich ist hier der Kanadareiher zu sehen und auch eine Unterart des Wanderfalkens, der Falco peregrinus pealei, kann beobachtet werden. Vertreten sind ebenfalls die verschiedensten Kleinsäugetiere und -nagetiere wie der seltene nordamerikanische Fischotter oder das weit verbreitete gemeine Rothörnchen.

Nach Einschätzung der Parkverwaltung kommen in dem Gebiet etwa 150 verschiedene Tier- und Pflanzenarten vor.

Aktivitäten
Ebenso wie alle anderen großstadtnahen Parks ist auch dieser bei der Bevölkerung sehr beliebt. Die touristischen Attraktionen des Parks stellen zum einen der im nördlichen Parkgebiet gelegene Strand McKenzie Bight und seine Gezeitenzone dar. Hier befindet sich auch ein Tauchgebiet. Zum anderen ist auch die im südlichen Parkgebiet gelegene Picknickzone Caleb Pike sehr beliebt. Nördlich des Tod Inlet befindet sich als zweite Picknickzone Wallace Drive.
Weiterhin ist der Park von einem mehr als 25 Kilometer langen Netz aus zahlreichen Wegen durchzogen und dadurch auch bei Wanderern und Reitern, auf einigen Wegen darf geritten werden, sehr beliebt.

Der Park verfügt über keinen Campingbereich.

Weblinks

 Gowlland Tod Provincial Park. In: Englischsprachige Internetpräsenz des Parks bei BC Parks
 Informationen zum Park auf britishcolumbia.com (englisch)

Einzelnachweise

Gegründet 1993
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Nordamerika
Provincial Park in British Columbia
Capital Regional District
Geographie (Vancouver Island)
Regenwald der gemäßigten Breiten

Gowlland Tod Provincial Park


O Salto Korbut, por vezes chamado de Korbut Flip, é uma habilidade de ginástica artística que pode ser realizada em dois aparelhos diferentes (barras assimétricas e/ou trave de equilíbrio) e é considerado um dos elementos mais difíceis da modalidade. Ambos foram realizados pela primeira vez internacionalmente pela ginasta soviética Olga Korbut, por isso seu nome.

Em 2009, o Salto Korbut realizado nas barras assimétricas foi proibido de ser usado por ser considerado perigoso demais. Já o Salto Korbut na trave olímpica é hoje considerado uma habilidade relativamente simples, avaliada em apenas um nível "B" no Código de Pontos de 2017.

História
O elemento foi desenvolvido no grupo do técnico Renald Knysh. A primeira a realizar o movimento em treinamento foi Larisa Pirogova. De pé com os pés na barra superior das barras, a ginasta voou para cima e, depois de dar um salto para trás, pousou novamente com as mãos no mastro superior. Olga Korbut sempre teve medo de realizar esse elemento. Posteriormente, foram necessários cinco anos de treinamento para trazer o elemento à mente. Em 1969, este elemento foi executado por Olga Korbut no campeonato da URSS quando ela tinha 14 anos.Em seguida, foi realizada pela já tricampeã olímpica de ginástica Olga Korbut durante seus exercícios nos Jogos Olímpicos de Verão de 1972 em Munique.

Depois de mostrar esse movimento, muitos clubes nos EUA com o nome de Korbut foram abertos.

Posteriormente, o elemento foi aprimorado por Elena Mukhina (em 1978), que adicionou um parafuso (rotação) a ele. Este elemento foi nomeado "Loop de Mukhina".

Execução nas barras assimétricas
A versão mais espetacular da habilidade costumava ser executada nas barras assimétricas, onde a ginasta, de pé na barra alta, executa um salto mortal para trás e segura novamente a barra. Korbut executou o movimento nos Jogos Olímpicos de Munique, em 1972, onde foi o primeiro movimento de lançamento para trás realizado nas barras assimétricas em competições internacionais. Em 1977, a ginasta soviética Elena Mukhina modificou o movimento adicionando uma torção completa. O movimento foi posteriormente modificado na década de 1980, quando foi executado em direção à barra baixa; ou seja, o flip da ginasta ocorre acima da barra baixa. O Código de Pontos foi posteriormente modificado para proibir a permanência na barra alta durante as rotinas.

Outras ginastas que realizaram a movimento nas barras assimétricas incluem Radka Zemanova (1980), Steffi Kraker (1977), Emily May (1981), Lyubov Bogdanova (1974) e Natalia Shaposhnikova (1976).

Execução na Trave Olímpica
A habilidade também é realizada na Trave olímpica. O movimento é executado a partir de uma posição em pé e é aterrissado em uma posição aberta na trave de equilíbrio. Este movimento foi modificado para incluir torções e pernas dobradas ou dobradas e é frequentemente executado em sequência com outros movimentos.

Filmografia
 Documentário "The Korbut Loop", Channel One, 22/12/2007.
 Documentário "Korbut's Loop", Rússia, 2008.

Movimentos da ginástica artística
Movimentos proibidos em esportes

Salto Korbut


Nükleer manyetik rezonans (NMR) atom çekirdeklerinin manyetik özelliklerine bağlı bir fiziksel olgudur. Tek sayılı nükleon içeren tüm çekirdekler ve çift sayılı olan bazı diğer çekirdeklerin bir manyetik momenti vardır. En yaygın kullanılan çekirdekler hidrojen-1 ve karbon-13'tür, ancak çoğu başka elementin de bazı izotopları da gözlemlenebilir. NMR, bir manyetik çekirdeği incelemek için onun manyetik momentini dışarıdan uygulanan kuvvetli bir manyetik alan ile aynı doğrultuya sokar, sonra momentlerin yönlenmesi bir elektromanyetik dalganın etkisiyle bozulur.

Manyetik alan tarafından yönlendirilmiş olan çekirdeğin momenti yer alabileceği iki enerji seviyesı vardır, biri manyetik alanla aynı yönde olan düşük enerjili bir seviye, öbürü manyetik alana ters yönde olan, yüksek enerjili bir seviye. Bu iki seviye arasındaki enerji farkına karşılık gelen frekansta bir foton soğurulursa moment bir an için yön değiştirir, dolayısıyla o frekansta bir rezonans gözlemlenir.

Bu rezonans, nükleer manyetik rezonans spektroskopisi ve manyetik rezonans görüntülemede kullanılır. NMR spektroskopisi bir molekül hakkında fiziksel, kimyasal ve yapısal bilgi edinmek için kullanılan başlıca tekniklerden biridir. Biyolojik moleküllerin çözelti içinde üç boyutlu yapıları hakkında ayrıntılı bilgi veren tek yöntemdir. Ayrıca, nükleer manyetik rezonans, basit kuantum bilgisayarlar oluşturmak için kullanılan tekniklerden biridir.

Terimde kullanılan "nükleer" sözcüğü atomun çekirdeğine değinmektedir, radyoaktivite ile hiçbir ilgisi yoktur.

Tarihçe
Alman fizikçiler Otto Stern ve Walther Gerlach, 1922 yılında gümüş buharıyla yaptıkları deneyde atomların manyetik alanda saptırıldıklarını gösterdiler . Bu deney daha sonradan Stern-Gerlach Deneyi olarak anılmış ve kuantum fiziğinin temellerinden kabul edilmiştir. Deney sonucu gerek elektron ve proton gibi parçacıkların gerekse bazı atomların içsel manyetik momente sahip oldukları gösterilmiş oldu. Yani bir başka deyişle bu parçacıklar küçük birer mıknatıs gibi davranıyorlardı. Deney üzerindeki - gümüş atomları kullanılmasından kaynaklanan - ufak çaplı şüpheler, 1927 yılında T.E. Phipps ve J.B. Taylor'un deney sonuçlarını hidrojen atomları kullanarak tekrar elde edebilmesiyle dağılmış oldu . Stern bu deney sayesinde 1943 Nobel Fizik Ödülü'nün sahibi oldu. Gerlach ise Nazi Almanyası'yla işbirliği yaptığı gerekçesiyle bu ödülden mahrum bırakıldı.

Manyetik momenti olan bir parçacık, manyetik alan içerisine bırakıldığı takdirde alan yönünde hizalanma eğilimindedir. Manyetik alana dik, kuvvetli ikinci bir manyetik alanın kısa bir süreliğine açılıp kapatıldığını düşünelim. Manyetik moment iki alanın bileşeni yönüne dönecek, ikinci alan kapatıldıktan sonra ise sabit olan ilk alan yönüne geri gelmeye çalışacaktır. Ancak bu geri gelme doğrudan değil ama presesyon denilen sabit manyetik alan etrafında döne döne olacaktır. Presesyon hareketi tıpkı bir topacın dönme ekseninden hafifçe saptırılıp bırakıldığında eksen etrafında dolanması gibidir. Zaten manyetik moment tabiri de dönme momentine izafeten ortaya atılmıştır. Topaç örneğinde görülen dönme momenti etrafındaki presesyon hareketinin, belli periyoda sahip olduğu – sözgelimi dakikada bir tur gibi - gözlemlenecektir. Bu periyod ya da diğer bir deyişle dönme sıklığı (frekansı) topacın şekli ve yerçekimi ivmesi – dolayısıyla topacın ağırlığına – bağlı bir sabittir. Manyetik momentin manyetik alan etrafındaki presesyonu da tıpkı böyle belli bir frekansa sahiptir. Bu frekansa Larmor frekansı denmektedir. Larmor frekansı manyetik alanın şiddetiyle doğru orantılıdır. Orantı sabiti manyetojirik oran (γ) olarak tanımlanmaktadır. Yani Larmor frekansı ile manyetik alan şiddeti (Bo) arasındaki ilişki şöyledir:  ω= γBo

Manyetojirik oran ve manyetik alan şiddetine bağlı olan Larmor frekansı sistemin manyetik rezonans frekansıdır. Bunun nedenle manyetik momentleri saptırmak için asıl manyetik alana eşdeğer ikinci bir manyetik alan değil, rezonans frekansa sahip çok zayıf bir radyo frekans sinyali dahi manyetik momentleri saptırmaya yetmektedir. Rezonans frekansa denk gelen herhangi radyo frekans sinyali (RF) derhal soğrulmaktadır. Örneğin proton için 2 Tesla civarında bir manyetik alan için rezonansı 20 MHz'lik bir RF dalgası sağlamaktadır.

Nükleer Manyetik Rezonans (NMR), atom çekirdeğinin manyetik momentinin rezonansını ifade eden ve çekirdeğin elektromanyetik ışımayı soğurup, geri yaydığı fiziksel olgunun adıdır. NMR'ı 1938 yılında kimyasal maddelerin ayrıştırılmasında kullanarak bilim dünyasına kazandıran Amerikalı fizikçi Isidor Isaac Rabi olmuştur. Rabi bu çalışmalarından ötürü 1944 yılında Fizik Dalında Nobel Ödülüne layık bulunmuştur. Daha sonra Nükleer manyetik rezonans 1946'da Felix Bloch ve Edward Mills Purcell tarafından birbirlerinden bağımsız olarak keşfedilmiş ve bu keşifleri için ikisi 1952 Nobel Fizik Ödülü'nü paylaşmışlardır.

Rezonans frekansının manyetik alan şiddetiyle doğru orantılı olması NMR tekniğinin tıbbî görüntülemede kullanılmasının anahtarıdır. Tekdüze olmayan bir manyetik alana konulan bir numunenin farklı bölgeleri farklı rezonans frekansına sahip olacaktır. 1950 yılında Herman Carr tek eksende monoton değişen manyetik alan kullanarak bir boyutlu manyetik rezonans görüntülemeyi başarmıştır. 1973 yılında Paul Lauterbur, karmaşık bir radyo frekans darbe düzeni ve manyetik alanı ana eksenden anlık olarak hafifçe saptıran manyetik gradyan darbeler kullanarak Nükleer Manyetik Rezonans Görüntülemeyi başarmıştır.  O tarihten itibaren tıp alanında kullanılmaya başlayan bu görüntüleme tekniği, nükleer kelimesinin yanlış çağrışımlarından dolayı olacak yalnızca "Manyetik Rezonans Görüntüleme" ya da Türkçemizdeki yaygın şekliyle kısaca Emar(MR) diye anılmaya başlanmıştır. İngilizce'de ise "Magnetic Resonance Imaging" ya da MRI (emaray) şeklinde anılmaktadır. Lauterbur tıp tarihini değiştiren buluşundan tam otuz yıl sonra 2003'te Sir Peter Mansfield ile birlikte Tıp Alanında Nobel ödülüne layık görülmüştür. Bu ödül aynı dönemlerde MR üzerinde benzer çalışmaları bulunan ve kendisinin de bu ödülü paylaşması gerektiği düşünülen  Ermeni asıllı Amerikalı fizikçi Raymond Vahan Damadian'ın (Damatyan) sert eleştirilerinin hedefi olmuştur.

Kaynakça

Nükleer manyetik rezonans


Permaisuri Siti Aishah (Jawi: ڤرمايسوري سيتي عائشه; born Siti Aishah binti Abdul Rahman; 18 November 1971) is the consort of the 11th Yang di-Pertuan Agong of Malaysia, Sultan Salahuddin Abdul Aziz Shah Al-Haj of Selangor. She is the youngest ever Raja Permaisuri Agong (Queen) of Malaysia, ascending the throne at the age of 28 on 26 April 1999. During her reign as Raja Permaisuri Agong, she was known as Tuanku Siti Aishah.

Early life
She was born on 18 November 1971 and grew up in Kuala Lumpur. She received her early education at the Jalan Gurney Primary School and her secondary education at the Puteri Titiwangsa Secondary School, Kuala Lumpur. She then furthered her studies in banking at the Kelantan branch campus of the Universiti Teknologi MARA (Formerly known as Institut Teknologi Mara) in Kota Bharu, Kelantan.

Marriage
Having married Sultan Salahuddin Abdul Aziz Shah ibni Almarhum Sultan Hisamuddin Alam Shah Al-Haj on 3 May 1990, she was made Che Puan Besar of Selangor. On 24 October 1998, she became Tengku Permaisuri of Selangor with style Duli Yang Maha Mulia Tengku Permaisuri Selangor, Tengku Permaisuri Siti Aishah.

The second commoner to become Raja Permaisuri Agong, she is believed to have remarried since the death of her husband the late king on 21 November 2001 - a claim which she has since denied.

Life after the death of Sultan Salahuddin
She came back into the public eye on New Year's Day 2006 for an exclusive interview by The Star Malaysia, where the newspaper had wrongly addressed by her former title, "Tuanku Siti Aishah". The Selangor Council of the Royal Court immediately responded that the widowed consort of the late Sultan of Selangor should instead be properly addressed as Her Highness Permaisuri Siti Aishah. The honorific title Yang Amat Mulia was in recognition of the Darjah Kerabat Yang Amat Dihormati (DK, The Most Honourable Royal Family Order of Selangor), which was conferred on her by her late husband.

In the interview, she talked about her life since the late king (whom she fondly referred to as Almarhum) died, how she coped with his death with her family's love and support, her nephews Abdul Aziz (whom the late king named after himself shortly before he died) and Abdul Azim as her solace, her role as the former queen of Malaysia, her relationship with the late king, and her hope to find love and remarry again, with her parents' blessings.

Permaisuri Siti Aishah was also the patron of the UiTM Alumni, Selangor Women's Association, Selangor Girl Guides, Jantung Hatiku Society and Girl Guides Association of Malaysia.

Honours
She was awarded :

Honours of Malaysia
  :
  Recipient of the Order of the Crown of the Realm (DMN) (1999)
  :
  First Class of the Royal Family Order of Selangor (DK I) (8.3.1996)
  :
  Knight Commander of the Order of the Star of Hornbill Sarawak (DA) – Datuk Amar (20.6.1994)

Foreign Honours
  :
  Dame Grand Cross of the Order of Chula Chom Klao (1st Class) (27.3.2000)

References

See also
Yang Di-Pertuan Agong
Raja Permaisuri Agong

Living people
1971 births
People from Kuala Lumpur
Royal House of Selangor
Malaysian Muslims
Malaysian people of Malay descent
Selangor royal consorts
Malaysian royal consorts
First Classes of Royal Family Order of Selangor
Queens consort of Malaysia
Recipients of the Order of the Crown of the Realm

Permaisuri Siti Aishah


مؤسسة دبي هارفارد للأبحاث الطبية هي مؤسسة لدعم الأبحاث الطبية بمدينة دبي بدولة الإمارات العربية المتحدة، تشرف عليها كلًا من كلية هارفارد الطبية ومدينة دبي الطبية التابعة لمجمع محمد بن راشد آل مكتوم الأكاديمي الطبي يكتسب أهمية خاصة كمجمع شامل من خلال تكامل مؤسساته المتنوعة التي تتضمن المستشفى الجامعي- (مستشفى تعليمي يضم 400 سرير)، وكلية هارفارد الطبية مركز دبي – معهد الدراسات العليا والأبحاث، ومكتبة آل مكتوم هارفارد الطبية، ومؤسسة دبي هارفارد للأبحاث الطبية، ومعهد جامعة بوسطن لابحاث وتعليم طب الأسنان. ويهدف المجمع إلى الارتقاء بالمستويات الصحية للمقيمين في دبي والمنطقة، والقيام بدور المحفز لعمليات تطوير قطاع الرعاية الصحية عموماً.

مصادر

منظمات مقرها في دبي
مؤسسات إماراتية

مؤسسة دبي هارفارد


() a fost un actor american, scenarist și regizor de filme.   Este cel mai cunoscut pentru scrierea scenariilor filmelor produse de Roger Corman, filme ca A Bucket of Blood (1959), Prăvălia groazei (1960) sau Death Race 2000 (1975).

Este autorul scenariilor a 29 de filme, dar a realizat mult mai multe fără a fi menționat.  De asemenea, a regizat cel puțin șase filme, a jucat în șase filme, a fost regizor secund în șase filme, a produs trei filme și a fost director de producție pentru două filme.

Biografie

Filmografie
A scris scenariul următoarelor filme:
It Conquered the World (1956) - și  actor
Gunslinger (1956) - cu Mark Hanna
Not of This Earth (1956) - cu Mark Hanna - și actor
Flesh and the Spur (1956) - cu Mark Hanna
The Undead (1956) - cu Mark Hanna
Teenage Doll (1956)
Naked Paradise (1956)
Attack of the Crab Monsters (1957) - și actor, în secvențele subacvatice
Rock All Night (1957)
Ghost of the China Sea (1958) - și producător
Forbidden Island (1959) - și producător, regizor
Beast from Haunted Cave (1958)
Ski Troop Attack (1959)
A Bucket of Blood (1959)
The Little Shop of Horrors (1960) - și actor, 2nd unit
The Troubled Giants
Creature from the Haunted Sea (1961)
Atlas (1962) - și actor, 2nd unit
The Paratroopers (1962)
Frontier Ahead (1963)
The Young Racers (1963) - 2nd unit only
The Secret Invasion (1964) - 2nd unit only
The She Beast (1965) - also 2nd unit
The Wild Angels (1966)
Devil's Angels (1966)
Barbarella (1968)
Death Race 2000 (1975) - și actor, 2nd unit
The Swinging Barmaids (1975)
Hollywood Boulevard (1976) - doar ca actor
Eat My Dust! (1976) - și regizor
Up from the Depths (1979) - și regizor
Dr. Heckyl and Mr. Hype (1980) - și regizor
Smokey Bites the Dust (1981) - și regizor, actor
Eating Raoul (1982) - doar ca actor
Wizards of the Lost Kingdom II (1989) - și regizor

Note

Legături externe

 RIP Charles B. Griffith at AMCTV
 Charles B Griffith's Official Website
Audio interview with Griffith shortly before his death
Tim Lucas, "Remembering Charles Griffith", Tim Lucas Video Watchblog

Vezi și
Listă de actori americani
Listă de scenariști americani
Listă de regizori americani

Nașteri în 1930
Decese în 2007
Actori americani
Regizori americani
Scenariști americani

Charles B. Griffith


An Shibataea hispida in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Mcclure. An Shibataea hispida in nahilalakip ha genus nga Shibataea, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Shibataea

Shibataea hispida


أليكس قد تعني:

 أليكس (لاعب كرة قدم) : لاعب كرة قدم برازيلي
 أليكس (1976) : لاعب كرة قدم برازيلي
 أليكس (ألبرتا) : قرية في كندا

 أليكس (لاعب مواليد 1982) : لاعب كرة قدم برازيلي

 أليكس فيرغسون: لاعب كرة قدم أسكتلندي سابق ومدرب كرة قدم حالي
 أليكس بيرس: لاعب كرة قدم أسكتلندي
 أليكس مانينغر: لاعب كرة قدم نمساوي
 أليكس نياركو: لاعب كرة قدم غاني
 أليكس فروست: ممثل أميريكي
 اليكس ( لعبة إلكترونية ): لعبة اليكس كيد تعمل بنظام سيجا أنتجت في اليابان سنة 1989م ونشرت في أمريكا والعالم عام 1989م.
أليكس روسو: شخصية خيالية من مسلسل ويزردز أوف ويفرلي بليس قامت بدورها الممثلة والمغنية سيلينا غوميز.

أسماء الناس
صفحات توضيح أسماء أماكن
صفحات توضيح أشخاص

أليكس (توضيح)


Replikasyon, biyoloji bilimlerinde hücre, organizma ya da molekül gibi örneklerin tam olarak kopyalanması sürecidir.

Yıkıcı deneylerde orijinal numunenin korunmasını sağlamak amacıyla da kullanılabilir. Bazı deneylerde de numunenin sayısını arttırarak, istatistiksel olarak anlamlı bir gözlem oluşturmak için kullanılır. Virüsler de replikasyon yolu ile çoğalmaktadırlar.

Ayrıca bakınız
 Kendi kendini üretim

Kaynakça

Biyolojik süreçler
Biyoloji taslakları
Ölçüm
Bilimsel yöntem
Testler

Replikasyon


5502 Brashear este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5502 Brashear este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Stația Anderson Mesa de Edward L. G. Bowell. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,67 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 12,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1984
Centura de asteroizi

5502 Brashear


Lawrence James "Larry" Palmer (* 7. Januar 1938 in Malden, Massachusetts) ist ein ehemaliger US-amerikanischer Eishockeytorwart. Bei den Olympischen Winterspielen 1960 gewann er als Mitglied der US-amerikanischen Nationalmannschaft die Goldmedaille.

Karriere
Larry Palmer begann seine Karriere als Eishockeytorwart an der United States Military Academy, die er von 1956 bis 1959 besuchte, während er parallel für deren Eishockeymannschaft in der National Collegiate Athletic Association spielte. Nach seiner Zeit in West Point absolvierte er die vorgeschriebenen drei Jahre im aktiven Militärdienst, setzte parallel jedoch seine Nationalmannschaftskarriere fort. Im Jahr 1964 verließ er die US-Armee und wurde ein erfolgreicher Investmentbanker.

International
Für die USA nahm Palmer an den Olympischen Winterspielen 1960 in Squaw Valley teil, bei denen er mit seiner Mannschaft die Goldmedaille gewann. Zudem stand er im Aufgebot seines Landes bei der Weltmeisterschaft 1961.

Erfolge und Auszeichnungen
 1960 Goldmedaille bei den Olympischen Winterspielen

Weblinks

Eishockeynationaltorwart (Vereinigte Staaten)
Eishockeytorwart (Army Black Knights)
Olympiateilnehmer (Vereinigte Staaten)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1960
Olympiasieger (Eishockey)
Absolvent der United States Military Academy
US-Amerikaner
Geboren 1938
Mann

Larry Palmer


Brandon Hagel (né le  à Saskatoon dans la province de la Saskatchewan au Canada) est un joueur professionnel canadien de hockey sur glace.  Il évolue au poste d'ailier gauche.

Biographie

Carrière en club
En 2014, il commence sa carrière junior avec les Wolverines de Whitecourt dans la Ligue de hockey junior de l'Alberta. En 2015, il rejoint les Rebels de Red Deer dans la Ligue de hockey de l'Ouest. Il est sélectionné au cours du repêchage d'entrée dans la LNH 2016 par les Sabres de Buffalo au , en .
En 2019, il passe professionnel avec les IceHogs de Rockford dans la Ligue américaine de hockey. Il joue son premier match dans la Ligue nationale de hockey avec les Blackhawks de Chicago le  face aux Sharks de San José. Il enregistre son premier point, une assistance le  contre les Predators de Nashville. Il marque son premier but dans la LNH le  chez les Blue Jackets de Columbus.

Le , il est échangé avec deux choix de  tour de repêchage au Lightning de Tampa Bay en retour de Taylor Raddysh, Boris Katchouk et deux choix de  tour au repêchage d'entrée dans la LNH 2023 et 2024.

Le 22 août 2023, avec une saison à faire à son contrat, il accepte une prolongation de contrat de huit ans, d'une valeur de 52 millions $. Il deviendra donc agent libre sans restriction à la fin de la saison 2031-2032.

Carrière internationale
Il représente le Canada au niveau international.

Statistiques
Pour les significations des abréviations, voir statistiques du hockey sur glace.

En club

| 2014-2015 || Wolverines de Whitecourt || LHJA ||6 ||1 ||1 ||2 ||0 ||4 ||0 ||1 ||1 ||0
|-
| 2015-2016 || Wolverines de Whitecourt || LHJA ||3 ||1 ||2 ||3 ||2 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2015-2016 || Rebels de Red Deer || LHOu ||72 ||13 ||34 ||47 ||46 ||17 ||1 ||9 ||10 ||18
|-
| 2016-2017 || Rebels de Red Deer || LHOu ||65 ||31 ||40 ||71 ||85 ||7 ||7 ||1 ||8 ||10
|-
| 2017-2018 || Rebels de Red Deer || LHOu ||56 ||18 ||41 ||59 ||45 ||5 ||5 ||1 ||6 ||16
|-
| 2018-2019 || Rebels de Red Deer || LHOu ||66 ||41 ||61 ||102 ||80 ||4 ||4 ||2 ||6 ||8
|-
| 2018-2019 || IceHogs de Rockford || LAH ||8 ||0 ||1 ||1 ||2 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2019-2020 || IceHogs de Rockford || LAH ||59 ||19 ||12 ||31 ||38 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2019-2020 || Blackhawks de Chicago || LNH ||1 ||0 ||0 ||0 ||0 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2020-2021 || HC Thurgovie || SL ||14 ||8 ||7 ||15 ||8 ||- ||- ||- ||- ||-
|-
| 2020-2021 || Blackhawks de Chicago || LNH || 52 || 9 || 15 || 24 || 11 || - || - || - || - || -
|-
| 2021-2022 || Blackhawks de Chicago || LNH || 55 || 21 || 16 || 37 || 23 || - || - || - || - || -
|-
| 2021-2022 || Lightning de Tampa Bay || LNH || 22 || 4 || 3 || 7 || 8 || 23 || 2 || 4 || 6 || 25
|-
| 2022-2023 || Lightning de Tampa Bay || LNH ||81 ||30 ||34 ||64 ||54 ||6 ||1 ||4 ||5 ||0

| 211 || 64 || 68 || 132 || 96 || 29 || 3 || 8 || 11 || 25

Au niveau international

| 2021 || align=left|Championnat du monde || 10 || 0 || 0 || 0 || 0 || align=left| Médaille d'or

Références

Naissance en août 1998
Naissance à Saskatoon
Joueur international canadien de hockey sur glace
Attaquant de hockey sur glace
Choix de repêchage des Sabres de Buffalo
Joueur des Rebels de Red Deer
Joueur des IceHogs de Rockford
Joueur des Blackhawks de Chicago
Joueur du Lightning de Tampa Bay
Joueur du HC Thurgovie

Brandon Hagel