Loris Sven Karius ()

Cariera de jucător

Stuttgart

Karius s-a născut în Biberach an der Riss, Baden-Württemberg. El a jucat pentru echipe locale V Biberach, SG Mettenberg și SSV Ulm 1846  înainte de a se alătura VfB Stuttgart.

Manchester City

Manchester City l-a invitat pe Karius și familia sa în Anglia, după ce l-a văzut în jocul Germaniei împotriva Macedoniei și l-au semnat la 1 iulie 2009. Coordonatorul de tineret din Stuttgart, Thomas Albeck, a declarat: "A existat o sumă exorbitantă de bani implicați." Karius a jucat pentru echipele sub-18 și sub 21 la Manchester City, dar nu a reușit să intre în prima echipă de la Manchester.

Mainz 05

Manchester City l-a împrumutat pe Karius la Mainz 05 în august 2011, unde a jucat pentru echipa Mainz 05 II în Regionalliga. În data de 11 ianuarie 2012, Karius a fost cedat definitiv de City la Mainz cu care a semnat un contract pe doi ani, având ca opțiune de prelungire pentru al treilea an, până în iunie 2015.

Karius a debutat pe 1 decembrie 2012 împotriva Hannover 96 când l-a înlocuit pe Shawn Parker după ce portarul Christian Wetklo a fost retrogradat. Karius a devenit prima opțiune pentru Mainz și a semnat un contract de prelungire de trei ani, la 12 ianuarie 2015. În sezonul 2015-2016, Karius a fost portarul de bază fiind votat al treilea cel mai bun portar din ligă în urma unui sondaj de opinie care a avut loc pe siteul oficial din Bundesliga.

Liverpool

La 24 mai 2016, Karius a semnat un contract cu Liverpool, pe o durata de cinci ani în valoare de 4,7 milioane euro. Clubul a confirmat că el va primi tricoul cu numărul 1, acesta fiind purtat de Brad Jones, care a fost eliberat de către club în iunie 2015.

Echipa națională
Prezențe la echipele naționale ale Germaniei:

Viața personală

Karius a devenit prieten cu solistul canadian Justin Bieber în timp ce acesta se afla într-o vacanță în Miami în vara anului 2015. Karius și Justin Bieber au fost cazați în același hotel, iar Karius afirmă că Bieber i-a admirat tatuajele.

Note

Legături externe

Profil la Liverpool F.C.

Nașteri pe 22 iunie
Nașteri în 1993
Oameni în viață
Fotbaliști germani
Fotbaliști ai Manchester City FC
Fotbaliști ai 1. FSV Mainz 05
Fotbaliști ai FC Liverpool
Fotbaliști ai Newcastle United FC

Loris Karius


Promethium(III)-chlorid ist eine chemische Verbindung aus den Elementen Promethium und Chlor. Es besitzt die Formel PmCl3 und gehört zur Stoffklasse der Chloride.

Darstellung
Promethium(III)-chlorid entsteht aus Promethium(III)-oxid (Pm2O3) durch Erhitzen im trockenen HCl-Strom bei 580 °C.

Eigenschaften
Promethium(III)-chlorid (PmCl3) ist ein violetter Feststoff mit einem Schmelzpunkt von 655 °C. Es kristallisiert im hexagonalen Kristallsystem (NdCl3-Typ) mit den Gitterparametern a = 739 pm und c = 421 pm mit zwei Formeleinheiten pro Elementarzelle und somit einer berechneten Dichte von 4,19 g·cm−3.

Wird PmCl3 in Gegenwart von H2O erhitzt, so erhält man das blassrosa gefärbte Promethium(III)-oxichlorid (PmOCl).

Sicherheitshinweise
Einstufungen nach der CLP-Verordnung liegen nicht vor, weil diese nur die chemische Gefährlichkeit umfassen und eine völlig untergeordnete Rolle gegenüber den auf der Radioaktivität beruhenden Gefahren spielen. Auch Letzteres gilt nur, wenn es sich um eine dafür relevante Stoffmenge handelt.

Literatur
 Fritz Weigel: Die Chemie des Promethiums, in: Fortschr. Chem. Forsch., 1969, 12 (4), S. 539–621 ().
 James E. Huheey: Anorganische Chemie, 1. Auflage, de Gruyter, Berlin 1988, ISBN 3-11-008163-6, S. 873–900.

Einzelnachweise

Promethiumverbindung
Chlorid

Promethium(III)-chlorid


Daberkow er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Jarmen-Tutow i den nordvestlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern. Ind til 31. december 2004 var kommunen en del af Amt Tutow.

Geografi
Daberkow er beliggende 10 kilometer syd for Jarmen og 19,5 kilometer sydøst for Demmin. I den sydvestlige del af kommunen løber vandløbet Tollense.

I kommunen ligger landsbyerne:
 Daberkow
 Hedwigshof
 Wietzow

Nabokommuner
Mod nord ligger Völschow, mod øst Bartow, mod sydvest Golchen, mod vest Alt Tellin, og mod nordvest byen Jarmen.

Eksterne kilder og henvisninger

 Byens side  på amtets websted
 Befolkningsstatistik

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Jarmen-Tutow
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Daberkow


උර්මිලා මතොන්ද්කර් (උපත 1974 පෙබරවාරි 4) ඉන්දියානු සිනමා නිළියකවේ. මූලික වශයෙන්, බොලිවුඩ් චිත්‍රපට සඳහා ප්‍රසිද්ධියක් උසුලයි, මීට අමතරව මරාති සිනමා | මරාති, දෙමළ සිනමාව | දෙමළ, තෙළිඟු සිනමා | තෙළිඟු, සහ මලයාලම් සිනමාව | මලයාලම් භාෂා චිත්‍රපට වලද පෙනී සිට ඇත.

මුල් කාලය
මතොන්ද්කර් - උපත ලැබූවේ 1974 පෙබරවාරි 4 මරාති පවුලක මුම්බායිහිදීය. ඇයට සහෝදරියන් දෙදෙනෙක් ඇත - මම්ටා (වැඩිමහල්) සහ පූජා (බාල); මම්ටා ද නිළියකි. Matondkar's ඇයගේ මව් භාෂාව, මරාති භාෂාව | මරාති වේ.

මූලාශ්‍ර

1974 උපත්
සිනමාව
ඉන්දියානු සිනමාව

උර්මිලා මතොන්ද්කර්


حتى العام 2009، كان هناك ما مجموعه 890 موقعاً للتراث العالمي في 148 دولة، منها 689 موقعا ثقافيا، و176 موقعا طبيعيا، و25 موقعا مختلطا. وقد قُسمت البلدان من قبل لجنة التراث العالمي إلى خمس مناطق جغرافية هي: أفريقيا والدول العربية، آسيا والمحيط الهادئ، أوروبا وأمريكا الشمالية، ثم أخيراً أمريكا اللاتينية ومنطقة البحر الكاريبي.
عام 2013، أصبح عدد مواقع التراث العالمي 981 موقعاً. موزعة في 160 منطقة، منها 759 موقعا ثقافيا و193 موقعا طبيعيا و29 موقعا مختلطا. هذا وقد اجتمعت لجنة التراث العالمي لعام 2013 في بنوم بنه في كمبوديا وأضافت عدداً من المواقع الجديدة، منها مدينة الزبارة الأثرية في قطر، وهو الموقع الأول المسجل لدولة قطر. أما في 2014، فقد اجتمعت اللجنة في الدوحة وأعلنت العديد من المناطق الجديدة منها بتير في فلسطين.

البلدان التي لديها 10 أو أكثر من مواقع التراث العالمي

إيطاليا هي أكبر دولة من حيث عدد مواقع التراث العالمي، فلديها 49 موقعاً.

مواقع التراث العالمي موزعة على الدول

ملاحظات

قوائم متعلقة
 مواقع التراث العالمي
 قائمة مواقع التراث العالمي في أفريقيا
 قائمة مواقع التراث العالمي في آسيا وأستراليا
 قائمة مواقع التراث العالمي في الأمريكتين
 قائمة مواقع التراث العالمي في الدول العربية
 قائمة مواقع التراث العالمي في المغرب العربي
 قائمة مواقع التراث العالمي في أوروبا
 قائمة مواقع التراث العالمي المعرضة للخطر
 قائمة مواقع التراث العالمي في المغرب
 قائمة الموضوعات الحفظ

قائمة المراجع

قوائم حسب البلد
قوائم متعلقة بالثقافة
قوائم مواقع جذب سياحي حسب البلد
مواقع التراث العالمي
مواقع التراث العالمي حسب البلد

جدول مواقع التراث العالمي حسب الدولة


Mujer en el jardín (en francés, Femme en blanc au jardin) es un cuadro del pintor impresionista Claude Monet, que data de 1867. Es un óleo sobre lienzo, actualmente ubicado en el Museo del Hermitage de San Petersburgo en Rusia.

El cuadro representa una mujer vestida de blanco bajo una sombrilla, de pie sobre la hierba del jardín, disfrutando de las flores. La tela muestra una rica paleta de colores. Las pinceladas cortas y con cierto empaste trasmiten gran dinamismo a toda la obra.

La modelo es Jeanne Marguerite Lecadre, prima del artista, en su jardín, en la casa en El Havre, donde Monet y su familia se alojaban y donde, diez años antes, en 1857, la madre de este había fallecido.

La pintura es una de las más famosas de Monet en este período, cuyo interés se centró en las mujeres que posan en el jardín.

Véase también
 Mujeres en el jardín

Referencias

Enlaces externos

Colecciones del Museo del Hermitage
Cuadros de Francia de los años 1860
Cuadros de 1867
Francia en 1867
Arte de paisajes
Pinturas de flores

Mujer en el jardín


Scary Monsters and Nice Sprites ist ein 2010 veröffentlichtes Lied des US-amerikanischen Electro, Dub- und Brostep-Produzenten Skrillex. Das Lied wurde erstmals am 25. Oktober 2010 als erste Single seiner gleichnamigen EP veröffentlicht. Musikalisch ist es vor allem durch Dubstep, Brostep und House geprägt. Es enthält Stimmsamples von Rachael Nedrow, die in dem Lied "Yes, oh my Gosh!" schreit. Es ist Skrillex' bis heute kommerziell erfolgreichste Single. Sie erreichte in den USA, Australien, Kanada, Norwegen und Schweden die Charts. Am 9. Dezember 2011 erreichte die Single in den USA mit 500.000 verkauften Einheiten Goldstatus. Sonst erreichte das Lied in Dänemark Gold- und in Kanada Platin-Status.

Am 12. Februar 2012 gewann das Lied den Grammy Award for Best Dance Recording bei den Grammy Awards 2012.

Laut einer Publikation von Hamady Dieng in Acta Tropica funktioniert das Lied auch als Moskitoschutz.

Chartplatzierungen

Einzelnachweise

Lied 2010
Dubstep-Song
Skrillex-Lied
Lied von Skrillex

Scary Monsters and Nice Sprites (Lied)


La sollicitation d'enfants à des fins sexuelles, ou pédopiégeage, est . L'adulte cherche à se rapprocher d'un enfant et à instaurer avec lui une relation affective, voire parfois aussi avec sa famille, pour lever les inhibitions de la victime dans l'intention de perpétrer des abus sexuels.

La sollicitation d'enfants est une méthode courante pour attirer des mineurs dans des transactions illégales, comme la traite, la prostitution, la traite sexuelle par Internet ou la production de matériel pédopornographique.

Cette infraction fait l'objet de poursuites judiciaires par divers instruments depuis la Convention internationale pour la répression de la traite des femmes et des enfants, adoptée en 1921 en tant que traité multilatéral par la Société des Nations pour remédier au problème de la traite internationale des femmes et des enfants.

Dangers

La sollicitation d'enfants à des fins sexuelles  est une tactique courante pour attirer des mineurs dans des transactions illégales, comme le travail, la prostitution, la traite sexuelle par Internet ou la production de matériel pédopornographique.

Définitions

Le pédopiégeage désigne les .

Les auteurs des sollicitations, pour entrer dans les bonnes grâces de l'enfant et de sa famille, peuvent recourir à plusieurs stratégies, comme feindre de se lier d'amitié avec l'enfant ou ses parents pour gagner leur confiance, dans l'intention de pouvoir plus facilement approcher l'enfant. Quand un prédateur bâtit une relation de confiance avec la famille, celle-ci est moins encline à croire d'éventuelles accusations. Les auteurs de sollicitations peuvent guetter l'occasion de rester seuls avec l'enfant, par exemple en se proposant comme , ou bien inviter l'enfant à passer la nuit chez eux, afin de susciter l'occasion de partager un même lit. Ils peuvent aussi offrir des cadeaux ou de l'argent à l'enfant en échange d'un contact sexuel, ou même sans raison apparente. Il est courant que les prédateurs montrent des contenus pornographiques à l'enfant, ou abordent avec lui des thèmes sexuels, dans l'objectif que la victime trouve ce comportement plus acceptable . Le manipulateur peut aussi s'adonner à des câlins, des bisous et d'autres contacts physiques, même lorsque l'enfant ne le souhaite pas.

Les auteurs soupçonnés de sollicitation recourent à une , en affirmant qu'ils ne font qu'exprimer des fantasmes et n'ont aucune intention de passer à l'acte ; cette défense est invoquée, par exemple, dans des communications en ligne tendancieuses. Aux États-Unis, la jurisprudence reconnaît la distinction entre fantasme et réalité ; certaines personnes accusées de pédopiégeage ont utilisé cet argument, avec succès.

Par Internet

La sollicitation d'enfants à des fins sexuelles se produit aussi par Internet. Certains criminels (qui parfois se présentent comme des enfants) discutent en ligne avec des enfants pour organiser une rencontre physique. Cette variante de sollicitation est surtout courante dans la tranche d'âge de  (99 % des crimes recensés), et en particulier entre  (48 %). La plupart des cibles sont des jeunes filles et la majorité des infractions ont lieu par téléphone mobile. Les enfants et les adolescents qui présentent des troubles du comportement, par exemple celui de réclamer beaucoup d'attention, sont bien plus vulnérables que les autres. Dans certaines organisations de vigilantisme informatique, des membres se présentent comme des adolescents mineurs pour identifier les prédateurs potentiels et communiquer leurs renseignements aux autorités. Le programme d'information  a montré des passages de  en se fondant sur cette forme de militantisme. Des groupes du même type sont ,  et .

Les pédophiles et les prédateurs passent par Internet pour leurs sollicitations afin de commettre des crimes de traite sexuelle par Internet. Une fois que le pédophile a gagné la confiance d'un cybertrafiquant sexuel local , il s'adonne à l'exploitation sexuelle par internet.

Facebook a fait l'objet d'une controverse concernant ses précautions  contre la sollicitation d'enfants à des fins sexuelles. , directeur du  (CEOP) au Royaume-Uni, a déclaré en 2010 que ses services ont reçu  sur des usagers de Facebook en 2009, mais qu'aucun de ces signalements n'a directement émané de Facebook. Un porte-parole de Facebook a répondu à ces signalements en se présentant physiquement au CEOP pour discuter la question, en disant que son entreprise en ligne prend les questions de sécurité . En 2003, MSN instaure des restrictions dans les salons de discussion afin de contribuer à la protection des enfants face à des adultes qui chercheraient à engager une discussion sexuelle. En 2005, le bureau du procureur général de l'État de New York lance une enquête sur les salons de discussion sur Yahoo! car des utilisateurs ont créé des salons avec des noms soupçonnés de servir à des sollicitations ; en octobre, Yahoo! accepte d'instaurer des règles et des procédures afin de s'assurer qu'il ne sera plus permis de créer des salons de ce type. Certains programmes informatiques sont développés pour analyser les salons de discussion et d'autres interfaces de messagerie instantanée afin d'y détecter des activités suspectes. Comme la lutte contre le pédopiégeage ne peut uniquement incomber aux sites web, car il faut aussi s'assurer du point d'entrée, les parents sont avisés de vérifier que leur enfant évolue dans un environnement sain sur Internet afin de réduire les risques de rencontrer des cyberprédateurs.

Aux États-Unis, une loi sur la vie privée en ligne, le , a été interprétée, à tort, comme un instrument légal pour prévenir la sollicitation d'enfants à des fins sexuelles et protéger les enfants contre les pédocriminels.

Législations

En Europe, selon le Groupe de Travail Interinstitutionnel sur l'exploitation sexuelle des enfants, la . La Directive de l'UE exige la réalisation d'actes matériels, ou des démarches en vue d'une rencontre physique, mais . Or, compte tenu de l'évolution dans la cybercriminalité, une loi qui exige des éléments concrets relatifs une rencontre physique pose problème pour poursuivre les auteurs des infractions.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Droits de l'enfant
 Manipulation mentale
 Abus sexuel sur mineur ; pédophilie ; exploitation sexuelle des enfants à des fins commerciales
 Théorie complotiste du pédopiégeage LGBT

Bibliographie
 .
 .

Liens externes
 .
 .

  , .

Abus sexuel sur mineur
Contrôle mental
Pédophilie
Cybercriminalité

Sollicitation d'enfants à des fins sexuelles


An Disa fragrans in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Disa fragrans in nahilalakip ha genus nga Disa, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 D. f. deckenii
 D. f. fragrans

Mga kasarigan

Disa

Disa fragrans


Thomas Gloag (East Dulwich, 13 de setembro de 2001) é um ciclista britânico, membro da equipa neerlandês Jumbo-Visma.

Biografia
Em maio de 2022 terminou terceiro no sprint da Flecha das Ardenas, superado por Romain Grégoire e Lennert Van Eetvelt. Em julho esteve cerca de ganhar etapas no Giro do Vale de Aosta e o Tour de Alsacia. No Tour de l'Avenir, participou numa escapada na etapa 4 que chegou à linha de meta onde ganhou o sprint contra Adam Holm Jørgensen para obter sua segunda vitória de etapa no nível sub-23. Enquanto subia ao pódio para celebrar sua vitória com Bernard Hinault, tropeçou e escorregou pelas escadas. Tomou a liderança após sua vitória de etapa, mas caiu ao segundo lugar ao dia seguinte, depois ao décima-noveno na general antes de retirar da corrida. Em agosto foi aprendiz da equipa Jumbo-Visma do UCI WorldTour pelo resto da temporada de 2022. a 29 de agosto anunciou-se que unir-se-ia permanentemente à equipa a partir da temporada de 2023 com um contrato de três anos.

Palmarés
 2021
 1 etapa da Ronde d'Isard

 2022
 1 etapa do Tour de l'Avenir

Resultados em Grandes Voltas

—: não participa
Ab.: abandono

Equipas
  Trinity Racing (2021-2022)
  Jumbo-Visma (stagiaire) (08.2022-12.2022)
  Jumbo-Visma (2023-)

Referências

Ligações externas

Ciclistas do Reino Unido
Naturais de Londres

Thomas Gloag


Alomiella, maleni biljni rod iz porodice Compositae. Postoje dvije priznate vrste, obje su brazilski endemi s Mato Grossa

Vrste
 Alomiella hatschbachii R.M.King & H.Rob.
 Alomiella regnellii (Malme) R.M.King & H.Rob.

Izvori

Eupatorieae

Alomiella


Kakeru Funaki (født 13. april 1998) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Cerezo Osaka.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kakeru Funaki


Pizza Lab é um restaurante vegano sem fins lucrativos em Leipzig que foi fundado em 2016. É totalmente gerido por uma equipe de voluntários de todo o mundo e o excedente é doado para instituições de caridade locais dedicados a sustentabilidade, proteção ambiental, proteção animal e boa vizinhança.

Os clientes são estimulados a experimentar uma seleção de ingredientes listados em um menu inspirado na tabela periódica.

Eventos
Como o Pizza Lab não tem fins lucrativos, os eventos organizados em seu espaço são mais semelhantes a um espaço comunitário do que a um negócio, como festas de tatuagem, aulas de desenho nu, yoga, microfone aberto, oficinas de faça-você-mesmo, leituras, lutas de travesseiros, palestras de ciência, festas de LEGO e local de encontro para projetos sem fins lucrativos. O local possui um pequeno palco onde artistas se apresentam regularmente.

História
O local onde o Pizza Lab opera costumava ser um centro de distribuição de carne, de acordo com uma licença emitida em 1939.

Campanha de crowdfunding em 2019
Uma campanha de crowdfunding foi iniciada em agosto de 2019 para arrecadar 20.000 Euros a fim de cumprir as regulamentações locais, construindo um teto de proteção contra incêndios, porta de proteção contra incêndios e rotas de fuga expandidas.

Dois meses depois, a campanha foi declarada um sucesso com mais de 22.000 Euros arrecadados em doações de mais de 500 apoiadores, incluindo empresas, políticos, vizinhos, amigos e simpatizantes.

Referências

Restaurantes da Alemanha

Pizza Lab


جدرا هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء الشوف في محافظة جبل لبنان تقع على الساحل وأكثر سكانها يعتنقون المسيحية المارونية.

المراجع

أماكن مأهولة في محافظة جبل لبنان
مدن لبنان

جدرا


Dette er en ufuldstændig liste over ting og begreber i det fiktive Star Wars-univers.

Der gøres opmærksom på, at de følgende Sith-fyrsterne og andre personer i hver deres sektion i listen her er en og samme person

 Palpatine / Darth Sidious, også kaldet Kansleren og Kejseren
 Grev Dooku / Darth Tyranus
 Anakin Skywalker / Darth Vader

Fiktion

Kraften

 Den lyse side er personer så som jedier, der benytter kraften til at gøre gode ting.
 Kraftens mørke side eller Den mørke side (the dark side) er personer, der er ondskabsfulde, og som bruger kraften til onde handlinger. De mest fremtrædende personer på den mørke side er Kejser Palpatine, Darth Vader og Darth Maul.

Midiklorianer er mikroorganismer i en celle, der gør, at folk kan udnytte Kraften. Jo højere et antal midiklorianer man har i kroppen, jo mere er det muligt at blive som jedi, sith eller lign. Alle flercellede organismer (i virkelighedens verden) har mitochondrier i sig, og det er nærliggende at George Lucas har haft dette i baghovedet, da han opfandt midiklorianerne.

Andet
 Beskar er en legering som bruges til at smede Mandaloriansk panser med. Det er kendt for at have høj modstandsdygtighed mod laserskud. Beskar ses ofte i tv-serien The Mandalorian
Et stjernesystem (star system) eller system er en gruppe planeter som er i kredsløb om en stjerne. "System" bruges også nogle gange til at henvise til en planets regering, såsom Mandalore-systemet, Naboo-systemet, Alderaan-systemet ligesom stat eller delstat.

En sektor (sector) beskrives på den engelske Star Wars-encyklopædi, Wookieepedia som "et rum- eller landområde indrammet af en kunstig, konventionel grænse. Planet-sektorer indeholder et antal stjernesystemer". Planeten Naboo ligger i Chommell sektoren, Tatooine ligger i Arkanis sektoren.

Regeringer og organisationer

Det Galaktiske Imperium og Den Galaktiske Republik
Det Galaktiske Imperium eller Imperiet er den fiktive Star Wars-galaksens galaktiske interstellar regering som ses i den originale Star Wars trilogi (1977-1983). Det er den universelle magt, der efterfølger Den Galaktiske Republik efter Palpatine, som hemmeligt er Sith-fyrsten Darth Sidious omorganiserede Den Galaktiske Republik til Imperiet i år 19 BBY som foregår i Star Wars Episode III: Sith-fyrsternes hævn, hvilket resulterede i Det Galaktiske Imperiums grundlæggelse. Efter Palpatine omorganiserede Republikken til Imperiet, erklærede han sig selv som Galaktisk Kejser. Imperiet er et "diktatorisk" monarki og ledes af sin monark Kejseren og hans lærling, Darth Vader, som er det Kejserlige Forsvars øverstbefalende og militære håndhæver. Alt hvad der kommer fra eller vedrører Imperiet kaldes kejserlig, såsom en kejserlig stjernedestroyer.

En kædekode, eller ID-kode er en slags form for identifikation som blev indført kort efter Det Galaktiske Imperiums grundlæggelse som indeholder biografiske oplysninger om en person. En kædekode minder om Social Security Number i USA, så forenklet svarer en kædekode til og minder også om et dansk CPR-nummer

Den Galaktiske Republik, eller Republikken er en regering i Star Wars prequel-trilogien, tv-serierne Star Wars: The Clone Wars, Star Wars: De hårde hunde Sæson 1 Afsnit 1 og Tales of the Jedi. Republikken er den forudgående regering som blev omorganiseret af Palpatine til Det Galaktiske Imperium i Sith-fyrsternes hævn. Republikkens og Imperiets lovgivende magt er det Galaktiske Senateller den Galaktiske Kongres som i år 0 BBY bliver opløst af Kejseren. Dem som kommer fra eller noget som vedrører Den Galaktiske Republik kaldes Republikansk, såsom Republikanske Krydsere. På tidspunktet for Star Wars Episode I: Den usynlige fjende blev Republikkens senatorer blev beskrevet som "grådige" og "korrupte". Republikkens Stor Armé er Republikkens militære forsvar og består af klonsoldater som er klonet fra deres originale genetiske vært, Jango Fett. Under klonkrigene var de under Jedi-ordenens jedier som mange havde stillingerne som Jedi-general eller Jedi-kommandør. Efter Ordre 66 blev iværksat, forrådte klonernes deres jedi-militærledere og svor troskab til det nye Galaktiske Imperiums kejserlige militær eller forsvar. Men klonsoldaterne blev senere taget ud af tjeneste, og efterfulgt af TK-soldater og så eventuelt Stormsoldater/Stormtropper.

Coruscant var Republikkens og Imperiets hovedstadsplanet i Galaksens region Kernen. Senatets kuppelformede hovedkvarter lå i Senatsdistriktet.

Senatorer, guvernører og repræsentanter
 En Galaktisk Senator eller senator er personer som repræsenterer de mange planet i Galaksens Galaktiske Senat. Padmé Amidala var Naboos senator, Orn Free Taa var Ryloths senator osv.
 En guvernør er en person som er leder af en eller flere planeter, et systemer måner og galaktiske regioner el. lign.. Guvernør Arihnda Pryce fra tv-serien Star Wars Rebels er guvernør i Lothal sektoren, den sektor som indeholder planeten af samme navn fra tv-serien.

Separatist Alliancen
 Konføderationen af Uafhængige Systemer, Konføderationen, også kaldet Separatist Alliancen eller Separatisterne er en Konfødereret alliance bestående af systemer som har forladt Republikken som følge af politisk uro i Republikken fra 24 BBY til 22 BBY. Andre grunde til alliancens stiftelse var på grund af Den Galaktiske Republiks umådeholdne beskatninger og korruption som havde varet siden begivenhederne i Star Wars Episode I: Den usynlige fjende som foregår i 32 BBY.

Alliancen for Republikkens Genoprettelse
Oprørsalliancen, officielt Alliancen for Republikkens Genoprettelse (Alliance to Restore the Republic), eller oprørerne er et forbund af folk og grupper, der gør oprør mod Det Galaktiske Imperium. Efter Slaget ved Endor bliver Oprørsalliancen omdannet til Den nye republik. Alliancen optræder i Star Wars-filmene Episode IV: Et nyt håb, Episode V: Imperiet slår igen og Episode VI: Jedi-ridderen vender tilbage.

Eskadriller

 Rød eskadrille (Red Squadron eller Red Group) er en stjernejagereskadrille der flyver X-wing i Oprørsalliancen, og som kendetegner sig ved at være blandt de bedste piloter og jagere blandt oprørerne. Et bemærkelsesværdigt medlem af Rød Eskadrille er X-Wing piloten Wedge Antilles, som udmærker sig ved at være eneste jager, der to gange har overlevet direkte kampe mod begge Dødsstjerner

Dusørjægernes Lav
Dusørjægernes Lav (Bounty Hunters' Guild) er en institution som regulerede det komplicerede erhverv som er dusørjagt-handel, eller bare dusørjagt. Organisationen bliver først nævnt på de dansk undertekster i The Mandalorian S1:E05: "Revolvermanden".

Handelsføderationen
Handelsføderationen er en føderation. I Star Wars Episode I: Den usynlige fjende (32 BBY) opretter Handelsføderationen en blokade omkring planeten Naboo, efter ordre fra Darth Sidious. Denne blokade blev, set i forhold til det senere plot, rent faktisk iværksat af Palpatine for at han selv kunne blive valgt til overkansler i Senatet, da han vidste den eksisterende ikke var mentalt stærk nok til at gøre processen hurtig nok.

Samfund og sport
Podracing er en sportsgren, der til dels kan minde om Formel 1- eller Nascar-løb – bare udformet i bedste Star Wars tema og sceneri. I stedet for en bil, anvender man i podracing såkaldte podracere. De er udstyret med et cockpit med antigravitationsudstyr, og to eller fire motorere. Podracerne svæver et lille stykke over jorden, med hastighed på op til 6-700 kilometer i timen. Podracing er en meget populær sport i Star Wars-universet, og mange forskellige racer deltager i de store løb. De mest kendte deltagere er Sebulba og Anakin Skywalker m.fl. Podracing kommer til at spille en vigtig rolle for Anakin Skywalker i Den usynlige fjende.

Teknologi og våben

Transport
Hyperfart er en slags turbo der anvendes på rumskibene. Det benyttes blandt andet af Han Solos Tusindårsfalken, hvor det dog ikke altid virker. Hyperfart blev opfundet 25.000 BBY. Rumskibe (starship) bruges til at rejse igennem rummet til bl.a. andre planeter. Der er forskellige klasser af disse, hvoraf nogle er kæmpestore rumskibe, mens andre er små hurtige jagerfly.

Våben
Et Lyssværd er et lasersværd som bruges af Jedierne og Sitherne. Dets blad kan trækkes frem og tilbage ved hjælp af en knap på skæftet. Jedierne har som regel blå og grønne lyssværd, mens Sitherne og andre ikke-Sith,  udøvere af den mørke side såsom Asajj Ventress har røde .

Blastere er et laservåben der bruges som skydevåben. Selvom blastere er dødbringende, så har de også en anden indstilling som er lamme-indstillingen der gør, at personen der bliver ramt af lammeskuddet kun bliver bevidstløse, immobiliseret og vågner op efter kort tid, og derved ikke dør.

 En droide er en robotenhed. Der er forskellige typer af droider, for eksempel astromek-droider, som R2-D2, der reparerer skader på rumskibe og står for tekniske arbejde. Protokoldroider som C-3PO arbejder som tolke og med etikette. Separatisternes hær består bland andet af kampdroider (battle droids) som B1 battledroid der benyttes i Klonkrigene mod Republikken. B2-battledroid, også kaldt Superbattledroids, er mere avancerede enheder i Separatisternes hær.

Apparater
En dusørpuck er en lille holografisk enhed som bruges af Dusørjægernes Lav til at identificerer deres mål med. Den blev først introduceret i tv-serien The Mandalorian.

En sporbrik er en sensor som dusørjægere bruger til at spore deres mål med. De blev først introduceret i tv-serien The Mandalorian.

Fartøjer- og køretøjsklasser

Militær

TIE fighter er en type jagerfly, der benyttes af Det Galaktiske Imperium. Forkortelsen står for Twin Ion Engines. Jageren består af et rundt cockpit i midten og to store solpaneler. Typen er hurtig og manøvredygtig men også billig, da de er beregnet til at blive indsat i større grupper og med forventede tab. Udover de egentlige jagere findes der en række varianter som TIE/sa bomber med bomber, TIE/sh shuttle til transport af personer og de avancerede TIE/d Defender med tre solpaneler.
 X-wing er en type jagerfly. Navnet stammer fra skibets vinger, der er formet som et "X". Denne jager er nok den mest kendte, da Luke Skywalker selv benytter den. Den er meget brugt af Oprørsalliancen, da den både er utroligt manøvredygtig og har god ildkraft med sine fire blastere monteret på vingerne. Den har sit navn fra de X-formede vinger, der kan foldes sammen for at øge hastigheden, men dette sænker dog manøvredygtigheden.
 Y-Wing er et bombefly, der er større og har mere ildkraft end X-wing'en og bærer bomber. Den har dog ikke den samme manøvredygtighed som X-wing'en, og den skyder ikke så hurtigt, hvilket gør, at den ikke er særlig god mod jagere. Den er dog også beregnet til at angribe fartøjer, der er større end den selv.
 Stjernedestroyer (Star Destroyer) er flere typer af krigsskibe og krydsere, der især benyttes af Det Galaktiske Imperiums Kejserlige Flåde og Den Galaktiske Republiks Republikanske Flåde. De mest kendte er de 1600 m lange kejserlige stjernedstroyere (Imperial Star Destroyer). Andre typer tæller blandt andet de mindre Vicory, de ældre Venator-klasser og de enorme Executor-klasser. Destroyernes rolle som krigsskibe er tilsvarende et søværns/flådes.
 Stjernejager (starfighter) er en slags jagerfly som bruges til rum- og luftkamp. Et værn som har stjernejagere, bliver på engelsk kaldet Starfighter Corps, altså stjernejagerkorps. Sådan et korps rolle minder om et flyvevåbens.

Tidsperioder

Kronologi
BBY og ABY er et dateringssystem og de engelske angivelser af år, lidt ligesom virkelighedens f.Kr. og e.Kr.. BBY står for "Before the Battle of Yavin" ("Før slaget om Yavin") og ABY står for "After the Battle of Yavin" (dansk: "Efter slaget om Yavin") fordi slaget om Yavin udspiller sig i år 0 BBY sammen med oprørernes sejrsceremoni på Yavin 4 i Star Wars Episode IV: Et nyt håb. Disse angivelser bruges bl.a. til at markere, hvornår de forskellige film, begivenheder og konflikter finder sted i forhold til hinanden.

For eksempel:

 Invasionen af Naboo som udspiller sig i Star Wars Episode I: Den usynlige fjende sker i 32 BBY, 32 år før Slaget ved Yavin
 Ordre 66, altså starten på Jediernes udryddelse skete i 19 BBY i Star Wars Episode III: Sith-fyrsternes hævn, altså 19 år før Slaget om Yavin.
 Slaget om Hoth i Imperiet slår igen foregår i år 3 ABY
 Slaget om Endor foregår i 4 ABY
Kilde:

Kriser og konflikter
Klonkrigene er den forudgående væbnede konflikt mellem Republikken og Separatist Alliancen som foregår fra år 22 BBY til 19 BBY og en kritisk begivenhed i Star Wars-galaksens historie. Klonkrigen bliver første gang nævnt af Obi-Wan Kenobi i Star Wars Episode IV: Et nyt håb, men selve krigen finder delvist sted sted i Star Wars Episode II: Klonernes angreb og overvejende i Star Wars Episode III: Sith-fyrsternes hævn. Klonkrigen blev iscenesat af Darth Sidious / Palpatine omkring 10 år før Klonernes angreb i Den usynlige fjende. Sidious og Grev Dooku havde erfaret, at Jedi-mester Sifo Dyas havde bestilt en klonhær til Den Galaktiske Republik fra kloningsfolkene på planeten Kamino og kaprede så projektet. Men da Obi-Wan Kenobi i Klonernes angreb kommer til Kamino, finder han ud af at hverken Jedierne eller det Galaktiske Senat kender til bestillingen af klonhæren. Republikken får dog brug for hæren, da separatisterne fremstiller en massiv droidehær på planeten Geonosis, under ledelse af Count Dooku og General Grievous (som begge er under ledelse af Darth Sidious), starter et angreb. Palpatine har nu formået at starte en omfattende krig mellem Republikken og separatisterne, og efter Anakin Skywalker bliver forført til den mørke side og bliver Darth Vader, bliver Ordre 66 iværksat. Det betyder i bund og grund, at klonhæren slår næsten alle jedier ihjel med et baghold. Palpatine har nu sikret Sith-fyrsternes omfattende hævn, og samtidig enerådigt herredømme over galaksen. Hele formålet med Klonkrigen var derfor ganske enkelt at give Palpatine magten og udrydde alle jedier.
 Slaget ved Endor er et afgørende slag i Den Galaktiske Borgerkrig mellem Det Galaktiske Imperium og Oprørsalliancen, der udspiller sig i Star Wars Episode VI: Jediridderen vender tilbage.
 Slaget ved Yavin er et slag, der finder sted i Et nyt håb. Slaget ved Yavin er udgangspunktet for kalendersystemet, der anvendes i Star Wars, hvor BBY er "Before Battle of Yavin" (Før slaget ved Yavin) og ABY er "After Battle of Yavin" (Efter slaget ved Yavin).
Slaget ved Yavin finder sted, umiddelbart efter at Prinsesse Leia blev befriet fra Dødsstjernen af Han Solo, Luke Skywalker, Chewbacca, R2-D2 og C-3PO. Det Galaktiske Imperium benytter sig af flugten til at spore, hvor oprørernes hemmelige base ligger – nemlig på en af gasplaneten Yavins måner; Yavin 4. Mens Dødsstjernen nærmer sig, kommer den på skudhold til at bruge sin strålekanon til at tilintetgøre hele månen. Oprørernes stjernejagere må derfor destruere Dødsstjernen, inden den kommer på skudhold og således starter Slaget ved Yavin. Udfaldet bliver sejr til oprørsalliancen, efter at Luke Skywalker formår at sende en protontorpedo ind i Dødsstjernens reaktor, så den destruerer sig selv

Virkelighed
 Star Wars Legends, indtil 2014 Star Wars Expanded Universe, er en overordnet betegnelse for de officielle bøger, tegneserier, spil mv., der bidrager til at udvide det fiktive Star Wars-univers. Den grundlæggende regel er, at de ikke må være i konflikt med det materiale, der er formidlet i de eksisterende film og tegnefilmserier.
 Lysår - længdeenhed der hovedsagelig anvendes inden for astronomi. Et lysår svarer til ca. 9,5 billioner km.
 Parsec - længdeenhed der hovedsagelig anvendes inden for astronomi. En parsec svarer til ca. 3,26 lysår eller ca. 31 billioner km.

Referencer

Noter

Eksterne henvisninger

 StarWars.com
 Wookieepedia, en engelsk Star Wars wiki
 Star Wars: Galactic Atlas på Amazon.com

Begreber

Star Wars-begreber


මහා සම්මත රජ නම් වූ කහල්සෙන් නම් ගොවි රජතුමාගෙන් ඇරඹුනා යයි ජනප්‍රවාද හා වර්ගපූර්ණිකා වැනි හෙළ යක්ෂ ගෝත්‍රික භාෂාවලින් ලියැවුණ ග්‍රන්ථවල කියැවෙන සිංහලේ රාජාවලිය මතින් අධ්‍යයනය කළ යුතු සිංහලයෝ හෙවත් සිංහල ජාතියේ ආරම්භය නිර්වචනය කිරීම ක්‍රම දෙකකට සිදු වේ. ඉන් පළමුවැන්න වන්නේ බොහෝ දෙනාගේ හා මහාවංශය නමැති වංශකතා ග්‍රන්ථයට අනු ගෞතම බුදුන්ගේ පරිනිර්වාණය සිදුවන දිනයේ ලංකාවට පැමිණි  ඉන්දියානු ජාතිකයෙකු වන සිංහයෙකුගෙන් පැවත එනවා යයි සැලකෙන විජය කුමාරයාගෙන් සිංහල ජාතිය ඇරඹි බවයි. මෙම මතය ප්‍රසිද්ධ හා අද්‍යතන සමාජයේ මුල්බැසගත් නිර්වචනය බව පසක් කල යුතුය. මෙම මතයට විරුද්ධව යමින් වසර 2500කින් ඔබ්බට ගිය ප්‍රාග් ඉතිහාසයක් සිංහලයා සතුවනවා මෙන්ම එය මහා සම්මත මනු රජතුමා දක්වා පවතිනවා යන්න තවත් ප්‍රභල නිර්වචනයකි. මෙහිදී ගෝනගල සෙල්ලිපිය, වර්ගපූර්ණිකා පුස්කොල පොත ආදී සාක්ෂි මතින් සිංහල ජාතියේ ආදිතම යුගයක් හෙළි කළ හැකිය.

සිංහළයෝ


Arremonops es un género de aves paseriformes de la familia Passerellidae, conocidos vulgarmente como cerqueros, cuyos miembros habitan en el sur de Texas, México, América Central y el norte de Sudamérica.

Especies
Se distinguen las siguientes especies:
 Arremonops chloronotus (Salvin, 1861) — cerquero dorsiverde o rascador dorso verde;
 Arremonops conirostris (Bonaparte, 1850) — cerquero negrilistado;
 Arremonops rufivirgatus (Lawrence, 1851) — cerquero oliváceo o rascador oliváceo;
 Arremonops tocuyensis Todd, 1912 — cerquero de El Tocuyo.

Referencias

Enlaces externos

Géneros de aves
Taxones descritos por Robert Ridgway

Arremonops


Die Trophée Michael Bossy () ist eine Trophäe der Québec Major Junior Hockey League. Sie wird seit 1981 jährlich an den QMJHL-Spieler vergeben, dem die besten Chancen auf eine erfolgreiche Karriere in der National Hockey League eingeräumt werden.

Die Trophäe ist nach Mike Bossy benannt, der zwischen 1972 und 1977 in der QMJHL als Spieler aktiv war und später viermal den Stanley Cup gewann.

Liste der Gewinner
 Jahr: Nennt das Jahr, in dem der Spieler die Trophée Michael Bossy gewonnen hat.
 Preisträger: Nennt den Namen des Preisträgers.
 Team: Nennt das Franchise, für das der Spieler zum damaligen Zeitpunkt gespielt hat.
 Draft-Position: Nennt die Position, in der der Spieler im NHL Entry Draft ausgewählt wurde.
 Auswählendes Team: Nennt das Team, von dem der Spieler ausgewählt wurde.

 Gelb unterlegte Spieler wurden in dieser Saison auch mit dem CHL Top Draft Prospect Award ausgezeichnet.

Weblinks
 Liste der Gewinner der Trophée Michael Bossy

LHJMQ-Trophäe

Trophée Michael Bossy


Ólafur Arnalds (Mosfellsbær, Island, 3. studenoga 1986.) islandski je multiinstrumentalist i glazbeni producent. U svojemu radu miješa žičana glazbala i klavir s loopovima i beatovima, a u žanrovskom smislu bavi se različitim stilovima, od ambijentalne/elektroničke glazbe do atmosferskog popa. Prije je bio bubnjar hardcore punk/heavy metal sastava Fighting Shit, Celestine i drugih.

Godine 2009. osnovao je eksperimentalni techno projekt Kiasmos s Janusom Rasmussenom, člana islandskoga elektro-pop grupe Bloodgroup, koji je 2014. godine objavio svoj debitantski album.

Povijest

Rana karijera (2004. – 2007.)
Godine 2004. Ólafur je skladao i snimio interludij i završnicu za dvije skladbe na albumu Antigone njemačkoga metalcore/melodičnoga death metal sastava Heaven Shall Burn. Na svojem profilu na Facebooku objasnio je kako je upoznao njegove članove:

Eulogy For Evolution i Variations of Static (2007. – 2008.)
Dana 12. listopada 2007. Ólafur je objavio Eulogy for Evolution, svoj prvi samostalni album. Godinu dana kasnije objavio je EP Variations of Static. Iste te godine otišao je na tureju sa skupinom Sigur Rós te je izišao njegov drugi kolaboracijski album s Heaven Shall Burnom: Iconoclast (Part 1: The Final Resistance). Ulaznice za njegov koncert u londonskom The Barbican Hallu bile su rasprodane.

Found Songs i Dyad 1909 (2009.)
U jednom je tjednu u travnju 2009. godine Ólafur svaki dan objavio po jednu pjesmu; unutar prva dvadeset i četiri sata postale su dostupne na web-stranici foundsongs.erasedtapes.com. Ta je zbirka pjesama bila nazvana Found Songs. Prva pjesma bila je objavljena 13. travnja 2009.

U listopadu 2009. godine premijerno je izveden balet Dyad 1909, čiju je glazbu skladao Ólafur. Ta se glazba kasnije pojavila na istoimenom EP-u.

Također je 2009. osnovao eksperimentalni techno projekt Kiasmos s Janusom Rasmussenom, članom islandskoga elektro-pop sastava Bloodgroup. Objavili su EP 65/Milo s Ryanom Leejem Westom iz EDM projekta Rival Consoles.

Drugi studijski album i Living Room Songs (2010. – 2011.)
U travnju 2010. Ólafur je objavio album ...And They Have Escaped the Weight of Darkness. Iste je te godine Ólafur otišao na azijsku turneju koju je organizirao Split Works.

Ólafur je 3. listopada 2011. opet započeo skladateljski projekt od sedam dana sličan onome za Found Songs; taj se projekt zvao Living Room Songs. Svaki su dan tijekom tog tjedna skladbe postale dostupne na web-stranici livingroomsongs.olafurarnalds.com. Taj je projekt u obliku albuma bi objavljen 23. prosinca 2011. godine.

Godine 2011. bila je objavljena i Ólafurova remiksana inačica pjesme "Keep Your Teeth Sharp" Mr Fogga, koja se pojavila na istoimenom EP-u.

Another Happy Day, Two Songs for Dance... (2012.)
Ólafur je 2012. godine najavio da je potpisao ugovor s izdavačem Mercury Classicsom, podružnicom Universal Musica.

Iste je te godine objavio četiri uratka: glazbu za film Još jedan sretan dan Sama Levinsona, EP Two Songs for Dance, EP Thrown, koji je objavio njegov eksperimentalni techno projekt Kiasmos, i EP Stare, na kojem je surađivao s njemačkim pijanistom Nilsom Frahmom. Također, te se godine njegova pjesma "Allt varð hljótt" pojavila u glazbi za film Igre gladi.

Pjesma "Til enda" pojavila se u najavi za film Looper.

For Now I Am Winter i ostali radovi
Ólafurov treći studijski album, For Now I Am Winter, objavljen je u veljači 2013. godine. Na četirima pjesmama pjevao je Arnór Dan iz islandske skupine Agent Fresco. Bio je to prvi put da je Ólafur uvrstio vokale u neki od svojih glazbenih radova.

Iste je te godine skladao glazbu za ITV-ovu seriju Broadchurch i pjesmu koja se reproducirala tijekom popisa zasluga (na kojoj je također pjevao Arnór Dan). Za taj je rad 2014. godine osvojio nagradu BAFTA TV Craft za najbolju originalnu glazbu.

Ólafur je skladao glazbu i za film Gimme Shelter Rona Kraussa.

Skladba For Now I Am Winter pojavila se u prvoj epizodi američke TV-serije Doktori za seks.

Ólafur Arnalds sudjelovao je u različitim projektima i njegova se glazba pojavila u mnogim filmovima, televizijskim emisijama i reklamama. Njegove su se pjesme pojavile u mnogim sezonama emisije Znate li plesati?. Također je u dokumentarnom filmu Press Pause Play iz 2011. godine raspravljao o umjetničkim djelima obožavatelja.

Godine 2014. Ólafur i Janus Rasmussen objavili su debitantski album pod imenom Kiasmos.

The Chopin Project i drugi projekti (2015.)
Godine 2015. Ólafur je surađivao s njemačko-japanskom pijanisticom Alice Sarom Ott na projektu The Chopin Project; svrha tog projekta bila je odsvirati glazbu Frédérica Chopina na moderniji način. Izabrao je dio Chopinovih radova i skladao dijelove koji su ih povezivali; ti su dijelovi bili skladani za gudački kvintet, klavir i sintesajzer, a bili su utemeljeni na atmosferi i motivima tih skladbi.

The Chopin Project započeo je kao posveta Ólafurovoj baki. Ólafur je u mlađim danima, dok je bio posvećen metalu, iz poštovanja prema njoj s njom slušao Chopinove radove tijekom svakog posjeta. O njezinoj je smrti Ólafur izjavio: "Jednostavno je ležala, stara i bolesna, ali isto tako bila je vrlo sretna i ponosna. Sjedio sam s njom i slušali smo Chopinovu sonatu. Tad sam joj dao posljednji poljubac i otišao. Preminula je nekoliko sati kasnije."

Godine 2015. Ólafurovi kolaboracijski projekti s Nilsom Frahmom, Life Story Love and Glory (potpuno improvizirano djelo) i Loon, bili su objavljeni kao dvostruki album pod imenom Collaborative Works, a sadržavali su i Stare iz 2012. godine i improvizirani film Trance Frendz - An evening with Ólafur Arnalds and Nils Frahm. Iste je godine objavljen i njegov rad na seriji Broadchurch.

Island Songs (2016.)
U lipnju 2016. Ólafur je najavio projekt Island Songs, na kojem je radio s direktorom Baldvinom Z i tijekom kojeg je u sedam tjedana otputovao na sedam različitih islandskih područja i surađivao sa sedam različitih glazbenika. Svaki je tjedan objavio spot za svaku pjesmu, a posljednja je pjesma, "Dori", objavljena 8. kolovoza 2016. godine.

Pjesma "Particles" s Nannom Bryndís iz grupe Of Monsters and Men premijerno je bila reproducirana 1. kolovoza 2016. u emisiji Beats 1 Zanea Lowea, te je tako postala prva pjesma klasične glazbe koja se pojavila na toj stanici.

re:member (2018.)

Ólafurov četvrti samostalni album, re:member, objavljen je u kolovozu 2018. godine. Na njemu se pojavio njegov novi glazbeni sustav pod imenom Stratus. U pitanju su dva klavira koji sviraju automatski, a čije sviranje započinje glavni klavir na kojemu svira Arnalds. Na toj prilagođenoj programskoj podršci Arnalds je dvije godine radio s programerom zvuka Halldorom Eldjarnom. Kad Arnalds odsvira notu na klaviru, Stratus odsvira dvije različite note, zbog čega dolazi do neočekivanih harmonija i iznenadnih melodičnih dijelova.

Algoritmi koje je izradio Stratus bili su korišteni i pri stvaranju naslovnice albuma. U intervjuu sa Sound of Bostonom Arnalds je izjavio da se ilustrator Torsten Posselt iz studija FELD studios služio Stratusovom programskom podrškom kao skicom i stvorio vlastitu programsku podršku koji se koristio istim MIDI signalima koji su bili korišteni za glazbu. Svaka točka odnosi se na klavirsku notu u naslovnoj skladbi: 88 polja označava 88 nota; što je točka deblja, to je viša frekvencija note koju se svira.

Osobni život
Ólafurova rodica Ólöf Arnalds poznata je pjevačica i kantautorica.
Ólafur je vegetarijanac.

Diskografija

Albumi
 Eulogy for Evolution (2007.)
 ...And They Have Escaped the Weight of Darkness (2010.)
 For Now I Am Winter (2013.)
 Re:member (2018.)

EP-ovi
 Variations of Static - EP (2008.)
 Only the Winds - EP (2013.)

Singlovi
 "Two Songs for Dance" (2012.)
 "Old Skin" (2013.)
 "Kinesthesis I" (2016.)
 "RGB" (2016)
 "Re:member" (2018.)
 "Unfold" (2018.) (sa Sohnom)

Kolekcije
 Found Songs (2009.)
 Living Room Songs (2011.)
 Island Songs (2016.)

"Soundtrackovi"
 Dyad 1909 (2009.)
 Blinky TM (2010.)
 Jitters (2010.)
 Another Happy Day (2012.)
 Gimme Shelter (2013.)
 Vonarstræti/Life in a Fishbowl (2014.)
 Broadchurch (2015.)
 "Not Alone" - Singl (2015.) iz Broadchurcha

Kolaboracije
 A Hundred Reasons - Singl (2010.) s Haukurom Heiðarom Haukssonom
 Stare - EP (2012.)s Nilsom Frahmom
 The Chopin Project (2015.) s Alice Sarom Ott
 So Far - Single (2015.) s Viktorom Orrijem Árnasonom, Laufey Jensdóttir, Björk Oskardsdóttir, Sólveig Vaka Eyþórsdóttir, Bjarnijem Frímannom Bjarnasonom i Hallgrímurom Jónasom Jenssonom
 Life Story / Love and Glory - Singl (2015.) s Nilsom Frahmom
 Loon - EP (2015.) s Nilsom Frahmom
 Trance Frendz (2016.) s Nilsom Frahmom
 Say My Name - Single (2016.) s Arnórom Danom

Mixtapeovi
 Late Night Tales: Ólafur Arnalds (2016.)

Izvori

Vanjske poveznice

 Službena web stranica
 Ólafur Arnalds na IMDB-u

Islandska glazba
Elektronički glazbenici

Ólafur Arnalds


In literary theory and aesthetics, authorial intent refers to an author's intent as it is encoded in their work. Authorial intentionalism is the view that an author's intentions should constrain the ways in which a text is properly interpreted. Opponents, who undermined its hermeneutical importance, have labelled this position the intentional fallacy and count it among the informal fallacies.

Varying attitudes towards intentionalism in literary theory

New Criticism

New Criticism, as espoused by Cleanth Brooks, W. K. Wimsatt, T. S. Eliot, and others, argued that authorial intent is irrelevant to understanding a work of literature. Wimsatt and Monroe Beardsley argue in their essay "The Intentional Fallacy" that "the design or intention of the author is neither available nor desirable as a standard for judging the success of a work of literary art". The author, they argue, cannot be reconstructed from a writing—the text is the primary source of meaning, and any details of the author's desires or life are secondary. Wimsatt and Beardsley argue that even details about the work's composition or the author's intended meaning and purpose that might be found in other documents such as journals or letters are "private or idiosyncratic; not a part of the work as a linguistic fact" and are thus secondary to the trained reader's rigorous engagement with the text itself.

Wimsatt and Beardsley divide the evidence used in making interpretations of poetry (although their analysis can be applied equally well to any type of art) into three categories:

 Internal (or public) evidence Internal evidence refers to what is presented within a given work. This internal evidence includes strong familiarity with the conventions of language and literature: it "is discovered through the semantics and syntax of a poem, through our habitual knowledge of the language, through grammars, dictionaries, and all the literature which is the source of dictionaries, in general through all that makes a language and culture". Analyzing a work of art based on internal evidence will not result in the intentional fallacy.

 External (or private) evidence What is not literally contained in the work itself is external to that work, including all private or public statements that the artist has made about the work of art, whether in conversations, letters, journals, or other sources. Evidence of this type is directly concerned with what the artist may have intended to do even or especially when it is not apparent from the work itself. Analyzing a work of art based on external evidence will likely result in the intentional fallacy.

 Intermediate evidence  The third type of evidence, intermediate evidence, includes "private or semiprivate meanings attached to words or topics by an author or by a coterie of which he is a member." Also included are "the history of words" and "the biography of an author, his use of a word, and the associations which the word had for him." Wimsatt and Beardsley argue for the use of intermediate evidence rather than external evidence in the interpretation of a literary work, but they recognize that these two types of evidence "shade into one another so subtly that it is not always easy to draw a line between" the two.

Thus, a text's internal evidence—the words themselves and their meanings—is open for literary analysis. External evidence—anything not contained within the text itself, such as statements made by the poet about the poem that is being interpreted—does not belong to literary criticism. Preoccupation with the authorial intent "leads away from the poem." According to Wimsatt and Beardsley, a poem does not belong to its author but rather "is detached from the author at birth and goes about the world beyond his power to intend about it or control it. The poem belongs to the public."

Psychoanalytic criticism

In psychoanalytic criticism, the author's biography and unconscious state were seen as part of the text, and therefore the author's intent could be revived from a literary text—although the intent might be an unconscious one. There are critics who maintain that this unconscious characteristic reinforces the idea that the text is autonomous due to its profound ambiguity as well as the unresolved contradictions. These supposedly underscore two implications: 1. the reader is forced to invent his own interpretation; 2. the author himself is not in conscious control. Critics who do not subscribe to the psychoanalytic approach to authorial intent include Leo Strauss, who argued that the answer to the question of intent can only be obtained from the literary text itself.

Cambridge School contextualism

The Cambridge School of contextualist hermeneutics, a position most elaborated by Quentin Skinner, in the first instances distinguishes linguistic meaning from speech-acts: that is to say, things which the performance of an utterance does. Consider the following. Typically, the ceremony of marriage concludes upon the exchange of the utterance "I do". In such a case, to utter "I do" is not merely to report an internal disposition, but to perform an action, namely, to get married. The intended force of "I do" in such a circumstance is only ever retrievable through understanding something about the complex social activity of marriage. Indeed, to understand a speech-act is to understand what conventions are regulating its significance. Since actions are always publicly legible—they are done by the speech itself—this presupposes no knowledge about the author's mental states. The task is always thus: with as much contextual information as possible, can we establish which conventions a text was interacting with, and by inference to the best explanation, what the author's intent was?

Post-structuralism

In post-structuralism, there are a variety of approaches to authorial intent. For some of the theorists deriving from Jacques Lacan, and in particular theories variously called écriture féminine, gender and sex predetermine the ways that texts will emerge, and the language of textuality itself will present an argument that is potentially counter to the author's conscious intent. There is also the case of E.D. Hirsch, who maintained the importance of the connection between meaning and authorial intent. In this theory, he opposed the position of structuralists who maintained that language itself conveys meaning that is independent of human agency.

Marxist criticism

For Marxist literary theorists, the author's intent is always a code for a particular set of ideologies in the author's own day.  For Marxists (especially those of the Soviet realism type), authorial intent is manifest in the text and must be placed in a context of liberation and the materialist dialectic.  However, Marxist-derived theorists have seen authorial intent in a much more nuanced way.  Raymond Williams, for example, posits literary productions always exist within a context of emerging, resistant, and synthetic ideological positions.  The author's intent is recoverable from the text, but there are always encoded within it several separate positions.  The author might be arguing consciously for empire, but hidden within that argument will be a response to a counterargument and a presentation of an emerging synthesis.  Some members of the reception theory group (Hans Robert Jauss, in particular) have approximated the Marxist view by arguing that the forces of cultural reception reveal the ideological positions of both author and readership.

Reader response

Reader response critics denies the stability and accessibility of meaning as well as the ideological approaches to literary texts that forces lenses for understanding them. These critics view the authorial intent variously.  In general, they have argued that the author's intent itself is immaterial and cannot be fully recovered.  However, the author's intent will shape the text and limit the possible interpretations of a work.  The reader's impression of the author's intent is a working force in interpretation, but the author's actual intent is not. Some critics in this school believe that reader response is a transaction and that there is some form of negotiation going on between authorial intent and reader's response. According to Michael Smith and Peter Rabinowitz, this approach is not simply about the question "What does this mean to me?" because if that was the case, the power of the text to transform is given up.

Weak intentionalism
Weak intentionalism combines intentionalism with insights from reader response. Mark Bevir  in The Logic of the History of Ideas sees meanings as necessarily intentional but suggests that the relevant intentions can be those of readers as well as those of authors. Weak intentionalists privilege intentionality to emphasize that texts do not have meanings in themselves. They believe that meanings are always meanings for people—albeit the relevant people, whether authors or readers.

Extreme Intentionalism
In her book Only Imagine: Fiction, Interpretation, and Imagination (2017), Kathleen Stock argues for an "extreme" focus on authorial intent in fictional texts. She proposes that an author's text has a certain fictional content if and only if the author intends that the reader imagines the fictional content. The reader has to recognize the intention and use it in the imagining process.

In textual criticism
Authorial intention is of great practical concern to some textual critics. These are known as intentionalists and are identified with the Bowers-Tanselle school of thought. Their editions have as one of their most important goals the recovery of the author's intentions (generally final intentions). When preparing a work for the press, an editor working along the principles outlined by Fredson Bowers and G. Thomas Tanselle will attempt to construct a text that is close to the author's final intentions. For transcription and typesetting, authorial intentionality can be considered paramount.

An intentionalist editor would constantly investigate the documents for traces of authorial intention. On one hand, it can be argued that the author always intends whatever the author writes and that at different points in time the same author might have very different intentions. On the other hand, an author may in some cases write something he or she did not intend. For example, an intentionalist would consider for emendation the following cases:

The authorial manuscript misspells a word: an error in intention, it is usually assumed. Editorial procedures for works available in no 'authorized editions' (and even those are not always exempt) often specify correcting such errors.
The authorial manuscript presents what appears to be a misformat of the text: a sentence has been left in run-on form. It is assumed that the author might have regretted not beginning a new paragraph, but did not see this problem until afterwards, until rereading.
The authorial manuscript presents a factual error.

In cases such as these where the author is living, they would be questioned by the editor who would then adhere to the intention expressed. In cases where the author is deceased, an intentionalist would attempt to approach authorial intention. The strongest voices countering an emphasis on authorial intent in scholarly editing have been D. F. McKenzie and Jerome McGann, proponents of a model that accounts for the "social text," tracing material transformations and embodiments of works while not privileging one version over another.

See also
Tendenz
 Paul de Man
Canonical criticism

The Death of the Author

Notes

Further reading
 William J. Abraham (1988). "Intentions and the Logic of Interpretation," The Ashbury Theological Journal 43.1: 11-25.

 Dowling, William C. "The Gender Fallacy", in Theory's Empire: An Anthology of Dissent. Ed. Daphne Patai and Will Corral. New York: Columbia University Press, 2005.

Literary criticism
Literary theory
Narratology
Intention
Philosophy of literature

Authorial intent


Emil Dietrich ist der Name folgender Personen:

* Emil Dietrich (Bauingenieur) (1844–1912), deutscher Bauingenieur, Baubeamter und Hochschullehrer
 Emil Dietrich (Oberamtmann) (1864–1906), deutscher Verwaltungsbeamter
 Emil Dietrich (Politiker, I), deutscher Kaufmann, Verbandsfunktionär und Politiker (FVp), MdL Preußen
 Emil Dietrich (Politiker, 1876) (1876–1933), deutscher Pädagoge und Politiker (Zentrum), MdL Preußen

Emil Dietrich


Sindrom nemirnih nogu (eng. restless legs syndrome – RLS) neurološki je poremećaj karakteriziran neizdrživom potrebom za pomicanjem nogu, rjeđe ruku ili trupa, pa čak i fantomskih ekstremiteta. Kada se pomakne zahvaćeni dio tijela tegobe gotovo potpuno prestaju.

Bolest se prvi puta spominje u 17. stoljeću kada je engleski neuropsihijatar Thomas Willis opisao njezine simptome. Sredinom 19. stoljeća o RLS-u je pak pisao njemački liječnik Theodor Wittmaack, a modernu definiciju dao je švedski liječnik Karl-Axel Ekbom tek 1945., te se po njima ova bolest, ili radije sindrom, često naziva i Wittmaack-Ekbomov sindrom.

Prevalencija RLS-a u općoj populaciji iznosi oko 10%. Žene dvostruko češće obolijevaju od muškaraca. U čak trećine bolesnika simptomi se pojavljuju prije desete godine života. Pozitivnu obiteljsku anamnezu ima čak 25 do 92% bolesnika, što sugerira snažnu genetsku podlogu ove bolesti.

Uzrok i patogeneza bolesti

RLS je neurološki poremećaj u čijoj je podlozi poremećaj u izlučivanju dopamina, neurotransmitera koji, između ostalog, sudjeluje u kontroli motoričkog sustava, te deficit željeza u supstanciji nigri središnjeg živčanog sustava (CNS-a), koja je uključena u sintezu dopamina. Koncentracija dopamina prirodno je niža navečer, čime se može objasniti pojava simptoma u to doba dana, iako simptomi mogu biti i cjelodnevni.

Ovaj se poremećaj može pojaviti bez poznatog uzroka, kao tzv. primarni ili idiopatski poremećaj ili pak može biti sekundaran, odnosno u sklopu neke druge bolesti i poremećaja ili kao posljedica uzimanja lijekova.

U primarnom obliku RLS-a u oko 60% slučajeva riječ je o nasljednom poremećaju za koji su odgovorni geni na 9., 12. i 14. kromosomu, a nasljeđuje se autosomno dominantno. Karakterizira ga raniji nastup simptoma, sporiji tijek bolesti, ali i nešto bolja prognoza. Obično se pojavljuje prije 40. godine života, a katkad već u ranom djetinjstvu kad se često pogrešno tumači kao ADHD ili jednostavno kao bolovi u nogama zbog rasta kostiju.

Sekundarni oblik RLS-a obično se pojavljuje nakon 40. godine, najčešće u sklopu nedostatka željeza (feritin < 50 µg/L ). Čak 20% svih oblika čini onaj uzrokovan deficitom tog minerala.

Rezultati istraživanja pokazuju da nadomjestak željeza kod osoba s RLS-om poboljšava motorne i osjetne simptome, kao i san, a smanjuje pospanost, umor, depresivnost te podiže kvalitetu života. Bolest je zabilježena i kod nedostatka folne kiseline i magnezija. Može se pojaviti i u trudnoći, kada razina željeza u krvi pada.

Sindrom nemirnih nogu, među ostalim lijekovima, mogu izazvati ili pogoršati njegove simptome antidepresivi, blokatori kalcijskih kanala, antagonisti dopamina (antipsihotici), antiepileptici, antiemetici i antihistaminici.

Klinička slika

Bolesnici tegobe opisuju kao neugodno mravinjanje, napetost, trzanje ili svrbež u nogama, i to najčešće u području potkoljenica, a rjeđe stopala, natkoljenica ili nekoga drugog dijela tijela, uglavnom ruku. Tegobe se mogu pojaviti jednostrano, ali češće zahvaćaju obje strane tijela istovremeno. Oboljeli imaju gotovo neodgodivu potrebu za pomicanjem zahvaćenog dijela tijela pri čemu se tegobe znatno umanjuju ili sasvim prestaju. Simptome treba razlikovati od simptoma akatizije, koja se uglavnom javlja nakon duljeg liječenja antipsihoticima, pogotovo onima iz prve generacije.

Tegobe se pogoršavaju u mirovanju, npr. pri sjedenju, ležanju i sl., a izraženije su navečer ili u ranim noćnim satima. Tegobe često mogu biti isprovocirane dugotrajnim sjedenjem, kao što je višesatno putovanje ili rad na računalu, ali i imobilizacijom udova nakon ozljede. U blagim oblicima pojavljuju se povremeno, u umjerenim jedanput do dva puta tjedno, u teškim češće od dva puta tjedno, a u vrlo teškim oblicima svakodnevno. U čak 80% slučajeva poremećaj je udružen s tzv. periodičnim pokretima udova (eng. periodic limb movements of sleep, PLMS), pri čemu nastaje nevoljno trzanje udova svakih 10 do 60 sekundi, najčešće u snu, a katkad i u budnom stanju.

Dijagnostika
Međunarodni kriteriji za dijagnozu ove bolesti definirani su 1995., a 2003. revidirao ih je američki National institute of Health (NIH).  Oni uključuju:

 nagon za pokretanje udova, sa senzacijom ili bez nje
 poboljšanje simptoma u pokretu
 pogoršanje simptoma u mirovanju
 pogoršanje simptoma navečer ili noću.

Dodatna potvrda dijagnoze pozitivan je odgovor na terapiju agonistima dopamina,  pozitivna obiteljska anamneza i periodični pokreti ekstremiteta noću – PLMS više od 15 u jednom satu.

Polisomnografskim snimanjem mogu se potvrditi periodični pokreti ekstremiteta noću – PLMS ili neki drugi poremećaji spavanja koji mogu biti uzrok tegoba.

Za svakog pacijenta potrebno je učiniti osnovnu laboratorijsku obradu: KKS, GUK, Fe, parametre bubrežne funkcije, hormone štitnjače, elektromioneurografiju, polisomnografiju (analiza procesa  spavanja)  te isključiti postojanje perifernih vaskularnih bolesti. Kod djece su potrebna sva četiri pozitivna odgovora (NIH kriteriji) kao kod odraslih, a dijete svojim riječima mora opisati tegobe ili su potrebna dva pozitivna odgovora od sljedeća tri kriterija:
 isprekidan san
 biološki roditelj, brat ili sestra boluju od RLS-a
 polisomnografijom potvrđeno periodično pokretanje ekstremiteta indeksa 5 ili više u satu tijekom spavanja.

Liječenje

U liječenju primarnog RLS-a koriste se agonisti dopamina (ropinirol, pramipeksol, levodopa, pergolid), blagi opijati (tramadol, oksikodon, metadon), benzodiazepini (diazepam, klonazepam) i antikonvulzivi (gabapentin, pregabalin, karbamazepin).

Agonisti dopamina nekada su se smatrali terapijom prvog izbora, no danas tome nije tako zbog problema augmentacije, odnosno pogoršanja simptoma uslijed liječenja istih.

U liječenju sekundarnog  RLS-a najvažnije je liječiti uzrok, npr. nadoknaditi željezo i folnu kiselinu, regulirati vrijednosti šećera u krvi, liječiti Parkinsonovu bolest te poremećaje rada štitne žlijezde.

Nemedikamentno liječenje je također bitno, a preporučuju se hodanje i istezanje, hladne ili tople kupke (prije spavanja), vježbe opuštanja (npr. joga), umjerena tjelovježba tijekom dana (ne navečer) te masaža donjih udova. Neizostavan dio tretmana liječenja je i higijena spavanja, što uključuje izbjegavanje spavanja danju te odlazak na spavanje i buđenje u približno isto vrijeme. Također treba izbjegavati kofein, alkohol i nikotin.

Od fizikalno-terapijskih procedura preporučuje se primjena dijadinamičkih struja, interferentnih struja, TENS-a, galvanizacije, elektromagnetoterapije, limfne drenaže te akupunkture.

Tijek i prognoza bolesti

RLS je doživotna bolest za koju još nema uzročnog lijeka. Uglavnom sporo napreduje, a mogućnost remisije je mala. Iznimno je važno postaviti ispravnu dijagnozu i što prije početi s odgovarajućim liječenjem kako bi se bolesniku smanjila patnja u smislu nesigurnosti, manjka povjerenja, pogrešne ili pretjerane upotrebe lijekova te dijagnostičkih i terapijskih mogućnosti. Posebice je potrebno misliti na postojanje RLS-a pri medicinskoj obradi osoba s nesanicom. Terapija agonistima dopamina znatno smanjuje simptome bolesti, poboljšava parametre sna i kvalitetu života bolesnika. Ako se ne liječi, bolest će uvelike poremetiti spavanje – izazivajući umor, dnevnu pospanost i iscrpljenost, što svakako narušava kvalitetu života i negativno utječe na obavljanje svakodnevnih zadaća, produktivnost te socijalni i obiteljski život bolesnika.

Izvori

Neurologija

Vrijeme i zdravlje

Sindrom nemirnih nogu


Saltimbancii este un film românesc din 1981 regizat de Elisabeta Bostan. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Octavian Cotescu, Carmen Galin, Gina Patrichi și Adrian Vîlcu.

Rezumat

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

 Octavian Cotescu — Cezar Marcelloni (Mărculescu), dresor de animale
 Carmen Galin — Fanny Ghica, călăreață și acrobată, fiica lui Lisette din prima ei căsătorie cu prințul Ghica
 Gina Patrichi — Lisette, soția lui Cezar Marcelloni
 Adrian Vîlcu — Geo (George) Mărculescu, fiul lui Lisette și al lui Cezar Marcelloni
 Violeta Andrei — Zozo Manfredi, dresoarea elefantului Bimbo, iubita lui Sidoli
 Dem Rădulescu — Cezar Sidoli, directorul circului Sidoli
 Aurel Giurumia — Pincu Leib, negustor evreu din Iași
 George Mihăiță — August, clovnul îndrăgostit de Fanny
 Mitică Popescu — Romică, o haimana bucureșteană plătită să aplaude reprezentațiile circului Sidoli
 Alexandru Repan — prințul rus Serghei, admiratorul lui Fanny Ghica
 Mihaela Juvara — soția lui Bufone
 Aurel Iosefini — Bufone, iluzionist, directorul circului Bufone (menționat Iosefini)
 Tiberiu Antal — Virgil, acrobatul de la Circul Bufone, care este îndrăgostit de Fanny
 Dodi Caian — o spectatoare ieșeană
 Dorina Done — soția primarului orașului Iași
 Dorina Lazăr — o spectatoare ieșeană
 Ioana Drăgan — fiica primarului orașului Iași
 Arcadie Donos — primarul orașului Iași
 Igor Bardu
 Zoe Anghel-Stanca — coana Fifi, gazda din București a familiei Marcelloni
 Radu Dunăreanu — profesorul de geografie al lui Geo
 Alexandru Lazăr — un spectator bucureștean
 Ion Anghel — vecin bucureștean al familiei Marcelloni
 Sașa Ogai
 Geo Saizescu — hoț din banda lui Romică
 Cristian Popescu
 Rudy Rosenfeld — spectatorul ieșean plătit să aplaude reprezentațiile familiei Marcelloni
 Mihai Dimiu
 Bob Călinescu
 Ștefan Hagimă
 Cornel Ispas
 Miron Murea
 Ștefan Thuri — clovn
 Angela Moldovan — tușa Zamfirița, o târgoveață ieșeană
 Jeana Gorea — precupeață bucureșteană, vecină a familiei Marcelloni
 Lucia Maier
 Constantin Dinescu
 Radu Popescu
 Lulu Mihăescu — nepoata profesorului
 Medeea Marinescu — sora mai mică a Paulicăi
 Anca Mihăescu — Paulica, fata bucureșteană care vinde flori
 George Constantin — băiat
 Bogdan Cociuba — băiat
 Andrei Zugravu — băiat
 Tudorel Filimon — circar (menționat Filimon Tudorel)
 Valeria Ogășanu — prezentatoarea spectacolelor de la Circul Sidoli (nemenționată)
 Fram — ursul polar adus din insulele Vranghel

Primire
Filmul a fost vizionat de 1.933.711 spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Locuri de filmare

Note

Legături externe

Vezi și
 1981 în film

Filme din 1981
Filme regizate de Elisabeta Bostan
Filme românești
Filme în limba română
Filme dramatice românești
Filme pentru copii
Filme despre circ

Saltimbancii


La iglesia parroquial de la Asunción de Nuestra Señora es un templo católico situado en la localidad española de Meco. Cuenta con el estatus de Bien de Interés Cultural.

Historia
La iglesia de la Asunción es anterior a 1487, como se deduce de la bula de Meco. En las relaciones de Felipe II se habla del inicio de la construcción de una nueva iglesia alrededor del año 1540. Por la documentación que hay, la iglesia se iniciaría sobre 1548. Ambrosio de Morales (1513-1591) relata en 1568 la llegada a esta iglesia de las reliquias de los Santos Justo y Pastor procedentes de Huesca, camino de Alcalá de Henares. Participaron maestros de cantería cántabros como Juan de Ribero y su hermano Nicolás de Ribero, fallecido en 1598, que trabajó en la cubierta y cerró la obra principal.

Fue declarada monumento histórico-artístico, de carácter nacional el 26 de febrero de 1982.

Arquitectura

La planta del templo es de tipo basílica, de salón, de tres naves de igual altura, más ancha la central. Hay elementos góticos, barrocos y hasta neoclásicos. Se aprecia la influencia de Diego de Siloé (1495-1563). La cubierta gótica es soportada por columnas de grueso fuste, con capiteles de estilo toscano y basas clásicas. Sobre estas columnas descansan las nervaduras tardogóticas de la cubierta para formar una bóveda de terceletes. Las tres secciones de la iglesia, el centro y los lados están cubiertos por bóvedas de crucería. El crucero está ocupado por una gran cúpula interior. El coro, situado a los pies del templo, donde se proyectó en los comienzos la primera entrada principal al templo, está sostenido por dos arcos de medio punto, a los lados, y un gran arco carpanel central.

Los cuatro primeros tramos (secciones) del templo, los más antiguos, son de cantería (piedra). Más modernos, del , son el tramo de la cúpula, el altar mayor y la torre que se construyeron en ladrillo con acabados de piedra caliza en los ángulos (las esquinas). La cubierta es a dos aguas y los muros se apoyan en nueve contrafuertes (tres al norte, cuatro al sur y dos al oeste), y otros dos colocados en ángulo a los pies (oeste).

La cúpula tardía se realizó según las trazas que dio Teodoro Ardemans (1661-1726), maestro mayor de obras del primer rey de la actual dinastía borbón, Felipe V. Descansa sobre pechinas que voltean sobre arcos de medio punto peraltados (elevados) y que decoran con óvalos dispuestos para pintar, como aún puede verse tras la última restauración. Sobre las pechinas, una cornisa volada que sirve de partida a un tambor cilíndrico en que se alternan huecos rectangulares y moldurados. Ventanales ovalados iluminan el crucero. La cúpula se cierra al exterior en forma de torre o cimborrio con chapitel abarrocado, rematado con una torre o campanario de cúpula. Es obra de los hermanos Feliciano, Julián y Casimiro Cornejo, quienes participaron en muchas otras obras de las diócesis de Toledo, Alcalá y Guadalajara (segunda mitad del ).

La torre de la iglesia de Meco se situó en la cabeza, lado este. Está construida en ladrillo y baldosas de piedra. Se estructura en cuatro cuerpos, separados por cornisas de piedra caliza, de los que el último se dedica a campanario. Queda rematada con chapitel ligeramente curvado y, sobre él, leve linterna con bola y cruz. En el ángulo formado por la cabeza rectangular hay una ventana y, encima, una pequeña cruz de piedra blanca. Al pie de la cruz una calavera con dos huesos cruzados y la leyenda, recientemente destapada del todo, "Acuérdate de mi Año de 1668", porque junto a esta pared estaba el antiguo osario del desaparecido cementerio parroquial.

Como tantas torres de iglesias, es refugio de aves varias como cigüeñas, palomas, vencejos y especialmente el cernícalo primilla, que ocupa decenas de nidales y mechinales, instalados recientemente, para la conservación de la colonia de esta ave protegida.

La fachada del costado norte está hecha de granito en estilo herreriano tardío, con puerta adintelada flanqueada por columnas corintias. En la parte superior hay una hornacina ocupada por una estatua de San José. Originariamente aquí estuvo la Virgen de la Asunción, lo que indica que esta era la entrada al templo antes de la reforma del XVIII. La puerta del lado sur, de granito, se abrió durante los trabajos de la torre, y es el acceso actual. Está rematada con una escultura barroca de la Asunción de la Virgen. El edificio descansa sobre una formidable barbacana con contrafuertes y pináculos embolados (al modo escurialense), solo por el lado sur.

La grandiosidad del templo es apreciable desde cualquier punto e impresiona por su calidad y dimensiones. Destaca sobre el llano de la campiña del Henares y sobre el que fuera el pequeño pueblo de Meco hasta recientemente. En las últimas décadas, el urbanismo de las inmediaciones amenaza con ocultar en parte el monumento.

Interior del templo
La nave de la epístola (a la derecha, mirando al altar mayor) está dominada por el retablo barroco sobredorado de Santa Rita, flanqueado por columnas corintias. Ocho ángeles en diversas actitudes ocupan el espacio del centro de la parte superior. El altar está bajo una pintura al fresco que representa a San Pastor dentro de un óvalo. Aquí se encuentra el Sagrario de oro y esmaltes que reproduce el frontal del altar románico de Avia. Al un lado de esta nave se encuentra la capilla dedicada a la Virgen del Carmen con retablo neoclásico.

La capilla mayor está dedicada a la patrona del templo y destaca su hermoso retablo dorado barroco, dedicado a la asunción de la Virgen, con arquitectura y escultura barroca del , en el que trabajó Prospero Mortola, restaurado en la primera década del . La imagen de la Virgen, que ocupaba el centro, y los ángeles desaparecieron al comienzo de la Guerra Civil española (1936-39), quemadas por las hordas rojas . El conjunto está coronado por un gran Trinidad barroca. En la parte inferior, en el nicho que ocupan la Asunción, un grupo formado por los Santos Justo y Pastor, y en la otra los Padres de la Iglesia, San Agustín y San Gregorio. La composición recuerda las obras del gran imaginero Salzillo, en Murcia.

El retablo que precedió al actual, de 1537, contenía doce hermosas pinturas de 1,20 m X 1 m aproximadamente, obra de Juan Correa de Vivar; Se conservan seis que se han sido restauradas y declaradas bien de interés cultural. Son las siguientes: la Anunciación, la Visitación, la Adoración de los pastores, Adoración de los Reyes (puede reconocerse a Carlos V como rey Gaspar), la Verónica y el Descendimiento.

En la nave del evangelio, bajo el óvalo con la imagen de San Justo, hay otro altar barroco que está dedicado a la Inmaculada. En ese lado se ubican la Sacristía, que conservan ricos ornamentos de culto, y una capilla del , cerrada con una gran reja de hierro forjado. Dentro de esta capilla, junto a la pared, está la tumba en mármol del Dr. Juan Gutiérrez Sanz así como una lápida recordatoria.

Culto católico
Parroquia de la Asunción de Ntra. Señora
Pza. de la Constitución, s/n. 28880 Meco - Tel.: 91 886 08 79.

Galería de imágenes

Referencias

Bibliografía
 "Artistas cántabros de la Edad Moderna: su aportación al arte hispánico" por María del Carmen González Echegaray y otros; Servicio publicaciones Universidad de Cantabria; ISBN 84-87412-58-0, Salamanca, 1991.
Restauración del retablo mayor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Meco

Enlaces externos

Iglesias de la Comunidad de Madrid del siglo XVI
Bienes de interés cultural de la Comunidad de Madrid
Meco

Iglesia de Nuestra Señora de la Asunción (Meco)


Schiff ohne Heimat (Originaltitel: Plymouth Adventure) ist ein US-amerikanischer Abenteuerfilm aus dem Jahr 1952 mit Spencer Tracy. Regie führte Clarence Brown. Das Drehbuch beruht auf einem Roman von Ernest Gebler.

Handlung
Erzählt wird von der beschwerlichen Überfahrt der Mayflower im Jahre 1620 von England in die "Neue Welt" nach Amerika. Kapitän Christopher Jones erhält den Auftrag, eine Gruppe puritanischer Pilgerväter von England nach Amerika zu schiffen. Die Siedler ahnen nicht, dass der herzlose und nur am Profit interessierte Kapitän bestochen wurde. Am Ende einer beschwerlichen und entbehrungsreichen Reise, die kaum die Hälfte der Siedler überlebt, setzt der Kapitän die ausgezehrten und von Skorbut gezeichneten Siedler an Land ab – aber nicht an der vereinbarten Landestelle, sondern Hunderte von Meilen weiter nördlich in Neuengland. Die Besiedlung dieser bis dato wertlosen Landstriche bedeutet für den Besitzer, den skrupellosen Investor Mr. Weston, einen erheblichen Spekulationsgewinn.

Doch in diesem unerschlossenen und menschenleeren Gebiet Neuenglands haben die ohne Proviant von Bord gehenden Siedler kaum Aussichten, den nahenden Winter zu überstehen. Ihre einzige Überlebenschance besteht darin, dass Kapitän Jones mit der Mayflower den Winter über vor Anker bleibt, um den Siedlern so lange Schutz zu gewähren, bis sie ihre Häuser errichtet haben. Bei Anbruch der Reise war Jones fest entschlossen, die Siedler im Stich zu lassen. Inzwischen hat der Geist, der unter den Pilgervätern herrscht, den Seemann jedoch beeindruckt und ihn den Menschen wieder nähergebracht. Zudem schlägt sein Herz für die fromme Dorothy Bradford, die Frau des Anführers der Pilger, William Bradford. Dorothy, zwischen beiden Männern hin- und hergerissen, nimmt sich am Ende das Leben, indem sie sich von Bord stürzt. Die Pilgergemeinde geht indes von einem Unfall aus. Den Höhepunkt bildet die Unterzeichnung des Mayflower-Vertrags.

Kritik
"Sorgfältig gestaltet, menschlich bewegend und von guten Darstellern getragen, aber ohne die große Linie eines mitreißenden Historiendramas", lautete das Urteil des Lexikon des internationalen Films. "Der MGM-Geschichtsunterricht ist auf Spencer Tracy zugeschnitten. Historie als glänzendes Hollywood-Fest", schreibt Cinema|ref=

Bosley Crowther von der New York Times stellte den Film seinerzeit in eine Reihe von Filmen, die die Historie mit romantischer Spekulation versehen und in ihrer Bildpracht dazu neigen, die Menschen hinter den Kostümen und Dialogen zu vernachlässigen.

Auszeichnungen
Der Film gewann 1952 einen Oscar in der Kategorie Beste visuelle Effekte.

Weblinks

Einzelnachweise

Filmtitel 1952
US-amerikanischer Film
Farbfilm
Historienfilm
Filmdrama
Literaturverfilmung
Seefahrt im Film
Clarence Brown

Schiff ohne Heimat


La  est l'une des quatre circonscriptions législatives que compte la préfecture de Shiga au Japon. Cette circonscription comptait  électeurs en date du .

Description géographique

La quatrième circonscription de la préfecture de Shiga regroupe les villes d'Ōmihachiman, Kōka et Konan avec une partie de Higashiōmi et le district de Gamō.

Députés

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Chambre des représentants du Japon

Circonscription législative au Japon

Quatrième circonscription de la préfecture de Shiga


Matilde Noemí Lalín () é uma matemática argentino-canadense, especializada em teoria dos números e conhecida por seu trabalho sobre funções L, medida de Mahler e suas conexões. É professora de matemática na Universidade de Montreal.

Formação e carreira
Lalín é natural de Buenos Aires, tendo cidadania dupla da Argentina e do Canadá. Como estudante do ensino médio representou a Argentina duas vezes na Olimpíada Internacional de Matemática, em 1993 e 1995, ganhando uma medalha de prata em 1995.

Obteve uma licenciatura em 1999 pela Universidade de Buenos Aires. Depois de iniciar o estudo de pós-graduação na Universidade de Princeton e passar um período como estudante visitante na Universidade Harvard, completou um doutorado em 2005 na Universidade do Texas em Austin. Sua tese, Some Relations of Mahler Measure with Hyperbolic Volumes and Special Values of L-Functions, foi orientada por Fernando Rodriguez-Villegas.

Tornou-se pesquisadora de pós-doutorado no Instituto de Estudos Avançados de Princeton, Mathematical Sciences Research Institute, Institut des Hautes Études Scientifiques, Instituto Max Planck de Matemática e Pacific Institute for the Mathematical Sciences, antes de obter um cargo em 2007 como professora assistente de matemática da Universidade de Alberta. Foi para a Universidade de Montreal em 2010, obtendo o cargo de professora associada em 2012 e foi promovida a professora titular em 2018.

Reconhecimento
Foi vencedora de 2022 do Prêmio Krieger–Nelson da Canadian Mathematical Society, "por suas excelentes contribuições à pesquisa em teoria dos números e áreas afins".

Referências

Ligações externas
Página pessoal

Professores da Universidade de Alberta
Professores da Universidade de Montreal
Matemáticos da Argentina
Matemáticas da Argentina
Matemáticos do Canadá
Matemáticas do Canadá
Alunos da Universidade de Buenos Aires
Alunos da Universidade do Texas em Austin
Naturais de Buenos Aires
Pessoas vivas

Matilde Lalín


Wilhelm Haddenhorst (* 28. Juni 1940 in Gelsenkirchen; † 15. November 1992 in Essen) war ein deutscher Strafverteidiger und Notar.

Leben
Wilhelm Haddenhorst studierte in Tübingen und Erlangen Rechtswissenschaften. In Tübingen renoncierte er bei der Landsmannschaft Schottland. Bereits während des Studiums war er wissenschaftliche Hilfskraft an der Forschungsstelle für Strafprozess und Strafvollzug bei Karl Peters. Nach dem 1. Staatsexamen übernahm er hier neben dem Referendariat eine Assistentenstelle und wurde 1970 zum Dr. jur. promoviert. 1971 erfolgte die Zulassung als Rechtsanwalt. Haddenhorst war Gründungsmitglied und erster Vorsitzender des 1974 gegründeten Deutsche Strafverteidiger e. V. Sein Nachfolger wurde Erich Schmidt-Leichner.

Bekannt wurde Haddenhorst durch das Wiederaufnahmeverfahren im Fall Vera Brühne, das er ab Ende 1971 jahrelang betrieb. 2000 wurde das Verfahren durch den Regisseur Hark Bohm unter dem Titel Vera Brühne in einem fünfstündigen Fernseh-Zweiteiler verfilmt. Dabei wurde die Filmhandlung aus der zentralen Sicht Wilhelm Haddenhorsts geschildert.

Publikationen
 Die Einwirkung der Verfahrensrüge auf die tatsächlichen Feststellungen im Strafverfahren: eine Untersuchung anhand der höchstrichterlichen Rechtsprechung eines Jahres. Dissertationsschrift. C. F. Müller, Karlsruhe 1971, ISBN 3-7880-1509-8
 mit Eduard Dreher, Claus Roxin et al.: Pönometrie. Rationalität oder Irrationalität der Strafzumessung. Institut für Konfliktforschung, Köln 1977, ISBN 978-3-8114-1307-8
 mit Klaus Wasserburg: Wahrheit und Gerechtigkeit im Strafverfahren: Festgabe für Karl Peters aus Anlass seines 80. Geburtstages. C. F. Müller, Heidelberg 1984, ISBN 3-8114-3084-X
 mit Karl Peters und Heinrich Foth: Fehlerquellen im Strafprozeß. Eine Untersuchung der Wiederaufnahmeverfahren in der BRD. Band 1: Einführung und Dokumentation. Band 2: Systematische Untersuchungen und Folgerungen. Band 3: Wiederaufnahmerecht. C. F. Müller, Karlsruhe 1995, ISBN 3-8114-0215-3

Literatur
 Starre gelöst, in: Der Spiegel. Nr. 13, 1972.
 Der Tod kam nicht um 19.45 Uhr, in: Der Spiegel. Nr. 39, 1973.
 Helfried Spitra: Die großen Kriminalfälle: Deutschland im Spiegel berühmter Verbrechen. Campus, Frankfurt/New York 2001, ISBN 3-593-36719-X, S. 66.

Weblinks
 Historie des Deutsche Strafverteidiger e.V.

Einzelnachweise

Rechtsanwalt (Deutschland)
Notar (Deutschland)
Landsmannschafter
Person (Gelsenkirchen)
Deutscher
Geboren 1940
Gestorben 1992
Mann

Wilhelm Haddenhorst


Potasyum, bir kimyasal elementtir. Simgesi K (Arapça: al qalija → Latince: kalium) ve atom numarası 19 dur. Potasyum adını izole edildiği Potas olarak da bilinen potasyum karbonattan almıştır. Potasyum yumuşak, gümüş-beyaz renkli alkali bir metaldir. Doğada deniz suyunda ve pek çok mineralde diğer elementlere bağlı olarak bulunur. Havada hızla oksitlenir ve suya karşı da çok aktiftir. Potasyum, pek çok açıdan sodyuma kimyasal olarak benzese de yaşayan organizmalarda, özellikle de hayvan hücrelerinde, sodyumdan farklı muamele görür. Kandaki seviyesinin düşük olmasına hipokalemi, yüksek olmasına hiperkalemi denir.

Önemli özellikleri

Potasyum bıçakla kesilebilecek kadar yumuşaktır. Taze kesilen potasyumun parlak yüzeyi havayla temas ettiğinde matlaşır. Potasyum, metal oksit oluşumu ve hidroksit korozyonunun önlenmesi için havasız ortamlarda saklanmalıdır. Bu nedenle potasyum örnekleri genelde kerosen gibi indirgen ortamlarda depolanır.
Potasyum, diğer alkali metaller gibi su ile şiddetli reaksiyona girip hidrojen gazı açığa çıkarır. Potasyumun su ile reaksiyonu lityum ve sodyumun su ile reaksiyonundan daha  da şiddetlidir, öyle ki bu reaksiyondan açığa çıkan ısı hidrojen gazının yanmasına yetecek kadar ısı sağlar.

2 K (k) + 2 H2O (s) → H2 (g) + 2 KOH (k)

Potasyum eser msu ile hızla reaksiyona girdiğinden, NaK alaşımı kuru çözücü elde etmek amacıyla yapılan damıtma işleminden önce kurutucu olarak kullanılır.

Potasyum ve bileşikleri alevde viole renk verir. Bu özelliği örneklerde potasyum olup olmadığını kontrol etmek için alev testlerinde kullanılır.

Potasyumun su içindeki yüksek çözünürlüğünü K+ iyonunun sudaki yüksek çözünme enerjisine borçludur. Su içindeki potasyum iyonları renksizdir. Sudaki potasyum tadı nedeniyle tespit edilebilir; seyreltik çözeltileri tatlı, derişik çözeltileri ise ekşi, bazik veya tuzludur.

Bir çözeltideki potasyum derişimi alev fotometresi, atomik absorbsiyon spektroskopisi, ICP veya iyon seçici elektrotlarla tayin edilebilir. Ayrıca potasyumun ayırma veya çöktürme ile tayininde sodyum tetrafenil, dihidrojen hexakloroplatinat (IV) hekzahidrat ve sodyum kobaltnitrit kullanılır.

Kullanım Alanları

 Potasyum klorür sülfajta kullanılır.
 Potasyum hidroksit endüstride kuvvetli baz olarak kullanılır.
 Potasyum nitrat barut yapımında kullanılır.
 Potasyum karbonat, potas, cam yapımında kullanılır.
 Potasyumla işlenen cam normal camdan daha sağlamdır.
 Potasyum buharı manyetik metrelerde kullanılır.
 NaK oda sıcaklığında sıvı olan bir sodyum-potasyum alaşımı, ısı iletimi için kullanılır. Ayrıca havasız kuru çözücü üretiminde kurutucu olarak kullanılır.
 Potasyum bitkilerin büyümesi için toprakta bulunması gereken bir maddedir.
 Potasyum iyonları hayvan hücrelerinde hayati öneme sahiptirler (Na-K pompası).
 Potasyum klorür sofra tuzu -NaCl- yerine veya kalbi durdurmak için kullanılır (kalp ameliyatları veya iğneyle idam).
 Superoksit KO2 taşınabilir oksijen kaynağı veya karbondioksit tutucu olarak kullanılır.
 Potasyum bisülfit (KHSO3) gıda katkısı olarak kullanılır.
 Potasyum bromür (KBr) fotoğrafik film ve kabartmalarda kullanılır.
 Potasyum kromat (K2CrO4) havai fişek, patlayıcı, kibrit, deri işlemede renk verici (parlak sarı-kırmızı renk) olarak kullanılır.
 Potasyum florosilikat (K2SiF6) özel cam ve seramik yapımında ve böcek öldürücü olarak kullanılır.
 Potasyum pirofosfat (K2P207) sabun ve deterjanlarda kullanılır.
 Potasyum sodyum tartarat, Rochelle tuzu, (KNaC4H4O6)kabartma tozu, ilaç ve ayna yapımında kullanılır.
 Potasyum temizlik malzemesi olan sabunda da kullanılır.
 Potasyum balık, tavuk, taze et, birçok sebze ve özellikle meyvelerde bulunur.
Önemli potasyum tuzları şunlardır: potasyum bromür, potasyum karbonat, potasyum klorat, potasyum kromat, potasyum siyanür, potasyum bikromat, potasyum iyodür, potasyum nitrat, potasyum sulfat…

Tarihçe
Potasyum 1807 yılında Sir Humphrey Davy tarafından kostik (KOH) potastan elde edilmiştir. Potasyum elektroliz yöntemiyle elde edilen ilk metaldir.
Potasyum Roma zamanında bilinmediği için, ismi klasik latince değil, neo-latincedir.
 Kalium ismi arapça al qalīy, kelimesinden gelen alkali kelimesinden alınmıştır.
 Potasyum ismi İngilizcedeki potas kelimesinden gelmektedir. Potas kelimesi ise orijinal olarak yanmış ağaç, ağaç yaprağı küllerinden elde edilen alkali anlamına gelir.

Bulunuşu

Potasyum dünya yerkabuğunun ağırlıkça %2,4 oluşturur ve bu oranıyla en çok bulunan yedinci elementtir. Çok elektropozitif olduğundan diğer minerallerden elde etmek oldukça zordur. Carnallite, langbeinite, polyhalite ve sylvite gibi potasyum tuzları eski göl ve deniz yataklarında bulunur. Potasyumun elde edildiği en önemli kaynak, Potas, Saskatchewan, Kaliforniya, Almanya, New Mexico, Utah ve dünyanın diğer yerlerinden çıkarılır. 1960 yılından beri faaliyette bulunan Saskatchewan madenleri dünyanın en büyük rezervlerine sahiptir. Öte yandan okyanuslar da diğer önemli potasyum kaynağıdır.
Potasyum, KOH'den Davy prosesine göre elektrolizle ayrıştırılır. Ayrıca ısı metotlarıyla da potasyum klorürden potasyum üretimi mümkündür. Potasyum saydam bir maddedir.

Önlemler

Katı potasyum suyla şiddetli reaksiyon verir. Bu nedenle dikkatli bir şekilde kullanılmalı, gaz yağı gibi mineral yağ altında saklanmalıdır. Lityum ve sodyumdan farklı olarak potasyum yağ altında uzun süreler saklanamaz. Altı aydan uzun sürelerde saklanılan potasyumun metal yüzeyinde ve kabın kapağında şoka duyarlı peroksit oluşabilir. Bu kapağın açılmasıyla peroksitler patlayabilir. Bu nedenle Potasyum, Rubidyum veya Sezyumun üç aydan fazla depolanacaksa oksijensiz veya vakum ortamında depolanması gerekir.

Potasyumun hava nemine temasından sonra yüzeyinde oluşan alkali potasyum hidroksit (KOH) bazik bir tehlikedir. Ciltle temasında sodyum metali gibi potasyum metali de sabunsu bir his bırakır. Bu ciltteki yağların yumuşak potasyumla olan bazik bozunma reaksiyonu sonucudur. Potasyumla çalışırken dikkatli olunmalı, cilt ve gözler korunmalıdır.

Potasyum yangınları suyla söndürülemez! Bu tür yangınları söndürmekte çok az kuru kimyasal etkili olabilir.

Beslenme ve tıpta potasyum
Potasyum beslenmede hayati bir mineraldir. Hayvan hücrelerindeki asıl pozitif katyon olduğundan, vücuttaki sıvı ve elektrolit dengesini sağlamak için önemlidir.

Potasyum, ayrıca hayvanlarda kas kasılması ve sinir akımı gönderimi için önemlidir.

Vücut sıvısındaki potasyum eksikliği ishal ve kusmaya yol açar, ölümcül olabilir (hypokalemia). Potasyum eksikliği sonucu kas güçsüzlüğü, kalp atışı anormallikleri ve dolaşım bozukluğu, refleks yavaşlaması ve nefes almada güçlük, halsizlik görülebilir.

Yeterli miktarda potasyum almanın en iyi yolu değişik türde yemekler yemektir. Düzenli beslenen insanlar genelde potasyum katkısına ihtiyaç duymazlar. Potasyumca zengin besin maddeleri; Lahana, brokoli, pazı gibi yeşil yapraklı sebzeler, zeytin, balık, portakal suyu, patates, muz, hurma, incir, avokado, kayısı, badem, fındık ve süt ürünleridir. Araştırmalar yüksek potasyum içeren besinlerle beslenmenin hipertansiyon riskini düşürdüğünü göstermektedir.

Günlük potasyum tüketim miktarı yetişkinler için 2000–3000 mg arasında olmalıdır. (Potasyumun kandaki seviyesinin 3.5 - 5 arasında olması gerekir.)

Kaynakça
 İngilizce Wikipedia

Alkali metaller
İndirgeyici maddeler
Kurutucu maddeler
Besinsel mineraller

Potasyum


Marla Adams (Ocean City, 28 de agosto de 1938) é uma atriz estadunidense vencedora do Emmy, mais conhecida por seus papéis como Belle Clemens em The Secret Storm (1968-1974) , e como Dina Abbott Mergeron em The Young and the Restless.

Filmografia

Ligações externas

Nascidos em 1938
Atores dos Estados Unidos
Atrizes de televisão dos Estados Unidos
Atrizes premiadas com o Emmy do Daytime

Marla Adams


Salak (/səˈlæk/ ; Salacca zalacca) este o specie de palmier (familia Arecaceae) nativ din Java și Sumatra din Indonezia. Este cultivat și în alte regiuni, sub formă de culturi alimentare și potrivit surselor, naturalizat în Bali, Lombok, Timorul de est, Malaezia, Maluku și Sulawesi.

Este un palmier cu tulpină foarte scurtă, cu frunze de până la  lungime; fiecare frunză are un pețiol de 2 m lungime, cu spini de până la 15 cm (5,9 inch) lungime și numeroase frunzulițe. Fructele cresc în grupuri la baza palmierului și sunt de asemenea cunoscute sub numele de fructul șarpelui datorită cojii solzoase brun-maronii. Ele au aproximativ dimensiunea și forma unei smochine coapte, cu un vârf evident. Pulpa este comestibilă. Fructul poate fi curățat prin ciupirea vârfului, care ar trebui să provoace desprinderea cojii și detașarea fructului. Fructul în interior este format din trei lobi, dintre care cei doi mari sau chiar toți trei, conțin o sămânță mare necomestibilă. Lobii se aseamănă și au consistența cățeilor de usturoi mari decojiți. Gustul este de obicei dulce și acid și puternic astringent, dar textura similară mărului poate varia de la foarte uscat și sfărâmicios (salak pondoh din Yogyakarta) la umed și crocant (salak Bali). Fructele Fructului Șarpe conțin numeroși nutrienți necesari corpului uman. 100 g de fructe de șarpe conțin 50 kcal, conțin vitamina C, beta-caroten, fibre, minerale, fosfor, fier, calciu, acizi organici, compuși polifenolici și mulți carbohidrați.

Cultivarea

Copacul salak a fost cultivat de-a lungul Indoneziei și există cel puțin 30 de soiuri, dintre care cele mai multe au un gust astringent și sunt dulci. Două soiuri populare sunt salak pondoh din provincia Yogyakarta (găsit în 1980) și salak Bali din insula Bali.

Salak pondoh
Salak pondoh este un fruct important în provincia  Yogyakarta de pe insula Java. În ultimii cinci ani înainte de 1999, producția anuală în Yogyakarta s-a dublat ajungând la 28.666 tone. Popularitatea acestuia (în comparație cu alte soiuri) printre consumatorii locali indonezieni se datorează în principal din cauza intensității aromei și gustului dulce, chiar înainte de a ajunge la maturitate deplină.

Salak pondoh are trei variante superiore și anume pondoh super, pondoh hitam (pondoh negru) și pondoh gading (fildeș / pondoh cu coajă gălbuie).

Salak Bali
Salak Bali este de obicei vândut peste tot în insula Bali și este un fruct popular atât printre localnici, cât și turiști.
Fructul este de mărimea unei smochine mari și are o consistență crocantă și umedă. Fructul dă o senzație de amidon la gustare și o aromă care amintește de ananas diluat și suc de lămâie.

Salak gula pasir
Cel mai scump soi de Bali salak este gula pasir (la propriu "nisip de zahăr" sau "bob de zahăr", referindu-se la granularitatea fină), care este mai mic decât salak-ul obișnuit și este cea mai dulce dintre toate soiurile de salak. Prețul în Bali este de 15.000-30.000 Rp  (1.50-3.00 $) pe kilogram, în funcție de perioada din an.

Salak gula pasir sau Zahăr salak este cunoscut pentru dulceața sa suculentă, uneori fermentat în vin Salak are un conținut de alcool de 13,5 la sută, similar cu vinul tradițional făcut din struguri.

Referințe

Lectură suplimentară

Plante comestibile
Fructe tropicale

Salak


ويليام بيت الأكبر  يعرف أيضاً بلقب إيرل شاثام  سياسي بريطاني (15 نوفمبر 1708-11 مايو 1778). تولى رئاسة الوزارة في بريطانيا من 30 يوليو 1766 إلى 14 أكتوبر 1768. هو والد ويليام بيت الأصغر.

مراجع

روابط خارجية

أشخاص تلقوا تعليمهم في كلية إيتون
أشخاص من وستمينستر
رؤساء حكومات في القرن 18
رؤساء وزراء بريطانيا العظمى
زملاء الجمعية الملكية
مدفونون في دير وستمنستر
مواليد 1708
مواليد في لندن
وفيات 1778
بريطانيون في الحرب الفرنسية والهندية
بريطانيون في حرب السنوات السبع
أشخاص متعلمون في كلية إيتون
خريجو كلية الثالوث الأقدس
قادة مجلس العموم في بريطانيا العظمى

ويليام بيت الأكبر