Christian Ege Nielsen (født 18. december 1990) er en dansk fodboldspiller, som er spillende assisterende træner i Aarhus Fremad.

Christian Ege Nielsen er midtbanespiller og assisterende træner i Aarhus Fremad i 2. division .

Klubkarriere
Ege Nielsen startede sin karriere i Fredericia fF i en alder af syv år. Senere spillede han for Vejle Boldklub, inden han skiftede videre for at spille for Middelfart Boldklub. I 10. klasse startede han på Hessel Gods Fodboldkostskole, hvor han endte med at tilbringe fire år.

Han spillede her for Grenå, som senere fusionerede for omkringliggende klubber for at danne FC Djursland. Han var en del af det hold, der rykkede fra Danmarksserien til 2. division med FC Djursland.

En af trænerne på Hessel Gods Fodboldkostskole, Lars Lundkvist, tilbød Nielsen en kontrakt med Brabrand IF i 2010, for hvem han samtidig var træner for. Nielsen skrev under under på en toårig kontrakt. Da kontrakten var ved at udløbe, kontaktede han FC Fredericia for en prøvetræning, men i første omgang blev han ikke tilbudt en plads i truppen. I stedet trænede han sideløbende med, og senere valgte klubben at tilbyde ham en et års kontrakt. I 2022 har Nielsen skiftet karrieren i Fc Fredericia ud med en rolle som spillene assisterende træner i 2 divisions klubben Aarhus Fremad.

Referencer

Eksterne henvisninger
Fcfredericia.dk: Spillerprofil Christian Ege Nielsen

Fodboldspillere fra FC Fredericia
Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra FC Djursland
Fodboldspillere fra Brabrand IF

Christian Ege Nielsen


جيان بيرو ريفيربيري  (29 يوليو 1939 في جنوة) هو ملحن ومنتج موسيقى إيطالي. أصبح معروفا كملحن ومؤسس الفرقة الموسيقية روندو فينيزيانو.

درس جيان العزف على آلة البيانو والتلحين في معهد الموسيقي باغانيني. عمل خلال دراسته الموسيقية مع أخاه وكان آنذاك قد بدأ في نشاطه على الساحة الموسيقية. في عام 1963 كتب أول أغانيه وكان في سن الرابعة والعشرين من عمره. أسس عام 1979 الفرقة الموسيقية روندو فينيزيانو الذي قام بتلحين أغلب المقاطع الموسيقية لها والتي اشتهرت من خلال بعض العناوين مثل سان ماركو، وأوديسيا فينيزيانا.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من جنوة
قادة فرق موسيقية إيطاليون
قادة فرق موسيقية إيطاليون في القرن 20
قادة فرق موسيقية إيطاليون في القرن 21
قادة فرق موسيقية ذكور إيطاليون
قادة فرق موسيقية في القرن 20
قادة فرق موسيقية في القرن 21
ملحنون إيطاليون في القرن 20
ملحنون في القرن 21
مواليد 1939
مواليد في جنوة
موسيقيون ذكور إيطاليون في القرن 20
موسيقيون ذكور إيطاليون في القرن 21
موسيقيون ذكور في القرن 21
موسيقيون من جنوة
مؤلفو موسيقى أفلام
مؤلفو موسيقى أفلام إيطاليون

جيان بيرو ريفيربيري


رضا العملاء، وهو مصطلح تجاري، هو مقياس لمدى المنتجات والخدمات التي تقدمها الشركة لتحقيق أو تجاوز توقعات الزبون. وينظر اليه على انه مؤشر الأداء الرئيسي داخل قطاع الأعمال وجزء من منظورات أربعة من سجل الأداء المتوازن.

في السوق تنافسية حيث الشركات التي تتنافس على العملاء، رضا العملاء يعتبر أهم عوامل تميزها وعلى نحو متزايد أصبح عنصرا أساسيا في إستراتيجية أعمالها.

هناك مجموعة كبيرة من الكتابات التجريبية التي تثبت فوائد رضا العملاء بالنسبة للشركات.

قياس رضا العملاء

هناك اهتماما متزايدا من المنظمات بالحفاظ على العملاء الحاليين، بينما تستهدف غير العملاء؛  قياس رضا العملاء مؤشرا لمدى نجاح المنظمة في تقديم المنتجات والخدمات إلى السوق.

رضا العملاء هو مفهوم غامض ومجرد، والمظهر الفعلي لدرجة الارتياح سوف يختلف من شخص لآخر، ومن منتج/خدمة إلى منتج/خدمة. حالة الارتياح تعتمد على عدد من المتغيرات النفسية والجسدية على حد سواء التي تترابط مع سلوكيات الارتياح مثل العودة ومعدل التوصية. مستوى الرضا يمكن أن يختلف تبعا لخيارات أخرى لدى الزبون وتبعا للمنتجات الأخرى التي يمكن للعميل مقارنتها بمنتجات المنظمة.

لأن الارتياح هو أساسا حالة نفسية، ينبغي توخي الحذر في الجهود المبذولة للقياس الكمي، على الرغم من نمو كمية كبيرة من البحوث في هذا المجال في الآونة الأخيرة. العمل الذي قام به بيري (بارت ألين) وبرودور بين 1990 و 1998 عرف عشر من 'قيم الجودة، التي تؤثر في سلوك الارتياح، وزادها توسعا بيري في عام 2002 والمعروفة باسم المجالات العشرة للارتياح. هذه المجالات العشرة من الارتياح تشمل ما يلي: الجودة والقيمة، وحسن التوقيت، والكفاءة، وسهولة الوصول، والبيئة، والعمل الجماعي المشترك بين الإدارات، وسلوكيات خدمة خط الجبهة، والالتزام للعملاء والابتكار. هذه العوامل تؤكد على التحسين المستمر والتغيير التنظيمي والقياس وغالبا ما تستخدم لتطوير بنية لقياس الرضا كنموذج متكامل. العمل الذي قام به باراسورامان، زيثامل وبيري (ليونارد لام)  بين 1985 و 1988 يوفر الأساس لقياس رضا العملاء مع الخدمة باستخدام الفجوة بين توقعات العملاء عن الأداء وتصوراتهم عن الأداء. ويوفر هذا كيال للارتياح «الفجوة» والذي هو موضوعي وكمي في طبيعته. العمل الذي قام به كرونين وتايلور يعرض نظرية «التأكيد / عدم الـاكيد» لضم «الثغرة» التي وصفها باراسورمان، زيثمال وبيري كاثنين من القياسات المختلفة (التصور والأداء المتوقع) في قياس واحد للأداء وفقا للتوقعات. وفقا لGarbrand، رضا العملاء يساوي تصور الأداء مقسوما على توقعات الأداء.

القياسات المعتادة لرضا العملاء تنطوي على مسح  لمجموعة من البيانات باستخدام تقنيات ليكرت أو الحجم. العميل يطلب منه تقييم كل بيان عن طريق تصورهم وتوقعات الأداء للمنظمة التي يتم قياسها.

منهجيات

مؤشر رضا العميل الأمريكي (ACSI) هو معيار علمي من رضا العملاء. البحوث الأكاديمية قد أظهرت أن نتيجة ACSI العالمية تمثل مؤشرا قويا على نمو الناتج المحلي الإجمالي، ومؤشرا أقوى على نمو الإنفاق الاستهلاكي الشخصي (نفقات الاستهلاك الشخصي). على مستوى الاقتصاد الجزئي، أثبتت البحوث أن بيانات ACSI تتنبأ بأداء سوق الأسهم، سواء بالنسبة لمؤشرات السوق وبالنسبة للشركات المتداولة بشكل فردي. نتائج أكثر لـ ACSI قد عرضت للتنبؤ بالولاء وتوصيات المتبادلة، وسلوك الشراء. وACSI يقيس رضا العملاء سنويا لأكثر من 200 شركة في 43 صناعة و 10 القطاعات الاقتصادية. بالإضافة إلى التقارير فصلية، يمكن تطبيق منهجية ACSI لشركات القطاع الخاص والوكالات الحكومية من أجل تحسين الولاء ونية شراء. شركتان حصلتا على ترخيص لتطبيق المنهجية للACSI لكلا القطاعين العام والخاص: مجموعة شركة CFI  تطبق منهجية ACSI حاليا، و Foresee Results تطبق ACSI على مواقع الإنترنت وغيرها من المبادرات

ونموذج كانو هو نظرية لتطوير المنتجات ورضا العملاء وضع في 1980s على يد البروفيسور نورياكي كانو وهو يصنف ما يفضله العملاء إلى خمس فئات: جذاب، ذا بعد واحد، ويجب أن، غير مختلفين، وعكس الاتجاه. نموذج كانو يقدم بعض التبصر في سمات المنتجات التي ينظر إليها على أنها هامة للعملاء. كانو أنتجت أيضا منهجية لرسم خرائط ردود المستهلكين على الاستبيانات على نموذجه.

SERVQUAL أو RATER هو إطار لجودة الخدمة والذي أدمج استقصاءات رضا العميل (على سبيل المثال، البارومتر رضا العملاء النرويجيين المنقح للإشارة إلى الفجوة بين توقعات العملاء والخبرات السابقة.

باور وشركاه قدموا قياس آخر لرضا العملاء، وتشتهر على مستوى مجال الإيرادات وترتيب صناعة السيارات. بحوث التسويق لباور وشركاه تتكون أساسا من الدراسات الاستقصائية للمستهلك وهي معروفة علنا لقيمة جوائز منتجاتها.

أبحاث أخرى، وشركات الاستشارات لديها الحلول لرضا العملاء كذلك. وتشمل هذه عملية أي تي كيرني لمراجعة حسابات رضا العملاء ، والتي تتضمن مراحل إطار التميز وتتضمن ما يساعد على تحديد وضع الشركة من ثمانية أبعاد حرجة محددة.

تحسين رضاء العملاء
المعايير المتبعة المنشورة لمساعدة المنظمات على تطوير مستوياتها الحالية من رضى العملاء. معهد خدمة العملاء الدولي (TICSI) الشريك الحصري لشركة ايثوس للاستشارات أصدر معايير خدمة العملاء العالمية (TICSS). TICSS تمكن المؤسسات من تركيز اهتمامها على تحقيق التفوق في إدارة خدمة العملاء، بينما في الوقت نفسه توفير تعريف للنجاح من خلال نظام ثالث للتسجيل. TICSS يركز على اهتمام المنظمة على زيادة رضا العملاء عن طريق مساعدة المنظمة من خلال جودة الخدمة النموذجية.

نموذج TICSS لجودة الخدمة يستخدم الخمس الآتية—السياسات والعمليات، والناس والأماكن والمنتجات/الخدمات {0ك}قياس للأداء. تنفيذ معيار خدمة العملاء ينبغي أن يؤدي إلى مستويات أعلى من رضا العملاء، وهذا بدوره يؤثر على الاحتفاظ بالعميل وولاء العملاء.

انظر أيضا
 حالة العمل
 خدمة العملاء
 معهد خدمة العملاء الدولي

المراجع

وصلات خارجية
 المعهد الدولي لخدمة العملاء
 ايثوس للاستشارات

إدارة وتسويق الخدمات
تجربة العملاء
سلوك المستهلك
مصطلحات الأعمال
مصطلحات تجارية

رضا العميل


ලක්‍ෂණ ගීත යනු යම් කිසි රාගයක විස්තර ඈතුලත් කොට තෑනූ ගීත විශේෂයකි, රාගධාරී සංගීතයේ සෑම රාගයකටම ඉතා අලංකාර වු  ලක්‍ෂණ ගීත ඈත.

සංගීතය
හින්දුස්ථානි සංගීතය

ලක්‍ෂණ ගීත


Ambargo, ticari ya da başka malların yabancı bir ülkeye gitmesinin engellenmesidir. Ambargonun amacına ulaşabilmesi için kara taşımacılığının yanı sıra hava ve deniz yollarında da uygulanmalıdır. Ambargonun arret de princeten (gemi ve uçaklara geçici olarak alıkonulması); angaryadan (olağanüstü hallerde gemi ve uçaklara el konulup kullanılması) ve boykottan (ihraç mallarıyla sınırlanmış olmamak üzere ticari ve mali ilişkilerin kesilmesi) ayırt edilmesi gerekir. Düşman gemilerine ve mallarına ambargo uygulanmaz, çünkü düşman statüsü bunun gibi mallara karşı farklı tutum almaya yol açar.

Sivil ambargo, bir devletin kendi gemilerini, yabancı yağmasından korumak ya da malları belli bir ülkeye ulaşmasını engellemek amacıyla anavatan limanlarında alıkoymasıdır.

Uluslararası yaptırımlar

Ambargo


A milk float is a vehicle specifically designed for the delivery of fresh milk. Today, milk floats are usually battery electric vehicles (BEV), but they were formerly horse-drawn floats. They were once common in many European countries, particularly the United Kingdom, and were operated by local dairies. However, in recent years, as the number of supermarkets, small independent grocers and petrol stations, and convenience stores stocking fresh milk has increased, many people have switched from regular home delivery to obtaining fresh milk from these other sources.

Characteristics

Because of the relatively small power output from its electric motor, a milk float travels fairly slowly, usually around  although some have been modified to attain speeds of up to . Operators often exit their vehicle before they have completely stopped to speed up deliveries; milk floats generally have sliding doors that can be left open when moving, or may have no doors at all. Electric milk floats come in three wheel and four wheel versions, the latter normally larger. They are very quiet, suiting operations in residential areas during the early hours of the morning or during the night.

Most electric milk floats do not have seat belts, and the law in the United Kingdom only requires wearing seat belts where these are fitted in the vehicle. While there was previously an exemption in the law meaning those making local deliveries were not required to wear a seat belt, which would in theory have included drivers and passengers in milk floats with seat belts fitted, the law was changed in 2005 to deliveries less than  apart.

Statistics

In August 1967, the UK Electric Vehicle Association put out a press release stating that Britain had more battery-electric vehicles on its roads than the rest of the world combined. It is not clear what research the association had undertaken into the number of electric vehicles of other countries, but closer inspection disclosed that almost all of the battery-driven vehicles licensed for UK road use were milk floats.

Glasgow has one of the largest working milk float fleets in the UK. Most of the vehicles operate from the Grandtully Depot in Kelvindale. Some dairies in the UK, including Dairy Crest, have had to modernise and have replaced their electric milk floats with petrol or diesel fuel-powered vehicles to speed up deliveries and thus increase profit.

Manufacturers
There were many manufacturers of milk floats in Britain during the 20th century.

Brush Electrical Engineering Company had been established in 1889, and had manufactured electric cars between 1901 and 1905. In 1940, Brush required some small electric tractor units, but as none were commercially available, they asked AE Morrison and Sons to produce a design for one. Morrisons produced a 3-wheeled design, which Brush then used to manufacture a number of units for internal use. They then began selling them to customers, shipping a large order to Russia in 1941. They expanded to producing battery electric road vehicles in 1945, when they bought designs and manufacturing rights from Metrovick. The Metrovick designs were for 4-wheeled vehicles, but they also produced 3-wheeled vehicles, which were marketed as the Brush Pony. In early 1949, they reduced the prices of their electric vehicles by around 25 per cent, in an attempt to make them more competitive with petrol vehicles. All of their road vehicles were sold through the motor trade, in order to achieve a good standard of after-sales service. Production of 4-wheeled battery electrics ceased in 1950, although the company continued to manufacture the 3-wheeled Brush Pony, and their range of industrial trucks. By 1969, Brush were owned by the Hawker Siddeley group, which also owned half of Morrison-Electricars, and manufacture of Brush electric vehicles moved to the newly established Morrison factory at Tredegar. Most were industrial trucks, but the transfer also included the Brush Pony, and a number were manufactured at Tredegar subsequently.

Electricars began trading in Birmingham in 1919, and although they initially made heavy duty electric vehicles, suitable for payloads up to 6 tons, they soon diversified into smaller vehicles suitable for doorstep delivery. In 1936, they became part of the business group Associated Electric Vehicle Manufacturers Limited (AEVM), but during the Second World War, few electric vehicles were built, due to a shortage of materials, and they ceased producing them in 1944.

Graiseley Electric Vehicles were produced in Wolverhampton by Diamond Motors Ltd, a company which previously had made motorcycles, and which bought the sidecar business from AJS when that company was liquidated in 1931. Included in the sale was the Graiseley marque, and this was used for a range of three-wheeled battery-electric pedestrian controlled milk trucks. They soon found that they could sell into other industries as well. In 1937 they produced a ride-on four wheeled vehicle, suitable for a payload of . Nevertheless, it was for their pedestrian controlled vehicles that they were best known, and their range included the Model 60, the Model 75, and the Model 90. Because the primary focus was on the dairy industry, the model numbers represented the number of imperial gallons of milk that could be carried. Between 1948 and 1952, the company sold a large number of Graiseley PCVs to United Dairies, and gradually diversified into stillage trucks and pallet trucks for use in factories. The company was liquidated in 1960, but the Graiseley marque was used by Lister Graiseley in 1969 and by Gough Industrial Trucks Ltd of Hanley, Stoke-on-Trent in 1971.

Harbilt electric vehicles were initially produced by the Market Harborough Construction Company, which was formed in 1935 as a manufacturer of aircraft components. After the end of the Second World War, they diversified, and electric vehicles were a part of their new product range. The first vehicle produced was the 551 pedestrian controlled vehicle, which they supplied with a charger made by Partridge Wilson of Leicester, who were making their own range of Wilson battery vehicles. As well as milk delivery, the chassis was popular in Switzerland, with some 2000 vehicles supplied to the Swiss Post Office and to Swiss hotels. From 1956, they introduced ride-on vehicles, beginning with the model 735, and expanded the range considerably over the next few years. At some point in the early 1970s, prior to 1974, Harbilt and Morrison-Electricars reached an agreement for a product exchange and rationalisation. All milk floats would be built by Morrisons at their Tredegar works, while Morrison trucks would be handed over to Harbilt. The electric vehicle facility was taken over by a management buyout in 1975, and registered as Harbilt Electric Trucks. It continued to make trucks for a variety of industries, until it was bought for almost twice its share value by Fred W Davies, a Canadian who owned the Davies Magnet Group and York Trailers, in 1987. Production moved to Corby, but the venture was short-lived, and it was sold again to M&M Electric Vehicles of Atherstone in 1989.

Lewis Electruks were built by TH Lewis Ltd of Watford, a company closely associated with London's Express Dairy Company. Lewis began building milk floats, milk carts and horse-drawn vehicles for Express Dairies in 1873, and the business became a limited company in 1899. It was taken over by Express in 1931, as part of a reorganisation of their business. TH Lewis designed two types of electric vehicle for Express, the first of which entered service in 1934. This was a 3-wheeled pedestrian controlled vehicle with a  payload. They were one of the first companies to provide storage for dry goods on their vehicles, and demonstrated a type AER 4-wheeled float with a grocery box behind the cab at the 1955 Dairy Show. Their exhibits at the 1958 Dairy Show included a standard  milk float with a walk-through cab and a vertical steering wheel. The company was acquired by Austin Crompton Parkinson, makers of Morrison Electricar floats, in 1961, and Morrisons continued to make two of their models, the Electruk Rider, which became the model E15, and a pedestrian controlled vehicle, which became the model DPC3. Both Express Dairies and the London Co-operative Society had large fleets of the Electruk Rider, and continued to add to them with purchases of the E15.

Metrovick electric vehicles were made by the Metropolitan-Vickers Electrical Company between the 1930s and 1945. In 1939, the Metrovick range consisted of a  model, a  model and a  model. By 1943, a  model had been added to the range. A more modern design of cab had been introduced in 1939, and as the Second World War ended, Metrovick ceased to make battery electric road vehicles, selling its designs and manufacturing rights to Brush. Consequently, early Brush designs are virtually indistinguishable from later Metrovick designs.

Midland Electric milk floats were produced by Midland Vehicles Ltd of Leamington Spa. Their first design was a  chassis, which was launched in January 1937. It was designed by J Parker Garner, who at the time was a well-known designer, having been involved in the manufacturing of vehicles for a number of years. In early 1938, Midland added a model B20 to their range, which was designed for a  payload, but was otherwise very similar to the earlier model. It was showcased at the British Industries Fair, held at Castle Bromwich in February. By 1943, Midland Electric were producing five models, which could be fitted with various types of bodywork, including a flat-bed truck for coal deliveries. They produced a new  lightweight design in 1949, which featured an all-welded chassis with an integral body frame. The company was listed in a 1956 directory of electric vehicle manufacturers published in Commercial Motor, but the company closed in 1957.

Morrison-Electricars had their origins in the 1890s in Leicester, when AE Morrison began producing bicycles, motorcycles and stationary engines. The company became AE Morrison and Sons in 1929, and produced their first battery electric vehicle in 1933. They moved to larger premises in 1935, and all other products were phased out. They were another major player in AEVM, and Electricars and Morrisons rationalised their product range, with Morrisons concentrating on the smaller vehicles suitable for milk delivery. The vehicles were marketed as Morrison-Electricars from mid-1942, and were so known despite a series of takeovers. The Austin Motor Company bought a 50 percent share in AEVM in 1948, and the company became Austin Crompton Parkinson Electric Vehicles Ltd. Austin merged into the British Motor Corporation in 1952, which in turn merged with Leyland Motors in 1969, to become British Leyland. The electric vehicle business became Crompton Leyland Electricars Ltd. In 1972, British Leyland sold their share of the business to Hawker Siddeley, better known for aircraft manufacture, and the company became Crompton Electricars Ltd. The Board of Trade refused to allow Morrisons to move to new premises in Leicester, because of a lack of skilled labour in the area, and instead offered to build them a new factory in a development area, so the manufacturing base moved to Tredegar, south Wales, in 1968. Morrison-Electricars ceased to be made in 1983, when Hawker Siddeley sold the business to M & M Electric Vehicles of Atherstone, Warwickshire, who subsequently adopted the Electricars name for their own vehicles.

Victor Electrics was formed in 1923 when Outram's Bakery in Southport, Merseyside, wanted to buy some electric vehicles to replace horses and carts on local deliveries, but found that both home-produced and imported vehicles were considerably more expensive than they were prepared to pay. They started manufacturing their own electric bread vans, which looked like conventional vans, with the batteries mounted under a bonnet at the front. They were soon making three models of bonneted van, but in 1931, produced a forward control vehicle with a walk-through cab for the dairy industry. By 1935, they had a range of forward control vehicles in production, and ceased to make bonneted vans. In 1967, the company was acquired by Brook Motors, and became part of Brook Victor Electric Vehicles. This company was itself acquired by Hawker Siddeley in 1970, and in 1973 it became Brook Crompton Parkinson Motors.

Wales & Edwards was the name of a garage and car salesroom for Morris and Wolseley cars, based in Shrewsbury. Mervyn Morris designed an electric vehicle, and the first milk float was sold to Roddington Dairy in early 1951. A request from United Dairies saw the production of a 3-wheeled chain driven vehicle, which was an immediate success. An order for 1,500 vehicles followed, and a new manufacturing base was set up in Harlescott, a suburb to the north of Shrewsbury. Larger models followed, although the 3-wheeled design was retained for most of their subsequent output. Four-wheeled vehicles were introduced in 1966 for payloads which exceeded , although they made eighteen 5-wheeled articulated milk floats from 1961, which could carry . The company was acquired by Smith Electric Vehicles in 1989.

Wilson Electrics were made by Partridge Wilson Engineering, who were manufacturers of charging equipment for accumulators, and were based in Leicester. In 1934 they produced their first electric van, suitable for a payload of , and went on to produce several larger models, including a  version. In 1939 they were offering special deals for fleets of six vehicles, which were charged using a Davenset 3-phase group charger. Wilson Electric vehicles ceased to be produced in 1954, although the company continued to trade in Leicester until 1986.

Other manufacturers included Smith's, Osborne, and Bedford. In 1941, Morrison-Electricar standardised three types of body which would become the basis for thousands of milk floats built after the war to deliver goods to the recovering population. By 2003, there were still a number of companies offering doorstep deliveries, but no companies supplying new vehicles. Bluebird Automotive attempted to fill the gap, but only succeeded in supplying two vehicles to Golden Vale Dairies in Bridgend and one to Express Dairies, which was trialled in Northampton, before becoming insolvent in 2007.

Alternatives

Before BEVs, dairy supplies were delivered using horse-drawn milk floats. This lasted from the late 19th century until the 1950s. Today, with rounds expanding in coverage to ensure profitability in the face of falling levels of patronage, the limited range and speed of electric milk floats have resulted in many being replaced by diesel-powered converted vans.

Preservation

A collection of 29 milk floats and other BEVs dating from 1935 to 1982 and representing 14 different manufacturers is kept by The Transport Museum, Wythall at their museum, and an early Brush Pony, dating from 1947 and operated by United Dairies, can be seen at the National Motor Museum, Beaulieu. There are five battery-electric road vehicles in the collection at the Ipswich Transport Museum, including a Smiths milk float dating from 1948, which was operated by Ipswich Co-operative Society, a Smiths vegetable cart dating from 1965 and a Brush Pony van dating from 1967. In addition several milk floats are still in service today, albeit repurposed after their milk delivery days. Many are used for work in factories, or as pleasure vehicles in rural areas, and some are hired out.

See also
 Delivery wagon
Electric platform truck
Milkman
Neighborhood electric vehicle

Bibliography

References

Milk transport
Electric vehicles
Vans
Battery electric vehicles
Trucks

Milk float


was a district located in Hyōgo Prefecture, Japan.

As of April 1, 2005 (but with June 30, 2004 population data), the district had an estimated population of 5,983 and a density of 99 persons per km2. The total area was 60.30 km2.

Towns and villages
 Yasutomi

Mergers
 On April 1, 2005 - the towns of Chikusa, Haga, Ichinomiya and Yamasaki were merged to create the city of Shisō.
 On March 27, 2006 - the town of Yasutomi, along with the towns of Ieshima and Yumesaki (both from Shikama District), and the town of Kōdera (from Kanzaki District), was merged into the expanded city of Himeji. district.

Former districts of Hyōgo Prefecture

Shisō District, Hyōgo


Ignace Legrand, pseudonimul lui Ferdinand Ignace Albert Warschawsky, () a fost un scriitor francez. .

Biografie
Ignace Legrand era fiul lui Sholom Alexandre Warschawsky și al Louisei Cécile Rival, fratele pictorului Édouard Leon Louis Warschawsky și nepotul Mariei Kann, prietena lui Maupassant (născută Marie Warschawsky, cumnata lui  Albert Cahen, mătușa Idei Rubinstein).

S-a căsătorit cu Mary Catherine Gourgaud du Taillis, fiica lui Raphaël Cahen d'Anvers și nepoata lui Louis Cahen d'Anvers și a lui Albert Cahen.

În 1934, romanul À sa lumière al lui Ignace Legrand a concurat la Premiul Goncourt, pierzând în fața romanului Căpitanul Conan al lui Roger Vercel. Editura Émile-Paul, care încheiase un contract de publicare cu autorul, se afla în dificultăți financiare, așa că a încheiat un acord cu Gallimard pentru publicarea cărții.

Critică

Opera
 Le Disciple du feu, E. Fasquelle, 1923
 La Patrie intérieure, Librairie des Champs-Élysées, 1928 extrase
 Renaissance : René Invernesse, Emile-Paul frères, 1931 extrase
 Renaissance : Raphaëla Emmanuelle, Emile-Paul Frères, 1932 extrase
 Maurice Baring, L'Angoissant Souvenir, traducere a cărții Comfortless Memory de Ignace Legrand, Emile-Paul frères, 1934
 À sa lumière, Gallimard, 1934 extrase
 Héry, Gallimard, 1936
 « Sandro », în Les Œuvres libres, nr. 163, A. Fayard, 1935
 Virginia, Gallimard, 1937
 La Sortie du port, Gallimard, 1938 extrase
 Nos amis les Anglais, The Commodore press, Londra, 1944
 Le Train de l'ambassade, The Commodore press, Londra, 1944

Ediții mai recente
 À sa lumière, prefață de Gilbert Sigaux, Éditions Rencontre, Lausanne, 1965

Traduceri
 The Land Within, tradusă în engleză de E. H. F. Mills, prefață de Storm Jameson, Phoenix House, 1948
 The Embassy Train, tradusă în engleză de E. H. F. Mills, The Continental publishers and distributors ltd., 1945

Note

Bibliografie
 Gilbert Sigaux, « Écrivains d'aujourd'hui. Ignace Legrand », Revue de la pensée française, vol. 7, 1948, p. 172
 René Lalou, Histoire de la littérature française contemporaine (de 1870 à nos jours), Presses universitaires de France, 1953
 Jean Baptiste Baronian, Panorama de la littérature fantastique de langue française : des origines à demain, La Renaissance du livre, 2000, p. 193

Nașteri în 1884
Anul decesului lipsă
Scriitori francezi din secolul al XX-lea

Ignace Legrand


William Luther Pierce III () a fost un neo-nazist american, autor și activist de extremă dreaptă. A fost unul dintre cei mai influenți ideologi ai supremațismului alb timp de aproape 30 de ani, propagând diverse teorii rasiste și antisemite. Fizician de profesie, a redactat controversatele romane Caietele lui Turner și Hunter, sub pseudonimul Andrew Macdonald. Cea dintâi a influențat numeroase crime motivate de ură și atentatul din Oklahoma City din 1995. Pierce a înființat National Alliance (în română Alianța Națională), o organizație neo-nazistă la cârma căreia a stat timp de 30 de ani.

Născut în Atlanta, Georgia, într-o familie prezbiteriană cu origini irlandeze, scoțiene și engleze, Pierce era urmaș al lui , guvernatorul statului Alabama și  al Statelor Confederate ale Americii pe parcursul Războiului Civil american. Pierce a absolvit liceul în 1952. A obținut licența în fizică în cadrul  în 1955 și a obținut titlul de doctor în cadrul  în 1962, devenind asistent universitar la catedra de fizică a  în același an. În 1965 a părăsit postul de titular și a devenit cercetător senior al fabricii Pratt & Whitney în Connecticut. În 1966, Pierce s-a mutat în Washington, D.C. și a devenit un asociat al lui George Lincoln Rockwell, care a fost asasinat un an mai târziu. Ulterior, Pierce a devenit colider al National Youth Alliance: După destrămarea acestei organizații în 1974, acesta a fondat National Alliance.

Pierce a încercat să transforme National Alliance într-o organizație politică care să stea la baza unei viitoare revoluții naționaliste în Statele Unite. În 1978, Pierce a redactat sub pseudonimul Andrew Macdonald nuvela Caietele lui Turner, lucrare care prezintă o revoluție violentă în Statele Unite, urmată de un război mondial și exterminarea raselor de culoare. În 1984, a redactat o altă nuvelă sub numele de Hunter. Cartea prezintă povestea unui veteran al războiului din Vietnam, pilot și consilier al Departamentul Apărării al Statelor Unite ale Americii care începe să asasineze cupluri interrasiale și jurnaliști, politicieni și birocrați liberali în zona D.C. În 1985, Pierce și-a mutat sediul în Hillsboro, Virginia de Vest, unde a înființat Biserica Comunității Cosmoteiste cu scopul de a fi scutit de taxe. Pierce și-a petrecut restul vieții în Virginia de Vest unde găzduia un show radio, American Dissident Voices, publica reviste -  precum National Alliance Bulletin - și supraveghea publicațiile National Vanguard, Free Spech și Resistance, respectiv lucrările tipărite de National Vanguard Books, Inc. și muzica produsă de propria casă de discuri, Resistance Records.

În 2002, Pierce a încetat din viață din cauză cancerului. La momentul respectiv, organizația National Alliance avea venituri anuale de peste 1 milion de dolari, peste 1.500 de membri, un staff național cu 17 oficiali angajați full-time și tocmai ajunse la apogeu. După moartea lui Pierce, organizația a intrat într-o perioadă caracterizată de conflicte interne și declin.

Viața și cariera

Copilăria și educația
William Luther Pierce III s-a născut pe 11 septembrie 1933 într-o familie prezbiteriană cu origini engleze, irlandeze și scoțiene în Atlanta, Georgia, fiul lui William Luther Pierce Jr. și a Margueritei Farrell. Fratele mai mic al lui Pierce, Sanders, inginer de profesie, s-a născut în 1936 și l-a ajutat mult pe Pierce în perioada când activa ca activist. Tatăl său s-a născut în Christiansburg, Virginia în 1892. Mama sa s-a născut în Richland, Georgia în 1910, familia sa fiind membră a aristocrației Vechiului Sud, urmași ai lui Thomas H. Watts, guvernatorul statului Alabama și procuror general al Statelor Confederate ale Americii. După încheierea războiului civil, familia sa a devenit parte a clasei muncitoare. Tatăl lui Pierce a avut calitatea de reprezentant guvernamental pe vasele de transport și redacta rapoarte pentru Washington, D.C.; acesta a devenit mai târziu managerul unei agenții de asigurări, însă și-a pierdut viața într-un accident de mașină în 1942. După moartea sa, familia s-a mutat în Montgomery, Alabama, iar apoi în Dallas, Texas.

Pierce a avut rezultate academice bune în școală. Ultimii doi ani din liceu i-a petrecut în cadrul unei academii militare. În adolescență era interesat de modele de rachetă, chimie, radiouri, electronice și lectura science fiction. A visat să ajungă astronaut.

După încheierea studiilor militare în 1951, Pierce a lucrat pentru scurt timp pe un câmp petrolifer. A fost accidentat de o țeavă de 10cm care i-a căzut peste mână și a fost nevoit să-și petreacă resul vacanței comercializând încălțăminte. A obținut o bursă al Universitatea Rice în Houston, Texas și a absolvit în 1955 cu o licență în fizică. A lucrat în laboratorul național Los Alamos înainte de a urma studiile post-universitare la California Institute of Technology și apoi la Universitatea Colorado în Boulder. Acolo și-a obținut doctoratul în 1962. A predat fizică în calitate de asistent universitar în cadrul Universității de Stat Oregon din 1962 până în 1965.

Primele activități politice
A fost titular la Universitatea Oregon exact în perioada apariției  și , fenomene pe care le-a considerat de sorginte comunist-evreiască și care reprezentau un pericol la adresa americanilor de origine europeană. A fost pentru o scurtă perioadă membru al Societății John Birch în 1962, însă a demisionat. În 1965, motivat de finanțarea ambițiilor sale politice, Pierce a părăsit postul de profesor și s-a mutat în North Haven, Connecticut, unde a ocupat funcția de cercetător în cadrul fabricii Pratt & Whitney. În 1966, s-a mutat din nou, de această dată în Washington, D.C. și a devenit un apropiat al lui George Lincoln Rockwell, fondatorul Partidului Nazist American. În această perioadă a editat jurnalul ideologic al partidului intitulat National Socialist World. Când Rockwell a fost asasinat în 1967, Pierce a devenit unul dintre liderii National Socialist White People's Party.

Potrivit neonazistului american James Manson, în primul Congres Mondial Național Socialist din 1969, când un delegat a întrebat ce ar trebui să facem cu "trădătorii rasei albe", Pierce a imitat că apasă pe trăgaciul unui pistol, moment în care publicul s-a ridicat în picioare.

În 1968, Pierce a părăsit NSWPP și s-a alăturat Your for Wallace, o organizație care îl sprijinea pe fostul guvernator al statului Alabama, George Wallace, în cursa pentru prezidențiale. În 1970, împreună cu Willis Carto, a reconfigurat Youth for Wallace în National Youth Alliance. Un an mai târziu, între Pierce și Carto au apărut conflicte, motiv pentru care NYA s-a fragmentat, iar în 1974 jumătatea lui Pierce a fost redenumită National Alliance. Printre membrii fondatori ai organizației era profesorul de studii clasice din cadrul Universității Illinois Revilo P. Oliver, persoană care l-a influențat puternic pe Pierce.

National Alliance

Alianța Națională a fost organizată în 1974. Pierce dorea ca organizația să devină punctul de pornire al unei revoluții care avea să răstoarne într-un final Guvernul Statelor Unite. Acesta și-a petrecut restul vieții în Virginia de Vest unde găzduia un show de radio intitulat American Dissident Voice, un buletin informativ intitulat National Alliance Bulletin (inițial numit Action) și unde supraveghea publicarea revistelor National Vanguard (inițial numită Attack!), Free Speech și Resistance, respectiv a lucrărilor prin intermediul National Vanguard Books, Inc. (multe dintre acestea promovând negaționismul). Mai mult, Pierce deținea și o casă de discuri numită Resistance Records. Pe subiectul Holocaustului, acesta afirma că numărul morților este exagerat, iar majoritatea detaliilor au fost fabricate.

În 1978, sub pretextul că organizația National Alliance era una educațională, Pierce a aplicat pentru o scutire de impozit, aplicație respinsă însă de către Internal Revenue Service. Pierce a atacat decizia, însă curtea de apel a dat câștig de cauză deciziei luate de I.R.S. Acesta a fost intervievat în aceeași perioadă de către Herbert Poinsett în cadrul talk show-ului Race and Reason.

Antisionist și antisemit convins, a încercat în perioada războiului de Iom Kipur să oblige compania McDonnell Douglas să suspende contractele militare încheiate cu statul Israel, cumpărând acțiuni din fondul companiei și sugerând această idee în cadrul unei ședințe cu acționarii. Organizația a respins cererea și a continuat să furnizeze armament Israelului. O parte din discursurile ulterioare susținute de Pierce în cadrul American Dissident Voices cu privire la conflictul arabo-israelian au fost retipărite în diferite publicații musulmane și pe website-uri, inclusiv pe cel al grupării teroriste Hezbollah.

În 1985, Pierce și-a mutat operațiunile din Arlington, Virginia, în Mill Point, Virginia de Vest pe un teren de 1.40 km pătrați pe care l-a achiziționat la prețul de 95.000$. A înființat aici Biserica Comunității Cosmoteiste într-un ultim efort de a evita plata taxelor. În 1986, biserica a aplicat din nou pentru scutirea de taxe, reușind să evite taxele guvernamentale, statale și locale; cu toate acestea, a pierdut scutirea la nivel local pe 340 de acri din cei aproape 400, doar 60 fiind utilizați exclusiv din rațiuni religioase. Alți 286 de acri erau utilizați pentru sediul central al National Alliance și pentru editura National Vanguard.

În 1990, documentarele Different Drummer l-au potretizat pe Pierce într-unul dintre episoade; acesta a fost difuzat pe canalul PBS. Pierce a mai participat în două rânduri la interviuri realizate de Ron Doggett în cadrul emisiunii "Race and Reality", ambele fiind difuzate din Richmond, Virginia.

Pe 19 mai 1996, Pierce a fost intervievat în cadrul celebrei emisiuni 60 Minutes, unde a fost întrebat de Mike Wallace dacă era de acord cu ce se întâmplase în Oklahoma City, întrebare la care acesta răspunse că "Nu. Nu, Nu sunt de acord. Am menționat asta de mai mult ori, nu sunt de acord cu atentatul din Oklahoma City deoarece Statele Unite nu este încă într-o perioadă revoluționară". Pierce a fost frecvent descris ca fiind un neonazist, deși a respins această etichetă. Când a fost întrebat de această caracterizare în cadrul 60 Minutes, Pierce a descris termenul ca fiind "defăimător", declarând că:Admir multe din lucrurile pe care le-a redactat Hitler, multe dintre programele și politicile pe care le-a implementat în Germania, însă nu preluăm orbește agendele și politicile altcuiva. Am formulat propriul nostru program în contextul pe care îl avem astăzi în America".În 1998, Pierce și-a făcut prezența în documentarul produs de Discovery Channel pe subiectul naționalismului alb în Statele Unite. În calitate de lider al National Alliance, Pierce a stabilit relații cu alte grupuri naționaliste din Europa, printre care Partidul Național Democrat al Germaniei și Zorii Aurii. Pierce a încercat să recruteze noi membri și prin intermediul un videoclip intitulat America is a Changing Country (ro: America este o țară în schimbare), respectiv prin constituirea unui grup antiglobalizare - Anti-Globalization Action Network - cu scopul de a protesta față de summitul G8 din Canada din iunie 2002.

Ultimul discurs public susținut de Pierce a avut loc în Cleveland, Ohio, în 28 aprilie 2002. Pe 23 iulie 2002, a încetat din viață din cauza cancerului. La momentul respectiv, organizația National Alliance avea venituri anuale de peste 1 milion de dolari, peste 1.500 de membri, un staff național cu 17 oficiali angajați full-time și tocmai ajunse la apogeu. După moartea lui Pierce, organizația a intrat într-o perioadă caracterizată de conflicte interne și declin. Partidul Național Britanic a publicat un articol un memoria sa.

Înainte de moartea sa, i-a permis lui Robert S. Griffin, profesor titulat din cadrul Universității Vermont, să locuiască alături de el timp de o lună în scopul redactării lucrării The Fame of a Dead Man's Deeds (2001). Titlul cărții era preluat din citatul preferat al lui Pierce, un proverb din limba nordică veche din Hávamál (Cântecul Celui Înalt), parte a poemului Edda:

Romane

Caietele lui Turner

Pierce a ajuns în atenția presei naționale și a publicului după atentatul de la Oklahoma City după ce s-a vehiculat că Timothy McVeigh ar fi fost influențat de lucrarea The Turner Diaries (1978). Cartea prezintă într-o manieră violentă un viitor război rasial în interiorul Statelor Unite, descrieri detaliate ale unor linșaje în masă - "the Day of the Rope" - a numeroși "trădători ai rasei", cu precădere evrei, homosexuali și cei aflați în relații interrasiale, în străzile din Los Angeles și purificarea etnică a întregului oraș. Violența și omuciderile sunt caracterizate drept "teribil, însă absolut necesare". Povestea este narată prin intermediul perspectivei lui Earl Turner, un membru activ al grupului revoluționar alb The Organization.

Cea mai relevantă parte în cazul lui McVeigh o reprezenta un capitol aflat la începutul cărții unde protagonistul trebuie să detoneze clădirea principală a FBI. Unele persoane au scos în evidență asemănările dintre atacul prezentat în carte și atentatul din Oklahoma City unde a fost atacată clădirea guvernamentală Alfred P. Murrah. În urma atacului din 19, aprilie, 1996, 168 de persoane și-au pierdut viața. La momentul arestării în aceeași zi, pagini din lucrare au fost găsite în mașina sa; în acestea, anumite pasaje erau subliniate, inclusiv "Însă adevărată valoare a tuturor atacurilor noastre de azi constă în impactul psihologic, nu în victime" și "Putem încă să-i găsim și să-i omorâm".

Caietele lui Turner a inspirat și o grupare de naționaliști la începutul anilor 1980 intitulată Silent Brotherhood sau The Order. Membrii acestuia s-au întâlnit pe proprietatea organizației Aryan Nations și nu-și doreau să rămână niște simpli "revoluționari de formă". The Order a fost implicat în numeroase crime, inclusiv contrafacere și furt din bănci, bani despre care se presupune că au ajuns în contul National Alliance. Liderul grupului, Robert Jay Mathews, a fost ucis într-un schimb de focuri cu poliția și agenții guvernamentali în Whidbey Island, Washington. Poliția a tras cu rachete semnalizatoare în clădirea în care Mathews era ascuns, fapt care a pornit un incendiu. Ceilalți membri ai The Order, cel mai cunoscut fiind David Lane, au fost capturați și închiși.

În 1996, Pierce a vândut drepturile de autor ale lucrării The Turner Diaries editorului evreu Lyle Stuart.

The Hunter

În 1989, sub același pseudonim, William Pierce a publicat o altă nuvelă intitulată Hunter. Lucrarea prezintă povestea unui veteran al războiului din Vietnam și pilot de F-4 Phantom II pe nume Oscar Yeager care asasinează cupluri interrasiale și jurnaliști, politicieni și birocrați liberali din zona D.C.

In cadrul interviurilor, Pierce a descris lucrarea ca fiind mai realistă și a precizat ca motivul din spatele redactării este acela de a-l trece pe cititor printr-un "...proces educațional".

Religia
În ciuda educației prezbiteriene pe care a primit-o în copilarie, Pierce a devenit ateu în adolescență. Totuși, în anii 1970 a creat o filosofie religioasă numită "cosmoteism" care avea la bază învățături din romantismul german, conceptul darwinian de selecție naturală și interpretarea proprie a piesei de teatru Omul și Supraomul de George Bernard Shaw. Anti-Defamation League și Southern Poverty Law Center afirmau că Pierce a creat cosmoteismul cu scopul de a evita plata taxelor pentru organizația National Alliance. SPLC a caracterizat-o ca fiind o "religie fictivă".

Cosmoteismul nu este altceva decât o formă de panteism care afirmă că "toate sunt întru Dumnezeu și Dumnezeu întru toate". Această perspectivă consideră natura conștiinței ca fiind nestatornică și modificată de procesul evolutiv prin intermediul eugenismului până la atingerea statutului de "conștiință universală" sau divinitate. Termenul cosmos denotă un univers ordonat și armonios. Scopul cosmoteismului, așadar, este strădania vieții biologice de a se metamorfoza în ființe superioare.

În discursul "Our Cause" (ro: Cauza noastră), Pierce menționa:

Tot ce îți cerem este să împarți cu noi o obligație față de simplul, dar marele adevăr pe care ți l-am explicat aici, conștientizarea că faci parte dintr-un întreg numit creatorul, că înțelegi că scopul tău, că scopul omenirii și al celorlalte părți din creație, este scopul creatorului, că acest scop este ascensiunea fără de sfârșit a creației, calea vieții simbolizată de către runa vieții noastre, că pricepi că această cale conduce spre realizarea de sine a creatorului, iar destinul celor care urmează această cale este divinitatea"Pierce și-a caracterizat perspectiva ca fiind fundamentată pe "ideea unui univers evolutiv... care progresează către niveluri de conștiină de sine din ce în ce mai avansate", iar ideile sale politice au fost bazate pe puritate rasială și eugenism, modalități prin care rasa albă poate avansa către statutul de super rasă și apoi către un statut divin. DIn perspectiva sa, rasa albă reprezintă apogeul evoluției umane până în momentul de față și ar trebui să fie separată genetic de celelalte rase prin segregare rasială.

Pierce credea într-o societate ierarhică guvernată de ceea ce el considera principile esențiale ale naturii și ideea supraviețuirii celui mai adaptat. A militat pentru separatismul alb pe motiv că rasa albă ar trebui să rămână separată de celelalte rase și să stabilească o meritocrație. A considerat că programele extensive de "purificare rasială" și eugenism, atât în Europa, cât și în America de Nord, ar fi necesare în vederea materializării acestui program socio-politic.

Familia
Pierce a fost căsătorit de cinci ori. Prima dată cu Patricia Jones, o matematiciană pe care a întâlnit-o în perioada în care frecventa California Institute of Technology. S-au căsătorit în 1957 și au avut împreună doi fii, Kevin și Eric, născuți în 1960. Primul este inginer aerospațial, iar cel de-al doilea informatician. Pierce a divorțat în 1982. Acesta s-a recăsătorit în același an cu Elizabeth Prostel pe care a întâlnit-o în biroul organizației National Alliance în Arlington, Virginia. Căsătoria s-a încheiat în divorț în anul 1985 când Pierce își muta sediul în sudul Virginiei de Vest. În 1986, Pierce s-a căsătorit cu unguroaica Old Skerlecz care era rudă cu Ivan Skerlecz, guvernatorul regatul autonom Croația-Slavonia, însă au divorțat în 1990. Olga s-a mutat în California după divorț. Pierce s-a recăsătorit din nou cu o femeie de origine maghiară pe nume Zsuzsannah la începutul anului 1991. Cei doi au divorțat în vara anului 1996. Ultima căsătorie, care a rezistat până la moartea sa, a fost cu o altă unguroaică, Irena, alături de care s-a căsătorit în 1997.

Lucrări
Următoarele lucrări au fost publicate sub pseudonimul "Andrew MacDonald":

Caietele lui Turner
 Hunter

În 1993, Pierce a redactat scenariul revistei de benzi desenate New World Order Comix #1: The Saga of White Will care a fost ilustrată de către Daniel "Rip" Roush și colorată de William White Williams.

Vezi și
 Asa Earl Carter, un supremațist american care a scris nuvele sub pseudonimul Forrest Carter.

Note

Bibliografie
 Griffin, Robert S. (2001). The Fame of a Dead Man's Deeds. National Vanguard Books. ISBN 0-7596-0933-0.
 Lee, Martin A. (2002). "Sympathy for the Devil: A Vermont academic writes a fawning biography of America's late neo-Nazi leader". Intelligence Report. Southern Poverty Law Center (107).
 Pierce, William L. (1976–2002). American Dissident Voices.
 Swain, Carol M.; Russ Nieli (24 martie 2003). Contemporary Voices of White Nationalism in America. Cambridge University Press. ISBN 0-521-81673-4

Legături externe
National Vanguard - editura a National Alliance
American Dissident Voices - un show radio găzduit la început de Pierce
Fișe din dosarul lui Pierce din FBI: 1, 2, 3
Dr. No - documentar despre William Luther Pierce
The Turner Diaries: A Call to Action - reportaj despre lucrarea Caietele lui Turner
Dr Pierce's Brodacasts - înregistrări cu WLP discutând diverse subiecte
Interviu cu William Luther Pierce în cadrul emisiunii 60 Minutes
William Luther Pierce pe IMDB

Nașteri în 1933
Decese în 2002
Anticomuniști americani
Fasciști americani
Neonaziști americani
Americani de origine engleză
Fizicieni americani din secolul al XX-lea
Antimasoni
Oameni din Atlanta, Georgia
Absolvenți ai University of Colorado at Boulder
Eugeniști americani
Negaționiști americani

William Luther Pierce


es uno de los seis barrios de la ciudad de Chiba, Japón. Hasta el 1 de agosto de 2011 tenía una población estimada de 149.954 habitantes y una densidad de 7,090 personas por kilómetro cuadrado. La superficie total del barrio es de 21,16 km².

Véase también
Barrios de Japón

Referencias

Enlaces externos
Página principal (en japonés)

Barrios de Chiba

Mihama-ku (Chiba)


عبد الله بن أحمد المغلوث (24 يوليو 1978/ 19 شعبان 1398) كاتب صحفي ومؤلف وإعلامي سعودي، وهو وكيل وزارة الإعلام للتواصل في السعودية منذ يونيو 2020، والمتحدث الرسمي باسم وزارة الإعلام، ومدير عام مركز التواصل الحكومي، ومركز التواصل الدولي.

نشأته وتعليمه
ولد عبد الله المغلوث في محافظة الأحساء، في السعودية عام 1978، وتلقى تعليمه المبكر فيها، إذ درس في مدارس الإمام الترمذي الابتدائية، والعلاء بن الحضرمي المتوسطة، والإمام النووي الثانوية، ونشأ في عائلة برز عدد من أفرادها في مجالات مختلفة، فوالده الفنان التشكيلي والكاتب أحمد بن عبد الله المغلوث الذي اشتهر بأعماله ومشاركاته الفنية داخل السعودية وخارجها، وعمه المؤرخ ومؤلف الأطالس سامي المغلوث، وخاله اللواء طارق بن عبد الله المغلوث مدير شرطة محافظة الدمام، وأخوه فيصل المغلوث المدير العام المكلف على برنامج صنع في السعودية في هيئة تنمية الصادرات.

شهاداته العلمية
حصل المغلوث على شهادة البكالوريوس في التسويق والإعلام من جامعة ويبر ستيت الحكومية في عام 2001، وفي عام 2003 حصل على شهادة الماجستير في الإدارة التنفيذية من جامعة كولورادو، وفي عام 2004 حصل على شهادة ماجستير أخرى في تقنية المعلومات من الجامعة ذاتها، وفي عام 2014 حصل على درجة الدكتوراه في الإعلام الرقمي من جامعة سالفورد البريطانية.

حياته العملية
بدأ عبد الله المغلوث حياته العملية في سنٍ مبكرة عندما كان طالبًا في المرحلة الثانوية، حيث عمل متعاونًا مع صحيفتي الرياض واليوم، واستمر عمله التعاوني طيلة مرحلة دراسته الجامعية تولى خلال مسيرته العملية عددًا من المناصب ومنها: المشرف العام على وكالة التواصل من 2019 حتى 2020، ومدير عام إدارة التغيير والتواصل في برنامج تطوير وزارة الدفاع من 2016 حتى 2018، ومدير العلاقات العامة في شركة أرامكو السعودية من 2014 حتى 2016، مدير مؤسس العلاقات العامة في جامعة الملك عبد الله للعلوم والتقنية «كاوست» في 2009، وعضو هيئة تدريس غير متفرغ في جامعة الإمام عبد الرحمن بن فيصل بالدمام. في نوفمبر 2017 أسس مركز التواصل الحكومي الذي يديره اليوم، وفي يونيو 2020 عُيّن وكيلًا لوزارة الإعلام للتواصل، ومتحدثًا رسميًّا باسم وزارة الإعلام. كما يشغل الدكتور المغلوث عددًا من العضويات وأبرزها: عضو مجلس تنظيم المحتوى الرقمي، وعضو مجلس منطقة الرياض، وعضو مجلس شؤون الأسرة، وعضو اللجنة التنفيذية لمجلس إدارة دارة الملك عبد العزيز، ورئيس مجلس المديرين في شركة الإعلام المتكاملة، وقائد المسار الإعلامي للجنة التنفيذية لمكافحة المخدرات، وعضو مجلس إدارة المركز السعودي لكفاءة الطاقة، عضو اللجنة التنفيذية لحوكمة تعديل أسعار منتجات الطاقة والمياه.

نشاطه الإعلامي
انطلق نشاط المغلوث الإعلامي منذ سنوات دراسته في المرحلة الثانوية واستمر حتى اليوم، مما جعله غزير الإنتاج، إذ كتب في عدد من الصحف والمجلات العربية والسعودية مثل: اليوم، والحياة، والوطن، وإيلاف، والقافلة، وفوربز، وترحال. ومايزال يكتب مقالاً أسبوعيًّا في صحيفة الاقتصادية السعودية، يتحدث فيه عن مواضيع اجتماعية، وثقافية، وعملية، وتلاقي مقالاته تفاعلًا عبر منصات التواصل الاجتماعي، مثل مقالة «الثناء المتأخر» و«التواصل العميق»، و«صناعة الأصدقاء»، و«كيف تصبح محيطًا»، إذ غالبًا ما يسرد فيها قصصًا واقعية تنقل رسائل ومعانٍ إيجابية للقراء. ولم يقتصر نشاطه الإعلامي على كتابة المقالات، فقد أعد وقدم برنامج «يشبهك» على موقع "يوتيوب" بالشراكة مع مسك الخيرية، وبرنامج «ببساطة» على قناة إم بي سي، بالإضافة إلى تقديمه مقاطع قصصية قصيرة يرويها عبر حساباته على منصات التواصل الاجتماعي.

مؤلفاته
لمؤلفات عبد الله المغلوث النصيب الأكبر من نشاطه الإعلامي، وهي 10 مؤلفات حتى عام 2022، أولها كتاب "أرامكويون من نهر الهان إلى سهول لومبارديا" الذي صدر في عام 2008، وكتاب "الصندوق الأسود.. حكايات مثقفين سعوديين" الذي صدر في عام 2010، وكتاب "كخه يا بابا...في نقد الظواهر الاجتماعية" الصادر في عام 2011، وكتاب "مضاد حيوي لليأس...قصص نجاح سعودية" الذي صدر في عام 2011، وكتاب "تغريد في السعادة والتفاؤل والأمل الذي نشر عام 2012، وكتاب "إنترنتيون سعوديون"، وكتاب "الساعة 7:46 مساءً" اللذين نشرا في عام 2013. وكتاب "غدًا أجمل" في عام 2017، وكتاب "حلاوة القهوة في مرارتها" في عام 2019، وكتاب "الإدارة الأنيقة" في عام 2022، وله كتاب تحت الطبع بعنوان "تأثير نظرية حارس البوابة على نشر وتحرير المحتوى الرقمي".

جوائز وتقديرات
حصل الدكتور عبد الله المغلوث على عدد من الجوائز العربية ففي عام 2001؛ حاز جائزة الأمير بندر بن سلطان للتفوق العلمي من سفارة خادم الحرمين الشريفين في واشنطن، كما حصل على جائزة التفوق من جامعة «ويبر ستيت» الحكومية بولاية يوتاه الأمريكية في نفس العام، ونال جائزة رواد التواصل الاجتماعي العرب من الشيخ محمد بن راشد نائب رئيس الإمارات العربية المتحدة في عام 2005، ثم في عام 2015 حصل على جائزة التميز من الشيخ جابر بن مبارك الصباح في الملتقى العربي بالكويت.

وصلات خارجية
 صفحة عبد الله المغلوث على موقع أبجد
 صفحة اقتباسات عبد الله المغلوث على موقع أبجد
 مقالات عبد الله المغلوث على جريدة الاقتصادية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من الأحساء
إعلاميون سعوديون
صحفيون سعوديون
كتاب سعوديون
مواليد 1398 هـ
مواليد 1978

عبد الله المغلوث


Mona Kanwal Sheikh er en dansk-pakistansk forsker indenfor international politik og sikkerhedsstudier tilknyttet Dansk Institut for Internationale Studier (DIIS).
Hun har haft specielt fokus på Taleban i Pakistan, men har også skrevet om for eksempel sikkerhedsliggørelse.

Sheikh har en ph.d. fra Københavns Universitet og været gæsteforsker ved University of California, Santa Barbara og University of California, Berkeley.
Hun har udgivet en række videnskabelige artikler, bidraget til bøger og skrevet bogen Guardians of God: Inside the Religious Mind of the Pakistani Taliban.

Skeikh modtog EliteForsk-prisen i 2008.

Balladen om Minhaj-ul-Quran og Radikale Venstre
Sheikh har været medlem af den muslimske forening Minhaj-ul-Quran, som er sat i forbindelse med islamisk fundamentalisme, men hun har offentligt betegnet sig selv som 'moderat'.

I 2001 blev Sheikh kendt i den bredere offentlighed, fordi hun og flere andre medlemmer af Minhaj-ul-Quran engagerede sig politisk i Radikale Venstre. Andre radikale politikere (blandt andet Jette Plesner Dali, Manu Sareen og Helle Merete Brix) mente at medlemskab af Minhaj-ul-Quran var uforeneligt med partiets værdier, og at organisationens medlemmer, herunder Sheikh, skulle ekskluderes.

Udvalgte udgivelser

Artikler

Henvisninger

Personer fra København

Mona Kanwal Sheikh


II. Ahmed (Osmanlı Türkçesi: احمد ثانی, Aḥmed-i sānī) (25 Şubat 1643 Konstantiniyye – 6 Şubat 1695 Edirne), 21. Osmanlı padişahı ve 100. İslam halifesidir.

İlk yılları
Sultan İbrahim'in üçüncü oğludur. Annesi Hatice Muazzez Sultan'dır. 1643'te İstanbul'da dünyaya geldi. İyi bir tahsil gördü. Arapça ve Farsça'yı ileri düzeyde öğrendi. Kardeşi II. Süleyman'ın dört yıllık saltanatı sırasında sarayda kafes hayatı yaşadı. 21 Haziran 1691'de tahta çıktığı zaman 48 yaşındaydı. II. Ahmed'in cülusu sırasında Osmanlı Devleti, İkinci Viyana Kuşatması'nı takip eden harplerle meşguldü.

Saltanatı

Sultan II. Ahmed ağabeyi II. Süleyman'ın ölümü üzerine 22 Haziran 1691 günü 48 yaşındayken tahta çıktı. Tahta çıktıktan sonra ilk olarak; Avusturya üzerine giden Sadrazam Köprülü Fazıl Mustafa Paşa'ya bir ferman göndererek sadaretinin ve seferin devamını diledi. Fazıl Mustafa Paşa, 20 Temmuz'da Belgrad'a ulaşan Osmanlı ordusunu, Kırım kuvvetlerinin gelmesini beklemeden ve harp meclisinin kararına aykırı olarak Petrovaradin önlerinde bulunan Avusturya ordusu üzerine sürdü. Tisa Suyun'un Tuna'ya karıştığı Salankamen mevkiinde, şiddetli geçen harbin ilk anlarında Osmanlı ordusu üstün durumda iken serdarın vurularak şehit düşmesi üzerine, vaziyet Osmanlılar aleyhine döndü. Böylece Salankamen savaşı kaybedildi. Bu savaşta tarihçilerin; âlim, dindar, alicenap, vakur ve adil bir kimse olarak vasıflandırdıkları, iyi bir devlet adamı ve komutan olan Fazıl Mustafa Paşa'nın şehit düşmesi, Osmanlılar için en büyük kayıp olmuştur.

Salankamen hezimetinden sonra, Lipova ve Varad kaleleri Avusturyalılar tarafından işgal olundu. Durumu müsait gören Leh kuvvetleri Kamaniçe Kalesi'ni muhasara edip, İsakçı Kalesi civarına kadar geldiler. Ancak Kamaniçe serdarı Kahraman Paşa tarafından bozguna uğratıldılar. Venedikli vali Morosunu Girit'e asker çıkarıp, Hanya kalesini kuşattıysa da İsmail Paşa'nın kahramanca savunması sayesinde adadan ayrılmak zorunda kaldı.

1693 yılında Avusturyalılar, Erdel üzerinden Eflak ve Boğdan'a tekrar taarruza başladılar. Yanova'yı işgal eden düşman kuvvetleri, Belgrad'ı muhasara ettiler. Ancak Sadrazam Bozoklu Mustafa Paşa süratle gelerek Yanova'yı geri aldı ve Belgrad'ı kuşatmadan kurtardı. Osmanlı Ordusunun kısmi başarılarına rağmen Avusturyalılar'ın taarruzları devam ediyordu. Bu sırada Osmanlılar'ın toparlanmasına fırsat vermek istemeyen Venedikliler de devamlı saldırı halindeydiler. Serdar-ı ekremin Varadin kuşatmasında olduğu bir sırada Malta, Floransa ve Papalık filolarından oluşan bir Venedik donanması Sakız Adası'nı işgal etti. Bu haber Sultan II. Ahmed'i çok müteessir etti. Padişah, bu üzüntüsünü Veziriazam Sürmeli Ali Paşa'ya gönderdiği hatt-ı hümayunda "Mademki Sakız düşman elindedir, bütün Macaristan memleketini fethetsen kabulüm değildir." diyerek bildirdi. Ayrıca sadrazam Edirne'ye gelince; "Eğer bu kış Sakız adası geri alınmazsa, bütün reisleri katlederim." diyerek emrini bildirdi.

Bu emir üzerine 1695 yılı ilk günlerinde İstanbul'dan hareket eden Osmanlı donanması kalyonlar kaptanı Mezamorta Hüseyin Paşa'nın büyük kahramanlığı sayesinde Sakız boğazındaki Koyun adaları mevkiinde Venedik donanmasına büyük zayiat verdirdi. Venedikli amiral, gemisiyle birlikte sulara gömüldü. Koyun adaları zaferinden sonra, Türk donanması Sakız'a asker çıkarıp adayı kolayca ele geçirdi. Ancak Sultan II. Ahmed Sakız'ın fetih haberini alamadan 6 Şubat 1695 tarihinde 51 yaşında Edirne'de vefat etti.

Kişiliği

Çok merhametli ve vatanperver olan II. Ahmed, hasta olduğu zamanlarda bile, devlet işlerinden asla el çekmezdi. Zaman zaman kıyafetini değiştirerek halk arasında dolaşır, insanların dertlerini sabırla dinler, çare bulunması için gerekli yerlere emirler verirdi. İslamiyet'e hizmet hususunda derin bir mesuliyet hissi içinde hareket ederdi. Tahta çıktığı zaman söylediği; "Ben saltanata talip değildim. Allah-ü Teala saltanatı fazl-ı kereminden bu aciz kuluna nasip eyledi. Bu nimetin şükrünü eda edemem." şeklinde sözleri onun nasıl manevi bir mesuliyetle devlet reisliğini kabul ettiğini anlatmakta ve milletine hizmet duygusunun derinliğini göstermektedir.

Sultan II. Ahmed, bir mesele hakkında uzun uzun düşündükten ve bilenlerle istişare ettikten sonra karar verirdi. Sanatkârları korur, onlara değer verir, daha iyiye ve daha güzele yönelmeleri için çalışırdı. Hattat olup, hattı güzeldi. Kur'an'ın yanında başka kitapları da yazarak çoğaltırdı. Aynı zamanda şâir olan Sultan II. Ahmed'in kabri Kanuni Sultan Süleyman türbesinin içerisindedir.

Ailesi

Eşleri
 Haseki Rabia Sultan
 Şayeste Hanım

Erkek çocukları
 Şehzade İbrahim (d. 5 Ekim 1692 - ö. 1703)
 Şehzade Selim (d. 5 Ekim 1692 - ö. 25 Mayıs 1693)

Kız çocukları
 Atike Sultan
 Hatice Sultan
 Asiye Sultan

Kaynakça

Dış bağlantılar

  say.200-209

1643 doğumlular
Edirne doğumlular
1695 yılında ölenler
Edirne'de ölenler
İstanbul'da defnedilenler
Osmanlı İmparatorluğu duraklama dönemi
Osmanlı-Kutsal İttifak Savaşları'nda Osmanlılar
17. yüzyılda Osmanlı padişahları
Osmanlı Türkleri
İki kutsal caminin hizmetkârları
Süleymaniye Camii Haziresi'ne defnedilenler

II. Ahmed


මූලාශ්‍ර

External links

 James Lovelock's personal website
 James Lovelock index page by Environmentalists For Nuclear Energy
 "Why Gaia is wreaking revenge on our abuse of the environment": Article about Lovelock published in the 'Independent'
 "Nuclear power is the only green solution": Lovelock article published in the 'Independent'
 Friends of James Lovelock
 Biography of James Lovelock
 BBC Radio interview transcript from Belief series in 2003
 Nuclear Spin page examining Lovelock's history
 evaluates Lovelock's terraforming proposal

Interviews
 Enjoy life while you can, Decca Aitkenhead, The Guardian, March 1, 2008.
 Climate Change on the Living Earth, Public lecture by James Lovelock, The Royal Society, October 29, 2007.
 The Prophet of Climate Change , Jeff Goodell, Rolling Stone, October 17, 2007.
 Creel Commission: reflections on meeting James Lovelock and a recent interview with him
 Is the future nuclear? BBC News HardTalk Interview (30 minute RealVideo from July 2004)
 The whole world in our hands, Guardian Interview from September 2000
 Radio interview with James Lovelock , KQED San Francisco, September 13, 2006
 'We should be scared stiff', The Guardian, March 15, 2007
 Audio interview from The Guardian, December 4, 2006
 Audio interview from Ideas:How to think about science, Canadian Broadcasting Corporation, January 2, 2008. (Real Audio)
 Portraits Parlés by Ariane Laroux : Interview and portrait of Jim Lovelock, éditions of L'Age d'homme (2008)
 One last chance to save mankind New Scientist, January 23, 2009.

1919 උපත්
පරිසරවේදීන්
ග්‍රන්ථ කර්තෘ
විද්‍යාඥයෝ

ජේම්ස් ලව්ලොක්


Dorothea Christiane Erxleben, (født Leporin 13. november 1715 i Quedlinburg, død 13 juni 1762), var en tysk læge. Hun var mor til Johann Christian Erxleben.

Erxleben blev tidligt undervist i medicin fra sin far. Inspireret af Laura Bassis eksempel udgav hun i 1742 en traktat, hvor hun forsvarede retten til at studere på universitetet, uanset køn. Hun modtog en personlig dispensation til at studere ved universitet i Halle an der Saale af Fredrik den store og blev 1754 den første kvinde i Tyskland, der blev udnævnt til Medicinæ Doctor.

Erxleben har et krater på Venus opkaldt efter sig og 13. november 2015 dedikerer Google deres Google Doodle til Dorothea Erxleben i anledning af hendes 300-års fødselsdag.

Kilder

Læger fra Tyskland

Dorothea Erxleben


Die Amerikanischen Gespenstfledermäuse (Diclidurus) sind eine Gattung der Fledermäuse aus der Familie der Glattnasen-Freischwänze. Neben der Weißen Fledermaus gehören sie zu den einzigen hellgrau bis weiß gefärbten Fledermäusen. Sie sind in den Tropen Zentral- und Südamerikas beheimatet.

Beschreibung
Im Gegensatz zu anderen Vertretern der Familie der Glattnasen-Freischwänze (Emballonuridae) haben Fledermäuse der Gattung Diclidurus keine Taschen an den Flügeln, sondern besitzen eine drüsenartige Struktur in Form einer Tasche in der Mitte der Schwanzflughaut. Der Gattungsname Diclidurus leitet sich vom griechischen diklís, diklídos ("zweiflüglig") ab, was sich auf die zweiteilige Struktur der Tasche in der Schwanzflughaut bezieht.
Amerikanische Gespenstfledermäuse erreichen eine Kopf-Rumpf-Länge von 50 bis 80 mm. Die Augen sind groß und die Ohren kurz und rund. Der kurze Daumen hat nur eine rudimentäre Klaue, die teilweise von der Flughaut bedeckt wird.
Alle Arten der Amerikanischen Gespenstfledermäuse fliegen relativ hoch und sind daher mit den üblichen bodennahen Netzen kaum zu fangen. Daher sind die Arten mit Ausnahme der weit verbreiteten Diclidurus albus wenig erforscht.

Arten und Verbreitung
 Diclidurus albus (Wied-Neuwied, 1820)
 Diclidurus ingens (Hernandez-Camacho, 1955)
 Diclidurus isabellus (Thomas, 1920)
 Diclidurus scutatus (Peters, 1869)

Lebensraum
Alle Arten der Amerikanischen Gespenstfledermaus sind meistens in der Nähe von Bächen oder in anderen feuchten Gebieten anzutreffen. Während Diclidurus albus eine relativ häufig beobachtete Art ist, sind nur wenige Individuen der anderen Arten jemals gefangen worden. Entsprechend ist wenig über deren Lebensweise und Gefährdung bekannt.
Während Diclidurus albus in Zentral- und Südamerika beheimatet ist, findet man Diclidurus ingens, Diclidurus isabellus und Diclidurus scutatus nur im Norden Südamerikas.

Literatur
 R.M. Nowak: Walker's Bats of the World, Johns Hopkins Univ. Pr., ISBN 0-8018-4986-1, S. 99 f.

Weblinks

Glattnasen-Freischwänze

Amerikanische Gespenstfledermäuse


Seebronn ist ein Gemeindeteil der Stadt Herrieden im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Nordwestlich des Weilers liegt der Rote Berg, im Süden der Schloßberg, südöstlich liegt die Flur Geräusch, 0,5 km östlich das Taubenloch. Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Kurzendorf (1,3 km nördlich), nach Höfstetten (1 km westlich) und nach Rös zur Kreisstraße AN 55 (1,3 km östlich).

Geschichte
Der Ort wurde vermutlich im 12. Jahrhundert gegründet. Im Jahre 1802 gab es in Seebronn fünf Haushalte, die alle Ansbach untertan waren.

Im Rahmen des Gemeindeedikts wurde Seebronn dem 1808 gebildeten Steuerdistrikt Rauenzell zugeordnet. Es gehörte auch der wenig später gegründeten Ruralgemeinde Rauenzell an. Mit dem Zweiten Gemeindeedikt (1818) wurde Seebronn nach Hohenberg umgemeindet. 1821/22 unternahm das Landgericht Ansbach Anstrengungen, die dem Herriedener Landgericht unterstehenden Orte Claffheim, Hohe Fichte, Seebronn und Winterschneidbach sich einzuverleiben, was jedoch am fehlenden Interesse der betroffenen Orte scheiterte.

Am 1. Juli 1971 wurde Seebronn im Zuge der Gebietsreform nach Herrieden eingemeindet.

Bodendenkmal
 Burgstall Dicklburg

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Laurentius (Elpersdorf bei Ansbach) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach St. Vitus und Deocar (Herrieden) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Herrieden
Ort im Landkreis Ansbach
Weiler in Mittelfranken

Seebronn (Herrieden)


Láadan (/ˈlɑ˦ɑˈdɑn/) is a gynocentric constructed language created by Suzette Haden Elgin in 1982 to test the Sapir–Whorf hypothesis, specifically to determine if development of a language aimed at expressing the views of women would shape a culture; a subsidiary hypothesis was that Western natural languages may be better suited for expressing the views of men than women. The language was included in her science fiction Native Tongue series. Láadan contains a number of words that are used to make unambiguous statements that include how one feels about what one is saying. According to Elgin, this is designed to counter male-centered language's limitations on women, who are forced to respond "I know I said that, but I meant this".

Phonology

Tones
Láadan is a tonal language. It utilises two distinct tones:
 lo or , a short, medium or low tone, represented by a single unmarked vowel
 ló, a short, high tone, represented by a single marked vowel
The word "Láadan" has three syllables: "lá-" with the short vowel /a/ plus high tone; "-a" with the short vowel /a/ and no tone; and "-dan".

Láadan doesn't allow any double [i.e. long] phonemes. Whenever two identical short vowels would occur side by side in a single morpheme, one of them has to be marked for high tone. When adding an affix would result in two identical vowels side by side, an epenthetic /h/ is inserted to prevent the forbidden sequence. The language will allow either "máa" or "maá," but not "maa". These combinations can be described as:
 loó, a long, low-rising tone, represented by a double vowel, the second of which is marked
 lóo, a long, high-falling tone, represented by a double vowel, the first of which is marked
(Some people analyze these tone sequences as tonemic as well, for a total of four tones.)

Elgin preferred an analysis of the language as having no long vowels and a single tone, the high tone (distinguished from "neutral, baseline pitch"), but she acknowledged that linguists using other formalisms would be justified in saying that there are two tones, high and low (or unmarked or mid).

Vowels
Láadan has five vowels:
 a, an open back unrounded vowel (as English calm),
 e, an open-mid front unrounded vowel (as English bell),
 i, a near-close near-front unrounded vowel (as English bit),
 o, a close-mid back rounded vowel (as English home),
 u, a close back rounded vowel (as English boon).

Consonants

Láadan lacks the consonants . It uses b, d, sh (), m, n, l, r, w, y (), h with the same phonetic value as English. Three digraphs require further explanation:
 th, a voiceless dental fricative (always as in English think, never as then),
 zh, a voiced postalveolar fricative (as English pleasure),
 lh, a voiceless alveolar lateral fricative (as Welsh llan).

Grammar

Most Láadan sentences contain three particles:

 The speech-act particlethis occurs at the beginning of the sentence and marks it as either a statement (bíi), a question (báa), et cetera; in connected speech or writing, this particle is often omitted. They are:
 Bíi  Indicates a declarative sentence (usually optional)
 Báa  Indicates a question
 Bó  Indicates a command; very rare, except to small children
 Bóo  Indicates a request; this is the usual imperative/"command" form
 Bé  Indicates a promise
 Bée  Indicates a warning
 The grammatical tense particlethis occurs second in the sentence and marks it as either present tense (ril), past tense (eril), future tense (aril) or hypothetical (wil); without the tense particle, the sentence is assumed to have the same tense as the previous sentence.
 The evidence particlethis occurs at the end of statements and indicates the trustworthiness of the statement. They are:
 wa  Known to speaker because perceived by speaker, externally or internally
 wi  Known to speaker because self-evident
 we  Perceived by speaker in a dream
 wáa  Assumed true by speaker because speaker trusts source
 waá  Assumed false by speaker because speaker distrusts source; if evil intent by the source is also assumed, the form is "waálh"
 wo  Imagined or invented by speaker, hypothetical
 wóo  Used to indicate that the speaker states a total lack of knowledge as to the validity of the matter

Láadan is a verb–subject–object (VSO) language. Verbs and adjectives are interchangeable. There are no articles, and the object is marked by the -th or -eth suffix. The plural number is shown only by the me- prefix to the verb. The particle ra following a verb makes it negative. Separate clauses are joined by the particle hé.

OBJ:object
REQ:request
ST

Morphology
Láadan has an agglutinative morphology, and uses a number of affixes to indicate various feelings and moods that many natural languages can only indicate by tone of voice, body language or circumlocution.

The speech-act particle, at the beginning of a sentence, can also carry several suffixes, which expand on the overall state of the sentence. For example, bíi begins a statement, but bíide begins a statement that is part of a narrative; bóoth begins a request made in pain; báada begins a question that is meant in jest.

Pronouns
Pronouns in Láadan are built up from a number of constituent parts. The consonant l marks the first person, n the second person and b the third person. Usually, these are followed by the vowel e. The vowel a is used to designate someone who is loved (lhe- is prefixed to describe someone who is despised). The suffix -zh is used to mark a plural pronoun for numbers up to four, and -n for numbers beyond that. Therefore,  means "we, several beloved", and  means "they, many despised".

See also
Language and gender
Muted group theory

References

Further reading
Elgin, Suzette Haden, & Diane Martin. A First Dictionary and Grammar of Láadan. Madison: Society for the Furtherance and Study of Fantasy and Science Fiction, 1988.
Jones, Mari C. and Ishtla Singh, Exploring Language Change: Routledge, 2005; pp. 169–182.

External links

 Elgin's Láadan introduction
 Lesson One of Láadan Made Easier
 A Láadan Sampler
 Elgin's critique of others' analysis of Láadan:
 Myths About Láadan
 Just One More Láadan Myth
 Láadan lessons (moderately paced lessons in Láadan by A.M.J. "Amberwind" Barnhart; archived from prior URL)
 Some Láadan (PDF) (The text says that "wo-" is a plural marker. This is an error; the plural marker is "me-", while "wo-" is a relativizer.)
 Láadan Working Group
 How to count in Láadan
 : a critical video review of the basics of Láadan as an artlang
 Essays and guides about Láadan, a group blog

Agglutinative languages
Engineered languages
Feminist science fiction
Fictional languages
Constructed languages introduced in the 1980s
1982 introductions
Gender in language
Tonal languages

Láadan


Acqueville se poate referi:
Acqueville, Calvados, comună în departamentul Calvados, Franța
Acqueville, Manche, comună în departamentul Manche, Franța

Acqueville (dezambiguizare)


Isadora Pompeo (Caxias do Sul, 30 de maio de 1999) é uma influenciadora digital, cantora e compositora de música cristã contemporânea. Ela lançou seu primeiro álbum de estúdio, Pra Te Contar os Meus Segredos, em 2017.

Carreira
Conhecida por covers de músicas gospel, Isadora tem mais de 3 milhões de inscritos e 98 milhões de visualizações em seu canal no YouTube. Selecionada pelo Google como uma das apostas musicais do ano de 2017, ela lançou pela Musile Records seu primeiro álbum de estúdio, Pra Te Contar os Meus Segredos.

Vida pessoal
Natural de Caxias do Sul, Rio Grande do Sul, filha de Eliane, uma cantora, e Josué Pompeo, um pastor, Isadora frequentou a Igreja Batista desde tenra idade, sendo incentivada a participar da parte musical do local. Ela também pretende tornar-se pastora futuramente.

A cantora foi casada com o futebolista Thiago Maia por aproximadamente seis meses, porém, segundo a artista, a relação não foi adiante devido a ciúmes e "situações humilhantes". O jogador, no entanto, negou as acusações de Isadora e decidiu processá-la por calúnia e difamação.

Discografia

Álbuns
 Pra Te Contar Os Meus Segredos (2017)
 Processo (2021)

Singles
 "Deus Perfeito" (2016)
 "Toca em Mim de Novo" (2017)
 "Oi, Jesus" (2017)
 "O Nome de Jesus" (2017)
 "O Teu Amor" (2017)
 "Como Nunca Antes" (2018)
 "Braços de Amor" (2019)
 "Seja Forte" (2020)
 "Máscaras" (2020)
 "Processo" (2020)
 "História" (2020)
 "Em Troca" (2020)
 "Você Não Cansa" (2020)
 "Sua Paz" (2020)
 "Vai Passar (Acústico)" (2021)
 "Primeira Canção (Música dos Passarinhos)" (2021)
 "Tranquilo" (2021)
 "10 Anos" (2021)
 "Não Há o Que Temer" (2022)

Prêmios e indicações
 Entre 2017 e 2021, a artista foi indicada e vencedora em diversas categorias do Troféu Gerando Salvação, sendo a maior vitoriosa da premiação, com sete troféus.
Ainda em 2021, a artista ganhou o Prêmio iBest na categoria "Influenciador do Ano do Rio Grande do Sul" através do voto popular.

Naturais de Caxias do Sul
Cantores do Rio Grande do Sul
Cantores de música cristã contemporânea do Brasil
Compositores do Rio Grande do Sul
Compositores de música cristã contemporânea
Influenciadores digitais do Brasil
Youtubers do Rio Grande do Sul
Vlogueiras do YouTube
Batistas do Brasil

Isadora Pompeo


Christer Björkman (* 25. August 1957 in Borås) ist ein schwedischer Fernsehproduzent, -moderator und ehemaliger Sänger. Er ist in verschiedensten Funktionen für sein Mitwirken am Eurovision Song Contest und der schwedischen Vorentscheidung Melodifestivalen bekannt.

Leben
Christer Björkman wuchs im westschwedischen Borås auf, wo er zunächst als Friseur arbeitete und bis 1987 einen eigenen Salon betrieb.

Zeitgleich begann er ab Mitte der 1980er Jahre eine Gesangskarriere. Als Gewinner des Melodifestivalen 1992 durfte er beim Eurovision Song Contest 1992 in Malmö für sein Heimatland antreten. Er erreichte mit dem Titel I morgon är en annan dag aber nur den zweitletzten Platz. Dies bedeutete zugleich das schlechteste Ergebnis Schwedens seit 1977. Im Folgejahr 1993 sowie 1999 nahm er erneut an der Vorentscheidung teil, belegte aber beide Male den letzten Platz. Sein letztes Album veröffentlichte er 2003.

2002 gestaltete Sveriges Television (SVT) das Melodifestivalen zu einer mehrwöchigen Veranstaltung mit fünf Vorrunden um. Im Zuge dessen wurde Christer Björkman vom Sender als Wettbewerbsproduzent eingestellt. In dieser Rolle war er an der Auswahl der Beiträge beteiligt und verantwortlich für das Abstimmungsverfahren, die Betreuung der Künstler und die Umsetzung der Beiträge auf der Bühne. Björkman übte diese Aufgabe bis einschließlich 2021 bei 20 Ausgaben des Melodifestivalen aus. Er galt in Schweden als Gesicht der Veranstaltung und wurde scherzhaft als Schlagergeneral bezeichnet. Zum Abschied übernahm er 2021 zusätzlich die Moderation der sechs Shows.

Zusätzlich war Björkman für SVT der Delegationsleiter Schwedens beim Eurovision Song Contest. In dieser Funktion konnte er den Wettbewerb zweimal gewinnen (2012 mit Loreen und 2015 mit Måns Zelmerlöw). In der Folge war er auch Wettbewerbsproduzent des Eurovision Song Contest 2013 und des Eurovision Song Contest 2016, welche beide in Schweden stattfanden. Als solcher war er, ähnlich wie beim Melodifestivalen, in Zusammenarbeit mit den Delegationen der Länder verantwortlich für die Umsetzung der Beiträge auf der Bühne, wozu auch die Erstellung der Startreihenfolge gehört. Die Ausrichter der ESCs 2017, 2018 und 2019 verpflichteten Björkman ebenfalls in dieser Rolle. Beim ESC 2024 in Malmö soll er wiederum als Wettbewerbsproduzent verantwortlich sein.

Christer Björkman ist gemeinsam mit Richard Herrey Initiator des Marcel-Bezençon-Preises und übergibt seit 2002 jährlich am Rande des ESC die Trophäen.

Nach seinem Abschied vom Melodifestivalen arbeitete Björkman als Produzent an der Umsetzung des American Song Contest 2022 bei NBC, der allerdings nach schlechten Einschaltquoten nach der ersten Staffel nicht verlängert wurde.

Diskografie

Alben

Weitere Alben:
 1985: Våga och vinn
 1999: Christer Björkman
 2003: Souvenirs d'amour

Singles

Weblinks

 Homepage

Einzelnachweise

Musiker (Schweden)
Schlagersänger
Interpret eines schwedischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Fernsehproduzent
Schwede
Geboren 1957
Mann

Christer Björkman


Die Amidophosphoribosyltransferase (ATase), auch GPAT genannt, ist das Enzym, das einen Amidrest von Glutamin auf PRPP überträgt und dabei Pyrophosphat abspaltet. Dieser Reaktionsschritt in der Purinbiosynthese aller Lebewesen ist festlegend, das heißt, aus den Produkten dieser und der nächsten Reaktionen kann von nun an nur noch IMP hergestellt werden. Die ATase ist im Zytosol lokalisiert, kommt in allen Gewebetypen vor und benötigt als Cofaktoren Magnesium und einen Eisen-Schwefel-Cluster.

Katalysierte Reaktion
 +  + H2O
  +  + PPi

Aus PRPP und Glutamin entsteht 5-Phosphoribosylamin (PRA) und Glutamat. Die im Gleichgewicht befindliche Reaktion wird durch Hydrolyse des Diphosphats stark nach rechts verschoben. Als Hemmstoffe fungieren IMP, GMP und AMP.

Weblinks

Einzelnachweise

Transferase
Codiert auf Chromosom 4 (Mensch)

Amidophosphoribosyltransferase


Ichiji Otani (31. august 1912 - 23. november 2007) var en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1934||3||1
|-
!Total||3||1
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Ichiji Otani


ساندرو رودي سيلفا  لاعب كرة قدم برازيلي. من مواليد 29 سبتمبر 1984.

يلعب مع نادي كاظمة منذ أغسطس 2009، وقد سجل هدف في مباراة فريقه في 1 ديسمبر 2009 أمام نادي التضامن في الدوري الكويتي 2009/2010.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري البرازيلي الدرجة الأولى
لاعبو أتلتيكو براغانتينو
لاعبو بالميراس
لاعبو بوتافوغو
لاعبو جمعية بورتوغيزا الرياضية
لاعبو كروزيرو
لاعبو كرة القدم البرازيليون
لاعبو كرة قدم برازيليون
لاعبو كرة قدم رجالية برازيليون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون برازيليون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم من مدينة ريو دي جانيرو
لاعبو نادي إنترناسيونال
لاعبو نادي فاسكو دا غاما
لاعبو نادي مالقا
لاعبو نادي ميراسول
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مواليد 1984
مواليد في ريو دي جانيرو

ساندرو سيلفا


Tom Kjell Ljungman (født 29. maj 1991 i Stockholm) er en svensk skuespiller.

Udvalgt filmografi

Film
 Lad den rette komme ind (2008) – Ung mand
 Patrik 1,5 (2008) – Patrik Eriksson
 Skytten (2009) – Hector Ussi
 Kyss mig (2011) – Oskar
 Gryning (2013) – Axel

Tv-serier
 De halvt dolda (miniserie, 2009; 4 afsnit) – Linus

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Sverige
Personer fra Stockholm

Tom Ljungman


Asya tipi üretim tarzı, Karl Marx tarafından 1850'lerde geliştirilmiş, Asya toplumlarında merkezî şehirlerde yaşayan despot yönetici sınıfın, köylerde yaşayan genellikle farklılaşmamış ve büyük oranda otarşik toplulukların sermaye fazlasını direkt olarak istimlak ettiğini öne süren bir teoridir.

Teori
Toplumsal üretim ve bunun yeniden üretimi dünyadaki bütün topluluklar için farklı iki ana yoldan gelişmiştir. Bu yollardan bir tanesi klasik yoldur ve Avrupa'ya ve Japonya'ya özgü bir yapısı vardır; bu yapıya göre Avrupa'da toprak beyleri kendi denetimi altındaki bölgede toprağın sahibi olmaları nedeniyle bulundukları bölgede Kralın yetkilerini paylaşır ve kendi kendilerini yönetirlerdi, Feodalizm olarak adlandırılan bu üretim yapısı kapitalizmin klasik gelişme yoludur ve kapitalist üretim süreci bu yapı içerisinde meydana gelmiştir.

Ancak toplumsal gelişim aşaması özellikle Asya toplumlarında bu yoldan farklı bir seyir izlemiştir. Asya toplumlarında (Hindistan,Çin,Osmanlı İmparatorluğu vs.) Avrupa'dakinin aksine merkezi otorite, gücünü muhafaza etmek ve yetkilerini paylaşmamak için ülke topraklarını belirli bir bireye ya da aileye mülk olarak devretmez ancak onun belirli şartlar altında ve kendisine bağlı kalacağına inanması suretiyle kullanma hakkını devrederdi, kullanma hakkına sahip olan kişi bu hakkını miras yoluyla da çocuklarına devredemezdi. Böylece merkezi otorite, kullanma hakkını devreden anlaşmayı feshedip bu hakkı bir başka kişiye verebilirdi. Bu nedenle doğu toplumlarında toprak, bireyin değil, devletin mülkiyetindeydi. Bu durum devletin doğu toplumlarında Batı toplumlarına göre farklı algılanmasına neden olmuştur, Doğu toplumlarında Devlet "tanrısal bir güce" sahiptir, ve asla sarsılmaz bir yapısı vardır.

Bu iki üretim yapısındaki mülkiyet farklılığı bu toplumların sosyal ve psikolojik yapılarını da farklılaştırmıştır. Bu üretim yapısının en belirgin özelliği toprağın mülkiyet yoluyla çocuklara devredilememesi nedeniyle bir sermaye birikimine müsaade etmemesidir, Avrupa, kapitalizmin gelişim süreci içerisinde miras hakkına sahip olmasından ötürü sermaye birikimini daha hızlı bir biçimde sağlayabilmiştir.

Eleştiriler
Asya tipi üretim tarzı (ATÜT), Marksist ve Marksist olmayan çeşitli kişilerce tartışılmış bir konudur. ATÜT'nın örnek verilmiş toplumların gerçekliği ile uyuşup uyuşmadığı hususu tarzın geçerliliğinin sorgulanmasına neden olmuştur. Tarihçiler, ATÜT'ın Çin ve Hint tarihini yorumlamasının doğruluğunu sorgulamıştır. Teori Sovyetler Birliği'nde 1930'lardan itibaren reddedilmiş ve yasaklanmıştır.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Sencer Divitçioğlu

Ekonomi tarihi
Marksizm

Asya tipi üretim tarzı


MTV Live este o rețea internațională de televiziune cu profil muzical care emite 24 din 24 ore pe zi, în format HD și aparține de compania Viacom. Din 2008 până în 2011 se numea MTV N HD.

Istorie
MTV Live HD a fost lansat pe data de 15 septembrie 2008 în unele părți ale Europei sub denumirea de MTV N HD (MTV Nickelodeon HD) și în America Latină la sfârșitul anului 2008.

Pe parcursul anului 2010, MTV N HD continuă să se lanseze în țări noi, mai ales în Australia, unde a fost lansat în varianta SD.

Din 1 iulie 2011, MTV N HD s-a redenumit în  MTV Live HD și are un logo asemănător cu noile logo-uri ale canalelor înrudite cu acesta, și în Regatul Unit și Irlanda, s-a redenumit la data de 23 aprilie 2012.

Din 9 aprilie 2013, MTV Live HD s-a închis în Franța, odată cu lansarea variantei HD a canalelor franceze MTV. Din 1 octombrie 2013, MTV Live HD și-a schimbat logo-ul, la fel și canalele MTV înrudite cu acesta. Pe data de 3 noiembrie 2013, MTV Live HD își încheie emisia în Australia.

Din data de 2 martie 2014, MTV Live HD este disponibil și în Taiwan, la operatorul IPTV CHT MOD. Pe data de 24 octombrie 2014, este disponibil și în România, la operatorul Vodafone România, fostul UPC România.

Din ianuarie 2015, MTV Live HD este disponibil și la furnizorul multinațional de satelit direct, OSN, în Arabia.

Din 2017, MTV Live HD a schimbat sigla, modificându-și culoarea din negru în verde deschis.

Începând cu data de 14 septembrie 2021, MTV Live HD și-a schimbat sigla. Din siglă a fost eliminat cuvântul ,,HD". De asemenea, și dreptunghiul pe care era scris ,,Live HD" a fost eliminat, iar cuvântul ,,Live" a fost mutat pur și simplu sub sigla ,,M". Atât sigla ,,M", cât și cuvântul ,,Live" au fost puse într-un pătrat roșu închis. Odată cu această schimbare, sigla este mult mai mică pe ecran.

Programe difuzate în prezent
MTV Live
This Week's MTV Top 20
Hot Right Now
MTV Asks
Hot Spot
From The Beginning
The Ride
In The Zone
MTV Crashes
MTV Unplugged
MTV World Stage
MTV Live Vibrations
V Festival
Vidiots

Note

Vezi și
 MTV Europe
 MTV Rocks
 MTV Classic
 MTV Hits
 MTV Dance
 VH1

Televiziuni

MTV Live HD


دائرة زيتونة إحدى دوائر ولاية سكيكدة.
مقرها زيتونة.
تبلغ مساحتها 102.45 كم² يقطنها 14990 نسمة (أي بكثافة سكانية تقدر بـ 146 نسمة /كم²).
وتضم كل من بلديات :
 زيتونة
 قنواع

مصادر
 التقسيم الإداري لولاية ولاية سكيكدة

زيتونة

دائرة زيتونة


Georg Gütlich (* 12. November 1903 in Frankfurt am Main; † 26. Juni 1981 in Tegernsee) war ein deutscher Schauspieler, Opernsänger, Kabarettist und Synchronsprecher.

Leben und Wirken
Der Sohn des Kaufmanns Jakob Gütlich und seiner Frau Therese Christine, geb. Kissel, besuchte zunächst die Oberrealschule bis zur Obersekundareife und dann eine Handelsschule. Anschließend erhielt er an der Schauspielschule seiner Heimatstadt Frankfurt bei Carl Beines, Richard Weichert und Clemens Krauss seine künstlerische Ausbildung und wirkte dann als Schauspieler, Sänger (Heldenbariton) und Regisseur an verschiedenen Bühnen. Lange Zeit spielte er in Berlin, so an der Komödie, an der Tribüne und am Theater am Kurfürstendamm, wo er unter anderem den "Affriduro" in Ferdinand Raimunds Die gefesselte Phantasie und den Gärtner in Eugene O'Neills Trauer muss Elektra tragen verkörperte. Gütlich spielte unter namhaften Regisseuren wie Oscar Fritz Schuh, Harald Benesch, Walther Suessenguth und Rudolf Steinboeck.

Daneben trat er in verschiedenen Programmen von Günter Neumanns Kabarettsendung Die Insulaner auf, etwa 1951 im zehnjährigen Rückblick Der Insulaner verliert die Ruhe nicht!.

In den 1950er und 1960er Jahren war Gütlich auch regelmäßig in Film- und Fernsehproduktionen zu sehen. Im Kino verkörperte er Wilhelm Keitel in Falk Harnacks Drama Der 20. Juli und den alten König in Herbert B. Fredersdorfs König Drosselbart. Zu seinen weiteren Filmen zählen Werner Klinglers Thriller Banktresor 713, Géza von Bolvárys Kompilationsfilm Das gab's nur einmal, Josef von Bákys Kriminaldrama Gestehen Sie, Dr. Corda! mit Hardy Krüger in der Titelrolle, Helmut Käutners Kriegssatire Die Gans von Sedan sowie die Heinz-Rühmann-Filme Der eiserne Gustav und Das Haus in Montevideo.

Außerdem arbeitete Gütlich umfangreich als Sprecher für Hörspiel und Filmsynchronisation. Als Synchronsprecher lieh er seine Stimme unter anderem Leon Ames in Die Letzten von Fort Gamble, Brian Donlevy in Cowboy, James Robertson Justice in Dämon Uran und Hayden Rorke in Zu jung.

Georg Gütlich war ab 1944 mit Helga Barthel verheiratet. Zuletzt in Rottach-Egern wohnhaft, starb er 1981 im Kreiskrankenhaus Tegernsee.

Filmografie
 1954: König Drosselbart
 1955: Der 20. Juli
 1957: Banktresor 713
 1958: Das gab's nur einmal
 1958: Gestehen Sie, Dr. Corda!
 1958: Der Greifer
 1958: Der eiserne Gustav
 1959: Die Gans von Sedan
 1963: Das Haus in Montevideo
 1966: Leben wie die Fürsten (Fernsehfilm)

Hörspiele (Auswahl)
 1949: Der Kampf mit dem Himmel; Regie: Hanns Korngiebel, mit Alice Decarli, Wilhelm Borchert, RIAS
 1949: Am hellichten Tag; Regie: Hanns Korngiebel, mit Hilde Volk, Georg Thomalla, RIAS
 1949: XYZ; Regie: Hanns Korngiebel, mit Georg Thomalla, Hilde Volk, RIAS
 1949: Das träumende Mädchen; Regie: Hanns Korngiebel, mit Hilde Volk, Erna Sellmer, RIAS
 1949: Der Mond ging unter; Regie: Hanns Korngiebel, mit Hans Wiegner, Kurt Fischer-Fehling, RIAS
 1950: Geschiedene Leute; Regie: Hanns Korngiebel, mit Georg Thomalla, Hilde Volk, RIAS
 1951: Salto mortale (Theatermitschnitt); Regie: Ernst Schröder, mit Hans Nielsen, Tatjana Sais, RIAS
 1952: Apoll an der Seine; Regie: Fritz Schröder-Jahn, mit Walter Bluhm, Gisela Trowe, NWDR
 1953: Sir Michaels Abenteuer; Regie: Ludwig Cremer, mit Agnes Windeck, Herbert Wilk, RIAS
 1953: Bei Kerzenlicht (Theatermitschnitt); Regie: Rolf Kutschera, mit Friedrich Luft, Oskar Karlweis, RIAS
 1953: Minister der neuen Methode; Regie: Erik Ode, mit Carl Raddatz, Agi Haensel, RIAS
 1953: Wir waren drei; Regie: Hanns Korngiebel, mit Gisela von Collande, Hans Söhnker, RIAS
 1954: Zu den Akten; Regie: Curt Goetz-Pflug, mit Eva-Ingeborg Scholz, Klaus Miedel, NWDR
 1954: Abendschatten; Regie: Peter Thomas, mit Lucie Höflich, Aenne Bruck, RIAS
 1956: Stresemann; Regie: Ludwig Berger, mit Ernst Schröder, Maria Wimmer, SFB
 1956: Keine Angst, sie kriegen sich (Theatermitschnitt); Regie: Leonard Steckel, mit Hans Putz, Brigitte Grothum, RIAS
 1956: Küss mich, Kätchen! (Theatermitschnitt); Regie: Leonard Steckel, mit Wolfgang Preiss, Hannelore Schroth, RIAS
 1958: Thierry: Pension Spreewitz (Ein Betrüger wohnt in der Pension, Folge 18, Erstsendung 9. August 1958); Regie: Ivo Veit, RIAS
 1959: Der Fall Dr. Sorge; Regie: Rolf von Goth, mit Martin Held, Helmuth Rudolph, SFB

Literatur
 Herbert A. Frenzel, Hans Joachim Moser (Hrsg.): Kürschners biographisches Theater-Handbuch. Schauspiel, Oper, Film, Rundfunk. Deutschland, Österreich, Schweiz. De Gruyter, Berlin 1956, , S. 236.

Weblinks

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Opernsänger
Kabarettist (Deutschland)
Hörspielsprecher
Synchronsprecher
Deutscher
Geboren 1903
Gestorben 1981
Mann

Georg Gütlich