أصحاب الكلمة هي مجموعة موسيقية تونسية ملتزمة، ظهرت عام 1979، وقد أسسها مقداد السهيلي، وقد أنتجت جملة من الأشرطة. وقد غنت لشعراء غير معروفين مثل عبد المجيد الجمني، والفيتوري التليش... وقد عاصرت هذه الفرقة فرقا ملتزمة أخرى في الثمانينات من بينها البحث الموسيقي والشمس الموسيقي وعشاق الوطن...

من أغانيها

من الأشرطة التي أنتجتها فرقة أصحاب الكلمة شريط مشايخ دوارنا، وقد تضمن ست أغاني هي على التوالي:

 مشايخ دوارنا
 عاش يتمنى في عنبة
 الدغباجي
 الكون فاني
 المال قليل
 ما بقى في الدنيا
 المسبّط ما دري بالحافي
 هذا الدولار

مراجع

فرق موسيقية تونسية

أصحاب الكلمة


Melanie Thomson est une microbiologiste et vulgarisatrice scientifique australienne basée à Victoria (Australie) . Elle est directrice générale de l'éducation, des compétences et des événements au Medical Technologies and Pharmaceuticals Growth Center.

Formation
Thomson est allée à l'école primaire Macclesfield et à l'. Elle a obtenu un baccalauréat spécialisé en microbiologie à l'Université de Melbourne en 1998. Elle a travaillé comme assistante de recherche au Great Ormond Street Hospital, développant des traitements pour les allergies aux arachides potentiellement mortelles. Elle a obtenu un doctorat financé par le Conseil pour la recherche en biotechnologie et sciences biologiques à l'Université d'York en 2009, travaillant sur l'espèce Neisseria.

Recherche et carrière
Elle a travaillé au Leeds Institute of Molecular Medicine entre 2009 et 2011, en collaboration avec Jean Crabtree. Elle a créé son propre laboratoire à l'Université Deakin et au Geelong Center for Emerging Infectious Diseases en 2011. Thomson a commencé à faire du financement participatif pour la recherche universitaire, menant deux campagnes réussies Mighty Maggots et Hips for Hipsters. Elle a participé à "Je suis un scientifique, sortez-moi d'ici!" (I'm A Scientist, Get Me Out of Here!) en 2013. Elle a rejoint le Medical Technologies and Pharmaceuticals Growth Center (MTPConnect) en 2016 en tant que directrice générale de la formation. MTPConnect est un centre de croissance des technologies médicales et pharmaceutiques.

Activités militantes
En 2014, elle a reçu un diagnostic de sclérose en plaques et est depuis devenue une porte-parole des patients. Elle a remporté le Leadership Award aux Geelong Awards 2017 pour les personnes handicapées.

Elle est membre fondateur et directeur de Women in Science Australia.

Elle a été finaliste du prix Telstra Victorian Public Sector and Academia Award en 2017.

Elle a accusé l'éminent astrophysicien et sceptique Lawrence M. Krauss d'avoir saisi la poitrine d'une femme lors d'une conférence de sceptiques au zoo de Melbourne en Australie et a déposé une plainte pour harcèlement sexuel contre son employeur, l'Université d'État de l'Arizona, qui a finalement été confirmée. En combinaison avec de nombreuses autres allégations de harcèlement, cela a entraîné sa révocation de la direction de l'Origins Institute et sa retraite de l'Université.

En septembre 2018, elle a suscité la controverse en qualifiant le personnel de Qantas de « trolly dollys » dans un tweet, après qu'ils l'aient qualifiée de « Miss » plutôt que de « Docteur ».

Publications (sélection)

Références

Liens externes

Femme microbiologiste
Étudiant de l'université de Melbourne
Étudiant de l'université d'York
Biologiste australien

Mel Thomson


Matilda od Hainauta (fra. Mathilde de Hainaut, grč. Ματθίλδη του Αινώ; 29. studenog 1293. – 1331.) bila je kneginja (princeza) Ahaje 1313. – 1318.

Biografija
Gospa Matilda je rođena 29. studenog 1293. god. Njezini roditelji bili su plemić Florent od Hainauta i njegova supruga, gospa Izabela od Villehardouina.

Godine 1299., dok je još bila dijete, Matilda se udala za vojvodu Guya II. Atenskog, sina gospe Helene, koja je sinu bila tutor i regent. Matilda i Guy nisu imali djece. Guy je umro u listopadu 1308. te je Matilda potom zaručena, 2. travnja 1309. u gradu Tebi, za Karla od Taranta, ali se za njega nije udala.

1312. umrla je Matildina majka te nije bilo potpuno jasno kome će pripasti Ahaja; Matildi ili Filipu I. od Taranta. Ahaja je ipak pripala Matildi.

Matilda se 31. srpnja 1313. udala za Luja Burgundskog (umro 1316.). On je bio kralj Soluna.

Matildin je treći muž bio Ivan od Durazza; vjenčali su se 1318., nakon što ju je on oteo, ali je brak poništen 1321. jer navodno nije bio konzumiran. Matilda se po četvrti put udala za čovjeka zvanog Hugo de La Palice, čije je porijeklo nepoznato; čini se da se za njega udala dok je još bila u braku s Ivanom.

Izvori

Grčko plemstvo

Matilda od Hainauta


Gubec-beg, prva hrvatska i peta svjetska rock-opera.

Nastanak
Autori su Ivica Krajač (libretist), Karlo Metikoš (skladatelj) i Miljenko Prohaska (aranžer). Krajača i Metikoša je zaintrigirala četiristota obljetnica Seljačke bune. Odlučili su napisati rock-operu na temu Bune. Rock-opera dugo je nastajala. Od 1971. godine redovito su se sastajali izmjenjujući zamisli, ciljali su biti gotovi 1973. godine, a praizvedbu je doživjela 1975. godine. Nakon uspješne premijere, napisali su još opere Gričku vješticu i Crnu kraljicu. Prohaska je za praizvedbu aranžirao partituru i dirigirao. Redatelj praizvedbe bio je Vlado Štefančić.

Izvedbe
Predstava je praizvedena 5. ožujka 1975. godine. Praizvedba Gubec-bega bila je u koncertnoj dvorani Vatroslava Lisinskog, u kojem je rock-opere izvodilo Zagrebačko gradsko kazalište Komedija. Priča o vođi ustanka hrvatskih i slovenskih kmetova protiv gospodara Susedgrada Franje Tahyja najgledanija je produkcija kazališta Komedije - u 212 izvedaba gledalo ju je 438.087 gledatelja. Najpoznatija i najizvođenija arija iz ove rock opere je Ave Maria, koju je izvela Josipa Lisac. U prvoj postavi predstave glumili su Branko Blaće, Marijan Kašaj, Josipa Lisac, Miro Ungar, Đani Šegina, Boris Pavlenić, Vlado Kovačić, Tomislav Borić, Sanda Fideršeg i dr. U Gubec-begu glumili su i Siniša Popović
U praizvedbi su sudjelovale i Ladarice, koje su u više od dvjesto izvedba te predstave u koncertnoj dvorani Vatroslava Lisinskog nastupale sve do listopada 1983. godine.

Obnova predstave bila je 22. lipnja 2004. godine, no nije dosegnula ni snagu ni slavu prvog nastupa. Održana je u sklopu Jarunfesta. Predstavu su režirali Damir Lončar i Igor Mešin, dok je orkestrom, baletom i zborom Kazališta Komedija ravnao Veseljko Barešić. Scenograf je bio Zlatko Kauzlarić-Atač, koreografi Igor Barberić i Larisa Lipovac, a kostime je izradila Marija Žarak. Pretpremijera je bila 18. lipnja, a svečana premijera sljedećega dana, 19. lipnja. Predstava su reprizirali svaki dan od 20. do 24. lipnja. Neke od glavnih uloga odigrali su Branko Blaće, Ervin Baučić, Massimo Savić, Vanda Winter, Giuliano i drugi.

Kratak sinopsis
Kratak sinopsis prema originalnoj produkciji:

KRATAK SINOPSIS PREDSTAVE
(prema originalnoj produkciji)

1. UVERTIRA (orkestar)

2. PROLOG

Fiškal i hulja Šimun Drmečić, nepogrešivim instinktom hijene, osjeća u zraku smrad strvine, plijena koji će mu donijeti sreću: dane razvrata, vina i zlata – o kojima već dugo sanja.

3. SLIJEPČEVO PROROČANSTVO

Prorok, slijepi starac Jurko, svojim predskazanjem naslućuje skoru tragediju.

4. JADANJE KMETOVA

Kmetovi Stubice ne mogu više podnositi nasilja Franje Tahyja, novog gospodara Susegrada… On ih zlostavlja, silom im oduzima i ono malo što je njihovo, siluje njihove žene, sestre i kćeri, pali njihove domove i kažnjava smrću svakog tko se usudi podići svoj glas protiv njega. Mole Matiju Gupca, mudrog i cijenjenog kmeta iz Gornje Stubice, da razgovara s gospodarom, te da ga podsjeti na njihova kmetska prava.

5. LEGENDA O DORI ARLANDOVOJ

Starac Jurko, još jednom pokušava stišati bijes u njihovima srcima riječima: "Djeco, ne naglite…" Priča im legendu o Arlandovoj Dori, lijepoj ali zloj plemkinji, koja je oduvijek donosila nesreću i zlu kob svima oko sebe.

6. MOGAIĆEVA MOLBA

Seoski mladić – slobodnjak, Gjuro Mogaić, moli svog ujaka Matiju Gupca da blagoslovi njegovu ženidbu s lijepom seoskom djevojkom Janom. On ujedno moli Gupca da razgovara s Tahyjem, koji mu prijeti odlaskom u vojsku, iako, po zakonu, nema na to pravo.

7. SUSRET TAHYJA S GUPCEM

U dvorištu Susedgrada, Franjo Tahy prvi put susreće Matiju Gupca o kojem su mu već mnogo pričali… Gubec ga upozorava na protuzakonito kršenje kmetskih prava, kao i prava seljaka-slobodnjaka… Oči u oči, dolazi do njihova prvog sukoba.

8. LJUBAVNA PJESMA

Jana i Đuro susreću se kraj seoskih kućica i pričaju jedno drugome o svojim maštanjima, svojoj ljubavi i planovima za skoro vjenčanje… o sreći koju im više nitko ne može oduzeti…

9. MOGAIĆEVO ODVOĐENJE U ROPSTVO

Tahyjevi vojnici, silom odvlače Đuru Mogaića, vezanog, put Susedgrada. Postat će dio silom oformljene vojske koja se, u ime kralja, bori protiv Turaka na granici kraljevine.

10. U TAHYJEVU ZAMKU

Tahyjeva vojska odlazi put Kaniže, a njegovu ljubavnu noć s lijepom kastelanicom Lolićkom, prekida sluga Petar Bošnjak, koji mu javlja da su kmetovi Stubice, po prvi put odbili da dadu ključeve od svojih klijeti, te da su u sukobu s Tahyjevim vojnicima, čak i ubili vratara Horvata. Tahy se zaklinje na krvavu osvetu.

11. STUBIČKA MISA

Uskrsna je nedjelja. Narod traži svoje posljednje utočište u malenoj seoskoj crkvici. Ali – u crkvu provaljuje Tahy sa svojom vojskom i dolazi do krvavog pokolja nenaoružanih i nedužnih seljaka. Ranjen je i sam Matija Gubec.

12. PIJANCI

Šimun Drmečić i Petar Bošnjak obilaze seoske krčme i uz vino, nastoje izmamiti jedan od drugog poneku tajnu, ne bi li je iskoristili za sebe. Tako Bošnjak doznaje od pijanog fiškala, kako spava s Tahyjevom ljubovcom – Lolićkom. To je vijest koju će njegov gospodar bogato nagraditi.

13. BALADA O NESRETNOJ LJUBAVI

U polju pred Susedgradom, seoske djevojke skupljaju sijeno i pjevaju tužnu baladu o nesretnoj djevojci, koja je umrla uzalud čekajući svog dragana, da se vrati iz rata u dalekoj, stranoj zemlji.

14. SILOVANJE

Među djevojke bane Petar Bošnjak s ostalim slugama. Silom odvlače Janu u dvorac gospodaru. Iz ložnice, čuje se samo nesretni krik silovane djevojke.

15. JANINO LUDILO

Jana gubi razum. U gluhoj i tamnoj noći, seljaci je nalaze pred seoskim kolibama kako plače nad izgubljenom ljubavi… njen um je poremećen… Svi se zaklinju na osvetu…

16. KONAČNI PLAN I DOGOVOR SELJAČKE VOJSKE

Kraj napuštenog mlina uz rijeku seljačka vojska na čelu s Matijom Gupcem i ostalim vojskovođama priprema odlučujući sukob s velikaškom vojskom.

17. DRMEČIĆEV DOLAZAK

Stražari hvataju hulju Šimuna Drmečića kako prisluškuje, ali ih ovaj uspijeva uvjeriti, kako im je došao samo da bi se osvetio Tahyju koji ga je dao do krvi izbičevati, dočuvši za njegov tajni odnos s lijepom kastelanicom. Seljaci primaju Drmečića kao svog. Trebat će im svaki čovjek…

18. BRATSKA ZAKLETVA

Nailaze grupice seljaka iz svih krajeva Hrvatske i Slovenije. Vojska je sve veća i sve njih veže isti cilj. Svečano se zaklinju, da će se boriti do posljednje kapi krvi.

19. LUDA KMETSKA GLAVO!

Ostavši sam, Drmečić stvara svoj podli plan o izdaji… Valja biti mudar i iskoristiti povjerenje ludih kmetskih glava… jer to što on sada znade, – gospoda će dobro platiti.

20. GUPČEVA MOLITVA MAČU

Noć je, uoči posljednje odlučujuće bitke. Vojska spava. I dok pada gusti snijeg, bdije jedino Matija Gubec i molitvom se obraća svom maču, kao jedinom koji ih može u ovom trenutku zaštiti od nepravde, patnji i očaja, u kojem se nalazi hrvatski kmet. Bude se i ostali kmetovi. Konačno, svi su spremni za odlučujući, krvavi trenutak.

21. VELIKA BITKA KOD STUBICE

Jutrom, rano, 5.veljače 1537. godine, započinje velika bitka kod Stubice. Seljaci su se herojski borili protiv znatno snažnijeg protivnika, ali – bio je to njihov juriš na daleko i neuhvatljivo – nebo. Vojska hrvatskih velikaša, brojnija, bolje naoružana i izvježbanija, slavila je konačnu pobjedu. Pomoć koju su seljaci očekivali, nije stigla… Izdaja Šimuna Drmečića odigrala je isto svoju podlu ulogu. Vidjevši da je sve izgubljeno, Matija Gubec dobrovoljno se predao u ruke velikaškog vojskovođe Gašpara Alapića, kako bi spasio živote nekolicine svojih drugova, koji su preživjeli.

22. GUPČEVO SMAKNUĆE I KRUNIDBA

Na veličanstvenom trgu starog Zagreba, Trgu Sv.Marka, 15.veljače 1573. godine, zajedno s Andrijom Pasancem, Matija je Gubec, zvan Gubec-Beg, javno smaknut: okrunjen je užarenom željeznom krunom na užarenom željeznom prijestolju, a zatim – živ spaljen.

23. FINALE

Nekoliko mjeseci kasnije… U malenom seocetu kraj Stubice sviće. Seljaci polako izlaze iz svojih koliba i kreću na svoj svakodnevni posao. Život se mora nastaviti dalje… Izgubili su, ali duboko u svojim srcima osjećaju – da nije bilo uzalud.

Izvori

Opera
Hrvatsko kazalište

Gubec-beg


İkitelli, İstanbul, İstanbul'da bir semt.
 İkitelli (çalgı), Bir çeşit tambura.

İkitelli


Nicolás Orsini (født 12. september 1994) er en argentinsk fodboldspiller.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Argentina
Fodboldspillere fra Boca Juniors

Nicolás Orsini


En química, un carbino es una especie de carbono monovalente radical que contiene un átomo de carbono univalente eléctricamente neutro con tres electrones no enlazados. Es más fuerte y más rígido que cualquier otro material conocido. De hecho, el carbino es aproximadamente 2 veces más fuerte que el grafeno y nanotubos de carbono, que hasta ahora eran los materiales más fuertes. El carbino tiene una larga lista de propiedades inusuales y muy deseable que lo convierten en un material interesante para una amplia gama de aplicaciones.

Formado por carbono e hidrógeno, esta molécula, que se detectó por primera vez en los años 30 del .  El carbino tiene unas propiedades mecánicas que no se pueden comparar con las de ningún otro material conocido, ya que supera incluso las de resistencia mecánica y flexibilidad del grafeno y del diamante. Además, sus características electrónicas sugieren nuevas aplicaciones nanoelectrónicas.

Fase gaseosa/intermediario reactivo
Un carbino puede obtenerse como un intermediario reactivo de corta duración. Por ejemplo, el fluorometilidino (CF) puede ser detectado en fase gaseosa mediante espectroscopia como un intermediario en la fotólisis flash del CHFBr2. El átomo de carbono  está generalmente en un estado electrónico doblete: los electrones de valencia se arreglan como un radical (electrón desapareado) y un par de electrones, dejando un orbital atómico vacante, en vez de comportarse como un tri-radical. El átomo de carbono tiene una hibridación compleja, así que el análisis de la Regla de Hund simple de un átomo simple que contiene tres orbitales p (o cuatro orbitales híbridos sp3) no es correcto

{|
|
|
|}

Ligando organometálico
La química de los complejos carbino es un área de gran interés dentro de la química organometálica. Los carbinos son incorporados en complejos con metales de transición como un ligando trivalente. Por ejemplo, en [WBr(CO)2(2,2'-bipiridina)C-Aril] y [WBr(CO)2(PPh3)2C-NR2]. Un ejemplo de cómo hacer tales compuestos sería hacer reaccionar [W(CO)6] con diisopropilamida de litio para formar [(iPr2N)(OLi)C=W(CO)5]. Esto es hecho reaccionar después con ya sea bromuro de oxalilo o dibromuro de trifenilfosfina seguido de trifenilfosfina. Otro método es tratar un carbeno metoxi metálico con un ácido de Lewis.

Materialización del Carbino
Un grupo de investigación ha presentado ahora una nueva y simple vía para estabilizar cadenas de carbono de más de 6.400 átomos de carbono, más fuerte, más resistente y más flexible que cualquier otro material de carbono, considerado imposible de hacer. Para ello, han utilizado el espacio confinado dentro de un nanotubo de carbono de pared doble, como nanoreactor, para hacer crecer cadenas de carbono ultralargas, que, confiere una gran estabilidad a las mismas. Esta estabilidad es de suma importancia para futuras aplicaciones.

En 2003
Se logra sintetizar una cadena de carbino de 100 átomos, en nanotubos con más de 100 paredes. Sin embargo, la cantidad de paredes impedía usar las propiedades intrínsecas del carbino.

En 2010
Científicos logran sintetizar 44 átomos de carbono, en una cadena univalente, mediante una técnica de estabilización en suspensión.

En 2016
Utilizan únicamente dos nanotubos concéntricos (uno dentro del otro) donde el diámetro del interior es  perfecto para que pueda formar una cadena lineal de carbonos estable (el carbino).  Con esto se logró producir este material por primera vez, además se demostró que es tan eficiente que una sola cadena llega a tener más de 6,000 átomos. Esto permite una gama de posibilidades para poder estudiar las propiedades intrínsecas del carbino.

Referencias

Enlaces externos

Química organometálica

Carbino


19. længdegrad kan henvise til:

 19. vestlige længdekreds
 19. østlige længdekreds

19. længdegrad


Die Waage ist ein Renaissancehaus in der Stadt Görlitz in der östlichen Oberlausitz. Es befindet sich auf dem Untermarkt und ist Teil der sogenannten Zeile auf der Platzmitte. Die Waage schließt die Zeile baulich auf südöstlicher Seite ab.

Das heutige Gebäude wurde auf früherer gotischer Grundlage errichtet, wie auch an einem das gesamte Erdgeschoss überspannenden spätgotischen Gewölbe zu erkennen ist. Das Erdgeschoss stammt vermutlich aus dem Jahre 1453. Aufbauend auf das Erdgeschoss entstand 1600 das schlichte Renaissancegebäude. Baumeister war Jonas Roskopf, ein Nachfahre des berühmten Renaissancebaumeisters Wendel Roskopf d. Ä. Eine der Säulen im Erdgeschoss, auf dem die ausladenderen Obergeschosse zu ruhen scheinen, zeigt über deren ionischen Kapitellen das Abbild Jonas Roßkopfs mit einem Zirkel. Auf den anderen Säulen thronen unter anderem die Abbilder des Maurermeisters Elias Ebermann mit einer Kelle, des Waagemeisters Andreas Alert mit einem Gewicht, eines Ratsherren, eines Narren und eines Liebespaares. Im Innern existiert ein Schlussstein mit dem Namen Bartholomäus Scultetus und der Jahreszahl 1600.

In der Waage wurden einst die in der Stadt eintreffenden Waren registriert, bewertet und verzollt. Die Akzise war bis in das Jahr 1823 in der Waage untergebracht. Danach tagte der 1830 gegründete Gewerbeverein in den Räumlichkeiten und nutzte sie für Ausstellungen, bis sie in das 1871 fertiggestellte Humboldthaus umzogen.

Während der Anfangsjahre der DDR wurde das Gebäude durch eine sozialistische Jugendorganisation – die Station junger Techniker genutzt. Zwischen 1978 und 1980 wurde das Gebäude saniert.

Weblinks

 goerlitz.de: Waage
 unser-goerlitz.de: Die Görlitzer "Waage", Untermarkt 14
 goerlitz-altstadtinfo.de: Untermarkt 14 / Waage

Einzelnachweise

Erbaut in den 1600er Jahren
Waage
Waage
Renaissancebauwerk in Görlitz
Kulturdenkmal in Görlitz

Waage (Görlitz)


An Scaphyglottis mesocopis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Endres ngan Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni George Bentham, Joseph Dalton Hooker och William Botting Hemsley. An Scaphyglottis mesocopis in nahilalakip ha genus nga Scaphyglottis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Scaphyglottis

Scaphyglottis mesocopis


السعدية  (بالتركمانية: قزلرباط، kizil ribat) مدينة عراقية وإحدى النواحي التابعة لقضاء خانقين ضمن محافظة ديالى. تحدها من الشمال ناحية جلولاء ومن الجنوب بحيرة حمرين. وتقع على الطريق العام بين بغداد وخانقين. يعود تاريخ الناحية إلى عصور قديمة ومن الاثار التي تدل على قدمها تل اثري في غاية الأهمية يعرف بـ تل سليمة التي ما زالت معالمه الأثرية واضحة للعيان. يسكن المدينة خليط متجانس من العرب والكرد والتركمان المتعايشين منذ مئات السنين،  كما یجيد اغلب ساكني المنطقة التحدث باللغات الثلاث العربية والكردية والتركمانية .

التاريخ
كانت السعدية مركز مدينة السعدية الفرعية منذ العصر العثماني. استخدمت السعدية كمراعي شتوية من قبل قبائل الكلهور والسنجابي الكردية.

شكل الأكراد 50% من المدينة في تعداد 1947 و40.5% لعام 1957. شكل العرب 47.1% من السكان عام 1957 بينما شكل التركمان 12.4%. في تعداد عام 1965 شكل العرب الأغلبية بنسبة 58.4% بينما شكل الأكراد 24.7% والتركمان 9.6%. في تعداد عام 1977 ارتفع عدد السكان العرب إلى 90.2% بينما بلغ الأكراد والتركمان 5.1% و4% على التوالي. في عام 1987 شكل العرب 87.8% من السكان والأكراد 16.8% والتركمان 5.4% بينما كانت 83.1% للعرب و9.9% للكرد و7% للتركمان على التوالي عام 1997. تشير تقديرات أحدث إلى أن الأكراد شكلوا 38% عام 2003 و12% عام 2012.

التسمية
كانت المدينة تُعرف باسم قزلرباط باللغة التركمانية وقد ذكر المؤرخون في اصل تسمية قزلرباط روايتان الأولى تتضمن قصة البنات اللائي كن يلعبن حول بئر في يوم شديد الريح فوقعن وغرقن في البئر فيكون معنى التسمية البنات اللائي غرقن اما الرواية الثانية تذكر سببا اخر لهذه التسمية فتقول بانها جاءت من وجود خان كبير في المدينة مبني بطابوق احمر على هذا الاساس فأن قزلرباط تعني الخان الأحمر.ومهما كان سبب هذه التسمية فأنها ظلت تطلق على المدينة حتى عام 1949 حيث قدم مؤلف كتاب (تاريخ العرب العسكري) العميد حسن مصطفى النقيب مذكرة إلى الحكومة العراقية وقتئذ مقترحا تغيير اسم المدينة إلى السعدية بسبب وقوع معركة تاريخية حاسمة بين المسلمين والفرس في المدينة بقيادة هاشم بن عتبة أحد قواد القائد العام لجيش القادسية سعد بن ابي وقاص فسميت المدينة منذ ذلك التاريخ بـ السعدية. كما ورد في بعض الكتب القديمة انه كان يطلق على المدينة اسم خسرو آباد.

أعلام
 حسن نجم البياتي، شاعر ومترجم وأستاذ جامعي.
 سعد محمد رحيم، كاتب ومؤلف قصص.
 صلاح عبد الغفور، مطرب

مراجع

أماكن مأهولة في محافظة ديالى
بلدات عراقية
مناطق تركمانية في العراق

السعدية (ديالى)


Das 313. Jagdstaffel war einer der vier RAF-Luftverbänden der tschechoslowakischen Exilarmee, die als Einheiten der Royal Air Force (RAF) an den Kämpfen der britischen Luftwaffe während des Zweiten Weltkriegs in Europa teilnahmen. Die Staffel leistete einen bedeutenden Beitrag in der Luftschlacht um England.

Geschichte
Die 313. Jagdstaffel war die vierte aller tschechoslowakischen Staffeln der Royal Air Force, die sich in Großbritannien formierte und an den Kämpfen teilgenommen hatte. Sie entstand am 10. Mai 1941 in Catterick, Richmondshire (North Yorkshire), aus Angehörigen der tschechoslowakischen Luftwaffe, die nach der Besetzung ihres Landes durch die Wehrmacht nach Frankreich flohen und dort Dienst taten. Nach dem Zusammenbruch Frankreichs kamen sie schließlich nach England.

Ab August 1941 patrouillierte die Staffel im Luftraum von Frankreich. Im Mai 1942 wurde sie in Exeter zusammen mit der 312. und 313 Staffel zum tschechoslowakischen Geschwader formiert. Ende 1943 wurden die tschechoslowakischen Jagdstaffeln in die 84. Gruppe der 2. Taktischen Luftflotte (2nd Tactical Air Force – TAF) eingegliedert, um an der geplanten Operation Overlord – an der Invasion in der Normandie – teilzunehmen; im Juni 1944 unterstützte die 33. Staffel die Landung der Truppen in der Normandie. Im Juli 1944 wurde die Staffel nach Schottland verlegt und beteiligte sich an der Verteidigung der Bucht Scapa Flow im Orkney-Archipel, wo sich der Hauptstützpunkt der britischen Flotte befand. Ab Oktober 1944, nach einem Umzug nach Ostengland, eskortierte sie britische und US-amerikanische Bomberverbände nach Deutschland im Rahmen sogenannter "Round-the-Clock"-Attacken und unternahm Angriffe in den Niederlanden.

Infolge der Verluste wurden insbesondere zu Ende des Krieges auch einige Piloten anderer Nationen aufgenommen. Zu den Erfolgen der Staffel zählen 12 bestätigte und 8 wahrscheinliche Abschüsse sowie 16 beschädigte feindliche Flugzeuge.

Im August 1945 wurde die Staffel in die Tschechoslowakei verlegt, wo sie am 15. Februar 1946 als eine Einheit der RAF aufgelöst wurde und zum Bestandteil der neuen tschechoslowakischen Luftstreitkräfte wurde.

Übersichten

Stützpunkte
Die 313. Staffel flog ihre Einsätze aus folgenden Stützpunkten:

Am 24. August 1945 wurde die Staffel in die Tschechoslowakei verlegt und in Praha-Ruzyně stationiert, ab dem 22. September in České Budějovice.

Flugzeuge

Die Staffel wurde mit verschiedenen Typen der Jagdflugzeuge Supermarine Spitfire ausgestattet:
 Supermarine Spitfire IA, IIA, VB, VC, HF VI, LF IXC, LF IXE, HF IX, VB, HF VII, F IX, HF IX, LF IXE

Personal und Verluste
Von den 9 Kommandeuren der 313. Staffel waren ein Brite, von den 9 Kommandeuren des Schwarms A waren ein Brite und von den 11 Kommandeuren des Schwarms B waren zwei Briten. Die Verluste am Personal der 313. Staffel der RAF während des Krieges betrugen 25 Personen.

Kommandanten der Gesamtstaffel

Kommandanten des Schwarms "A"

Kommandanten des Schwarms "B"

*) Den tschechoslowakischen Kommandanten wurden zeitweilig britische Offiziere zur Seite gestellt, welche die Kommunikation mit den übergeordneten Befehlsstrukturen gewährleisten sollten.

Siehe auch
 Tschechoslowakische Luftwaffenverbände in der RAF
 No. 310 Squadron RAF
 No. 311 Squadron RAF
 No. 312 Squadron RAF
 Royal Air Force

Weblinks

 No. 311 (Czechoslovak) Squadron / raf.mod.uk Bomber Command history

Verwendete Quellen
 History of 313 Squadron, online auf: raf.mod.uk/, englisch, abgerufen am 12. März 2012
 No 313 (Czechoslovak) Squadron, online auf: rafweb.org/, englisch, abgerufen am 12. März 2012
 313. československá stíhací peruť, online auf: cs-letci.wz.cz/, tschechisch, abgerufen am 12. März 2012
 No. 313 Czechoslovak squadron RAF, online auf: druha.svetova.cz/, tschechisch, abgerufen am 12. März 2012

Einzelnachweise

Militärischer Verband im Zweiten Weltkrieg (Vereinigtes Königreich)
Militärischer Verband (Tschechoslowakei)
Militärischer Verband (Royal Air Force)
Tschechoslowakische Streitkräfte im Exil
Gegründet 1941
Aufgelöst 1945

No. 313 Squadron RAF


Vulnerable es el quinto álbum de estudio de la banda de rock alternativo The Used. Éste fue lanzado el 26 de marzo por el sello discográfico Hopeless Records, siendo este su primer álbum sin Reprise Records. El álbum fue producido por John Feldmann, quien produjo los tres primeros álbumes de la banda. Su primer sencillo, «I Come Alive», fue lanzado en formato digital el 17 de enero. La lista de canciones fue lanzada vía Facebook el 19 de enero de 2012.

Lista de canciones

Posicionamiento en listas

Personal

The Used
 Bert McCracken – voz principal, teclado, sintetizador, piano, programación.
 Quinn Allman – guitarra, coros.
 Jeph Howard – bajo, coros.
 Dan Whitesides – batería, percusión, coros.

Músicos adicionales
 Will Francis – cantante adicional en «Now That You're Dead».

Producción
 John Feldmann – producción, mezcla.
 Brandon Hall Paddock – ingeniero, productor.
 Jeremy Hatcher – ingeniero asistente.
 Spencer Hoad – ingeniero asistente.
 Courtney Ballard – ingeniero asistente.
 Joe Gastwirt – masterización

Referencias

Álbumes de The Used
Álbumes de 2012
Álbumes de Hopeless Records
Álbumes de post-hardcore
Álbumes de rock alternativo
Álbumes en inglés

Vulnerable (álbum)


Proba de 5.000 de metri masculin de la Jocurile Olimpice de vară din 2016 a avut loc în perioada 16-20 august pe Stadionul Olimpic.

Recorduri
Înaintea acestei competiții, recordurile mondiale și olimpice erau următoarele:

Format
Competiția a avut două etape: runda întâi cu două serii și finala. Primii cinci atleți din fiecare serie și alți șase atleți cu cel mai rapid timp s-au calificat în finală.

Rezultate

Runda 1
Reguli de calificare: primii cinci atleți din fiecare serie (C) și următorii șase atleți cu cel mai bun timp (c) se califică în finală.

Seria 1

Seria a 2-a

Finala

Note

Legendă

RA Record african | AM Record american | AS Record asiatic | RE Record european | OCRecord oceanic | RO Record olimpic | RM Record mondial | RN Record național | SA Record sud-american | RC Record al competiției | DNF Nu a terminat | DNS Nu a luat startul | DS Descalificare | EL Cea mai bună performanță europeană a anului | PB Record personal | SB Cea mai bună performanță a sezonului | WL Cea mai bună performanță mondială a anului

Referințe

Legături externe
 Rezultate runda 1
 Rezultate finală

Atletism la Jocurile Olimpice de vară din 2016

Atletism la Jocurile Olimpice de vară din 2016 - 5.000 m (masculin)


Aceasta este o listă de ingineri membri ai Academiei Române.

Membri titulari

Membri corespondenți

Membri de onoare
 Marius Guran (1936-2019), din 2011
 Panaite Mazilu (1915-2015), din 1993
 Nicolae Noica (n. 1943), din 2019
 Mircea Petrescu (n. 1933), din 2006
 Dumitru Prunariu (n. 1952), din 2011
 Florin-Teodor Tănăsescu (n. 1932), din 2021
 Nicolae Țăpuș (n. 1949), din 2019
 Traian Vuia (1872-1950), din 1946

Membri de onoare din străinătate
 Adrian Bejan (n. 1948), din 2011
 Constantin Bulucea (n. 1940), din 2001
  (n. 1946), din 2017
 Petre Stoica (n. 1949), din 1991

Membri aleși post-mortem
 Aurel Vlaicu (1882-1913), ales post-mortem în 1948

Note

Academia Română, Ingineri
 Lista
Ingineri

Listă de ingineri membri ai Academiei Române


Probsteierhagen Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Plön iline bağlı belediye. 14,95 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2015 itibarıyla yaklaşık 2.038 olarak tespit edilmiştir. Kilometrekare başına yaklaşık 1.104 kişilik bir nüfus yoğunluğuna sahiptir. Belediye Başkanlığı Klaus Robert Pfeiffer  tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 https://www.probsteierhagen.de

Kaynakça

Plön iline bağlı yerleşim birimleri

Probsteierhagen


The Six Wives of Henry VIII (Les Six Femmes d'Henri ) : mini-série (1970)
 The Six Wives of Henry VIII : album de Rick Wakeman (1973)
 The Six Wives of Henry VIII : Live at Hampton Court Palace : album de Rick Wakeman (2009)

The Six Wives of Henry VIII (homonymie)


Arcópoli es una asociación de la Comunidad de Madrid que trabaja por la equiparación social y legal de personas lesbianas, gais, trans y bisexuales LGTB. Fue creada en el año 2004 con sede en la Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid (ETSAM), con presencia en las universidades Politécnica (UPM) y Complutense (UCM) de Madrid.

Se define como una asociación que trabaja por la equiparación social y legal de personas lesbianas, gais, trans y bisexuales, llevando a cabo actos de diversa índole como la organización de charlas impartidas por los socios y por especialistas sobre diversos temas relacionados con la sexualidad, la salud y los derechos de las personas LGTB, campañas de prevención, visibilización y normalización del VIH y las personas portadoras del mismo, denuncias y protestas contra manifestaciones de carácter homófobo, bífobo y tránsfobo, como las llevadas a cabo delante de la sede del Partido Popular como protesta a su recurso contra la Ley 13/2005, también llamada Ley del matrimonio homosexual o inclusivo, actos de visibilización del colectivo LGTB como la semana de la bisexualidad, el día de «salir del armario», eventos deportivos contra la discriminación, participación en la manifestación del Orgullo LGTB de Madrid...

La asociación se creó en un primer momento como una asociación de la ETSAM, pasando posteriormente a ser una asociación intercentros en toda la UPM y posteriormente llegando a la UCM a través de la Facultad de Informática y extendiéndose por diversos campus y facultades de la universidad. Por último se abrió una subsede en la UAH buscando extender a esta universidad las actuaciones de la asociación. También tienen contacto con la asociación UAMentiende de la Universidad Autónoma de Madrid y con Entendidos URJC, de la Universidad Rey Juan Carlos. Por último, desde 2006 la asociación pertenece a la Federación Estatal de Lesbianas, Gays, Transexuales y Bisexuales (FELGTB), lo que le permite trabajar con asociaciones de ámbito nacional e internacional. Entre 2010 y 2012 también perteneció a la Confederación Estatal de Asociaciones de Estudiantes (CANAE), donde participó en varios proyectos.

Véase también

 FELGTB
 Universidad Politécnica de Madrid
 Universidad Complutense de Madrid
 Activismo

Enlaces externos

 Arcópoli
 Federación Estatal Española de Lesbianas, Gays, Transexuales y Bisexuales
 International Lesbian and Gay Association

Espana
Universidad Complutense de Madrid
Universidad Politécnica de Madrid
LGBT en 2004

Arcópoli


Radan Milenov Kanev (), né le  à Sofia, est un homme politique bulgare élu membre du Parlement européen pour la Bulgarie lors des élections européennes de 2019. Il a été l'un des principaux membres du Bloc réformateur.

Biographie

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des députés européens de Bulgarie de la 9e législature - Liste des députés européens de la 9e législature

Liens externes

Personnalité des Démocrates pour une Bulgarie forte
Député européen du groupe du Parti populaire européen 2019-2024
Député européen élu en Bulgarie 2019-2024
Naissance en septembre 1975
Naissance à Sofia

Radan Kanev


Chris Killip (* 11. Juli 1946 in Douglas, Isle of Man; † 13. Oktober 2020 in Cambridge (USA)) war ein britischer Fotograf. Er war seit 1994 Professor für Visual and Environmental Studies an der Harvard University in Cambridge (Massachusetts), USA.

Werk
Seine Fotos sind dokumentarisch und thematisieren oft die Würde arbeitender Menschen in der Not. Wanderarbeiter können in seinen Fotos wie in einer epischen Schönheit erscheinen. Seine Arbeit wurde mit den Fotografen der Farm Security Administration (vor allem Dorothea Lange), mit Henri Cartier-Bresson, August Sander und Paul Strand sowie Bill Brandt verglichen. Er dokumentiert angespannte Augenblick in der unmittelbaren Nachkriegsgeschichte Großbritanniens, in der der wirtschaftliche Zusammenbruch sich auf die nationale Moral ausgewirkt hat. Das Thema von Killips Arbeit ist oft Ausdauer, und seine Vision speist sich aus einer Reihe von heroischen Motiven (wie etwa die Quadriga oder der säende Bauer).

Killip selber betrachtet die Fotografie als eine Art Literatur: "Ich habe kein wirkliches Interesse an der Fotografie. Das Interesse liegt darin, was man den Menschen zeigen kann, was man enthüllen kann. Wenn es morgen keine Kameras oder Filme mehr gäbe, würde ich immer noch einen Weg finden, zu den Menschen zurückzukehren, die mich interessieren, und ich würde schreiben, wahrscheinlich versuchen, viel besser zu zeichnen, als ich es jetzt tue, aber ich würde einen Weg finden."

Er solidarisierte sich mit den Arbeitern und Verlierern im englischen Postindustrialisierungsprozess der 1980er Jahre. Er konzentrierte sich auf soziale Spannungen und das Schicksal einer Gesellschaftsgruppe, die von Großkonzernen als verzichtbar galt. Erst dann seien Fotos wertvoll, so sagte er in einem Interview des Jahres 1991, wenn er sich bei der Arbeit unwohl fühle oder gar Unbehagen an der Fotografie habe.

Ausstellungen

 Chris Killip – Work. Museum Folkwang, Essen.

Veröffentlichungen (Auswahl)
 The Isle of Man. Witkin Gallery, New York 1973. Portfolio.
 Chris Killip Photographs 1975–1976 in the North East. In: Creative Camera, May 1977.
 Isle of Man: A Book about the Manx. Arts Council of Great Britain, London 1980. (Distributed by Zwemmer.) ISBN 0-7287-0187-1 (hardback); ISBN 0-7287-0186-3 (paperback). Mit Texten von Killip und John Berger
 In Flagrante. Secker & Warburg, London 1988, ISBN 0-436-23358-4 (hardback); ISBN 0-436-23356-8 (paperback). Text John Berger und Sylvia Grant.
 Vague à l'âme. Nathan, Paris 1988. Text in französisch.
 Chris Killip 55. Phaidon, London 2001, ISBN 0-7148-4028-9. Text von Gerry Badger.
 Pirelli Work. Steidl, Göttingen 2007, ISBN 3-86521-317-0.
 Chris Killip: In Flagrante. Books on Books 4. Errata Editions, 2009, ISBN 978-1-935004-06-6. Reduced-size facsimile of the book of 1988.
 Here Comes Everybody: Chris Killip's Irish Photographs. Thames & Hudson, London 2009. ISBN 978-0-500-54365-8.
 Seacoal. Steidl, Göttingen 2011. ISBN 3-86930-256-9.
 Arbeit / Work. Essen: Museum Folkwang. Steidl, Göttingen 2012, ISBN 978-3-86930-457-1. Text in deutsch und englisch.

Auszeichnungen
 2020: Dr.-Erich-Salomon-Preis (zu Lebzeiten zuerkannt, postum verliehen)

Weblinks
 Offizielle Homepage

Einzelnachweise

Fotograf (20. Jahrhundert)
Fotograf (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Harvard University)
Brite
Geboren 1946
Gestorben 2020
Mann

Chris Killip


Miklós Konkoly-Thege (20 ianuarie 1842, Pesta - 17 februarie 1916, Budapesta) a fost un nobil și astronom maghiar, fondator al  Observatorului Kionkoly.

Biografie
A studiat astronomia și fizica la universitățile din Budapesta (1857-1860) și din Berlin, din 1860 până în 1862. După studii a continuat să viziteze observatoarele din Göttingen, Greenwich, Heidelberg și Paris.

În 1871 Konkoly-Thege a construit un telescop în reședința sa, iar în 1874, un observator la Ógyalla (astăzi Hurbanovo, în Slovacia). Observațiile provenind de aici au fost folosite de  Radó Kövesligethy pentru producerea Catalogului spectral de la Ógyalla.

Publicații
Praktische Anleitung zur Anstellung astronomischer Beobachtungen mit besonderer Rücksicht auf die Astrophysik, nebst einer modernen Instrumentenkunde, Braunschweig, 1883
Praktische Anleitung zur Himmelsphotographie nebst einer kurzgefassten Anleitung zur modernen photographischen Operation und der Spectralphotographie im Cabinet, Halle, 1887
Handbuch für Spectroscopiker in Cabinet und am Fernrohr. Halle, 1890

Omagieri
Asteroidul 1445 Konkolya a primit acest nume în onoarea lui Miklós Konkoly-Thege.

Note

Legături externe

Astronomi maghiari
Astronomi din secolul al XIX-lea
Astronomi din secolul al XX-lea
Comandori ai ordinului Franz Joseph
Nașteri în 1842
Nașteri pe 20 ianuarie
Decese în 1916
Decese pe 17 februarie
Nobili maghiari
Oameni din Budapesta

Miklós Konkoly-Thege


حيدوسة هي إحدى بلديات ولاية باتنة الجزائرية، وهي إحدى البلديات الأربعة المكونة لدائرة مروانة، حيث تبعد عن مقر الولاية بـ 17 كلم. وهي بلدية سياحية بالدرجة الأولى وفي كل الفصول حيث يأتي السواح إليها من مختلف ولايات الوطن، ضف إلى ذلك كونها منطقة فلاحية غنية بالأشجار المثمرة مثل التفاح و الجوز.

 تشتهر حيدوسة بطواحين المياه الموجودة بالرحاوات التي هي جزء مهم من بلدية حيدوسة.
 يقدر عدد سكانها بحوالي 2378 نسمة.

أعلام
 سليم سوهالي

انظر أيضا
 ولاية باتنة

وصلات خارجية
 باتنة أنفو: موقع باتنة للأخبار.
 إذاعة باتنة الجهوية: الموقع الرسمي.

المصادر

حيدوسة

حيدوسة


Georg Heinrich von Görtz, Baron de Schlitz, () a fost un diplomat în serviciul Suediei, care s-a născut în Holstein și a studiat la Jena.

Cariera
El a intrat în serviciul ducatului Holstein-Gottorp, și după moartea ducesei Hedwig Sophia, sora regelui Carol al XII-lea al Suediei, a devenit foarte influent în perioada cât fiul ei, ducele Charles Frederick, era minor. Politica sa timpurie urmărea consolidarea ducatului Holstein-Gottorp în detrimentul Danemarcei. În acest scop, în timpul sejurului lui Carol al XII-lea la Altranstädt (1706-1707), el a încercat să atragă atenția regelui față de situația din Holstein, iar șase ani mai târziu, atunci când comandantul suedez, Magnus Stenbock, a traversat Elba, Görtz i-a oferit o asistență suficientă fără a rupe relațiile cu Danemarca, mergând până acolo încât a predat suedezilor cetatea Tönning. Görtz a încercat apoi să submineze marea alianță împotriva Suediei prin negociere cu Rusia, Prusia și Saxonia, cu scopul de a izola Danemarca sau chiar de a-i întoarce pe aliați împotriva ei, o sarcină deloc imposibilă având în vedere relațiile tensionate dintre Danemarca și țar. Planul a eșuat, cu toate acestea, ca urmare a refuzului lui Carol al XII-lea de a-și salva restul teritoriilor germane prin cedarea provinciei Stettin către Prusia. Un alt plan simultan de a-i procura coroana suedeză ducelui Charles Frederick nu s-a materializat nici el. Görtz a fost primul care a sugerat căsătoria ducelui de Holstein cu țarevna Ana a Rusiei, fiind demarate negocieri la Sankt Petersburg cu acest scop.

Görtz a fost, de asemenea, implicat proeminent în negocierea termenilor predării lui Stenbock în Asediul orașului Tönning din 1713.

Carol al XII-lea
La sosirea lui Carol al XII-lea din Turcia la Stralsund, Görtz a fost primul care l-a vizitat și a fost numit prim-ministru sau "mare vizir" așa cum suedezii au preferat să-l numească pe satrapul îndrăzneț și viclean, al cărui devotament absolut față de regele suedez nu a ținut cont de sărăcia extremă în care trăia poporul suedez. Görtz, el însuși un om cu o îndrăzneală neobișnuită, pare să fi fost fascinat de caracterul eroic al personalității regelui și era hotărât, dacă era posibil, să-l salveze de dificultăți. El își datora influența sa extraordinară faptului că era singurul sfetnic al lui Carol care credea, sau pretindea a crede, că Suedia era încă puternică sau avea în orice caz o suficientă rezervă de putere pentru a îndeplini un rol diplomatic energic - propria opinie a lui Carol, în fapt.

Factotum plenipotențiar al Suediei
Poziția lui Görtz era, cu toate acestea, extrem de ciudată. Aparent, el era doar ambasadorul ducatului de Holstein la curtea regelui Carol, în realitate el deținea majoritatea pârghiilor puterii în Suedia, fără a fi cetățean suedez - era ministru de finanțe, ambasador al Suediei în fața puterilor străine, factotum și răspundea doar în fața regelui, deși nu primise instrucțiuni. El era un om al momentului și avea o abordare revoluționară. Principala sa acțiune pe plan financiar a fost devalorizarea monedei, prin emiterea unor monezi din cupru, destinate a fi rambursabile când vremurile urmau să devină mai bune, dar nu a fost vina lui că regele Carol al XII-lea a aruncat pe piață o cantitate prea mare de bani pentru ca Görtz să o țină sub control. Pe la sfârșitul anului 1718 se părea că sistemul instituit de Görtz nu va dura prea mult timp, iar ura suedezilor față de el era atât de intensă și de universală încât ei îl considerau vinovat pentru tirania regelui Carol al XII-lea, ca și cum ar fi fost a lui. Görtz a sperat, totuși, să încheie pace cu cel puțin câțiva dintre numeroșii inamici ai Suediei și apoi, prin intermediul unor combinații abile, să-i redea Suediei rangul de mare putere.

Căderea
S-a spus adesea că Görtz a dovedit un geniu diplomatic care i-ar fi făcut invidioși pe Metternich sauTalleyrand. El a dorit pacea cu Rusia în primul rând, și la Congresul de la Åland a obținut termeni relativ favorabili, pe care i-a respins din cauza optimismului său încăpățânat. Simultan, Görtz a purtat negocieri cu cardinalul Alberoni și cu politicienii liberali din Anglia; dar toate combinațiile sale s-au prăbușit odată cu moartea subită a lui Carol al XII-lea. Toată furia poporului suedez s-a revărsat instantaneu asupra lui Görtz. După judecarea sa de către o comisie specială, în care nu i s-a permis să aibă parte de asistență juridică sau să folosească documente pentru a se apăra, el a fost condamnat la decapitare și executat imediat. Deși unii istorici susțin că Görtz și-a meritat soarta pentru "că a devenit în mod inutil instrumentul unui despotism nemaivăzut", moartea lui este considerată de alți istorici a fi o crimă judiciară, iar unii istorici îl consideră chiar un martir politic.

Referințe

Nașteri în 1668
Decese în 1719
Germani executați
Diplomați germani
Diplomați suedezi
Absolvenți ai Universității din Jena

Georg Heinrich von Görtz


Reprezentanțele comerciale franceze din Imperiul Otoman (în ) au fost stabilite prin tratatul încheiat în anul 1536 între regele Francisc I al Franței și sultanul Soliman Magnificul. Principalii reprezentanți comerciali ai Franței în Imperiul Otoman proveneau din portul Marsilia, care încerca să țină pasul cu concurența din Republica Venețiană și Republica Genoveză.

Reprezentanțe franceze (échelles, "escale")
 În estul Mediteranei: Constantinopol, Izmir, Échelle Neuve (côte d'Anatolie), Alep (et son port Alexandrette), Seyde (Sidon), Tripoli în Liban, insulele Cipru, Chios, Tinos, Paros, Naxos.
 În sudul Mediteranei: Cairo, Alexandria și Rosette.
 În vestul Mediteranei: Tripoli de Barbarie (actuala Libie), Tunis, le Bastion de France (fondé par un Marseillais d'origine corse) și Alger.

Vezi și
Frankokratia
Pera

Imperiul Otoman
Francofonie
Marsilia
Imperiul colonial francez

Reprezentanțe comerciale franceze din Imperiul Otoman


مسابقة كرة القدم في ألعاب البحر الأبيض المتوسط 2009 عقدت بين الفترة 25 يونيو و5 يوليو 2009، وشارك في البطولة 12 منتخب.

المجموعة الأولى

المجموعة الثانية

المجموعة الثالثة

المغرب انسحب من المسابقة

المجموعة الرابعة

المرحلة النهائية

الدور نصف النهائي

تحديد المركز السادس والثامن

تحديد المركز السابع

تحديد المركز الخامس

تحديد المركز الثالث

النهائي

مراجع

ألعاب رياضية في ألعاب البحر الأبيض المتوسط 2009
كرة القدم في 2009
منافسات كرة قدم دولية تستضيفها إيطاليا


Der Sender Mettlach ist eine Sendeanlage des Saarländischen Rundfunks zur Ausstrahlung von Hörfunksignalen. Er befindet sich südwestlich des Mettlacher Ortskerns. Als Antennenträger kommt ein freistehender Stahlfachwerkturm zum Einsatz.

Der Sender versorgt hauptsächlich das Gebiet rund um die Saarschleife.

Frequenzen und Programme

Analoger Hörfunk (UKW)

Digitaler Hörfunk (DAB / DAB+)
Das Digitalradio (DAB+) wird in vertikaler Polarisation und im Gleichwellenbetrieb mit anderen Sendern ausgestrahlt.
Bis zum 7. Januar 2012 wurde auf DAB-Kanal 8B zusammen mit privaten Radioprogrammen gesendet. Seit der Umstellung auf DAB-Kanal 9A werden momentan ausschließlich Radioprogramme des SR gesendet.

Analoges Fernsehen (PAL)
Vor der Umstellung auf DVB-T liefen hier die folgenden analogen TV-Sender:

Einzelnachweise

Mettlach
Bauwerk im Landkreis Merzig-Wadern
Mettlach Sender
Mettlach

Sender Mettlach


Whitney Her (født 1992 i Lansing, Michigan) bedre kendt under kunstnernavnet Ahney Her, er en amerikansk skuespillerinde, kendt for for Clint Eastwoods film Gran Torino.

Filmografi
 Gran Torino (2008) - Sue Vang Lor
 Night Club (2011) - Nikki
 Batman v Superman: Dawn of Justice (2016) - Gidsel #1

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Michigan
Personer fra Lansing

Ahney Her


In der Liste der Kulturdenkmale in Prester sind alle Kulturdenkmale des zur Stadt Magdeburg gehörenden Stadtteils Prester aufgelistet. Grundlage ist das Denkmalverzeichnis des Landes Sachsen-Anhalt, das auf Basis des Denkmalschutzgesetzes vom 21. Oktober 1991 erstellt und seither laufend ergänzt wurde (Stand: 31. Dezember 2020).

Kulturdenkmale

|}

Legende

Literatur
Denkmalverzeichnis Sachsen-Anhalt, Band 14, Landeshauptstadt Magdeburg, Landesamt für Denkmalpflege und Archäologie, Michael Imhof Verlag, Petersberg 2009, ISBN 978-3-86568-531-5

Weblinks

Digitales Denkmalverzeichnis der Stadt Magdeburg
 Denkmalinformationssystem Sachsen-Anhalt

Einzelnachweise und Anmerkungen

Prester

Liste der Kulturdenkmale in Prester


Nikolai 'Futte' Baden Frederiksen (født 18. maj 2000) er en dansk fodboldspiller, der spiller for Hollandske Vitesse, hvortil han kom fra Juventus i juli 2021.

Ungdomskarriere
Frederiksen startede sin karriere i Næsby Boldklub, inden han skiftede til FC Nordsjælland i sommeren 2015. I en alder af 15 år var han til prøvetræning i Liverpool F.C.. Han spillede her en venskabskamp for klubbens U/16-hold mod Wigan Athletic, som de vandt 2-1.

Klubkarriere

FC Nordsjælland
Han skrev i juni 2017 under på en treårig seniorkontrakt med FC Nordsjælland og blev efter sommerferien en del af klubbens førsteholdstrup. Han var ligeledes med på klubbens træningslejr i sommeren 2017 i Holland.

Frederiksen var første gang en del af truppen den 30. juli 2017, hvor han var på bænken under hele kampen mod AaB. Han fik sin debut i Superligaen for FC Nordsjælland den 14. oktober 2017, hvor han blev skiftet ind i det 84. minut i stedet for Viktor Tranberg. To minutter senere scorede han det afgørende mål til 3-2 i en 3-2-sejr over Randers FC i en alder af 17 år.

Juventus
I august 2018 blev Frederiksen købt af den italienske storklub Juventus F.C., der i første omgang ville bruge ham på U/23-holdet. Han skrev under på en fireårig kontrakt.

Landsholdskarriere
Baden Frederiksen fik sin debut i landsholdsregi den 6. oktober 2015 ved en venskabskamp mod Ungarn på Skive Stadion, som Danmark vandt 2-0. Han startede inde og spillede de første 71 minutter, inden han blev erstattet af Oliver Andersen. To senere blev han skiftet ind efter 58 minutter i stedet for Rasmus Beyer Pasternak, som Danmark tabte 1-3 til Ungarn. Han scorede sit første mål for Danmark efter 20 sekunder i en firenationersturnering i Holland den 9. marts 2016 mod Frankrig U/16, som Danmark endte med at vinde 3-2. Videre i firenationersturneringen spillede han henholdsvis 49 minutter mod  (dansk 3-2-sejr) den 11. marts 2016 og 69 minutter mod  (dansk 0-2-nederlag) den 13. marts 2016. Det blev til i alt syv kampe og et mål for det danske U/16-landshold.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Næsby Boldklub
Fodboldspillere fra FC Nordsjælland
Fodboldspillere fra Juventus F.C.

Nikolai Baden Frederiksen


1982 yılında 17760 sayılı Resmî Gazete'de yayımlanan kanun ile "Su Ürünleri Yüksek Okulu" olarak kurulmuş ve 1984 yılında eğitime başlamıştır. 11 Temmuz 1992 tarih 21281 sayılı Resmî Gazete'de yayınlanan kanun gereği Su Ürünleri Fakültesine dönüşmüştür. Daha sonra fakülte de verilen eğitim ve yapılan araştırmaları amacına uygun olarak yansıtması için Bakanlar Kurulu'nun 3 Temmuz 2017 tarih ve 30113 sayılı Resmi Gazete kararı ile fakültenin adı İstanbul Üniversitesi "Su Bilimleri Fakültesi", programın adı da "Su Bilimleri ve Mühendisliği" olarak değiştirilmiştir. Öğrenciler İstanbul Üniversitesi Yabancı Diller Bölümünde 1 yıllık İngilizce Hazırlık Sınıfını takiben dört yıllık Mühendislik eğitimini tamamlayarak fakülteden "Su Bilimleri ve Mühendisi" olarak mezun olmaktadırlar. İstanbul Üniversitesi Su Bilimleri Fakültesi Türkiye'nin ilk ve tek Su Bilimleri Fakültesi'dir.

Su Bilimleri Fakültesi kuruluş amacı gereği;

 göllerde, sulak alanlarda ve denizlerde biyolojik kalite elementleri dahil su kalite parametrelerinin araştırılması,
 sucul fauna ve flora tür çeşitliliğinin tespiti, deniz canlı kaynaklarından sağlık ve kozmetik alanında değerlendirmek üzere etken madde ve ürün çalışmalarının yapılması,
 içme suyu barajlarında ortaya çıkan başlıca su kalitesi sorunlarının (siyanobakteri, Geosmin, MIB, mikrokirleticiler vb.) araştırılması ve çözüm üretilmesi,
 su kaynakları için alana özgü çalışmalar yapılarak su kalitesi ve hidrolojik modellerin üretilmesi,
 göl ve akarsular için uygun restorasyon tekniklerinin geliştirilmesi,
 gıda sektörü ve akuakültür sektörü için yeni endüstriyel ürünler geliştirilmesi,
 gıda güvenliği ve akuakültürde bilgi transferinin ihraç edileceği çalışmaların yapılması,
 su canlıları sağlığı, kalitesi, hijyeni ve tedavileri konularında donanımlı Su Bilimleri Mühendisleri yetiştirmektedir.

Su Bilimleri Fakültesi modern ekipmanlar ile donatılmış olan laboratuvarları, seçkin akademik kadrosu ile alanında dünyanın seçkin akademik birimleri ile rekabet edebilir durumdadır. Su Bilimleri ve Mühendisleri hem Türkiye'de hem de diğer ülkelerde mesleklerini icra edebilecekleri donanımda mezun olurlar.

Su Bilimleri Fakültesi eğitim faaliyetlerine İstanbul Üniversitesi Beyazıt yerleşkesinde devam etmektedir. Fakültede 2020 haziran ayı itibarıyla toplam 68 akademik personel görev yapmakta olup 17 profesör, 17 doçent, 14 yardımcı doçent, 14 Araştırma Görevlisi ile 4 Öğretim Görevlisi Dr. ve 1 yabancı uyruklu Öğretim Görevlisi Dr. ve 8 Teknisyen / Laborant mevcuttur. Fakültede 31, fakülteye bağlı Sapanca İçsu Araştırmaları Birimi'nde 28; Gökçeada Deniz Araştırmaları ve Uygulama Birimi'nde 8 ve R/V Yunus S Araştırma Gemisi'nde 8, olmak üzere toplam 74 idari personel çalışmaktadır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
İstanbul Üniversitesi Su Bilimleri Fakültesi

Su Ürünleri


Esta é a lista de senadores do Brasil da 57.ª legislatura do Congresso Nacional. Inclui-se o nome civil dos parlamentares, o partido ao qual é filiado, sua unidade federativa de origem, bem como outras informações. Esta legislatura do Senado Federal tem o tempo de duração de 1 de fevereiro de 2023 a 31 de janeiro de 2027.

Bancadas dos partidos

Mesa diretora

1° biênio (2023–2025)

Senadores titulares

Senadores licenciados e fora de exercício

Renúncias

Suplentes que assumiram durante a legislatura

Ver também
 Lista de senadores do Brasil
 Lista de deputados federais do Brasil da 57.ª legislatura

Legislaturas do Senado Federal do Brasil

Lista de senadores do Brasil da 57.ª legislatura


Campionatul Mondial de Formula 1 din 2018 a fost cel de-al 72-lea sezon al curselor auto pentru mașinile de Formula 1, recunoscut de organismul de conducere al sportului internațional, Federația Internațională de Automobilism, ca fiind competiția de cea mai înaltă clasă pentru mașinile de curse. A inclus cea de-a 69-a ediție a Campionatului Mondial al Piloților, și a 61-a ediție a Campionatului Mondial al Constructorilor. Sezonul a fost disputat pe parcursul a douăzeci și unu de curse, începând cu  pe 25 martie și terminându-se cu  pe 25 noiembrie.

Lewis Hamilton a câștigat titlul mondial al piloților, al cincilea în total, iar echipa sa, Mercedes, a devenit campioana mondială la constructori, titlu pe care și l-au asigurat la Marele Premiu al Mexicului.

O revizuire a regulamentelor tehnice pentru campionatul din 2018 au dus la introducerea unui nou dispozitiv de protecție la cabina de pilotaj, denumit "halo". Introducerea halo-ului în Formula 1 este prima etapă a unei lansări planificate, care va duce la adoptarea dispozitivul în toate competițiile patronate de FIA până în 2020.

Piloții și echipele înscrise în campionat
Piloții și echipele următoare au fost incluse în sezonul din 2018 al campionatului. Echipele au concurat cu anvelopele furnizate de Pirelli.

Schimbări la piloți
Toro Rosso a semnat cu campionul din 2016 ale seriei GP2, Pierre Gasly, și cu dublul campionul mondial al Campionatului Mondial de Anduranță, Brendon Hartley, ca șoferi permanenți pentru anul 2018. Atât Gasly, cât și Hartley au debutat în Formula 1 în ultimele etape ale campionatului din 2017. Daniil Kveat a părăsit echipa și programul de pilotaj al Red Bull, semnând cu Ferrari  pentru echipa de dezvoltare.

Charles Leclerc, campionul en-titre al Formulei 2, a debutat pentru Sauber. Leclerc, care a pilotat anterior în sesiunile de practică de vineri în 2016 și 2017, a fost angajat de echipă pentru a-l înlocui pe Pascal Wehrlein. Wehrlein nu a reușit să obțină un loc ca pilot și a fost înscris ca unul dintre pilot de teste și de rezervă la Mercedes, timp în care participă la cursele din seria Deutsche Tourenwagen Masters.

Pilotul Williams, Felipe Massa, s-a retras din Formula 1 la finalul campionatului din 2017. Massa a fost înlocuit de fostul pilot de teste al Renault, Sergey Sirotkin, care a debutat pentru echipă.

Schimbări la echipe
McLaren și-a încheiat parteneriatul cu Honda și a semnat un acord de trei ani pentru motoare furnizate de Renault. Ca motiv pentru încheierea parteneriatului echipa a citat eșecul repetat al Honda de a furniza un motor fiabil și competitiv.

Toro Rosso s-a despărțit de Renault - permițând McLaren să încheie un acordul cu echipa franceză - și a ajuns la un acord cu Honda pentru utilizarea motoarelor sale. Ca parte a înțelegerii, Red Bull Racing a fost de acord să îl împrumute pe pilotul Toro Rosso, Carlos Sainz Jr., celor de la Renault

Sauber și-a reînnoit parteneriatul cu Ferrari, modernizându-și motoarele pentru a fi aliniate cu specificațiile curente după ce în 2017 a folosit motoare mai vechi.

Calendar

Cele 21 de Mari Premii care au făcut parte din Campionatul Mondial din 2018:

Modificări în calendar
Marele Premiu al Franței a revenit în calendar pentru prima dată din 2008. Cursa a revenit pe Circuitul Paul Ricard, care a găzduit ultima dată Marele Premiu al Franței din 1990, înainte ca evenimentul să se mute pe Circuitul Nevers Magny-Cours. Cursa s-a desfășurat luna iunie, iar Marele Premiu al Azerbaidjanului a fost mutat în aprilie pentru a se adapta schimbării și pentru a evita conflictul cu celebrarea centenarului republicii Azerbaidjan. Marele Premiu al Germaniei a revenit după o absență de un an, iar Hockenheimring a găzduit cursa.

Marele Premiu al Malaeziei, care a făcut parte din campionat din 1999 până în 2017, a fost scos din calendar. Marele Premiu al Rusiei a fost mutat din aprilie în septembrie, luând locul Marelui Premiu al Malaeziei.

Pneuri

Furnizorul de anvelope Pirelli a oferit echipelor doi compuși noi de anvelope în 2018. Fiecare dintre compușii din 2017 a fost făcut mai moale, o nouă anvelopă "hypersoft" devenind cea mai moale dintre cele nouă și o nouă anvelopă "superhard" fiind cea mai dură. Compusul hyersoft era marcat de un perete lateral roz, în timp ce cel superhard era portocaliu. Compusul dur, care anterior folosea marcaje portocalii, a fost schimbat în albastru ca gheața. Compusul hypersoft și-a făcut debutul la Marele Premiu al Principatului Monaco. Regulile care dictează ce anvelope sunt disponibile au fost relaxate pentru a permite Pirelli să furnizeze o gamă mai largă de compuși. Anterior, Pirelli trebuia să furnizeze compuși secvențiali; de exemplu, ultrasoft, supersoft și soft. În 2018, Pirelli a reușit să furnizeze compuși cu până la două trepte de diferență între ei; de exemplu, anvelopele ultrasoft, supersoft și dure. Pirelli trebuia să producă un compus suplimentar de anvelope care nu era destinat competiției. Această anvelopă urma să fie furnizată echipelor pentru a fi utilizată în evenimente demonstrative pentru a preveni echipele ca ele să folosească acele evenimente drept teste neoficiale – și ilegale.

Rezultate și clasamente

Marile Premii

Sistemul de punctaj
Punctele sunt acordate primilor zece piloți care au terminat în fiecare cursă, folosind următoarea structură:

Pentru a obține toate punctele, câștigătorul cursei trebuie să termine cel puțin 75% din distanța programată. Jumătate de puncte sunt acordate dacă câștigătorul cursei termină mai puțin de 75% din distanță, cu condiția terminării a cel puțin două tururi complete. În cazul de egalitate la încheierea campionatului, se folosește un sistem de numărătoare, cel mai bun rezultat fiind folosit pentru a decide clasamentul final.

Note
 - În cazul în care nu sunt încheiate două tururi complete, nu se acordă nici un punct și cursa este abandonată.
 - În cazul în care doi sau mai mulți piloți realizează același cel mai bun rezultat de un număr egal de ori, se va folosi următorul cel mai bun rezultat. Dacă doi sau mai mulți piloți vor avea un număr egal de rezultate de un număr egal de ori, FIA va nominaliza câștigătorul conform unor criterii pe care le va considera potrivite.

Clasament Campionatul Mondial al Piloților

Clasament Campionatul Mondial al Constructorilor

Note:
 Pozițiile sunt sortate după cel mai bun rezultat, rândurile nefiind legate de piloți. În caz de egalitate de puncte, cele mai bune poziții obținute au determinat rezultatul.

Vezi și
 F1 2018 (joc video)

Note

Referințe

Sezoane de Formula 1
2018 în sport

Sezonul de Formula 1 din 2018


Opération Kreml, dite aussi Opération Kremlin ( en allemand), a été une opération d'intoxication allemande réussie contre l'état-major militaire de l'Union soviétique en mai et juin 1942.

Description

Après que les troupes allemandes ont conquis la ville de Kharkov (Ukraine) en  lors de la Première bataille de Kharkov, le haut commandement allemand a planifié une offensive pour détruire les forces soviétiques vers le secteur sud du front de l'Est. Pour détourner l'attention des Soviétiques de la poussée qui allait conduire à la bataille de Stalingrad, le , le haut commandement allemand veut persuader l'état-major adverse de leur volonté d'une attaque sur Moscou. Une opération d'intoxication est décidée le  par le général Franz Halder.

Le fait qui rendait plausible l'opération Kremlin pour le haut commandement soviétique, la Stavka, était qu'elle coïncidait avec les attentes des Soviétiques, sans que les Allemands ne le sachent.

Dans le cadre de l'opération Kreml, la Luftwaffe a augmenté les vols de reconnaissance au-dessus et autour de Moscou, que les Soviétiques avaient défendu avec succès lors de la bataille de Moscou entre  et , mais ne repoussant les troupes allemandes qu'à  de la capitale de l'URSS. Le ministre de la propagande du gouvernement nazi, Joseph Goebbels alimente cette rumeur par des articles de presse et de fausses indiscrétions diplomatiques. Les officiers chargés des interrogatoires des prisonniers de guerre ont reçu des listes de questions à poser concernant les défenses de Moscou et des paquets scellés de cartes de Moscou ont été distribués jusqu'au niveau régimentaire.

Selon l'historien Jean Lopez, si que les récits soviétiques d'après-guerre aient insisté sur l'échec de l'opération Kreml, le haut commandement soviétique et l'état-major général semblent avoir plus été induits en erreur par leur autosuggestion que par l'opération de désinformation.. Staline, la Stavka et l'état-major général, apparemment, n'ont cru à aucun moment que l'attaque principale allemande serait dirigée ailleurs que sur Moscou. Dans ses Mémoires, le général soviétique Alexandre Vassilievski écrit : .

Bibliographie

Notes et références

Opération de désinformation ou de diversion de la Seconde Guerre mondiale
1942 en Union soviétique

Opération Kreml


Oliver Marach (Graz, 16. srpnja 1980.) austrijski je tenisač, natjecatelj u pojedinačnoj konkurenciji i igri parova. Najveći uspjeh u karijeri ostvario je plasmanom u završnicu Wimbledona u igri parova s hrvatskim tenisačem Matom Pavićem 2017. godine. Nastupao je i na Olimpijskim igrama 2016., gdje je došao do četvrtzavršnice.

Karijera
Prvu završnicu nekog ATP-ovog teniskog turnira igrao je na Međunarodnom turniru »Hypo Group« u austrijskom Pörtschachu, gdje je krajem svibnja 2006. u paru s češkim tenisačem Cyrilom Sukom izgubio od australsko-američkog para Hanley-Thomas. S istim igračem, stigao je i do završnice Međunarodnog prvenstva Austrije u Kitzbühelu.

Početkom 2007. započinje suradnju s Poljakom Kubotom, koja traje do 2011. Za to vrijeme s njim je izborio devet završnica i osvojio pet turnira. Među njima se ističu Grand Prix Hassana II., koji je osvojio 2009., a dvije godine prije igrao je i njegovu završnicu. Bila je to ujedno i prva izborena završnica s Kubotom, s kojim je još osvajao Otvorena prvenstva Srbije (prvo izdanje), Meksika i Čilea (tzv. »Movistar Open«). Zanimljivo je da je Kubot kasnije bio njegov protivnik u završnici Wimbledona 2017. te zajedno s Brazilcem Marcelom Melom pobijedio njega i njegova suigrača Matu Pavića u maratonskom meču dugom četiri i pol sata.

Nakon uspješne suradnje s poljskim tenisačem, značajne uspjehe ostvario je i s domaćim igračem Alexanderom Peyom. S njim je igrao završnicu ATP turnira u Beogradu (»Serbia Open«) te osvojio međunarodno prvenstvo njemačke u tenisu u Hamburgu (2011.) i turnir u Aucklandu (tada »Heineken Open«).

Izvori

Austrijski tenisači

Oliver Marach


İbni Arapşah (asıl adı Ahmet Bin Muhammet ed-Dimaşki) (d. 1389, Şam - ö. 1450, Kahire), Arap bilgini ve şairi.

Timur'un Şam'ı almasından (1400) sonra ailesiyle Semerkand'a geçen İbni Arapşah, sağlam bir öğrenim görüp, Türkçe, Farsça ve Moğolca öğrendi. Seyit Şerif Muhammet ül-Cürcani'den ders alıp, bilgisini arttırmak amacıyla uzun bir Türkistan gezisine çıktı (1408). Saray, Astrahan, Kırım, Karadeniz kıyılarını dolaşıp, Edirne'ye giderek Çelebi Mehmet'in sarayına girdi (1412) ve birçok yapıtı Türkçeye çevirdi. Divanı Hümayun'da görev aldı, Çelebi Mehmet ölünce (1421) Şam'a dönerek, Mescid el-Kasab'da inzivaya çekildi (yapıtlarının büyük bölümünü o sırada yazdı). Mevlana Ebu Abdullah Muhammet Bin Muhammed el-Buhari'ye bağlanıp (1428-1438), Buhari ölünce (1438) Kahire'ye yerleşti ve Sultan el-Malik el-Çakmak tarafından korundu. Çevresindekileri yermesi nedeniyle Çakmak'a yapılan şikayetler artınca tutuklanıp, beş gün sonra serbest bırakıldıysa da, on iki gün sonra öldü.

Başlıca yapıtları
 Mir'at ül-Edeb (Edep Aynası)
 Cilvet ül-Emdah ül-Cemaliye (Cemal'e İlişkin Övgülerin Görünüşü)
 Cami ül-Hikâyat (Öyküler Toplamı)
 El-Telif üt-Tahir fi Şeyh il-Malik uz-Zahir Abi Said (Sultan el-Malik el-Zahir Çakmak Üstüne Yapıt)
 Gurret üs-Siyer fi Devlet it-Türk ve'l Tatar (Türk ve Tatar Devletlerinin Parlak Tarihi)
 Tercüman ül-Müteram Bin Münteheb il-Ereb fi-Lügat it-Türk vel Acem (Arapça-Türkçe sözlük)

1389 doğumlular
1450 yılında ölenler
Arap filozoflar
Arap şairler
Şam doğumlular

İbni Arapşah


Estado de todo el pueblo era el término empleado por la filosofía marxista soviética para el Estado que expresaba los intereses y la voluntad de todo el pueblo, entendido como el sucesor de la dictadura del proletariado (que sólo expresaba los del proletariado), todavía dentro de la categoría de Estado socialista. La Unión de Repúblicas Socialistas Soviéticas fue considerada por estos filósofos Estado de todo el pueblo, acabando así con la lucha de clases en la URSS. El objetivo del Estado de todo el pueblo era ser el instrumento para alcanzar la época del comunismo, sin Estado (en su lugar hubiera existido la autogestión comunista).

La expresión «Estado de todo el pueblo» apareció durante el gobierno de Nikita Jruschov que se estableció oficialmente.

Este concepto y tipo de Estado dejó de existir cuando se disolvió la URSS al final de la Guerra Fría.

Crítica

Este concepto fue criticado por otras corrientes marxistas. Enver Hoxha, primer secretario del Partido del Trabajo de Albania, dijo:

V. I. Lenin nunca habría utilizado ni adoptado el concepto, siendo que se refirió a éste como una idea de los adversarios de la dictadura del proletariado:

Los maoístas acusaron a Jruschov de falsificar los textos de Karl Marx al traducir la palabra Staatswesen («organización estatal») como «Estado» (en referencia al Estado de todo el pueblo). Mao Zedong atacó el concepto de Estado de todo el pueblo en un capítulo de Acerca del falso comunismo de Jruschov y sus lecciones históricas para el mundo, reiterando para ello la concepción clasista del Estado según la cual el ejercicio de la democracia se reduce al acto de violencia de una clase social contra su opuesta, lo que en ausencia de clases antagónicas debería llevar al fin del Estado y de la democracia:

Véase también

Referencias

Conceptos marxistas
Formas de gobierno
Terminología soviética

Estado de todo el pueblo


Atrapados es una serie argentina, creada por Cris Morena. Se comenzó a emitir en 2011, era exclusiva para internet y celulares. Finalmente es emitida en Yups Channel en los espacios publicitarios. Cuenta con un total de 81 capítulos de 2 minutos de duración cada uno, y está protagonizada por Benjamín Rojas y Felipe Colombo.

Sinopsis
Atrapados es la historia de siete jóvenes que intercambian sus caminos para lograr sus sueños, sin embargo su destino está escrito y tendrán que pagar un precio muy alto para cambiarlo y no quedar atrapados en el intento.

Gonzalo (Benjamin Rojas) es el líder natural de una banda de rock, compuesta por Nelson (Nelson Giménez) y Juan (Jaime Domínguez), sus amigos de siempre. Juntos, comparten el deseo de crear el tema musical que los lleve a la cima.

Sole (Dolores Sarmiento), la novia de Nelson, trabaja en el bar de Gonza y además es corista de la banda. En
forma inesperada empieza a recibir visiones que por sorpresa se empiezan a cumplir.

Luego de una confusa visión, Juan desaparece, dejando a la banda sin baterista. En su
reemplazo, ingresa Román (Felipe Colombo), el hermano de Sole.

La otra corista de la banda es Calu (Calu Rivero), exnovia de Román. Ella se enamora perdidamente de Gonza cuando este le dedica una canción del grupo. Román queda destruido por
esta situación e intenta reconquistarla de cualquier forma.

Sin embargo el destino les juega una mala pasada cuando aparece Vicky (Sofía Reca), compañera
de la escuela primaria de Gonza, quien intenta conquistar a su amor de la infancia
usando cualquier medio posible.

Estos cruces amorosos los dejarán ATRAPADOS entre mentiras y traiciones, contra las
que deberán luchar para finalmente encontrar sus caminos.

Elenco
 Benjamín Rojas - Gonzalo
 Felipe Colombo - Román
 Nelson Giménez -  Nelson
 Sofía Reca - Vicky
 Dolores Sarmiento - Sole
 Calu Rivero - Calu
 Jaime Dominguez - Juan
 Diego Mesaglio -  Lucas
 Gabriel Almirón - Humberto

Referencias

Enlaces externos
 Atrapados se presenta

Series de televisión de Argentina

Atrapados (serie de televisión)


Asger Harding Granerud er en dansk brætspilsudvikler og iværksætter, der sammen med sin kollega, spildesigneren Daniel Skjold Pedersen, har skabt flere anmelderroste brætspil, der blev udgivet i forskellige lande på engelsk, tysk, fransk, spansk, finsk og italiensk af forskellige spilproducenter. Asger har i 2013 stiftet sin egen spildesign-virksomhed Taking Turns, og i februar 2018 stiftede han Sidekick Studio IS, hvor de to designere er gået sammen og kalder sig Sidekick Asger og Sidekick Daniel. Derudover har Asger i 2014 stiftet og drevet virksomheden Spilbræt.dk, som er distributør af brætspil i Danmark og Sverige.
Yderligere er Asger også en af de tre oprindelige stiftere bag spilbutikken Bræt & Brikker med adresse på Fisketorvets Shopping Center.

Siden februar 2018 har Asger trådt ned fra sin stilling som CEO af Spilbræt.dk og overdraget forretningen til sin efterfølger Kim Dorff for at kunne hellige sig brætspildesign på fuldtid.

Spil udviklet af Taking Turns og Sidekicks IS
 13 Days: Cuba Missile Crisis (udgiver: Ultra Pro) - strategi-brætspil for 2 spillere - spillet fra den kolde krigs tid om Cubakrisen for 2 spillere, hvor man enten som Khrusjtjov eller J. F. Kennedy skal vinde over modstanderen med flest politiske prestigepoints, helst uden at starte atomkrigen.
 13 Minutes: Cuba Missile Crisis (udgiver: Ultra Pro) - samme spil som 13 Days, men afvikles meget hurtigt i løbet af cirka 13 minutters spilletid.
 Iron Curtain (udgiver: Ultra Pro) - strategi-kortspil fra koldkrigstiden for 2 spillere om geografiske magtforhold mellem Sovjetunionen og USA.
 A Tale of Pirates (udgiver: Cranio Creations) - turbaseret spil med timeglas, hvor spillerne skal foretage en handling som at vende sit skib, udforske skatte, eller angribe modstanderen, inden tiden løber ud.
 Flamme Rouge (udgiver: Lautapelit.fi & Stronghold Games) - populær cyklingsracer-brætspil nu i flere udgaver og med udvidelser, såsom FR Peloton, FR Le Grand Tour, FR Teamtrial og FR Meteo-udvidelsen med vejrforhold som vind og regn, der gør cykelløbet mere svært at gennemføre. Dertil mobil app Flamme Rouge Companion som fås til Android og Iphone. Der findes desuden en tysk julekalender af spillet, Flamme Rouge Brettspiel Adventskalender 2017 Promo.
 Frogriders (udgiver: Eggertspiele) - børnevenligt spil for 2-4 spillere, som minder lidt om kinaskak, hvor spillerne er små skovalfer, der hopper over hinandens frø-formede brikker.
 Gold Fever
 Panic Manor (udgiver: Blue Orange Games) - motorisk færdighedsspil.
 Rallye-Truck (udgiver: HABA)
 Ramasjang Rally (udgiver: Spilbræt.dk)
 Shaky Supervillains
 Admiral of the Black
 Temple Tilt

Kildehenvisninger

Spil og lege
Brætspil
Personer fra Danmark

Asger Harding Granerud


Most presidents of the United States received a college education, even most of the earliest. Of the first seven presidents, five were college graduates. College degrees have set the presidents apart from the general population, and presidents have held degrees even though it was quite rare and unnecessary for practicing most occupations, including law. Of the 45 individuals to have been the president, 25 of them graduated from a private undergraduate college, nine graduated from a public undergraduate college, and 12 held no degree.  Every president since 1953 has had a bachelor's degree, reflecting the increasing importance of higher education in the United States.

List by university attended

Did not graduate from college

George Washington (Although the death of Washington's father ended his formal schooling, he received a surveyor's certificate from the College of William & Mary. Washington believed strongly in formal education, and his will left money and/or stocks to support three educational institutions, including George Washington University and Washington and Lee University)
James Monroe (attended the College of William and Mary, but dropped out to fight in the Revolutionary War)
Andrew Jackson
Martin Van Buren
William Henry Harrison (attended Hampden Sydney College for three years but did not graduate and then attended University of Pennsylvania School of Medicine but never received a degree)
Zachary Taylor
Millard Fillmore (founded the University at Buffalo)
Abraham Lincoln (had only about a year of formal schooling of any kind)
Andrew Johnson  (no formal schooling of any kind)
Grover Cleveland
William McKinley (attended Allegheny College, but did not graduate; also attended Albany Law School, but also did not graduate)
Harry S. Truman (went to business college and law school, but did not graduate)

Undergraduate

A.Kennedy enrolled, but did not attend

Additional undergraduate information
Some presidents attended more than one institution. George Washington never attended college, though The College of William & Mary did issue him a surveyor's certificate. Two presidents have attended a foreign college at the undergraduate level: John Quincy Adams at Leiden University and Bill Clinton at the University of Oxford (John F. Kennedy intended to study at the London School of Economics, but failed to attend as he fell ill before classes began.)

Three presidents have attended the United States Service academies: Ulysses S. Grant and Dwight D. Eisenhower graduated from the United States Military Academy at West Point, while Jimmy Carter graduated from the United States Naval Academy at Annapolis, Maryland. No presidents have graduated from the United States Coast Guard Academy or the much newer U.S. Air Force Academy.  Eisenhower also graduated from the Army Command and General Staff College, Army Industrial College and Army War College. These were not degree granting institutions when Eisenhower attended, but were part of his professional education as a career soldier.

Graduate school
A total of 20 presidents attended some form of graduate school (including professional schools). Among them, eleven presidents received a graduate degree during their lifetimes; two more received graduate degrees posthumously.

Business school

Graduate school

Medical school

Law school

Several presidents who were lawyers did not attend law school, but became lawyers after independent study under the tutelage of established attorneys. Some had attended college before beginning their legal studies, and several studied law without first having attended college.  Presidents who were lawyers but did not attend law school include: John Adams; Thomas Jefferson; James Madison; James Monroe; John Quincy Adams; Andrew Jackson; Martin Van Buren; John Tyler; James K. Polk; Millard Fillmore; James Buchanan; Abraham Lincoln; James A. Garfield; Grover Cleveland; Benjamin Harrison; and Calvin Coolidge.

Presidents who were admitted to the bar after a combination of law school and independent study include; Franklin Pierce; Chester A. Arthur; William McKinley; and Woodrow Wilson.

List by graduate degree earned

Ph.D. (research doctorate)

M.B.A. (Master of Business Administration)

M.A. (Master of Arts)

Note: John Adams and John Quincy Adams, along with George W. Bush are the only presidents to date to attain master's degrees.

J.D. or LL.B. (law degree)

Note: Hayes, Taft, Nixon and Ford were awarded LL.B. degrees.  When most U.S. law schools began to award the J.D. as the professional law degree in the 1960s, previous graduates had the choice of converting their LL.B. degrees to a J.D.  Duke University Law School made the change in 1968, and Yale Law School in 1971.

List by president

Other academic associations

Faculty member

School rector or president

School trustee or governor

See also
 List of prime ministers of Australia by education
 List of prime ministers of Canada by academic degrees
 List of presidents of the Philippines by education
 List of prime ministers of the United Kingdom by education

References

United States
Education
United States education-related lists

List of presidents of the United States by education


දේශබන්දු වෛද්‍ය පී. ටී ද සිල්වා (ඉංග්‍රීසි:  P. T. De Silva) (තවද ප්‍රිමස් තිලකරත්න ද සිල්වා (English: Primus Thilakaratne de Silva)  යනු ජ්‍යෙෂ්ඨ දේහ වෛද්‍ය විශේෂඥයකි. කොළඹ ජාතික රෝහලේ  වෛද්‍ය විශේෂඥ වරයෙකි.

ඔහු ශ්‍රී ලංකා දේහ වෛද්‍ය විශේෂඥවරුන්ගේ සංගමයේ 1984 සභාපතිවරයායි.

ජීවන සටහන්

වෛද්‍ය පී. ටී ද සිල්වා  කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසුවෙකි.

ආශ්‍රිත

 පී. ටී ද සිල්වා ගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

 කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසු ව්‍යෛද්‍යවරුන්

 National Awards Conferred by His Excellency the President of Sri Lanka

 ආදි නාලන්දයීය ව්‍යෛද්‍යවරුන්ගේ සංගමය

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
1929 උපත්
2015 මරණ

පී. ටී ද සිල්වා