Fred 2: Night of the Living Fred (comercializada como FЯED 2: Night of the Living FЯED) es una película de comedia de terror de 2011. La película es la secuela de la película de 2010, Fred: The Movie, basada en las aventuras de Fred Figglehorn, un personaje creado e interpretado por Lucas Cruikshank para el canal de YouTube de Cruikshank. Es una secuela con temática de Halloween. Y es la segunda película de la trilogía de Fred. Jennette McCurdy, que interpretó a Bertha en el Fred original, no regresó y es reemplazada por Daniella Monet. John Cena regresa como Sr. Figglehorn (el padre imaginario de Fred), y Jake Weary regresa para interpretar a Kevin. La estrella de Supah Ninjas, Carlos Knight, coprotagoniza como amigo y compañero de Kevin. Pixie Lott, que Interpretó a Judy en la primera película, tampoco regresó y su personaje fue escrito; Fred revela que se separaron.

La película recibió críticas mixtas y negativas; sin embargo, se consideró una mejora con respeto a la original. El estreno de Nickelodeon en televisión atrajo a 5,7 millones de espectadores.

Argumento

Fred llega a su casa gritando y comparte su flashback con el público. Un día antes de Fred fue a la música y su profesor de música favoritos (que tiene problemas de audición) le dijo que él es un buen estudiante. Al día siguiente, se presenta en espera de su profesor de música antigua, pero descubre que ella ha sido reemplazado por un nuevo profesor de música: el Sr. Devlin (Seth Morris). Luego ve al señor Devlin limpiar y tirar un audífono, lo que hace que Fred cuidado. Más tarde, se caminaba hacia su casa con su mejor amiga, Bertha (Daniella Monet), y ve a una chica llamada Talia después de ellos. Creer que está siendo acosada, corre en casa y llega gritando. Ese mismo día el Sr. Fred avisos Devlin es su nueva vecina. Fred sospecha inmediatamente del señor Devlin, y comienza a pensar que él puede ser un vampiro.Al día siguiente en la escuela Devlin apoya a todos a unirse a una comunidad llamada unirse al mundo de la música. Fred cree que Devlin está tratando de convertir a todos en un vampiro haciendo que tome sus lecciones, y para su horror de todo el mundo toma las lecciones. Esa noche, Fred espías en él y lo ve enterrar algo, que él sospecha que es un cuerpo. Después de que Fred acaba de hablar con Talia, que se desvanece, lo que le hace pensar que es un fantasma, se imagina a su fantasma en su casa y cae por las escaleras de llegar a ella. La puerta se golpeó y lo abre para ver a mamá de Kevin y les invita a una fiesta, y luego se revela que es la hermana de Talia de Kevin. Al día siguiente, suena el timbre y Fred se abre con el señor Devlin, que se está llevando a su madre en una fecha, lo que hace que se vuelva de inmediato incómodo.Fred pide la ayuda de Bertha a echar una mano en conseguir pruebas suficientes de que el Sr. Devlin es un vampiro. Fred y espionaje en Bertha Sr. Devlin y la fecha de la mamá de Fred, con Bertha se hacen pasar por una camarera (cuando el señor Devlin comentarios que se parece a uno de sus estudiantes, que lo cubre porque dice ser su madre), el Sr. Devlin las órdenes de un filete sangriento hacer bertha más sospechosa. A continuación, los espías del señor Devlin ve la chaqueta de su profesor de música vieja, entonces se vuelve aún más sospechoso de Devlin. Más tarde esa noche, que cae desde la ventana, porque se da cuenta el Sr. Devlin le veremos tal como él está tratando de escapar. Entonces, su "padre" (John Cena) lo detiene y lo lleva a una arena de lucha libre, donde forman un equipo de la etiqueta. Sr. Devlin y Kevin también forman un equipo de la etiqueta. Su padre golpea a Devlin, Fred finalmente Kevin alfileres y él y su padre ganar. En este punto, Fred se despierta, lo que sugiere que todo fue un sueño. Entonces Fred anda poniendo crucifijos para defenderse de Devlin, como los vampiros odian todas las cosas santas. También ve Derf, quien le dice que enfrentarse a sus miedos y derrotar a Devlin. Fred entonces compra salsa de ajo de un restaurante chino. En el recital de piano esa noche, Fred chorros de la salsa de ajo en todo el mundo, incluyendo Talia. Después, para horror de Fred, el Sr. Devlin le invita a su casa a cenar para que puedan "enterrar el hacha de guerra". Fred establece un video en vivo desde su teléfono para que pueda probar que Devlin es un vampiro. Dentro de la casa de Devlin, Fred descubre la habitación de un carniceros secreto "detrás de una pared llena de carne y huesos. Como Fred investiga, Devlin se arrastra con un cuchillo largo y una altura tocado, asustando a Fred, Fred se deja caer su teléfono en una olla de hervir el líquido. El video se congela en Devlin, y la imagen congelada de Devlin en su tocado hace que todos de ver el video para pensar que él es un vampiro. Pero después de Devlin explica cada manía extraña que tiene, Fred comienza a relacionarse con él, y él viene a como Devlin.En la escuela se da cuenta de que todos han visto su video, lo que hace que todos crean que Devlin es un vampiro. Corre a la casa de Devlin a disculparse, pero Devlin es demasiado deprimido como para responder. Cuando Fred ve al señor Devlin ser despedido, y poner un cartel para su casa, diciendo que él se mueve, se siente culpable y trata de arreglarlo todo, haciéndoles pensar que él es el vampiro. Bertha y Talia tanto ayuda, como Talia pone de manifiesto lo mucho que le gusta a su hermano. Kevin y sus amigos deciden ir a la casa de Devlin se debe a que creo que tiene Talia. Devlin les dice que los vampiros no son reales, pero Bertha sale y dice, "Los vampiros son reales, pero no es Devlin. ¡Es él!" Luego, Fred sale del garaje llevar Talia, amenazando con convertirse en un vampiro también. Bertha hace Kevin apuñalar a Fred, y se rocía con sangre falsa. Devlin ve Fred y acepta sus disculpas, revelando que él renunció a su trabajo y vendió su casa de su propia elección, pero aun así ve a Fred como su único verdadero amigo. Al final, como la madre de Fred y Devlin salir a cenar y salir por la puerta, Fred mira al espejo en su casa y ve que el Sr. Devlin no tiene reflexión, revelando que era un vampiro, después de todo, y los gritos de Fred el terror como los extremos de la película.

Reparto
Lucas Cruikshank como Fred Figglehorn / Derf:   Fred es un joven de dieciséis años socialmente incómodo y extremadamente hiperactivo. Derf es un misterioso extraño que se parece a lo contrario de Fred.
Cruikshank también interpreta brevemente a Judy en drag, en una escena de flashback parodiando a CasaBlanca mostrado su ruptura con Fred.
Ariel Winter como Thalia, la chica nueva en la escuela y la hermana de Kevin, que quiere que Kevin sea amable con Fred. Ella está enamorada en secreto de Fred. Ella sirve como el interés amoroso de Fred.
Seth Morris como el Sr. Jake Devlin, el nuevo professor de música y el nuevo vecino de Fred
Daniella Monet como Bertha, la mejor amiga de Fred que lleva ropa extraña, pero se preocupa poco por lo que piensen los demás. Monet remplaza a Jennette McCurdy, que interpretó al personaje en la primera película.
Jake Weary como Kevin Lebow; un matón que vive al otro lado de la calle de Fred.
Stephanie Courtney como la madre de Janet, Kevin y Thalia,
John Cena como Papá Figglehorn, el padre imaginario de Fred que aparece casi de la nada para ofrece consejos y apoyo a Fred durante toda la película. vive en el refrigerador de la familia.
Carlos Knight como Diesel, el mejor amigo de Kevin.
Matthew Scott Montgomery como Gerente Adolescente.
Talon Reid como el mejor amigo de Kevin.
Jay Jay Warren como el joven Kevin.
Además, Pixie Lott aparece a través de imágenes de archivo como Judy, la bonita chica de al lado que era la enamorada de Fred y eventual novia. Cruikshank declaró que Lott no regresó porque su gestión no le permitió aparecer en ninguna otra película.

Producción
La producción se había llevado a cabo en todo el mismo lugar donde se había rodado la película anterior, con la mayor parte de la producción llevada a cabo sobre la base de enero-febrero de 2011, con la escena de la WWE filmada en un evento público el 27 de abril de 2011.

Cruikshank había revelado que durante la producción algunos miembros del elenco de la película habían teorizado que la película se estrenaría en formato de película en 3D; sin embargo, la película al final se estrenó como una película para televisión.

El 10 de abril de 2011; 3 meses después de que comenzara el rodaje, se había anunciando que una secuela estaría en marcha y que se estrenaría a finales de 2011.

Música
La banda sonora de la película fue compuesta por Roddy Bottum, quien anteriormente compuso la primera película.

La música que se tocó durante la escena cuando el Sr. Devlin y Kevin van al cuadrilátero cuando Fred está soñado es "Blood", utilizada por el antiguo establo lucha libre profesional The Brood.

Recepción
La película recibió críticas promedio a negativas Sin embargo, no fueron tan negativos como en la película anterior de Fred. A partir del 13 de octubre de 2015, la película tiene una puntuación de 2,4 basada en 2.185 votos en IMDb. Common Sense Media le dio a la película 2 a 5 estrellas basadas en 23 reseñas. Agregador de revisión Rotten Tomatoes le dio a la película una clasificación del 37 % basada en 453 votos de la audiencia.

Valoraciones
El estreno americano inicial atrajo 5.7 millones de televidentes, por debajo del estreno de la película anterior de 7,6 millones de espectadores. Sin embargo, ocupó el sexto lugar en el más visto de la programación global de cable por semana. La segunda trasmisión del domingo siguiente a las , sacó 3,7 millones de espectadores. Lo suficiente para figurar como la programación de cable más vista en decimocuarta lugar durante la semana. La difusión final en horario estelar el 30 de octubre hizo 3,2 millones de visitas, y ocupó el programa en el top 20 de la programación de cable por la noche.

Continuación
Una tercera película llamada Fred 3: Camp Fred fue lanzado el 26 de julio de 2012. Esta fue la última entrega de la franquicia de Fred que se lanzó.

Medios Caseros
Fred 2: Night of the Living Fred fue lanzado en DVD el 6 de febrero de 2012. También se lanzó en una caja de triple junto con Fred: The Movie y Fred 3: The Camp el 4 de diciembre de 2012.

Referencias

Enlaces externos

 Night of the Living Fred at The Movie Insider

Películas de 2011
Películas sobre Halloween
Películas dirigidas por John Fortenberry
Películas de Lions Gate Entertainment
Películas de John Cena
Películas de terror humorístico de los años 2010
Películas de terror humorístico de Estados Unidos
Secuelas de películas

Fred 2: Night of the Living Fred


Hatice bint Hüveylid (, d.  555 – ö. 619), İslam peygamberi Muhammed'in ilk eşidir. Müslüman olmadan önceki lakabı, "temiz, pak, arınmış" anlamlarına gelen Tâhire idi.

Hatice, Muhammed ile evlendiğinde Muhammed 25 yaşlarındaydı ve kendisi de rivayetlerin çoğuna göre 40 yaşında, kimi zayıf rivayetlere göre ise yirmili yaşlarının ortasında ya da sonundaydı. Babasının adı Hüveylid, annesinin adı Fatıma'dır.

Hayatı
Doğum tarihi kesin olarak bilinmemektedir. Ancak 555 civarında olabileceği tahmin edilmektedir. Kureyş kabilesindendir. Daha öncesinde iki kez evlenmiş ve ikinci kocasının ölümünden sonra kendi adına ticaret yapacak bir adam görevlendirmeyi âdet edinmişti. Daha önce hiç evlenmediği de rivayetler arasındadır.

Hatice, ücretle tuttuğu adamlarla Şam'a ticaret kervanları düzenlerdi. Ticaretle uğraştığı için kendisine Tacire denilirdi. Ayrıca ilk çocuğu Hind olduğu için künyesi de Ümmü Hind'dir.

Muhammed ile tanışması ve evlenmesi
20'li yaşlarının başında Muhammed, ticaret vesilesiyle Hatice ile tanıştı. Muhammed'in işindeki dürüstlüğünü ve başarısını işiten Hatice, kendisiyle ortaklık yapmak istedi ve Şam'a göndereceği kervanların birine başkan olarak Muhammed'i tayin etti. Hatice, Muhammed'in kervandaki yönetiminden çok memnun kaldı, şahsiyetinden de çok etkilendi. Rivayete göre, Hatice bir gün rüyasında gökteki Ay'ın evine girdiğini ve daha sonra koynuna girdiğini görmüş, bunun üzerine rüyasını kuzeni ve aynı zamanda Hristiyan bir rahip olan Varaka bin Nevfel ile paylaşmış ve kuzeni de, gelecek olan son peygamberin eşi olacağını müjdelemiştir. Suriye'ye giden kervanın dönüşünde, Muhammed'in yanında bulunan ve onu yol boyunca inceleyen Hatice'ye ait Meysere adındaki köle, Muhammed'in yolculuk boyunca bazı tuhaflıklar sergilediğini ve üstelik Busra kenti yakınlarındaki bir manastırda, yıllar önce ölen Rahip Bahira'nın yerine geçmiş olan Rahip Nestor isimli Hristiyan bir din adamının onun hakkında peygamberlik alameti verdiğini efendisi Hatice'ye anlatmıştır. Hatice de bu olaydan önce gördüğü rüyayı ve kuzeni Varaka'nın söylediği sözleri hatırlamış, Muhammed'in gelecek olan son peygamber olduğunu anlayıp evlenme teklif etmiştir. Muhammed de teklifini kabul etmiştir. Onun bu sırada 40, Muhammed'in ise 25 yaşında olduğu söylenir.

Kaynaklar, bu evlilikten Kasım, Abdullah, Zeyneb, Rukiyye, Ümmü Gülsüm ve Fatıma olmak üzere altı çocuğun doğduğunu belirtirler. Bunlardan, erkek çocukların hepsi çok küçük yaşta öldüler.

Hatice, Muhammed'e eş, iyi bir arkadaş ve danışman olmuştur. Kendisi, Muhammed'in peygamberliğini tanıyan ilk kişidir; dolayısıyla Müslüman olan ilk kadındır.

Ölümü

Kaynaklara göre Hatice, peygamberliğin dokuz ila onuncu yılında, yani Muhammed'in Mekke'den Medine'ye hicretinden yaklaşık 3 yıl önce, 619 yılında öldü. Öldüğünde yaklaşık 64 yaşındaydı. İslami kaynakların çoğu, Hatice'nin ölümünün Ebu Talib'in ölümüyle aynı yıl olduğunu söylemiş ve İslam literatüründe de bu seneye Hüzün Yılı adı verilmiştir.

Muhammed onu hiçbir zaman unutmadı, daima ondan ve onun âhlakından bahsetti. Muhammed, onu ölümünden sonra dahi daima hayırla anarak vefa göstermiştir.

Kaynakça

Muhammed'in eşleri
555 doğumlular
Mekke'de ölenler
619 yılında ölenler
7. yüzyıl kadınları
Kadın sahabe
Lider eşleri
Ehli Beyt
Muhammed
Kureyş
Muhammed'in yaşamı
İslam tarihi

Hatice bint Hüveylid


Alonso Orozco Enriquez de Armendáriz Castellanos y Toledo, O. de M. (1551 – 5 de dezembro de 1628) foi um prelado católico romano que serviu como Bispo de Michoacán de 1624 a 1628, Bispo de Santiago de Cuba de 1610 a 1624 e Bispo Auxiliar de Burgos de 1605 a 1610.

Ligações externas
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)
  (for Chronology of Bishops)

Nascidos em 1551
Mortos em 1628
Bispos católicos
Bispos nomeados pelo Papa Paulo V


Trindade je grad i općina u istočnom Brazilu, u državi Goiás. Status grada je dobio još 1920. godine. Po popisu iz 2016. godine, ova općina ima 119.385 stanovnika na površini od 710 km².

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Ostali projekti

Gradovi u Brazilu

Trindade


Open Hydro plimna turbina je posebna vrsta turbine koja iskorištava energiju plime i oseke za proizvodnju električne energije. Izgradila ju je Open Hydro tvrtka, smještena u Dublinu, i 2006.godine postavljena je na testni položaj. Ova turbina bila je prva plimna turbina razvijena u Europskom morskom energetskom centru (EMEC). Prva je povezana na mrežu i proizvodila je električnu energiju iz energije plime i oseke za nacionalnu mrežu Ujedinjenog Kraljevstva. Njezinom instalacijom uspješno je demonstrirana metoda sigurne i ekonomične instalacije turbina izravno na morsko dno. Vizija tvrtke jest izgraditi polja plimnih turbina ispod razine mora koje će nečujno i nevidljivo proizvoditi električnu energiju bez štetnih utjecaja na okoliš.

Povijest
Iskorištavanje energije plime i oseke nipošto nije novi koncept. Naime, postoje dokazi da su mlinovi na plimu i oseku, nalik branama, bili u upotrebi još u doba starih Rimljana. Ti su mlinovi iskorištavali energiju plime i oseke zarobljavajući vodu u spremnicima tijekom plime i zatim puštajući vodu da izađe preko vodenog kola kada dođe oseka.Vodena kola pružala su mehaničku snagu za mljevenje žitarica.

Radeći na istom principu kao Rimski mlinovi (koncept brane), ovakvi tipovi elektrana koriste masivne turbine koje mogu proizvesti snagu i do 10MW.

Problemi plimnih turbina

Ekološki problemi
Energija proizvedena standardnim plimnim turbinama je obnovljiva i čista, ne uzrokuje emisiju plinova koji rezultiraju globalnim zatopljenjem i kiselim kišama, međutim postoje drugi neizbježni problemi. Mijenjanje plimnih tokova uništavanjem zaljeva ili  estuarija  može rezultirati negativnim utjecajem na vodeni i priobalni ekosustav. Nekoliko istraživanja provedenih s ciljem utvrđivanja ekoloških utjecaja elektrana na plimu i oseku pokazalo je da je svako pojedino područje različito i da utjecaju uvelike ovise o geografiji prostora. Primjerice, lokalna plima i oseka nije se značajno promijenila pod utjecajem brane La Rance, no to nije univerzalan slučaj. Procijenjeno je da je u zaljevu Fundy utjecaj brane na smanjenje lokalne plime od oko 15cm.

Ekonomski problemi
Tehnologija potrebna za iskorištavanje energije plime i oseke dobro je razvijena, ali glavna barijera povećanju broja ovakvih tipova elektrana jesu konstrukcijski troškovi. Iznosi početnih ulaganja su vrlo visoki, a period izgradnje postrojenja može trajati i do 10 godina stoga je cijena proizvedene električne energije veoma ovisna o zahtijevanoj rati povrata kredita od strane banke. Tehnologija korištena za pretvorbu energije plime i oseke u električnu slična je tehnologiji korištenoj u tradicionalnim hidroelektranama. Prvo je potrebno izgraditi prepreku odnosno branu preko zaljeva ili estuarija. Izgradnja brane je skup proces,a duž brane je potrebno ugraditi turbine i izlaze. Također, dnevni rad ograničen je na 10 sati koliko je vrijeme izmjene plime i oseke i potrebna visina izmjene je minimalno 7m. Sve ovo dovodi nas do problema neisplativosti koji se nastoji riješiti novim, drugačijim tehnologijama.

Rješenje - OpenHydro turbina
Open Hydro turbine došle su kao jedna od mogućnosti rješenja ekoloških i ekonomskih problema vezano za dobivanje energije iz plime i oseke. Ove turbine smještene su ispod površine vode gdje koriste energiju toka vode koji je posljedica periodičkog podizanja i spuštanja razine mora. Pošto je utjecaj na tok oko turbine minimalan i nema potrebe za značajnim građevinskim radovima kao što je to slučaj kod izgradnje brana i spremnika, ovo rješava mnoge ekološke probleme. U slučaju Open Hydro tehnologije, niti jedan dio infrastrukture nije vidljiv iznad razine mora.

Građa turbine
Open Hydro turbina je uređaj s horizontalnom osi, sastoji se od dva čelična stupa spojena na mrežu i utisnuta u morsko dno. Na stupovima se nalazi platforma koja pruža radni prostor. Turbina promjera 6 metara pričvršćena je za stupove pomoću dva čelična prstena, što omogućava spuštanje jedinice u more koristeći po jedno hidraulično vitlo nosivosti 15 tona sa svake strane. Ne postoji potreba za zupčanim prijenosnikom ili drugim složenim komponentama koje zahtijevaju redovitu intervenciju. Uređaj je temeljen na filozofiji od nula održavanja između remonta. Turbina je proizvedena od kombinacije staklom ojačanog kompozita i čelika. Turbina koristi generator s permanentnim magnetom, s magnetima montiranom oko vanjske strane rotora i električnim namotima smještenim u potpornoj strukturi. Nikakva priprema morskog dna nije potrebna i čitav sustav je moguće postaviti unutar jedne izmjene plime i oseke. Turbina ne zahtjeva korištenje štetnih sredstava za podmazivanje jer morska voda služi kao mazivo.

Za izgradnju turbine potrebno je zadovoljiti mnoštvo uvjeta:

 hidrodinamički uvjeti
 stanje morskog dna
 ekosustav morskog dna
 postavljanje, rad i održavanje turbine te minimalan utjecaj na okoliš
 pristup mreži i veza s kopnom.

Open Hydro turbina na nekoliko načina smanjuje rizike za sve oblike morskog života: lopatice rotora koje su pričvršćene unutar vanjskog kućišta i šuplje središte velikog promjera koje omogućava životinjama bezopasan prolaz kroz turbinu.

Princip rada turbine
Električna energija proizvodi se pomoću kinetičke energije vode pri čemu brzina protoka vode i volumen vode koja prolazi kroz turbinu moraju biti dovoljni da pokrenu rotaciju turbine koja onda pokreće generator. U standardnim elektranama na plimu i oseku za povećanje volumena vode i kinetičke energije vode koriste se brane. Brane sakupljaju vodu i pomoću visinske razlike stvaraju dovoljno kinetičke energije za pokretanje turbine. Kod Open Hydro turbine tu ulogu imaju plima i oseka. Turbine s horizontalnom osi imaju sličan princip rada kao vjetroturbine. Turbina se postavi u vodu i protok vode, u ovom slučaju uzrokovan plimom i osekom, uzrokuje rotaciju rotora oko horizontalne osi i time proizvodnju energije. Što je veća visinska razlika između plime i oseke, to je veći volumen i brzina strujanja vode, a samim time i brža rotacija turbine što ima za posljedicu veću proizvodnju električne energije.

Matematički izrazi za snagu trubine
Navedene turbine na plime i oseku rade prema sličnom principu kao i vjetroturbine stoga se na njih mogu primijeniti i slične matematičke jednadžbe za proračun snage turbine, učinkovitosti i slično. Snaga vjeroturbine može biti određena na nekoliko načina, no najčešće se za njeno izračunavanje koristi kinetička energija :

gdje je:

 - volumen (  )
 - gustoća ( kg/)
 - brzina gibanja ( m/s ).

Snaga vjetra (ili nekog drugog fluida) se dobije kao:

gdje je:

 - volumen fluida koji prolazi kroz turbinu
 - gustoća fluida
 - brzina
 - površina rotora vjetroturbine ()
 - vrijeme (s).

Iz snage je moguće dobiti bezdimenzijski koeficijent učinka , , koji nam govori o učinkovitosti stroja gdje   predstavlja efektivnu snagu stroja, a računa se prema formuli:  s prethodno navedenim veličinama.

Prednosti Open Hydro turbine
Kako je već ranije navedeno, Open Hydro turbina ima nekolicinu prednosti naspram klasičnih elektrana na plimu i oseku. Neke od prednosti su:

 manji troškovi investicije
 mali utjecaj na okoliš
 jednostavno održavanje i postavljanje
 sigurna za morski svijet.

Zaključak
Plima i oseka su ogroman i besplatan izvor energije koji se mora na pravi način iskoristiti. Dosadašnja tehnologija imala je velik utjecaj na okoliš i zahtijevala je velika početna ulaganja u izgradnju stoga je Open Hydro turbina predstavila jednostavniji, efikasniji i ekološki prihvatljiviji način pretvorbe energije plime i oseke u električnu energiju.

Izvori

Hidroenergija

Open Hydro plimna turbina


මුල්‍යමය ආර්ථිකය යනු ආර්ථිකයේ ශාඛවකි. සම්පත් කාලයක් සමඟ පරිපාලනයකින් භාවිතය මෙමඟින් සිදුවේ. තවදුරත් පැහැදිලිව ගතහොත් එමගින් ප්‍රධාන වශයන් "මුල්‍යමය කටයුතු" පිළිබඳ අවධානය යොමු කරයි, එනම් වෙළඳාමකදි දෙපාර්ශවය්ම කුමන වර්ගයේ හෝ මුදල් පිළිබඳ මෙහි අවදානය යොමු වේ.
මෙහිදි මතුවන ප්‍රශ්නය නම් "කාලය අවිනිශ්චිත බව, විකල්පය හා තොරතුරැ " පිළිබඳවයි.

1.කාලය - මුදල් වර්තමනයේ ගනුදෙනු කරන්නේ ආනාගතයේ ලැබෙන මුදලටයි.
2.අවිනිශ්චිත බව - අනාගතයේ ලැබෙන මුදල් ප්‍රමාණය නිශ්චිත නොවේ
3.විකල්පයන් - ගණුදෙනුවේ එක් පාර්ශවයක් ගන්නා තිරණයක් ලැබෙන මුදලට බලපෑම
4.තොරතුරැ - අනාගතයේ ලැබෙන මුදල අඩුවීම, මුදල් නොලැබිම, මුදලේ අගය විචලනය

විෂය කරැණු

ඉහත දක්වා ඇති පරිදි මුලපට ආර්ථික පද්ධතිය, කොටස් වෙළඳපොල, ව්‍යාපාරයන්ගේ මුලපටය කටයුතු වැනි මුලපටලය වෙළඳපොල පිළිබඳ අවධානය දක්වයි. මෙහිදි පහත දැක්වෙන කරැණුද මුලාපටය ආර්ථිකයේ කොටසක් වේ. අයවැය සැකසීම, ඉතිරිය , ආයෝජනය, ණයගැනීම, ණයදීම, රක්ෂණය , ඉතුරැම් රැකුම් (Hedging) ව්‍යාපාරයේ විවිධ කර්මාන්ත වල යෙදීම  (Diversification) හා දේපළ කළමණාකරනය අඩංගු වේ. අනාගතය අස්ථිර බැවින් සම්පත් ආයෝජනයේදී මුල්‍ය ආර්ථික අදහස බලපායි.

මුල්‍යමය ආර්ථික විශේෂඥයන් පහත ප්‍රශ්න සලකයි.
මුප්‍යමය දේපළයන්ගේ අගය තක්සේරැ කරන්නේ කෙසේද?
(කොටස්, බැඳුම්කර, මුදල් හ පාරිභෝගික භාණ්ඩ)
ව්‍යාපාර ආයතන වෙනස් ආකායන්ගෙන් මුල්‍යමය ක්‍රියාකාරකම් පවත්වා ගැනීමේ බලපෑම් (කොටස් හා ණය වැනි)
ආයෝජකයාගේ පරමාර්ථ හොඳින් ඉටුවන පරිදි දේපල ආයෝජනය කල යුතු ආකාරය?

සටහන්

| Financial Economics
|}
{|

මුල්‍යමය ආර්ථිකය


Route 1 is a highway in the southern part of the Canadian province of New Brunswick. It begins in the west from the Canada–United States border at St. Stephen, and runs east for  to Route 2 at River Glade.

The entire highway is a 4-lane controlled-access freeway. It is one of the most important highways in the province, carrying traffic from the American border at St. Stephen, through the City of Saint John, ending with an interchange with the Trans Canada Highway at Riverglade.

History
The majority of road development in New Brunswick follows settlement patterns which pre-dated motor transport, thus most communities developed along navigable waterways or were served by railways. The development of controlled access expressways only began in the 1960s and only around the largest communities. The majority of early provincial highway improvements merely consisted of upgrading local roads.

Early route
Route 1 initially followed local roads from St. Stephen eastward to Oak Bay where it swung south to the town of St. Andrews, then back north and east (still along local roads) until reaching Saint John where it followed Manawagonish Road through the former city of Lancaster and was later diverted to follow the "Golden Mile" immediately south of Manawagonish Road. It crossed the Saint John River at the Reversing Falls Bridge before proceeding on Douglas Avenue into the north end of the city. From there it went over to Rothesay Avenue and followed the shores of the Kennebecasis River up the valley to Sussex where it ended. Over time, various sections of 2-lane controlled access highway were built to bypass the growing towns and villages, including a long section bypassing the townships of Rothesay and Quispamsis, named the Mackay Highway, having been built through a stretch of timberland formerly owned by the locally prominent Mackay family.

Saint John Throughway

The earliest significant upgrade to this routing came in the late 1960s during an urban-renewal project in Saint John which saw the construction of a new highway (the Saint John Throughway) to bypass increased truck traffic around the city. Several alignment options were examined with the majority of citizens wanting the highway to go north of the city through the suburb of Millidgeville from where an easier crossing of the Reversing Falls gorge could be attempted.

However, the city, along with the provincial and federal governments, decided to bargain with the Canadian Pacific Railway (CPR) to purchase the majority of the Mill Street Yard near the neo-gothic Union Station for a highway alignment which would run through the middle of the city (somewhat like the infamous Interstate 93 alignment which was built through Boston).

The removal of the rail yard and historic station coincided with the federally-controlled National Harbours Board building the 4-lane Saint John Harbour Bridge downstream of the Reversing Falls which opened in 1968. Part of this deal involved the NHB collecting a 25¢ toll in each direction, however the toll cannot be raised without federal, provincial and municipal agreement, until 2007 when the toll was increased to 50¢. The new bridge also had the added effect of cutting the upper part of Saint John Harbour off from large ship traffic.

In a related project, in 1969, the federal and provincial governments worked with CPR to revamp the Saint John-Digby ferry service by building a new terminal in the city's west end, along with interchanges off the new expressway.

Mackay Highway
The Saint John Throughway only extended from Spruce Lake at Lorneville in the west, to where it met the end of the Mackay Highway and Rothesay Avenue in the east at Coldbrook but its construction coincided with the decline of rail traffic and rise of truck traffic and personal automobile travel. The Saint John area soon saw the growth of suburbs in the towns of Rothesay and Quispamsis in the Kennebecasis River valley, which were located just outside the Bay of Fundy's "fog belt."

In the 1970s, the Mackay Highway was upgraded from a 2-lane highway to a 4-lane divided highway, and the controlled-access section of the highway was extended further to accommodate the growing town of Quispamsis.

Extending controlled access
In a new focus on improving arterial highways in the province, the provincial government during the 1960s-1980s undertook other improvements to Route 1, namely in building new sections (or designating existing sections) as controlled access. This resulted in the establishment of maximum speed limits of 100 km/h (62 mph) on these sections.

In the mid-1990s, a 2-lane bypass of Hampton was built up the Kennebecasis Valley from where the Mackay Highway ended, rejoining local roads at Valley Waters. Another bypass was built from Oak Bay to Digdeguash to avoid the circuitous routing down the St. Andrews peninsula and through the town of the same name. Further 2-lane bypasses were built around St. George and on the outskirts of Sussex where an interchange with the Trans-Canada Highway was built.

4-lane construction
The provincial government changed in 1987 with the election of Premier Frank McKenna who was focused on improving the province's business climate. One of the government's major tasks was to revamp provincial transportation infrastructure and McKenna entered into aggressive negotiations with the federal government of prime minister Brian Mulroney to secure federal funding of new highway projects. McKenna viewed the Trans-Canada and Route 1 in New Brunswick as being partially a federal responsibility since they funnelled the majority of Atlantic Canada's highway traffic to the U.S. and central Canada. The signing of the Canada-U.S. Free Trade Agreement in 1989, coupled with federal approval for numerous railway line abandonments in the Maritimes during the 1980s, led to predictions of further highway traffic growth on New Brunswick highways in the 1990s.

Under the remainder of the McKenna administration's years of power (until 1997), Route 1 saw 4-lane expansion and upgrading between Lorneville to Lepreau in the west and between Coldbrook and Apohaqui (near Sussex) in the east. A small 4-lane re-alignment was also built between St. George and Pennfield. The Trans-Canada Highway (Route 2) was also upgraded to 4-lanes between Penobsquis and Three Rivers.

Upgrades to Route 1 continued in the late 2000s, with a 4-lane section between St. Stephen and the Route 127 junction at Waweig opening to traffic in December 2008. The St. Stephen Bypass, which had been partially open since 1993 as a 2-lane controlled access route to siphon traffic to the Milltown border crossing, was also upgraded and officially became part of Route 1 at this time. The bypass was completed in November 2009 with the opening of the International Avenue Bridge to Calais, Maine.

It was announced on September 5, 2008 that the remaining stretch of Route 1 that connects to the United States will be twinned.  The estimated cost would be $1.2 Billion (including maintenance and not accounting for inflation) with PPP Canada contributing half the cost of construction for an amount estimated to be about $290 million.  Work was completed in October 2012. The project was completed in much the same manner as the upgrade and realignment of the Trans-Canada Highway. A private consortium was chosen through a tendering process, and was responsible for the design, and construction for the sections not yet upgraded to 4-lane status. After construction was completed the company formed by the consortium will be responsible for the maintenance of the highway from the US-Canada border crossing, to the interchange with Route 2 at River Glade, 15 km west of Moncton until the year 2040.

On October 25, 2012, the final 8 kilometers of 4-lane highway were opened, completing the project.

Trans-Canada re-alignment
The final years of the McKenna administration saw an agreement signed with a private consortium called Maritime Road Development Corporation (led by former provincial Liberal leader and former federal Minister of Transport Douglas Young) to privately finance and build a toll highway to carry the Trans-Canada Highway (Route 2) in a new alignment from a point west of Fredericton to a point on the existing TCH west of Moncton at River Glade.

The toll issue was not without controversy as it led to the downfall of McKenna's successor, Camille Theriault in 1999 to PC leader Bernard Lord. The highway was built, but tolls were removed from most portions of the highway before they opened and this portion of the privately built (and owned) re-alignment of the Trans-Canada Highway has a hidden toll which is charged to the provincial government, thus motorists do not directly pay for their highway usage.

The new alignment of the Trans-Canada Highway opened in October, 2001 and at this time the portion of the old TCH which ran between River Glade and Sussex was re-designated as part of Route 1, extending the eastern terminus of this highway approximately . Plans called for completion of a 4-lane bypass to replace the old TCH alignment around Sussex and construction took place from 2000–2004. A portion of the old TCH alignment from Sussex toward Fredericton has been re-designated as Route 10 and a re-aligned interchange has been built at Sussex.

Saint John exit upgrades

An experiment with Sunbury's new A-Trains led to the redesign of highway exit 119. Exit 119-B, west-bound, was widened to allow these longer transport truck configurations to navigate the exit. On the opposite side of the highway, the two east-bound on-ramps were combined into a wider single ramp, again to allow easier navigation for the longer transport trucks to navigate.

An east-bound exit was never officially available at exit 128, as it was only a private truck entrance into Strescon's property. In the fall of 2007, this exit was rebuilt into an official exit to allow east-bound traffic access to Rothesay Ave. East-bound traffic can now exit/enter to/from Rothesay Ave (via Ashburn Road) and west-bound traffic can exit/enter to/from Foster Thurston Drive. There is no overpass at this exit.

In December, 2013 the "One Mile House" interchange officially opened after over 4 years of construction with a final price tag of $83 million. This new interchange includes a new 500 m bridge to cross the highway, rail yard, river, and Rothesay Avenue and connects directly to Bayside Drive and Loch Lomond Road, with access to/from Route 100 on Rothesay Avenue. This allows traffic destined for the McAllister and Grandview Industrial Parks and the heavy industrial businesses in that area to get more direct access to Highway 1 and avoid the uptown Saint John streets. The name, "One Mile House", is derived from the section of Saint John located along the railway 1 mile east of the former Union Station.

Exit list

See also
List of New Brunswick provincial highways
 East–West Highway (New England)

External links
 Steve Anderson's BostonRoads.com: Unbuilt Interstate 92 in New England, providing a link between NB's Route 1 and the United States]

References

001
001
001
001
001
Hampton, New Brunswick
St. Stephen, New Brunswick
Transport in Saint John, New Brunswick

New Brunswick Route 1


Ascheberg er en by i det nordlige Tyskland, beliggende sydøst for Kiel under Kreis Plön i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Ascheberg ligger på den nordvestlige bred af delstatens største sø, Großer Plöner See i Naturpark Holsteinische Schweiz. Lidt syd for byen ligger, på en halvø i søen, slottet og herregården Ascheberg.

Historie
Søbredden af den store Plöner See blev brugt af jægere, samlere og fiskere i jægerstenalderen (ca. 10.000-4.300 f.Kr.).

Siden den yngre stenalder (ca. 4.300-2.300 f.Kr.) over bronzealderen (ca. 2.300-550 f.Kr.) ind i jernalderen (ca. 550 f.Kr.-400 e.Kr.) boede mere eller mindre kontinuerligt landbrugere i området.

Området omkring Plöner See var fra det 8. til det 12. århundrede e.Kr. slavisk bosættelsesområde.

Ascheberg nævnes først i 1190 som Askeberghe (Eschenberg). Navnet refererede oprindeligt kun til godset og blev efterhånden overført til bebyggelsen.

Fra det 13. århundrede lå der en herregård, som blev opkøbt af familien Rantzau omkring midten af det 15. århundrede. I 1739 blev Hans Graf zu Rantzau, der boede i Schloss Ascheberg, den første godsejer i Holsten til at tage tiltag for landboreformer. Greven opdelte ejendommens marker, overdrog landet til bønderne og opkrævede afgifter af dem. På dette tidspunkt blev en større ombygnng af komplekset planlagt i barokstil, men planerne blev ikke implementeret. I det 19. århundrede overgik slottet til gev Brockdorff-Ahlefelds familie. Det nuværende Ascheberg Slot er en simpel klassicistisk bygning fra det 19. århundrede og bruges i dag som et kristent ungdoms fritids- og fritidscenter.

I 1846 opførtes Ascheberg station i tilknytningen til den nye jernbane.

Eksterne kilder/henvisninger

 Byens websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön

Ascheberg (Holsten)


Ersin Kalkan, (d. 5 Şubat 1961), Türk gazeteci ve yazar.

İstanbul Balat'ta büyüdü. Dokuz Eylül Üniversitesi İktisadi İdari Bilimler Fakültesi'nden mezun oldu. Lise yıllarında gazeteciliğe başladı ve Aydınlık 'ta Cemal Süreya'nın asistanlığını yaptı. Daha sonra Yeni Asır, Yeni Gündem, Güneş, Akşam, Gazete Pazar, Radikal ve Hürriyet'''te mesleğini sürdürdü. Editörlük, yazı işleri müdürlüğü ve muhabirlik görevlerinde bulundu. Gazetecilik dışında Akademi İstanbul ve Marmara Üniversitesi'nde öğretim görevlisi olarak kent sosyolojisi ve gazetecilik derslerine girdi. Hırant Dink ile ilgili bir söyleşisinin ardından Hürriyet gazetesinden ayrılmak zorunda kalan Ersin Kalkan, daha sonra National Geographic'te ve Sabah gazetesinde çalıştı.

Ersin Kalkan edebiyat alanında da ürünler verdi. Varlık, Milliyet Sanat, Gergedan, Sombahar gibi sanat edebiyat dergilerinde yazılar yazdı, hikâyeler kaleme aldı.

Ersin Kalkan bugüne kadar çok sayıda meslek ödülüne layık görüldü. Gazeteciler Cemiyeti Kalkan'a En İyi Röportaj, Araştırma ve Haber dallarında ödüller verdi. "Son Kahramanlar" adlı söyleşisi ve kitabı dolayısıyla Milli Olimpiyat Komitesi Kalkan'a Fair Play Ödülü'nü sundu. Mazlumder, 2010 İnsan Hakları Ödülü'ne de Ersin Kalkan layık görüldü.

Kalkan, 14 Nisan 2020 akşamı Balat'ta, geçmişte husumet yaşadığı ve tehdit edildiği gerekçesiyle hakkında şikayette bulunduğu Berattin Çümen'in saldırısına uğradı. Boğazını sıkan eski lisanslı güreşçi Çümen'in elinden kurtulmak amacıyla cebinden çıkarttığı çakıyla saldırganı boğazından yaralayıp ölümüne sebep olmak gerekçesiyle 16 Nisan 2020 tarihinde tutuklandı. İstanbul 15. Ağır Ceza Mahkemesi'nde yapılan yargılama sonucunda 9 Nisan 2021 tarihinde "haksız tahrik altında kasten öldürme" suçundan 15 yıl hapis cezasına çarptırıldı.

 Kitapları
 Aşkın İçinde Aşk Var, Yeni Yaz Yayınları, 2004
 Son Kahramanlar, Doğan Kitap, Hürriyet Serisi, 2004
 Bir Jitem Dosyası: Musa Anter Cinayeti - Katille Buluşma'', Güncel Yayıncılık, 2006
 "Yeraltındaki İstanbul" Kültür AŞ Yayınları, 2010
 "The World Beneath İstanbul" Kültür AŞ Yayınları, 2010
 "Piri Reis'in İzinde - Altın Yollar" Pi Yayıncılık, 2011

Kaynakça

1961 doğumlular
20. yüzyıl Türk gazetecileri
21. yüzyıl Türk gazetecileri
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
Yaşayan insanlar
Dokuz Eylül Üniversitesinde öğrenim görenler

Ersin Kalkan


Siyasetçi ya da politikacı, parti politikasında etkin olan bir kişi ya da hükûmette herhangi bir görevi elinde bulunduran bir kişi. Politikacılar, ülkeyi ve dolayısıyla insanlarını yöneten yasalar ya da politikalar önerir, destekler ve oluşturur. Politikacı, herhangi bir bürokratik kurumda, politik iktidara ulaşmaya çalışan herhangi biri de olabilir.

Kimlik
Politikacılar özellikle parti siyasetinde siyasi olarak aktif olan insanlardır. Siyasetçilerin pozisyonları yerel ofislerden, bölgesel ve ulusal hükûmetlerin yürütme, yasama ve yargı dairelerine kadar uzanmaktadır. Şerifler gibi bazı seçilmiş kolluk kuvvetleri dahi politikacı olarak kabul edilir.

Medya ve retorik
Siyasetçiler konuşmaları ya da kampanya reklamlarındaki söylemleri ile tanınırlar. Özellikle seçmenlere aşina oldukları politik pozisyonlarını geliştirmelerine izin veren ortak temalar kullanmaları ile bilinirler. Politikacılar gerekliliği nedeniyle medyanın uzman kullanıcıları hâline gelirler.  19. yüzyılda siyasetçiler, posterlerin yanı sıra gazeteler, dergiler ve broşürleri de yoğun şekilde kullanmışlardır. 20. yüzyılda radyo ve televizyon dallarına geçerek televizyon reklamlarını bir seçim kampanyasının en pahalı parçası hâline getirmişlerdir.  21. yüzyılda internet ve akıllı telefonlara dayalı sosyal medyaya giderek, bunlara daha fazla dahil oldular.

Söylenti siyasette her zaman önemli bir rol oynamıştır; rakibin olumsuz söylentileri, kendi tarafı hakkındaki olumlu söylentilere göre daha etkili olur.

Bürokrasi ve avantajları
Bir kere seçildiklerinde, politikacılar hükûmet görevlisi olur ve siyaset yanlısı olmayan kalıcı bir bürokrasi ile uğraşmak zorundadır. Tarihsel olarak, her iki tarafın uzun vadeli hedefleri arasında ince bir çatışma olmuştur.

Özellikleri
Birçok bilim insanı, siyasetçilerin özelliklerini yerel ve ulusal düzeylerde karşılaştırarak ve daha liberal olanları veya daha muhafazakâr olanları kıyaslayarak seçimler açısından daha başarılı ve daha az başarılı olanları karşılaştırırlar. Son yıllarda özel ilgi, kadın siyasetçilerin ayırdedici kariyer yollarına odaklanmıştır. Örneğin, Latin Amerika politikasında "Supermadre" modeli ile ilgili çalışmalar yapılmaktadır.

Birçok politikacının, binlerce isim ve yüzü hatırlaması ve hikâyeleri ile ilgili kişisel anıları hatırlama becerisine sahip olması bir basketbol oyuncusunun çok uzun boylu olması gibi bir avantajdır. Birleşik Devletler başkanları George W. Bush ve Bill Clinton bu tür anıları ile ünlüydü.

Diğer araştırmalarda, politikacıların diğer kişilerin gösterdikleri karmaşık kişiliklerden yoksun olduklarını ve bu nedenle basit zekaya sahip olduklarını göstermiştir.

Eleştiriler
Birçok eleştirmen, siyasetçilere halktan uzak oldukları eleştirisinde bulunur. Sürtüşme oluşturan ana konular arasında, siyasetçilerin aşırı biçimsel ve pek çok öfkeli ve mecazi ifade ile doldurduğu, yaygın olarak "belirsizlik, yanıltıcı ve şaşkınlık" girişimi olarak nitelendirilen biçimde konuşma biçimleridir.

Politikacılar kamu işleri ve halk için çalışmak yerine, mal veya hizmet karşılığında para alarak rüşvetçi ve yozlaşmış olarak düşünülürler.

Liderliği sürdüremeyen pek çok eski siyasetçi, yeni siyasetçileri eleştirel düşünce eksikliği nedeniyle eleştirirler.

Ayrıca bakınız
 Siyaset
 Devlet adamı
 Siyasi parti
 Siyasi kampanya

Kaynakça

Dış bağlantılar

Politik meslekler
Hukuk meslekleri

Siyasetçi


الفَنَّان هو الشخص الذي يشارك في واحد أو أكثر من الأنشطة المتصلة بخلق الفن وممارسة الفنون و/أو إظهار الفن. غالباً ما يستخدم المصطلح في قطاع الترفيه، ولا سيما في سياق الأعمال التجارية، للموسيقيين وفناني الأداء الأخرين.

المراجع

جماليات
حرفيون
فلسفة الجمال
فنانون وفنانات
قوائم مرتبطة بالفنون
مهن العلوم الإنسانية
مهن الفنون
مهن الفن

فنان


جزيرة جويان أكبر الجزر في مولدوفا.

مراجع

جزر مولدوفا
مولدوفا

جويان (جزيرة)


An Paspalum alcalinum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Christian Mez. An Paspalum alcalinum in nahilalakip ha genus nga Paspalum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paspalum

Paspalum alcalinum


O 40º Campeonato Europeu de Halterofilismo foi organizado pela Federação Internacional de Halterofilismo em Milão, na Itália entre 3 a 5 de maio de 1960.

Medalhistas

Quadro de medalhas

Ligações externas
Site da Federação Europeia de Halterofilismo

1960
Europeu
Halterofilismo
Halterofilismo

Campeonato Europeu de Halterofilismo de 1960


Diklići, naselje u općini Višnjan, Hrvatska
 Diklići (Ravno, BiH), naseljeno mjesto u općini Ravno, BiH
 Diklići (Trebinje, BiH), naseljeno mjesto u gradu Trebinju, BiH

Diklići (razdvojba)


La gare de Raeren  est une gare ferroviaire belge des lignes ligne 48, de Stolberg à Saint-Vith et ligne 49, de Herbesthal à Raeren se trouvant sur la commune de Raeren, dans la province de Liège en Région wallonne, dans la communauté germanophone de Belgique.

Situation ferroviaire
La gare de Raeren est établie au  (PK) 19,7 de la ligne 48, de Stolberg (frontière allemande) à Saint-Vith , entre la gare allemande de Walheim et celle de Roetgen, gare belge enclavée en territoire allemand.
Elle constitue aussi le PK terminal (13,5) de la ligne 49, de Welkenraedt à Raeren à  de la gare d'Eupen qui constitue le terminus de la ligne pour les voyageurs.

Histoire

Période prussienne
Les Chemins de fer de l'État de la Prusse (KPEV) inaugurent le  la section d'Aix-la-Chapelle à Montjoie de sa ligne des fagnes (Vennbahn).

Raeren devient une gare de bifurcation le  lorsque la ligne de Herbesthal à Eupen est prolongée vers Raeren. La gare sera dotée d'une remise à locomotives.

Pendant ce temps, les travaux progressent vers le sud, la ligne atteint Saint-Vith (avec un raccordement de Waimes à Malmédy) tandis qu'un double prolongement d'une part vers la ville de Gerolstein, de l'autre vers la frontière luxembourgeoise, est livré à l'exploitation en 1888-1889.

Gare de la SNCB
Après la Première Guerre mondiale, les cantons de l'Est et l'ensemble de la Vennbahn (de Raeren à la frontière luxembourgeoise) sont attribués à la Belgique. Raeren devient une gare frontalières, dont les installations sont agrandies, et une convention régit la circulation des trains sur la section de Raeren à Kalterherberg comprenant plusieurs gares enclavées sur le sol allemand. Après cinq années d'annexion lors de la Seconde Guerre mondiale, les frontières sont reconduites mais plus aucun train de voyageurs ne circule sur la section de Raeren à Kalterherberg. Avec la suppression de ceux vers Eupen en 1959, Raeren n'accueille plus qu'un trafic commercial de marchandises.

Le , la SNCB met fin aux trains de marchandises de la section Raeren - Sourbrodt. La Deutsche Bundesbahn fera encore rouler des trains de fret venant de Stolberg et Aix-la-Chapelle jusqu'au .

Déclin et reconversion

Les rails étant conservés et plusieurs excursions en train de l'association GTF ayant rencontré un franc succès, l'association sans but lucratif Vennbahn VoE voit le jour en 1990 et rachète du matériel ancien (dont une locomotive à vapeur allemande) afin d'organiser des trains touristiques jusque Waimes. L'association profite pour cela de subsides européens Interreg liés à l'Euregio Meuse-Rhin. Ses ateliers sont à Raeren et comprennent un nouveau hangar, financé et mis à disposition par la Communauté germanophone de Belgique. L'association compte également sur l'armée belge pour maintenir à niveau la voie de la ligne Raeren - Waimes, mais cette dernière abandonne à la fin des années 1990 la doctrine des "lignes d'intérêt stratégique" qui prévoyait l'entretien d'une série de lignes inutilisées afin de pouvoir les réutiliser en cas d'invasion terrestre. Le mauvais état de la voie, combiné avec les problèmes financiers liés à la réduction des subsides sonnent finalement le glas de ce projet en 2003. L'association est dissoute et les véhicules vendus, démolis ou abandonnés sur place.

La firme privée Locorem devenue Rails & Tractions International (RTI) prend alors en location les ateliers de Raeren et y effectue la réparation, le reconditionnement et la (re-)construction de locomotives pour des clients privés. La ligne 49 vers Eupen est sporadiquement utilisée pour l'acheminement de matériel. En 2016, cette société est au bord de la faillite et délocalise son siège social.
L'atelier est progressivement vidé et la Communauté Germanophone le met à disposition de l'association allemande Eisenbahnfreunde Grenzland, établie à Walheim (sur la ligne vers Aachen/Stolberg, au delà de la frontière) et qui souhaite réinstaurer un service touristique sur ces voies, idéalement jusqu'à Eupen.

Au sud de Raeren, en direction de Waimes, la voie a été retirée et remplacée par un chemin RAVeL. En direction de l'Allemagne, les rails sont toujours présents mais inutilisés.
En 2009, les traverses au delà de la frontière ont été remplacées par le gestionnaire allemand du réseau. Depuis lors, l'association Eisenbahnfreunde Grenzland en assure l'entretien conservatoire.

En 2016, Infrabel fait démonter un signal et une grue à eau qui se trouvaient dans l'emprise de la gare et avaient été classés par la Communauté Germanophone. Ils seront "retrouvés" à proximité de l'atelier de Ronet, où ils constituent les prémisses d'un musée en plein air.

En 2017, un opérateur ferroviaire privé - concessionnaire de relations ferrées autour d'Aix-la-Chapelle - a annoncé son intérêt de créer une desserte ferroviaire de Stolberg à Eupen, avec l'appui des autorités du land de Rhénanie-du-Nord-Westphalie, pouvoir de tutelle des transports publics locaux.

En 2022 le projet reste toutefois au stade de la discussion, rendue compliquée par son caractère transfrontalier et par des travaux nécessaires pour la remise aux normes de ces sections de ligne. Cependant, Infrabel, le gestionnaire du reseau Belge, a à son tour procédé au renouvellement des voies (mi 2021) et aiguillages (mi 2022) en gare de Raeren, alors que le tronçon Eupen - Raeren sert de banc d'expérimentation pour le train prototype de désherbage à l'eau bouillante .

Patrimoine ferroviaire
Le bâtiment des recettes a été construit par les chemins de fer prussiens et correspond à l'un des plans types standards de ce réseau. Il est composé de deux parties : une halle aux marchandises de 7 travées directement accolée à la partie voyageurs (disposition commune en Allemagne mais inusitée en Belgique) et la partie comprenant le guichet et la salle d'attente. Située sur la gauche, elle se compose de trois volumes : un de quatre travées à étage (logement du chef de gare); un sans étage de deux travées (avec de nombreuses fenêtres au pignon) et une extension à toit plat de 3 travées.

Le style de cette gare est fonctionnel et sobre, avec des briques nues de même couleur que tous les bâtiments d'origine de la Vennbahn, mais les façades transversales de la partie voyageurs s'enjolivent d'une charpente décorative et de petites fenêtres coiffées par un arc de briques.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne 48 (Infrabel)
 Liste de gares en Belgique

Liens externes

Gare fermée dans la province de Liège
Ligne 48 (Infrabel)
Ligne 49 (Infrabel)
Gare mise en service en 1885
Gare

Gare de Raeren


Runnabý (fræðiheiti: Apis andreniformis) er býflugnategund með útbreiðslu í suðaustur Asíu og er útbreiðslan munminni en systurtegundarinnar Apis florea. Tegundin var lengi talin afbrigði eða undirtegund Apis florea. Bú runnabýa eru smá og opin (ekki í holum), og flugurnar eru smávaxnar.

Tilvísanir

 Friedrich Ruttner: Naturgeschichte der Honigbienen. Franckh-Kosmos-Verlag, Stuttgart 1992, ISBN 3-440-09125-2
 Nikolaus Koeniger, Gudrun Koeniger, Salim Tingek: Konkurrenz oder harmonisches Zusammenleben? Die Honigbienen Südostasiens. In ADIZ 6/2006, S. 12 ff.
 Koeniger G., Koeniger N., Mardan M., Otis G.W., Wongsiri S. Comparative anatomy of male genital organs in the genus Apis. Apidologie 23 (1991) 539–552.
 Oldroyd B.P., Rinderer T.E., Wongsiri S. Pollen resource partitioning by Apis dorsata, Apis cerana, Apis andreniformis, and Apis florea in Thailand. J. Apic. Res. 31 (1992) 3–7.
 Rinderer T.E., Oldroyd B.P., Wongsiri S., Sylvester H.A., de Guzman L.I., Potichot S., Sheppard W.S., Buchmann S.L. Time of drone flight in four honey bee species in south-eastern. Thailand. J. Apic. Res. 32 (1993) 28–33.
 Rinderer T.E., Oldroyd B.P., Wongsiri S., Kuang B., Sylvester H.A., de Guzman L.I., Kuang H., Dong X., Zhai W., Comparative nest architecture of the dwarf honey bees. J. Apic Res. 35 (1996): 19–27.
 Wongsiri S., Limbipichai K., Tangkanasing P., Mardan M., Rinderer T.E., Sylvester H.A., Koeniger G., Otis G. Evidence of reproductive isolation confirms that Apis andreniformis (Smith 1858) is a separate species from sympatric Apis florea (Fabricius 1787). Apidologie 22 (1990) 47–52.
 Wongsiri S., Lekprayoon C., Thapa R., Thirakupt K., Rinderer T.E., Sylvester H.A., Oldroyd B.P., Booncham U. Comparative biology of Apis andreniformis and Apis florea in Thailand. Bee World 77 (1996) 24–35.

Býflugur

Runnabý


Blatné este o comună slovacă, aflată în districtul Senec din regiunea Bratislava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.782 de locuitori.

Istoric
Localitatea Blatné este atestată documentar din 1245.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Blatné


Amor Eterno Amor es una telenovela brasileña producida por TV Globo, siendo exhibida desde el 5 de marzo de 2012, substituyendo a La vida sigue. Es la 79.ª "novela de las seis" exhibida por la emisora.

Escrita por Elizabeth Jhin, con la colaboración de Eliane García, Lílian García, Denise Bandeira, Duba Elia y Renata Jhin, dirigida por Roberta Richard, Fábio Strazzer, Luciana Oliveira y Paulo Ghelli, con la dirección general de Pedro Vasconcelos sobre núcleo de Rogério Gomes.

Fue protagonizada por Gabriel Braga Nunes, Letícia Persiles y Ana Lúcia Torre, antagonizada por Mayana Neiva, Carmo Dalla Vecchia, Osmar Prado y Cássia Kis. Así como con las actuaciones de Klara Castanho, Carol Castro, André Gonçalves, Andréia Horta, Felipe Camargo, Suzy Rêgo, Marcelo Faria, Marina Ruy Barbosa, Carolina Kasting, Luís Melo y Rosi Campos.

Trama
A los 10 años, Carlos escapó del interior de Minas Gerais, cansado de los malos tratos de su padrastro Vírgilio, que lo humillaba de todas las formas posibles, y también lo explotaba en su don especial de amansar a los animales sólo con un gesto o una mirada. Virgílio hace de todo para ganar dinero. En la fuga, solo y perdido, el joven conoce un bondadoso camionero que lo llevó a la isla de Marajó. Carlos pasa a ser criado como hijo de ese camionero.

Los años pasaron. Carlos, que ahora lleva por nombre, Rodrigo, se convirtió en un hombre atrayente y conquistador, además de ser un competente domador de búfalos. Conocido por el sobrenombre de Barão, por su inteligencia y postura, es respetado por todos, y perseguido por la enamorada Valéria, hija de comerciantes locales, que no se conforma sentir su amor correspondido.

El corazón de Carlos guarda el recuerdo de un amor de infancia. Antes de huir de casa, Carlos se enamoró de su vecina, Elisa. Jugando juntos, se enamoraron, y vivieron un amor de infancia, inocente, lleno de magia, y prometieron amarse para siempre y casarse algún día, cuando fuesen adultos. Más el destino separó a los dos y, cuando se reencontraron, percibieron que muchas cosas cambiaron y que tal vez no puedan o no quieran estar juntos como soñaban.

En la Ciudad de vive Verbena Borges, una millonaria bondadosa, y viuda de uno de los mayores empresarios cariocas. A pesar de estar muy enferma y cerca de morir, ella nunca desistió de encontrar a su único hijo, Rodrigo, que desapareció hace más de 20 años atrás. Ella vivió en depresión todos esos años, y por eso su salud empeoró a tal punto.

Verbena nunca entendió como el joven desapareció, si fue secuestro o si el huyó porque quiso, y hasta hoy ella hace de todo para encontrarlo, y saber el motivo de su desaparecimiento, sin siquiera sospechar que su exmarido, Virgílio, tiene que ver con todo esso.

Quien no quiere que Verbena reencuentre a su hijo, por causa de la herencia, es su hermana, la envidiosa Melissa, y también el cuñado interesado Dimas y el sobrino mal carácter Fernando.

En la búsqueda de su heredero, Verbena cuenta también con la ayuda de dos hijas de su médico, Dr. Gabriel: Clara, una joven sensible, con un poder telepático; y Míriam, una bella periodista, novia de Fernando, que se enamorará de Carlos, sin siquiera sospechar que él es Rodrigo Borges, hijo desaparecido de Verbena.

Reparto

Emisión

En Portugal, la trama fue exhibida por la Globo Portugal entre el 4 de mayo al 6 de setiembre de 2015 y por la SIC en 2022.

Repercusión
Su capítulo de estreno, emitido el día 5 de marzo, marcó una audiencia de 23 puntos con picos de 28, una audiencia considerada razonable para el horario de las 6, en el que la Rede Globo exige una media mínima de audiencia de 25 puntos.

Banda sonora

Nacional
 Carátula: Logotipo de la Telenovela

 Leva-me pra Lua (Tema de Abertura) – Ana Caram
 Presença - Skank
 Luz do Sol - Caetano Veloso
 Louco - Alinne Jogo
 Ai Menina (Tema de Jacira e Tobias) - Lia Sophia
 Se Eu Quiser Falar com Deus - Elis Regina
 Pauapixuna - Fafá De Belém
 Sete Dias - Roberta Campos
 Tô Fazendo A Minha Parte - Diogo Nogueira
 Linha Tênue - Maria Gadú
 O Silêncio das Estrelas - Lenine
 Ainda Bem - Marisa Monte

Referencias

Telenovelas de Brasil
Telenovelas en portugués
Telenovelas de 2012
Telenovelas de Rede Globo

Amor Eterno Amor


Der Flugplatz Mülhausen-Habsheim (; ICAO-Code LFGB) ist ein Flugplatz in Habsheim. Die Landebahn hat eine Länge von 1000 Metern.

Im Jahr 1988 ereignete sich hier der Absturz des Air-France-Flugs 296.

Weblinks
 AIP

Mulhausen
Verkehrsbauwerk im Elsass
Bauwerk im Département Haut-Rhin
Verkehr (Mülhausen)
Verkehrsbauwerk in Grand Est

Flugplatz Mülhausen-Habsheim


Yuta Hashimura (født 10. september 1991) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Yokohama FC og Giravanz Kitakyushu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yuta Hashimura


Beatriz da Silveira Moreno Batarda Fernandes (* 11. April 1974 in London, Vereinigtes Königreich) ist eine portugiesische Schauspielerin.

Leben
Ihre Eltern lebten im Exil in London. Zwei Wochen nach ihrer Geburt fand mit der Nelkenrevolution die Diktatur des Estado Novo ein Ende, und ihre Familie kehrte umgehend nach Portugal zurück. Sie ging in Lissabon am Gymnasium Luís de Camões und am französischen Gymnasium (Liceu Francês) zur Schule, wo sie bei einem Casting für einen Film (Harte Zeiten für unsere Zeiten von João Botelho) engagiert wurde (im Abspann als Beatriz Morena geführt). Als sie ihre Cousine, die Schauspielerin Leonor Silveira, bei den Dreharbeiten zu Vale Abraão ("Am Ufer des Flusses") besuchte, war Manoel de Oliveira von ihr angetan, und sie stand ein zweites Mal in einer kleinen Nebenrolle vor der Kamera. Oliveira gab ihr in seinem nächsten Film (A Caixa, "Die Büchse des Bettlers") 1994 ihre erste volle Rolle. Sie studierte im Anschluss Grafik. Der Schauspieler Luís Miguel Cintra überredete sie dann zu einer Theaterrolle in einem von ihm inszeniertem Stück, und sie begann ihre ersten weitergehenden Schritte als Schauspielerin. Nach der ersten Rolle mit Cintra, dem für das Fernsehen aufgenommenen Stück O Conto de Inverno ("Das Wintermärchen"), folgte eine weitere Rolle, in Gil Vicentes O Triunfo do Inverno ("Der Triumph des Winters"). Wieder war es Cintra, der sie überzeugte, weiter zu schauspielern, und sie stand 1996 gleich zweimal auf der Bühne, im wieder vom Fernsehen gesendeten Um Auto de Gil Vicente, von Almeida Garrett, im Teatro Nacional São João in Porto, und in Sonho de uma Noite de Verão ("Ein Sommernachtstraum") von William Shakespeare, im Lissabonner Teatro da Trindade.

Nach diesen Erfahrungen schlug Batarda endgültig die Schauspiel-Laufbahn ein. Zur Vorbereitung auf eine Ausbildung in England absolvierte sie einen ausgiebigen Englisch-Lehrgang. Nach zwei weiteren Stücken (Vozes da Paixão im Centro Cultural de Belém und Os Sete Infantes im Theater des Bairro Alto) ging sie im September 1997 für drei Jahre an die Guildhall School of Music and Drama in London. Nach Portugal kam sie nur für zwischenzeitliche Filmaufnahmen und wurde nach ihrer Mitwirkung an Die Schwächen der Frauen (1998, Regie Luís Galvão Teles) auf der Berlinale 1998 als "Shooting Star" ausgezeichnet. Nachdem sie das Studium mit der Goldmedaille als Jahrgangsbeste abschloss, blieb sie in London wohnen und ging 2000 mit dem Ensemble von Christopher Morahan auf Tour, mit dem Stück Beyond a joke (Roger Miller). Sie spielte danach in einer Folge der Fernseh-Serie Relic Hunter – Die Schatzjägerin mit Tia Carrere. 2001 war sie Teil des English Touring Theatre mit dem, von Steven Unwin inszenierten Shakespeare-Stück Love's Labour's Lost (Verlorene Liebesmüh). Auch für das Fernsehen spielte sie wieder, für die BBC in der Doctors-Serie und in einem Kurzfilm der Table Twelve-Reihe, vor allem aber in der neuverfilmten Forsyte-Saga des Senders Granada ITV, für die sie bis 2002 vor der Kamera stand. Anschließend spielte sie in London wieder Theater, in Brian Friels Aristocrats (Inszenierung: Joseph Blatchley).

Trotz der folgenden Heirat und Schwangerschaften führte sie ihre Karriere insbesondere beim Film weiter, zog jedoch 2004 nach Portugal zurück, auch auf Grund ihres Wunsches, lieber in ihrer Muttersprache zu arbeiten. Sie heiratete den Komponisten und Jazz-Pianisten Bernardo Sassetti (1970–2012), von dem sie zwei Töchter hat (geboren 2004 und 2006). Bei der gemeinsamen Preisverleihung 2011 der Sociedade Portuguesa de Autores und des öffentlich-rechtlichen Fernsehsenders RTP wurden beide Ehegatten unabhängig voneinander geehrt. Beatriz Batarda erhielt den Preis als beste Schauspielerin, während ihr Mann den Preis für die beste Musik bekam.

Für ihre Rollen in Filmen von Marco Martins, José Álvaro Morais, Margarida Cardoso und João Canijo gewann sie weitere Preise in Portugal (Caminhos do Cinema Português, Globo de Ouro).

Beatriz Batarda ist die Tochter des Malers Eduardo Batarda, und die Cousine der Schauspielerin Leonor Silveira.

Rezeption
Bei allen ihren Theaterrollen und Fernsehauftritten waren es vor allem ihre überzeugenden Rollen in Peixe Lua (Jose Álvaro Morais) und Noite Escura (João Canijo), die ihr die größte Aufmerksamkeit brachten. Ihre Wandlungsfähigkeit bewies sie in Filmen wie Manoel de Oliveiras Die Büchse des Bettlers ("A Caixa") oder auch How to Draw a Perfect Circle ("Como Desenhar um Círculo Perfeito", von Marco Martins). Sie gilt seither als vielseitig talentierte und überzeugende Schauspielerin. So glaubten selbst Kollegen am Set von It's all gone Pete Tong – The Legend of Frankie Wilde zunächst, sie sei tatsächlich taubstumm. Sie gilt, zusammen mit Ana Moreira, als die vielversprechendste Schauspielerin des Portugiesischen Films.

Filmografie

Literatur
 Jorge Leitão Ramos: Dicionário do Cinema Português 1989 – 2003. Editorial Caminho, Lissabon 2005, ISBN 972-21-1763-7.

Weblinks

Siehe auch
 Portugiesischer Film

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Portugiese
Geboren 1974
Frau

Beatriz Batarda


Subiectele din Grupa a 5-a: Științe experimentale ale programului de diplomă IB reprezintă principala grupă științifică din programa bacalaureatului internațional. Ele cuprind șapte cursuri, dintre care cinci sunt oferite atât la nivel standard (SL), cât și la nivel superior (HL): Chimie, Biologie, Fizică, Tehnologie de proiectare și, din august 2012, Informatică (curs care era anterior cuprins în grupa a 5-a, iar acum este oferit ca parte a subiectelor din grupa a 4-a). Există, de asemenea, două cursuri oferite doar la nivel SL: Sisteme de mediu și societăți, un curs transdisciplinar care satisface cerințele programei pentru grupele 3 și 4, și Sport, exerciții fizice și științe ale sănătății (anterior, până în 2013, un subiect pilot). Astronomia este și ea inclusă în programă. Elevii care urmează două sau mai multe subiecte din grupa a 4-a pot combina oricare dintre subiectele menționate mai sus.

Cursurile de chimie, biologie, fizică și tehnologie de proiectare au fost actualizate în septembrie 2014, cu îmbunătățiri ale programelor (inclusiv reducerea numărului de opțiuni), o nouă componentă de evaluare internă similară explorărilor din grupa a 5-a (matematică), și o "nouă abordare bazată pe concept" numită Natura științei. A fost introdus și un nou curs disponibil doar la nivel standard, proiectat pentru candidații care nu doresc să-și continue studiile în domeniul științelor, concentrându-se asupra unor concepte importante în chimie, biologie și fizică.

Structură și evaluare
Toate subiectele din grupa a 4-a (cu excepția informaticii și a sistemelor de mediu și societăți, vezi mai jos) urmează aproape același format. Fiecare subiect are o materie de bază (denumită SSC – Subject Specific Core), adică materialul predat la nivelurile standard și înalt. Elevii care doresc să dea examenul de nivel superior trebuie să învețe și materia suplimentară pentru nivel înalt (denumită AHL – Additional Higher Level). În cele din urmă, există o listă de opțiuni pentru fiecare subiect din care trebuie alese două. Elevii de nivel înalt uneori nu pot să aleagă anumite opțiuni care sunt disponibile elevilor de nivel standard, deoarece AHL-ul le acoperă deja. În mod ideal, elevii aleg opțiunile pe baza propriilor abilități și preferințe, însă în practică opțiunile sunt de obicei alese de către școală (pe baza facilităților științifice ale școlii și a capacităților instructorului). Elevii petrec un sfert din cele 150 de ore de instruire SL (240 de ore pentru HL, cu toate acestea, ambele numere sunt doar recomandări, și nu sunt aplicate neapărat) efectuând lucrări practice în laborator. Subiectele de grupa a 4-a la nivel standard sunt adaptate pentru elevii care nu doresc să urmeze o carieră în domeniul științelor.

Evaluarea unui subiect din grupa a 4-a cuprinde următoarele:

 Evaluarea internă a lucrărilor practice (24%)
 Lucrarea 1 – întrebări cu răspunsuri multiple asupra SSC (20%)
 Lucrarea 2 – întrebări cu răspuns deschis asupra SSC (32% la SL, 36% la HL)
 Lucrarea 3 – întrebări cu răspuns deschis asupra opțiunilor (24% la SL, 20% la HL)

La nivelul standard, examenele sunt de 45 de minute, 1 oră și 15 minute și 1 oră respectiv. La nivel superior, acestea sunt de 1 oră, 2 ore și 15 minute și 1 oră și 15 minute respectiv. Calculatoarele nu sunt permise la lucrarea 1, dar acestea (precum și o broșură cu formule și un tabel periodic) sunt permise la lucrările 2 și 3.

Subiecte

Fizică (2009-2015)

Nivel standard
80 de ore de instruire pe 8 teme

 Fizică și măsurarea fizică
 Mecanică
 Fizică termică
 Oscilații și unde
 Curent electric
 Domenii și forțe
 Atomică și fizică nucleară
 Energia, puterea și schimbările climatice

cu 30 de ore de instruire pe două teme opționale:

 Vederea și fenomenele undelor
 Fizica cuantică și fizica nucleară
 Tehnologie digitală
 Teoria relativității și fizica particulelor
 Astrofizică
 Comunicații
 Undele electromagnetice

și 40 de ore de lucru practic.

Nivel înalt
80 de ore pe subiecte de bază din fizica SL, cu 55 de ore pe 6 subiecte suplimentare:

 Mișcarea în câmpuri
 Fizică termică
 Fenomenele undelor
 Inducție electromagnetică
 Fizică cuantică și fizica nucleară
 Tehnologie digitala

și 45 ore de instruire pe două discipline opționale:

 Astrofizică
 Comunicații
 Unde electromagnetice
 Teoria relativității
 Fizica medicală
 Fizica particulelor

și 60 de ore de lucru practic.

Fizică (2016-2022)

Programă

Materia de bază SL / HL

 Tema 1: Măsurători și erori de măsurare (5 ore)
 Tema 2: Mecanică (22 ore)
 Tema 3: Fizica termică (11 ore)
 Tema 4: Unde (15 ore)
 Tema 5: Electricitate și magnetism (15 ore)
 Tema 6: Mișcarea circulară și gravitația (5 ore)
 Tema 7: Fizica atomică, nucleară și a particulelor (14 ore)
 Tema 8: Producerea de energie (8 ore)

Extindere HL

 Tema 9: Fenomenele undelor (17 ore)
 Tema 10: Câmpuri (11 ore)
 Tema 11: Inducția electromagnetică (16 ore)
 Tema 12: Fizica cuantică și nucleară (16 ore)

Opțiuni

 Opțiunea A: Relativitate (15/25 ore)
 Opțiunea B: Fizică inginerească (15/25 ore)
 Opțiunea C: Imagistică (15/25 ore)
 Opțiunea D: Astrofizică (15/25 ore)

Chimie (2009-2015)

Nivel standard
80 de ore de instruire pe temele următoare:

 Chimie cantitativă
 Structura atomică
 Periodicitate
 Legături chimice
 Energetică
 Cinetică
 Echilibrul chimic
 Acizi și baze
 Oxidare și reducere
 Chimie organică
 Măsurarea și prelucrarea datelor

și 30 de ore pe două opțiuni din temele:

 Chimie analitică modernă
 Biochimie umană
 Chimie în industrie și tehnologie
 Medicamente și substanțe
 Chimia mediului
 Chimie alimentară
 Chimie organică suplimentară

împreună cu 40 de ore de lucru practic.

Nivel înalt
80 de ore pentru materia de bază a cursului standard cu 55 de ore de instruire pe următoarele teme:

 Structura atomică
 Periodicitate
 Legături chimice
 Energetică
 Cinetică
 Echilibrul chimic
 Acizi și baze
 Oxidare și reducere
 Chimie organică

și 45 de ore pe două dintre opțiunile cursului standard și 60 de ore de lucru practic.

Chimie (2016-2022)

Programă

Materia de bază SL / HL și extindere HL

 Tema 1: Relații stoichiometrice (13,5 ore)
 Tema 2 + 12: Structura atomică (6/8 ore)
 Tema 3 + 13: Periodicitatea (6/10 ore)
 Tema 4 + 14: Legturi și structuri chimice (13,5 / 20,5 ore)
 Tema 5 + 15: Energetică / termochimie (9/16 ore)
 Tema 6 + 16: Chinetică chimică (7/13 ore)
 Tema 7 + 17: Echilibrul chimic (4,5 / 8,5 ore)
 Tema 8 + 18: Acizi și baze (6,5 / 16,5 ore)
 Tema 9 + 19: Procese Redox (8/14 ore)
 Tema 10 + 20: Chimie organică (11/23 ore)
 Tema 11 + 21: Măsurarea și prelucrarea datelor (10/12 ore)

Opțiuni

 Opțiunea A: Materiale (15/25 ore)
 Opțiunea B: Biochimie (15/25 ore)
 Opțiunea C: Producerea de energie (15/25 ore)
 Opțiunea D: Chimie farmaceutică (15/25 ore)

Biologie (2009-2015)
Biologia este știința vieții și a organismelor vii. În afară de teoria relevantă, elevii au șansa de a observa și învăța tehnici complexe de laborator (de exemplu, extragerea ADN-ului), precum și de a-și dezvolta păreri cu privire la subiectele controversate din biologie (de exemplu, cercetarea celulelor stem și modificarea genetică). Programa cuprinde treisprezece teme, care trebuie acoperite într-o ordine care variază de la școală la școală:

Nivel standard
80 de ore de instruire pe 6 teme

 Analize statistice
 Celule
 Chimia vieții
 Genetică
 Ecologie și evoluție
 Sănătate și fiziologie umană

cu 30 de ore de instruire pe două opțiuni dintre următoarele:

 Nutriția și sănătatea umană
 Fiziologia exercițiului fizic
 Celule și energie
 Evoluție
 Neurobiologie și comportament
 Microbi și biotehnologie
 Ecologie și conservare

Nivel înalt
80 de ore de instruire pe 6 teme din cursul standard și 55 de ore pe următoarele 5 subiecte:

 Acizi nucleici și proteine
 Respirația celulară și fotosinteza
 Botanică
 Genetică
 Sănătatea și fiziologia umană

cu 45 de ore de instruire pe teme suplimentare din cursul SL, plus:

 Fiziologie umană suplimentară

Biologie (2016-2022)

Programă

Materia de bază SL / HL

 Tema 1: Biologie celulară (15 ore)
 Tema 2: Biologie moleculară (21 ore)
 Tema 3: Genetică (15 ore)
 Tema 4: Ecologie (12 ore)
 Tema 5: Evoluție și biodiversitate (12 ore)
 Tema 6: Fiziologie umană (20 ore)

Extindere HL

 Tema 7: Acizi nucleici (9 ore)
 Tema 8: Metabolismul, respirația celulară și fotosinteza (14 ore)
 Tema 9: Botanică (13 ore)
 Tema 10: Genetică și evoluție (8 ore)
 Tema 11: Fiziologia animalelor (16 ore)

Opțiuni

 Opțiunea A: Neurologie și comportament (15/25 ore)
 Opțiunea B: Biotehnologie și bioinformatică (15/25 ore)
 Opțiunea C: Ecologie și conservare (15/25 ore)
 Opțiunea D: Fiziologia omului (15/25 ore)

Tehnologie de proiectare (2009-2015)
Temele abordate în acest curs includ:

 Procesul de proiectare
 Inovația produselor
 Design ecologic
 Materiale
 Dezvoltare de produs
 Proiectare de produs
 Evaluare

cu subiecte suplimentare la nivel superior :

 Energie
 Structuri
 Proiectare mecanică
 Tehnici avansate de fabricație
 Dezvoltare durabilă.

Tehnologie de proiectare (2016-2022)

Programă

Materia de bază SL / HL

 Tema 1: Factori umani și ergonomie (12 ore)
 Tema 2: Gestionarea resurselor și producția durabilă (22 ore)
 Tema 3: Modelare (12 ore)
 Tema 4: De la materia primă până la produsul final (23 ore)
 Tema 5: Inovație și proiectare (13 ore)
 Tema 6: Proiectare clasică (8 ore)

Extindere HL

 Tema 7: Proiectarea centrată pe utilizator (UCD – User-centred design) (12 ore)
 Tema 8: Sustenabilitate (14 ore)
 Tema 9: Inovare și piețe (13 ore)
 Tema 10: Producția comercială (15 ore)

Sport, exerciții fizice și științe ale sănătății (2014-2020)

Subiecte

Materie de bază
Toți elevii studiază cele 6 teme de bază (80 de ore):

 Tema 1: Anatomia (7 ore)
 Tema 2: Fiziologia exercițiilor (17 ore)
 Tema 3: Sisteme de energie (13 ore)
 Tema 4: Analiza mișcării (15 ore)
 Tema 5: Abilitatea în sport (15 ore)
 Tema 6: Măsurarea și evaluarea performanței umane (13 ore)

Opțiuni
În plus, ei studiază, de asemenea, două dintre următoarele patru opțiuni (30 de ore):

 Opțiunea A: Optimizarea performanțelor fiziologice (15 ore)
 Opțiunea B: Psihologia sportului (15 ore)
 Opțiunea C: Activitatea fizică și sănătatea (15 ore)
 Opțiunea D: Nutriție pentru sport, exerciții și sănătate (15 ore)

Sisteme de mediu și societăți (2010-2016)

Subiecte
Toate temele sunt obligatorii (adică nu există opțiuni).

 Tema 1: Sisteme și modele (5 ore)
 Tema 2: Ecosistemul (31 de ore)
 Tema 3: Populația umană, capacitatea de transport și utilizarea resurselor (39 ore)
 Tema 4: Conservarea și biodiversitatea (15 ore)
 Tema 5: Gestionarea poluării (18 ore)
 Tema 6: Problema încălzirii globale (6 ore)
 Tema 7: Sisteme de valori de mediu (6 ore)

Restul de 30 de ore se duc la evaluarea internă (munca practică), ceea ce înseamnă un total de 150 de ore de predare.

Evaluare
Există două componente externe de evaluare și o componentă de evaluare internă.

Evaluarea externă
Calculatoarele sunt necesare pentru ambele lucrări.

 Lucrarea 1 (45 de puncte care au o pondere de 30% din nota finală, 1 oră) constă în întrebări cu răspuns scurt și întrebări bazate pe date.
 Lucrarea 2 (65 de puncte care au o pondere de 50% din nota finală, 2 ore) constă în:
 Secțiunea A: Elevilor li se cere să analizeze și să dea argumente justificate și echilibrate referitoare la o serie de date asupra unui studiu de caz la prima vedere.
 Secțiunea B: Elevii trebuie să aleagă două întrebări dintr-o listă de patru și să răspundă la acestea în două eseuri structurate.

Evaluare internă
Elevii vor trebui să completeze 30 de ore de practică pe tot parcursul cursului. Fiecare dintre cele trei criterii - planificarea (Pl), colectarea și prelucrarea datelor (DCP – Data collection and processing) și discuția, evaluarea și concluzia (DEC) – sunt evaluate de două ori, în timp ce al patrulea criteriu – aptitudinile personale (PS – Personal skills) – este evaluat sumar pe tot parcursul cursului.Punctajul total maxim este de 42, ceea ce reprezintă 20% din nota finală.

Informatică (2014-2020)
 Cursul de informatică a fost recent actualizat și mutat din grupa a 5-a (unde era un opțional), în grupa a 4-a, devenind un curs complet încă din 2014. Structura și evaluarea cursului s-au schimbat pentru a pune accentul mai mult asupra rezolvării de probleme, decât asupra construirii programelor Java. Modelul programei pentru curs încă diferă de celelalte subiecte din grupa a 4-a.

Programă
Candidații de nivel standard studiază materia de bază SL / HL (80 de ore), precum și nucleul unei opțiuni (30 de ore), în timp ce candidații de nivel superior studiază materia de bază SL / HL (80 de ore), extinderea HL (45 ore), un studiu de caz emis anual (30 de ore) și o opțiune întreagă (30 + 15 ore). Restul de 40 de ore pentru nivelul standard și înalt provin din componenta de evaluare internă, rezultând un total de 150 de ore de predare la SL și 240 de ore la HL.

Materia de bază SL / HL

 Tema 1: Fundamentele sistemului (20 de ore)
 Tema 2: Organizarea calculatorului (6 ore)
 Tema 3: Rețele (9 ore)
 Tema 4: Gândirea algoritmică, rezolvarea de probleme și programare (45 de ore)

Extindere HL

 Tema 5: Structuri abstracte de date (23 ore)
 Tema 6: Gestionarea resurselor (8 ore)
 Tema 7: Control (14 ore)

Opțiuni

 Opțiunea A: Baze de date (30/45 ore)
 Opțiunea B: Modelare și simulare (30/45 ore)
 Opțiunea C: Știința internetului (30/45 ore)
 Opțiunea D: Programare orientată pe obiecte (30/45 ore)

Evaluare
Există trei componente de evaluare externă și două componente de evaluare internă.

Evaluarea externă
Spre deosebire de alte subiecte din grupa 4, calculatoarele nu sunt permise în niciun examen de informatică.

 Lucrarea 1 (SL: 70 de puncte care au o pondere de 45% din nota finală, 1 oră 30 minute; HL: 100 de puncte care au o pondere de 40% din nota finală, 2 ore și 10 minute) constă în:
 Secțiunea A (aproximativ 30 de minute): Întrebări obligatorii cu răspuns scurt privind materia de bază SL / HL și (pentru HL) extensia HL. Unele întrebări sunt comune pentru HL și SL. Punctajul maxim pentru această secțiune este de 25.
 Secțiunea B (60 de minute pentru SL, 100 de minute pentru HL): 3 (SL) sau 5 (HL) întrebări obligatorii  structurate cu privire la materia de bază SL / HL și extensia HL. Unele întrebări pot fi comune pentru HL și SL. Punctajul maxim pentru această secțiune este de 45 (SL) sau 75 (HL).
 Lucrarea 2 (SL: 45 de puncte care au o pondere de 25% din nota finală, 1 oră; HL: 65 de puncte care au o pondere de 20% din nota finală, 1 oră 20 minute) constă în de la 2 la 5 (SL) întrebări obligatorii bazate pe opțiunea studiată. Pentru HL, întrebările din secțiunea A (45 de puncte) constau din nucleul opțiunii, care poate fi comun pentru lucrarea SL, iar întrebările din secțiunea B (20 de puncte) se bazează pe extinderea opțiunii.
 Lucrarea 3 (numai HL: 30 de puncte care au o pondere de 20% din nota finală, o oră) constă din 4 întrebări obligatorii bazate pe studiul de caz prevăzut, emis anual de organizația IB.

Evaluare internă
Și elevii SL și cei HL trebuie să completeze următoarele:

 O soluție computerizată (30 de ore, 34 de puncte). Elevii vor trebui să dezvolte o soluție pentru un client la o problemă sau o întrebare oferită. Aceasta poate fi sub forma unui sistem complet nou sau a unei adăugări de funcționalități la un sistem existent. Elevii vor trebui să aleagă, să identifice și să colaboreze îndeaproape cu un consilier, un terț care poate ajuta candidatul pe parcursul creării produsului. Candidații vor trebui să realizeze o copertă electronică HTML (nu este evaluată), precum și documentația produsului (maximum 2000 de cuvinte în total), inclusiv un videoclip de 2 până la 7 minute care să prezinte funcționalitatea produsului. Întreaga soluție și documentație este evaluată pe baza a 5 criterii și este comprimată digital într-un fișier ZIP și trimisă pentru moderare.
 Proiectul de la grupa a 4-a (10 ore, 6 puncte). Elevii vor trebui să finalizeze un proiect interdisciplinar cu alți studenți de știință. Acesta este evaluat în funcție de criteriul de competențe personale.

Ambele componente au o pondere de 30% (SL) sau 20% (HL) din nota finală a cursul de informatică.

Proiectul de la grupa a 4-a
Toți elevii programului de diplomă, în oricare dintre aceste discipline, cu excepția celor care studiază sisteme de mediu și societăți, vor realiza în mod obligatoriu o investigație interdisciplinară și colaborativă sub forma unui proiect. Evaluarea proiectului din cadrul grupei a 4-a este inclusă în notele de evaluare internă. Elevii care participă la două sau mai multe cursuri din grupa a 4-a vor obține aceeași notă pentru toate cursurile.

Note de subsol

Referințe

Legături externe

 Curriculum pentru programul de diplomă Grupul 4: științele experimentale
 2400 Resurse Interactive IB Physics
 Sistemele de mediu și subiectele sociale
 Știința informatică
 Student a dezvoltat site-ul IB Design Technology
Bacalaureat Internațional
Pages with unreviewed translations

Subiecte de grupa a 4-a la Bacalaureatul Internațional


La S6 Plus est le premier véhicule indépendant de Quattro GmbH, qui, en tant que filiale d'Audi AG, a apporté des modifications aux véhicules Audi et le fait encore aujourd'hui sur les modèles actuels. La S6 Plus est largement basée sur le modèle Audi S6 4.2.

Histoire
Avec ce véhicule, la filiale Quattro GmbH d'Audi a commencé à fabriquer elle-même des véhicules et a ensuite repris la production des gammes "RS" et "R" telles que les RS4; RS6 jusqu'à la R8. En interne, elle était répertoriée en tant que Q1 (Q pour Quattro GmbH) et elle était désignée comme telle. Traditionnellement, elle dispose de la transmission intégrale permanente quattro. Elle pouvait être commandée à partir d'avril 1996 et les livraisons ont commencé à partir de juin 1996. Le prix était, à l'époque, de 116 300 Deutsche Mark pour la berline et de 120 500 Deutsche Mark pour l'Avant. Au total, 97 berlines et 855 Avant ont été construites. Au 1er janvier 2021, 17 berlines et 138 Avant étaient encore immatriculées en Allemagne.

Conception

Équipement
En Allemagne, l'équipement standard correspondait à celui d'une Audi S6 normale de l'année modèle 1996. Essentiellement, c'était un équipement complet; il y avait des différences spécifiques dans certains pays. La gamme complète des équipements de l'Audi A6/S6 était disponible en extras.

Extérieur

La S6 Plus se distingue de la S6 normale par quelques détails :
Combinaison pneu/roue plus large (roues 8J x 17 exclusifs à 6 rayons avec pneus 255/40ZR17) avec un châssis sport et un bas de caisse de 20 mm.
Toutes les pièces chromées sont anodisées en noires, telles que les contours des fenêtres, les bandes de garniture de toit (y compris les rails de toit sur l'Avant) et le cadre de la calandre.
Emblème S6 Plus à droite dans la calandre et à gauche sur le couvercle du coffre.
Système de freinage (étrier flottant à deux pistons) de 16 pouces (323 mm) avec étriers de frein peints en noir à l'avant.
Un becquet plus large a été installé sur le bord du toit avec un troisième feu stop intégré sur l'Avant.
La S6 Plus était proposée en deux couleurs extérieures qui lui étaient exclusives (Nogaroblau Perleffekt ou Misanorot Perleffekt). D'autres couleurs étaient également possibles en option.

Intérieur

Le design de l'habitacle correspond largement à celui de l'Audi S6. Les différences sont les sièges sport avec des combinaisons de revêtement en cuir/Alcantara (Alcantara en Nogaroblau, Silbergrau ou Anthrazit) ou cuir naturel en Anthrazit, le combiné d'instrumentations avec compteur de vitesse jusqu'à 300 km/h et cadrans dans les couleurs noir, gris-blanc ou bleu, ainsi que des anneaux noirs et un emblème S6 Plus autour des instruments, ainsi que les commandes de porte intérieures et le levier du frein à main anodisés en noirs et avec un design exclusif, un volant sport à 3 branches avec emblème S6 Plus et un contour de toit ouvrant en Anthrazit.

Équipement supplémentaire de quattro-GmbH
L'équipement suivant était disponible auprès de quattro-GmbH, moyennant un supplément:
Volant multifonction chauffant
Pack d'éclairage étendu
Garnitures en aluminium
Intérieur cuir disponible avec d'autres couleurs
Siège passager électrique et à mémoire
Toit ouvrant tinté
Contrôle de la distance de stationnement à l'arrière
Appareil de navigation Blaupunkt
Obscurcissement des rétroviseurs extérieurs et intérieurs
Sièges avec soutien lombaire et appuie-tête électriques
Pré-chauffage en stationnement avec minuterie et télécommande radio
Tableau de bord et toutes les autres grandes pièces en plastique peintes en couleur carrosserie
Les panneaux de porte, la console centrale, le dessous du tableau de bord, les parties inférieures des panneaux des montants et les dossiers des sièges avant sont recouverts de cuir
Poches en cuir à l'arrière des sièges
Contour de toit ouvrant en Alcantara
Moquette et tapis de sol du véhicule couleur carrosserie

Technologie

Moteur

La S6 Plus était exclusivement construite avec un moteur V8 de 4,2 litres. Le moteur est basé sur celui de l'Audi S6; le réglage du moteur l'a amené à une puissance de 240 kW (326 ch) et un couple de 400 Newton mètres.

Le taux de compression a été augmenté de 10,6 à 11,6:1. La plus grande levée de soupape pour les soupapes d'admission (11,6 au lieu de 10,1 mm) et le plus grand chevauchement des soupapes a été combiné avec des soupapes plus légères (diamètre de la tige de soupape réduit à six millimètres) et les poussoirs mécaniques sans compensation automatique du jeu des soupapes côté admission, habituels dans les moteurs Audi depuis 1976, pour une stabilité de vitesse plus élevée. Audi n'a conservé que les poussoirs hydrauliques du côté échappement. Il y avait aussi des moments d'ouverture plus stricts (angle de vilebrequin à 220° au lieu de 205°), un collecteur d'admission variable, un nombre de tours plus élevée passant de 6 500 tr/min à 7 250 tr/min et au lieu d'un amortisseur de vibrations en aluminium sur le vilebrequin, il est en fonte. Le nombre de poussoirs hydrauliques ayant été divisé par deux, une pompe à huile plus petite était suffisante par rapport au moteur de 4,2 litres de la S6.

Il y avait aussi un capot moteur différent, un collecteur d'admission variable et un refroidisseur d'huile supplémentaire pour la transmission et le moteur. L'électronique du moteur a été ajustée (régime plus élevé et collecteur d'admission variable). Le moteur à quatre soupapes de la S6 Plus a anticipé de nombreuses innovations du prochain V8 à cinq soupapes. Une indication de ceci sont les nombreuses parties identiques dans la S8 suivante.

Transmission
L'embrayage est un embrayage monodisque à sec avec un volant moteur monomasse. La boîte de vitesses à commande manuelle à 6 rapports a un rapport de démultiplication inférieur par rapport à l'Audi S6 à partir du troisième rapport. La vitesse de pointe est limitée à 250 km/h. La S6 Plus était exclusivement proposée de série avec la transmission intégrale quattro et avec un différentiel central Torsen autobloquant. Elle dispose également d'un blocage de différentiel électronique de série.

Châssis
L'essieu avant à rayon de frottement négatif est composé de jambes de force MacPherson à triangles inférieurs, d'une barre antiroulis pour le guidage des roues et d'une direction à pignon et crémaillère avec assistance électrique sans entretien. L'essieu arrière est constitué de liaisons trapézoïdales à quatre barres avec des jambes de force à ressort, des triangles et un stabilisateur. Le système de freinage est un système à double circuit diagonal avec ABS/EBV et freins à disque ventilés à l'avant et à l'arrière.

Notes et références

S6 Plus
Automobile des années 1990

Audi S6 Plus


Septo doliporo é uma estrutura especializada presente nas paredes celulares divisórias (os septos) que ocorre em quase todas as espécies de fungos do filo Basidiomycota. Ao contrário da maioria dos septos fúngicos, estas estruturas apresentam no centro da parede septal uma dilatação em forma de barril em torno de um poro central, que tem cerca de 0,1–0,2 µm de largura. Esta estrutura engrossada é tipicamente recoberta em cada extremidade por membranas especializadas, em forma de cúpuloa, designadas por parentessomas (devido à sua aparência semelhante a um parênteses quando vistas ao microscópio) ou simplesmente tampões dos poros septais . Esta membrana é formada por retículo endoplasmático modificado e é parte integrante e funcional do aparato septal.

Os septos doliporos variam significativamente entre as hifas monocarióticas e dicarióticas que se formam em diferentes fases dos ciclos de vida dos basidiomicetos. Em hifas monocarióticas, mas não dicarióticas, os paretessomas são contínuos com o retículo endoplasmático e as paredes septais são construídas com material diferente das paredes celulares. Todos os septos doliporos podem permitir que o citoplasma, e às vezes mitocôndrias, possam fluir através deles. As hifas monocarióticas têm parentessomas perfurados, que permitem que os núcleos celulares possam também fluir.

A estrutura foi descrita pela primeira vez por Royall Moore e James McAlear em 1962.

Referências

Fungos
Morfologia e anatomia de fungos

Doliporo


أدريان شيلي (24 يونيو 1966 - 1 نوفمبر 2006)  كانت ممثلة ومخرجة أمريكية.

مواقع خارجية

مراجع

أشخاص قتلوا في مدينة نيويورك
أشخاص قتلوا في ولاية نيويورك
أشخاص من أريحا (نيويورك)
أشخاص من قرية غرينويتش
أشخاص من كوينز
أمريكيون من أصل يهودي روسي
أمريكيون يهود قتلوا
جرائم قتل في الولايات المتحدة 2006
خريجو كلية بوسطن الجامعية للاتصالات
صانعو أفلام قتلوا
كاتبات أمريكيات في القرن 20
كاتبات سيناريو أمريكيات
كاتبات قتلن
كتاب أمريكيون قتلوا
كتاب أمريكيون من أصل روسي
كتاب أمريكيون يهود
كتاب سيناريو أمريكيون في القرن 20
كتاب سيناريو من ولاية نيويورك
كتاب من كوينز (نيويورك)
كتاب من مدينة نيويورك
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 20
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 21
لاأدريون أمريكيون
لاأدريون يهود
مخرجات أفلام أمريكيات
مخرجو أفلام باللغة الإنجليزية
مخرجو أفلام من مدينة نيويورك
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات قتلن
ممثلات من مدينة نيويورك
ممثلات يهوديات أمريكيات
ممثلون أمريكيون قتلوا
مواليد 1966
مواليد في نيويورك
وفيات 2006
وفيات بالخنق في الولايات المتحدة
وفيات شنقا
وفيات في مانهاتن

أدريان شيلي


Philodytes umbrinus es una especie de coleóptero adéfago  perteneciente a la familia Dytiscidae. Es la única especie del género Philodytes.

Referencias

Enlaces externos

 Nomenclator Zoologicus

Laccophilinae

Philodytes umbrinus


هذه قائمة ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 1972 التي أقيمت في ألمانيا الغربية وقد تحصل الاتحاد السوفييتي على المركز الأول برصيد 50 ذهبية.

المرجع
 International Olympic Committee – Munich 1972 Medal Table

الألعاب الأولمبية الصيفية 1972
جداول ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية

قائمة ميداليات الألعاب الأولمبية الصيفية 1972


Tildurtoppur (fræðiheiti Lonicera japonica) er runni af geitblaðsætt ættaður frá Kína, Japan, Kóreu, Mansjúríu og Tævan. Hann er ræktaður víða um heim og er sumsstaðar ágeng tegund sem reynt er að uppræta (Bandaríkin, Argentína, Ástralía, Brasilía, Mexókó, Nýja Sjáland).

Hann hefur tæpast verið reyndur á Íslandi.

Heimild

Geitblaðsætt

Tildurtoppur


Antoine François Jacques Justin Georges Perrier, né le  à Montpellier et mort le  à Paris, est un général de division français, membre de l'Académie des Sciences, spécialiste de la géodésie, professeur à l'École polytechnique. Vice-président de la Société de géographie (en 1938) et président de la Société astronomique de France (de 1927 à 1929).

Biographie
Georges Perrier est né le 28 octobre 1872 à Montpellier. Il est le fils de François Perrier et de Caroline Benoit, qui se sont épousés en 1872. François Perier, militaire et géographe français, né le  à Valleraugue et mort d'une rupture d'anévrisme le  à Montpellier, est inhumé au cimetière protestant de Montpellier. Caroline Benoit, est la fille de Justin Benoit, professeur d'anatomie à la Faculté de médecine de Montpellier.

Études
Georges Perrier est élève du Lycée de Montpellier de 1880 à 1891.

Georges Perrier est reçu à l'École polytechnique en 1892 et choisit de servir dans l'artillerie. Il désire faire carrière dans le Service géographique de l'Armée, tout comme son père, qu'il admire.

Il entre à l'école d'application de l'artillerie et du génie de Fontainebleau en 1894. À sa sortie, il devient lieutenant au 13e régiment d'artillerie alors à Vincennes.

Seconde Guerre mondiale
Georges Perrier, secrétaire général de l'International Association of Geodesy (IAG), est venu aux États-Unis, à Washington, pour l'assemblée générale, en septembre 1939, retourne en France, avant l'événement, à cause du début de la Seconde Guerre mondiale

Voir aussi

Bibliographie
  Laurent Mazliak, Rossana Tazzioli. Mathematical Communities in the Reconstruction After the Great War 1918-1928: Trajectories and Institutions. Trends in the history of science. Springer Nature, 2021.,
  Frank Greenaway. Science International: A History of the International Council of Scientific Unions. Cambridge University Press, 1996. ,

Articles connexes
 Armand Lambert

Liens externes

 Base Léonore
 Hermann Drewes and József Ádám. The International Association of Geodesy: from an ideal sphere to an irregular body subjected to global change. Hist. Geo Space Sci., 10, 151–161, 2019

Notes et références

Général français du XXe siècle
Membre de l'Académie des sciences (France)
Membre de la Société de géographie
Géodésie
Président de la Société astronomique de France
Grand officier de la Légion d'honneur
Élève de l'École polytechnique
Naissance en octobre 1872
Naissance à Montpellier
Décès en février 1946
Décès à 73 ans
Décès dans le 8e arrondissement de Paris

Georges Perrier (général)


Kajetan (Gaetano) Bedini (Rijeka, Hrvatska, 28. kolovoza 1833. – Wörischofen, Austrija,  1896.), katolički svećenik iz Rijeke. Dugogodišnji rektor senjskog sjemeništa, dekroatizirao Crkvu u Rijeci.

Životopis
Rodio se 1833. godine. U Senju je na filozofsko-teološkom učilištu studirao filozofiju (1848. – 1850.) i teologiju (1850. – 1854.). Na istom je učilištu predavao već 1857. godine. Sve do do 1888. predavao je crkvenu povijest i kanonsko pravo. Dužnost rektora sjemeništa i prodirektora teološkog učilišta obnašao od 1871. do 1891. godine. Restaurirao je crkvu sv. Franje u Senju. U Rijeci župnik od 1890. do 1896. godine, pokazavši se kao strastveni zatirač glagoljice. Na mjesto župnika župe Uznesenja BDM došao poslije vrlog hrvatskog domoljuba i pučkog književnika Ivana Fiamina, sljedbenika glasovitog filologa Frana Kurelca. Bedini je bio otvoreni autonomaš. Riječanima se zamjerio jer je 1892. odbio izložiti u Zbornoj crkvi tijelo pokojnog Erazma Barčića ml., jednog od najistaknutijih boraca za prava riječkih Hrvata kojeg su poštovali svi Riječani, pa zato što ga nije htio sahraniti, građani su prosvjedovali, osudila ga je i La Bilancia, te je zadušnica održana u riječkoj pravoslavnoj crkvi sv. Nikole. Strastveni zatirač hrvatstva, odan svojoj novoj ideologiji, ukinuo je hrvatski jezik u riječkoj Zbornoj crkvi, čime je prekinuo stoljetnu tradiciju slavenske liturgije u Rijeci. Protuhrvatstvo mu je bilo takvo da je javno izjavio da je u Rijeci "zlouporaba korištenje hrvatskog i staroslavenskog jezika u bogoslužju". Zbog toga je senjsko-modruško svećenstvo prosvjedovali, dekanati na sastancima osudili mu postupak. Kad su mu poslali iz Senja Parčićev, novi glagoljski misal, vratio ga je natrag uz izliku "da to u Rijeci nije potrebno" i još drsko poslao je izvješće Svetoj Stolici u tom smislu. Kad je iz Rima došao upit, Modruški kapitularni vikar od Svete Stolice zaiskao je kopiju Bedinijeva dopisa i zatim ukorio Bedinija. Po dobru ga mogu pamtiti samo riječki Talijani, jer je bio dobar kao župnik i svećenik.
Bio je student Augustineuma, ravnatelj sjemeništa u Senju, župnik zborne crkve sv. Marije u Rijeci, arhiđakon i prepošt riječkoga kaptola. Radio na odvajanju Rijeke od hrvatskog nacionalnog korpusa i na upravnom polju. Nastojao ju je odvojiti od Senjsko-modruške biskupije, tako da ju pripoje nekoj mađarskoj biskupiji ili da bude samostalna. Umjesto hrvatske uveo je talijansku misu i uveo talijanski u upravu. Senj mu je oduzeo počasnog građanstvo.

Izvori

Hrvatski katolički svećenici
Crkveno školstvo
Životopisi, Rijeka
Životopisi, Senj

Kajetan Bedini


Santa Maria Maior adını taşıyan Portekiz'de yerleşim birimleri:

 Santa Maria Maior - Chaves belediyesinde bucak.
 Santa Maria Maior - Funchal belediyesinde bucak.
 Santa Maria Maior - Viana do Castelo belediyesinde bucak.

Santa Maria Maior


Pascault est un nom propre français qui peut faire référence à :

Patronyme

  (c. 1749-1824), aristocrate franco-américain, planteur à Saint Domingue ;
 Yadira Pascault Orozco, actrice et productrice mexicaine.

Architecture
 , district historique de la ville de Baltimore aux États-Unis commandé par Louis Pascault, Marquis de Poléon.

Patronyme français

Pascault


B2 vitamini yani riboflavin, pentoz şeker olan ribitol ve flavinden oluşur. Görünür ve uv ışında bozulur. Göz yorgunluğu, kataraktların
önlenmesi ve tedavisi için gereklidir; karbonhidrat, yağ ve protein metabolizmasına yardımcı olur.

Ayrıca deri dokularının, tırnakların ve saçların oksijen kullanımına destek verir, kepekleri giderir.

Bunların yanı sıra demir ve B6 vitamini alımına yardımcı olur, eksikliği ise hamilelikte bebeğin gelişimine zarar verebilir. heterosiklik bir yapıya bağlı ribitolden oluşur. Renkli, ısıya dayanıklı, uv ye duyarlı, bitkisel kaynaklıdır. Hayvanlarda sentezlenemez.

Riboflavin flavokinaz enzimi ile aktif formu olan FMN'ye dönüşür. FMN'ye ATP'nin AMP grubu bağlanarak FAD sentez edilir. Koenzim olarak FMN ve FAD'ye ihtiyaç duyan enzimler flavoproteinler denir.

Hücrede enerji oluşumu ve hücre solunumunda önemlidir.

Kaynakları: karaciğer, buğday,soya fasulyesi,süt ve süt ürünleri ve sebzeler.

ince bağırsakta riboflavin binding prot.e bağlanarak taşınır.

Riboflavin. B2 vitamini ilk defa sütten elde edilir ve bu nedenle laktaflavin denilir. Bütün bitkiler ve mikroorganizmalar tarafından sentezlenebildiği halde hayvansal organizmalar tarafından sentezlenemez. riboflavin bir izoalloksazin türevidir.

izoalloksazinin 10 nolu azotu riboz şekerinin indirgenmesiyle oluşan ribitole bağlanır. riboflavinin, ribitol grubunun 5'C atomuna bağlanmasıyla (ester bağıyla) flavinmononükleotid (FMN) oluşur.

FMN'ye Adenilat (AMP) bağlanması ile Flavinadeninnükleotid (FAD) meydana gelir. Flavoproteinler veya flavoanzimler olarak bilinen indirgenme yükseltgenme enzimlerinin prostetik gruplarıdır.

Bu enzimler piruvatın yağ asitlerinin aminoasitlerin oksidatif yıkımına ve taşınım olaylarına katılır.

Tıbbi Kullanımı
Korneal ektazi, korneanın ilerleyen bir şekilde incelmesidir; Bu durumun en yaygın şekli keratokonus'tur. Lokal olarak riboflavin uygulayarak kollajen çapraz bağlama, daha sonra UV ışığını parlatma kornea dokusunu güçlendirerek kornea ektazinin ilerlemesini yavaşlatan bir yöntemdir.
2017'den itibaren Avrupa'da Terumo tarafından patojenleri kandan uzaklaştırmak için kullanılan bir sistem uygulanıyor; Bağışlanan kan riboflavin ve daha sonra ultraviyole ışık ile tedavi ediliyor.
2017 yılında yapılan bir inceleme, riboflavin'in erişkinlerde migreni önlemede yararlı olabileceğini, ancak ergen ve çocuklarda yapılan klinik çalışmaların karışık sonuçlar verdiğini ortaya koymuştur.

Yan Etkileri
İnsanlarda, aşırı alımlar tarafından sonucunda riboflavin toksisitesine dair bir kanıt yoktur, kısmen su çözünürlüğü diğer B vitaminlerinden daha düşüktür, çünkü absorpsiyon doz arttıkça daha az etkili olur ve absorpsiyonu aşan riboflavin böbrekler yoluyla idrarla atılır. Riboflavin'in migren baş ağrısının önlenmesindeki etkinliğini araştırmak için üç ay boyunca bir çalışmada deneklere günde 400 mg riboflavin verilse bile, kısa vadeli yan etkiler bildirilmemiştir. Toksik dozlar enjeksiyonla verilebilse de, beslenerek alınan ilgili dozlardaki herhangi bir fazlalık idrarla atılır ve idrara büyük miktarlarda parlak sarı bir renk verir. Bununla birlikte, riboflavin'in yan etkileri hakkında elde edilen sınırlı veri, yüksek alımların olumsuz etkileri olmadığı anlamına gelmez ve Gıda ve Beslenme Kurulu, insanları aşırı miktarda riboflavin tüketme konusunda temkinli olma konusunda ikaz eder.

Kaynakça

02
Koenzimler
Gıda boyaları
Heterosiklik bileşikler (3 halkalı)

Riboflavin


26591 Robertreeves este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
26591 Robertreeves este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  din Munții Santa Catalina de Richard Erik Hill. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,53 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 2,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 26001-27000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2000
Centura de asteroizi

26591 Robertreeves