Clasamentul pe medalii la Jocurile Olimpice de iarnă din 2016 este o listă a Comitetelor Olimpice Naționale (CON-uri) aranjate după numărul de medalii olimpice obținute la Jocurile Olimpice de vară din 2016 de la Rio de Janeiro, Brazilia care s-au desfășurat în perioada 5—21 august 2016. Aproximativ 11.400 de sportivi reprezentând 205 CON-uri au participat la 306 probe sportive în cadrul a 28 sporturi.

La această ediție, Vietnam, Kosovo, Fiji, Singapore, Puerto Rico, Bahrain, Iordania, Tadjikistan și Coasta de Fildeș au obținut primele medalii din aur din istoria lor. Trăgătorul Fehaid Al-Deehani este primul sportiv independent din istorie care a obținut o medalie de aur.

Pentru a patra oară în cinci ediții de Jocuri, Statele Unite ale Americii conduc clasamentul atât prin numărul de medalii de aur (46) câștigate cât și prin numărul total de medalii (121). Marea Britanie se află pe locul secund după numărul de medalii de aur (27), dar pe locul trei după numărul total de medalii (67) — cea mai bună performanță de după ediția din 1908, a căror gazdă au fost.

Marea Britanie a devenit prima țară care a obținut mai multe medalii la ediția următoare celei la care a fost gazdă. În 2012, Marea Britanie a obținut 65 de medalii (29 de aur), în comparație cu 67 de medalii (27 de aur) în 2016.

Clasamentul pe medalii

Clasamentul pe medalii este bazat pe informațiile provenite de la Comitetul Olimpic Internațional (IOC) și respectă prevederile convenției IOC. Așadar, primele țări sunt luate în ordinea numărului de medalii de aur. Apoi, sunt luate în considerare medaliile de argint, iar mai apoi cele de bronz. Dacă scorul este egal, țările sunt ordonate alfabetic.

La fiecare probă de box (13), judo (14), lupte (18) și taekwondo (8) se acordă două medalii de bronz (în total 53 de medalii adiționale).

La proba de natație – 100 metri stil liber feminin, s-au acordat două medalii de aur și prin urmare nu s-a acordat medalie de argint.

La proba de natație – 100 metri fluture masculin, s-au acordat trei medalii de argint și prin urmare nu s-a acordat medalie de bronz.

La proba de natație – 100 metri spate feminin, s-au acordat două medalii de bronz.

La proba de kaiac-canoe – K-1 200 metri masculin, s-au acordat două medalii de bronz.

Legendă
 Țara gazdă
 România
 Republica Moldova

{|
|-
|1
! scope="row" align=left|
| 46 || 37 || 38 || 121
|-
|2
! scope="row" align=left|
| 27 || 23 || 17 || 67
|-
|3
! scope="row" align=left|
| 26 || 18 || 26 || 70
|-
|4
! scope="row" align=left|
| 19 || 18 || 19 || 56
|-
|5
! scope="row" align=left|
| 17 || 10 || 15 || 42
|-
|6
! scope="row" align=left|
| 12 || 8 || 21 || 41
|-
|7
! scope="row" align=left|
| 10 || 18 || 14 || 42
|-
|8
! scope="row" align=left|
| 9 || 3 || 9 || 21
|-
|9
! scope="row" align=left|
| 8 || 12 || 8 || 28
|-
|10
! scope="row" align=left|
| 8 || 11 || 10 || 29
|-
|-
|11
! scope="row" align=left|
| 8 || 7 || 4 || 19
|-
|12
! scope="row" align=left|
| 8 || 3 || 4 || 15
|-
|-bgcolor=ccccff
|13
! scope="row" align=left style="background-color:#ccccff"|
| 7 || 6 || 6 || 19
|-
|14
! scope="row" align=left|
| 7 || 4 || 6 || 17
|-
|15
! scope="row" align=left|
| 6 || 6 || 1 || 13
|-
|16
! scope="row" align=left|
| 6 || 3 || 2 || 11
|-
|17
! scope="row" align=left|
| 5 || 3 || 2 || 10
|-
|18
! scope="row" align=left|
| 5 || 2 || 4 || 11
|-
|19
! scope="row" align=left|
| 4 || 9 || 5 || 18
|-
|20
! scope="row" align=left|
| 4 || 3 || 15 || 22
|-
|21
! scope="row" align=left|
| 4 || 2 || 7 || 13
|-
|22
! scope="row" align=left|
| 3 || 5 || 9 || 17
|-
|23
! scope="row" align=left|
| 3 || 2 || 3 || 8
|-
|24
! scope="row" align=left|
| 3 || 2 || 2 || 7
|-
|25
! scope="row" align=left|
| 3 || 1 || 4 || 8
|-
|26
! scope="row" align=left|
| 3 || 1 || 2 || 6
|-
|27
! scope="row" align=left|
| 3 || 1 || 0 || 4
|-
|28
! scope="row" align=left|
| 2 || 6 || 7 || 15
|-
|29
! scope="row" align=left|
| 2 || 6 || 3 || 11
|-
|30
! scope="row" align=left|
| 2 || 6 || 2 || 10
|-
|31
! scope="row" align=left|
| 2 || 5 || 4 || 11
|-
|32
! scope="row" align=left|
| 2 || 4 || 2 || 8
|-
|33
! scope="row" align=left|
| 2 || 3 || 6 || 11
|-
|34
! scope="row" align=left|
| 2 || 3 || 2 || 7
|-
| rowspan=2|35
! scope="row" align=left|
| 2 || 2 || 2 || 6
|-
! scope="row" align=left|
| 2 || 2 || 2 || 6
|-
|37
! scope="row" align=left|
| 2 || 2 || 0 || 4
|-
|38
! scope="row" align=left|
| 2 || 1 || 4 || 7
|-
|39
! scope="row" align=left|
| 1 || 7 || 10 || 18
|-
|40
! scope="row" align=left|
| 1 || 4 || 4 || 9
|-
|41
! scope="row" align=left|
| 1 || 3 || 4 || 8
|-
|42
! scope="row" align=left|
| 1 || 3 || 0 || 4
|-
|43
! scope="row" align=left|
| 1 || 2 || 7 || 10
|-
|44
! scope="row" align=left|
| 1 || 2 || 5 || 8
|-
|45
! scope="row" align=left|
| 1 || 2 || 1 || 4
|-
|46
! scope="row" align=left|
| 1 || 2 || 0 || 3
|- style="background-color:#90ee90"
|47
! scope="row" align=left style="background-color:#90ee90"|
| 1 || 1 || 3 || 5
|-
| rowspan=2|48
! scope="row" align=left|
| 1 || 1 || 0 || 2
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 1 || 0 || 2
|-
|50
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 2 || 3
|-
| rowspan=3|51
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 1 || 2
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 1 || 2
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 1 || 2
|-
| rowspan=6|54
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 1 || 0 || 0 || 1
|-
|60
! scope="row" align=left|
| 0 || 4 || 1 || 5
|-
|61
! scope="row" align=left|
| 0 || 3 || 2 || 5
|-
| rowspan=2|62
! scope="row" align=left|
| 0 || 2 || 0 || 2
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 2 || 0 || 2
|-
|64
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 3 || 4
|-
| rowspan=2|65
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 2 || 3
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 2 || 3
|-
| rowspan=2|67
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 1 || 2
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 1 || 2
|-
| rowspan=5|69
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 0 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 1 || 0 || 1
|-
|74
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 4 || 4
|-
| rowspan=2|75
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 3 || 3
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 3 || 3
|-
|77
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 2 || 2
|-
| rowspan=10|78
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|- style="background-color:#FAEBD7"
! scope="row" align=left style="background-color:#FAEBD7"|
| 0 || 0 || 1 || 1
|-
! scope="row" align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|- class="sortbottom"
| 11–87 || align=left | CON rămase || 125 || 149 || 183 || 457
|- bgcolor=c0c0c0
|colspan=7 |
|- style="background-color:#90ee90"
|47
|align=left|
| 1 || 1 || 2 || 4
|- style="background-color:#FAEBD7"
|78
|align=left|
| 0 || 0 || 1 || 1
|- class="sortbottom"
!colspan=2| Total (87 de CON) || 307 || 307 || 360 || 974
|}

Schimbări în clasament
Pe 18 august 2016, halterofilului kârgâz Izzat Artikov i s-a retras medalia de bronz de la categoria 69 kg după ce a fost depistat pozitiv cu stricnină. În locul lui, Luis Javier Mosquera din Columbia, ocupantul locului patru, a primit medalia de bronz.

Lista schimbărilor

Note

Legături externe
Site-ul oficial Rio 2016

Jocurile Olimpice de vară din 2016
2016

Clasamentul pe medalii la Jocurile Olimpice de vară din 2016


La Carretera Estatal de Indiana 13, y abreviada SR 13 (en inglés: Indiana State Road 13) es una carretera estatal estadounidense ubicada en el estado de Indiana. La carretera inicia en el sur desde la  hacia el norte en la  cerca de la frontera estatal con Michigan. La carretera tiene una longitud de 222,1 km (138 mi).

Mantenimiento
Al igual que las autopistas interestatales, y las rutas federales y el resto de carreteras estatales, la Carretera Estatal de Indiana 13 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Indiana por sus siglas en inglés INDOT.

Cruces
La Carretera Estatal de Indiana 13 es atravesada principalmente por la:
 al norte de Fortville
 al sur de Swayzee

 al norte de Syracuse
 al nordeste de Syracuse

.

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial de INDOT

 Lista de Autopistas por estado
 Lista de sitios web de carreteras para cada estado

Carreteras estatales de Indiana

Carretera Estatal de Indiana 13


Jimmy Sabater (eigentlich Jaime Sabater, * 11. April 1936 in New York City; † 8. Februar 2012 ebenda) war ein US-amerikanischer Latin-Jazz-Musiker (Gesang, Perkussion) und Songwriter.

Leben und Wirken
Sabater hatte puerto-ricanische Wurzeln und arbeitete ab den 1950er Jahren in der New Yorker Salsa-, Rhythm & Blues und Latin-Musikszene, in der er sich einen Namen als Timbales-Spieler, Sänger und Songwriter machte. Zunächst war er Vokalist in der Band von Joe Cuba, mit der er 1957 einen Hit mit To Be With You hatte. Sabater schrieb Ende der 1960er Jahre u. a. die Songs Oh Yeah und Bang Bang, letzterer wurde auch von David Sanborn gecovert. In seinem Gesangsstil mischte er englische und spanische Sprache. 1969 legte er sein Debütalbum The Velvet Voice of Jimmy Sabater vor. Er trat bis 1979 im Joe Cuba Sextett auf; er arbeitete außerdem mit Tito Puente, den Fania All-Stars und Eddie Palmieri. 1998 gründete er mit José Mangual die Band Son Boricua.

Diskographische Hinweise
Solo (Tico, 1969), mit Ray Barretto
El Hijo De Teresa/Teresa's Son (Tico, 1970)
To Be With You (Mucho Love & Lotsa Boogie) (Salsa Records, 1976)
Gusto (Fania Records, 1980)
Mo (2002) mit José Mangual

Weblinks
Porträt bei Music of Puerto Rico

Einzelnachweise

R&B-Musiker
Perkussionist
Songwriter
Jazz-Musiker
Sänger
Person (New York City)
Musiker (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1936
Gestorben 2012
Mann

Jimmy Sabater


The Lays of Beleriand, published in 1985, is the third volume of Christopher Tolkien's 12-volume book series, The History of Middle-earth, in which he analyzes the unpublished manuscripts of his father J. R. R. Tolkien.

Book

Inscription

There is an inscription in the Fëanorian characters (Tengwar, an alphabet Tolkien has devised for High-Elves) in the first pages of every History of Middle-earth volume, written by Christopher Tolkien and describing the contents of the book. The inscription in Book III reads: "In the first part of this Book is given the Lay of the Children of Húrin by John Ronald Reuel Tolkien, in which is set forth in part the Tale of Túrin. In the second part is the Lay of Leithian, which is the Gest of Beren and Lúthien as far as the encounter of Beren with Carcharoth at the gate of Angband".

Contents

The book contains the long heroic lays or lyric poetry that Tolkien wrote: these are The Lay of the Children of Húrin about the saga of Túrin Turambar, and The Lay of Leithian (also called Release from Bondage) which  tells the Tale of Beren and Lúthien. Although Tolkien abandoned them before their respective ends, they are both long enough to occupy many stanzas, each of which can last for over ten pages. The first poem is in alliterative verse, and the second is in rhyming couplets. Both exist in two versions.

In addition to these two poems, the book contains three short, soon-abandoned alliterative poems, The Flight of the Noldoli from Valinor, The Lay of Eärendel, and The Lay of the Fall of Gondolin.

The first versions of the long lays fit chronologically in with Tolkien's earliest writings, as recounted in The Book of Lost Tales, but the later version of The Lay of Leithian is contemporary with the writing of The Lord of the Rings.

The book is split into these main sections:

 The Lay of the Children of Húrin, the tale of Túrin in 2276 lines of verse.
 First version
 Second version
 Poems Early Abandoned:
 The Flight of the Noldoli
 Fragment of an alliterative Lay of Earendel
 The Lay of the Fall of Gondolin
 The Lay of Leithian (unfinished poem: the Tale of Beren and Lúthien in verse (over 4200 lines of iambic tetrameters, in rhyming couplets):
 The Gest of Beren son of Barahir and Lúthien the Fay called Tinúviel the Nightingale or the Lay of Leithian - Release from Bondage (split into fourteen cantos)
 Unwritten cantos
 Appendix: Commentary by C. S. Lewis
 The Lay of Leithian Recommenced

In the book Christopher Tolkien mentions a third Túrin poem, this time in rhyming couplets and incomplete. It is called The Children of Húrin and is only 170 lines long (compared to the 2276 lines of the first of the alliterative poems); that poem, however, has been omitted from the book.

Reception and legacy

David Langford reviewed The Lays of Beleriand for White Dwarf #70, stating that "A few gleams of humour come from C. S. Lewis's 15-page critique of an early draft: for the rest, poor old Tolkien lies entombed and fossilized in earnest commentary, like a set text for Eng Lit."

The fantasy novelist Suzannah Rowntree wrote that the book is a favourite of hers, and the only volume of the twelve that she had read in full and "keep coming back to for pleasure". In her view, "the book's main attraction is Part III, 'The Lay of Leithian'". She describes this as "a red-blooded, grand poem, written in a richly ornamented style bordering (in places) on the baroque. At worst this seems a little clumsy; at best it fits the lavish, heroic story and setting." She comments that Lewis "obviously enjoyed the poem hugely," going so far as to invent scholars Peabody and Pumpernickel who comment on what Lewis pretends is an ancient text.

The Austrian band Summoning, known for its Tolkien-themed lyrics, released a song titled "Menegroth" which is a setting of part of the Lay of Leithian.

Reviews

 Review by Helen McNabb (1985) in Vector 128
 Review by Ray Thompson (1986) in Fantasy Review, April 1986
 Review by Don D'Ammassa (1986) in Science Fiction Chronicle, #80 May 1986
 Review by Thomas A. Easton [as by Tom Easton] (1986) in Analog Science Fiction/Science Fact, August 1986
 Review by Andy Sawyer (1987) in Paperback Inferno, #69
 Review [Spanish] by Eugenio Sánchez Arrate (1998) in Gigamesh, 12, January 1998

See also

 The Silmarillion

References

External links

 "The Adapted Text: The Lost Poetry of Beleriand" by Gergely Nagy in Tolkien Studies

Middle-earth books
03
1985 short story collections
History of Middle-earth Vol IV: Lays of Beleriand, The
Unfinished books
Middle-earth poetry
Allen & Unwin books
Books published posthumously

The Lays of Beleriand


Laura X (nascida Laura Rand Orthwein Jr .; em St. Louis, Missouri em 1940), é uma defensora dos direitos das mulheres. Laura X mudou seu nome em 1962 para Laura Shaw Murra, que continua sendo seu nome legal. Ela adotou o nome Laura X, em 17 de setembro de 1969, para simbolizar sua rejeição à propriedade legal das mulheres pelos homens e o anonimato da história das mulheres, que ela disse ter sido roubada de mulheres e meninas. Ela declarou que, como Malcolm X, "também não quero ter o nome do meu dono".

Educação e antecedentes
Depois de frequentar o Vassar College por três anos, Orthwein mudou-se para Nova York, tornou-se professora no programa piloto do Programa Head Start, tendo treinado na Universidade de Porto Rico . Ela também ascendeu a Picket Captain no CORE ( Congresso de Igualdade Racial ), frequentou a Universidade de Nova York (NYU) e fez cursos de pós-graduação na Bank Street College of Education . Seguindo seus interesses e pesquisas desenvolvidas no Vassar College, ela trabalhou com o Comitê Americano da África para receber delegados de 17 estados recém-independentes, 16 da África, que se juntaram à ONU e fizeram piquete no Chase Manhattan Bank a respeito dos investimentos  deles na África do Sul. Em 1963, mudou-se para Berkeley, Califórnia, e formou-se na Universidade da Califórnia, Berkeley (UC-Berkeley), em 1971, tendo participado do Movimento da Liberdade de Expressão e de outros movimentos de justiça social.

Centro de Pesquisa da História da Mulher
Laura X é a fundadora e foi diretora do Women's History Research Center, em Berkeley, Califórnia, que foi o primeiro arquivo histórico ligado ao movimento de libertação das mulheres . Laura X fundou o Women's History Research Center em 1968. Em fevereiro de 1969, depois que uma professora da Universidade da Califórnia, em Berkeley, expressou dúvida de que havia material suficiente sobre mulheres para preencher um trimestre de sociologia, ela forneceu a ele mil nomes de mulheres na história mundial: "Herstory Synopsis". A lista inspirou uma manifestação da Berkeley Women's Liberation (ver foto)  em 8 de março de 1969 para reviver o Dia Internacional da Mulher nos EUA. Como a publicidade resultante fez com que mulheres de 40 países lhe enviassem seus documentos do movimento de mulheres emergentes, segundo algumas fontes, Laura X é a responsável pelo renascimento do Dia Internacional da Mulher (DIM) nos Estados Unidos em 1969.

A Dra. Judith Ezekiel escreveu sobre Laura X neste momento: "A imprensa radical pegou e no ano seguinte, ela diz, havia cerca de 30 protestos em todo o país. Simultaneamente, ela começou a receber literatura e documentos feministas, de todo o mundo, que alimentavam seus novos Arquivos Internacionais de Libertação da Mulher."

O renascimento fez com que Laura X pedisse um Mês Nacional da História da Mulher em março por causa do Dia Internacional da Mulher ser em março. Ela também foi inspirada pelo Mês da História Negra em fevereiro.

Em 1970, o Women's History Research Center foi amplamente listado nas primeiras publicações feministas. O Centro colocou muitos dos primeiros escritos feministas em microfilme, tornando-os disponíveis em bibliotecas de todo o país. O Women's History Research Center finalmente fechou, e suas coleções agora são mantidas no arquivo de história das mulheres na Schlesinger Library, que faz parte do Radcliffe Institute for Advanced Study da Harvard University, e em outras instituições.

Instituto das Mulheres para a Liberdade de Imprensa
Em 1977, Laura X tornou-se associada do Instituto das Mulheres para a Liberdade de Imprensa (WIFP). WIFP é uma organização editorial americana sem fins lucrativos. A organização trabalha para aumentar a comunicação entre as mulheres e conectar o público com formas de mídia baseadas em mulheres.

Câmara de compensação nacional sobre estupro conjugal e encontro
Em 1978, o Women's History Research Center estabeleceu o National Clearinghouse on Marital and Date Rape em Berkeley, Califórnia, com Laura X como diretora.

Legislação conjugal e estupro
Em 1979, Laura X liderou uma campanha bem-sucedida para tornar o estupro conjugal um crime na Califórnia. Ela também atuou como consultora de 45 outras campanhas estaduais sobre estupro conjugal e em relacionamentos, bem como coleta e manutenção de documentos sobre o status de isenções de processos em leis de estupro. A revogação da data e as isenções de estupro conjugal ocorreram em 45 estados, na lei federal e militar, nas leis de Guam e nas leis de vinte outros países.

Em setembro de 1999, Laura X publicou seu livro de memórias "Realizando o impossível: notas de uma advogada da campanha bem-sucedida para tornar o estupro conjugal e o estupro em relacionamentos um crime em todos os 50 estados dos EUA e outros países" em Violência contra as mulheres: um periódico internacional e interdisciplinar.

Prêmios e reconhecimentos

Como Laura Rand Orthwein, em 1959 ela foi Rainha do Baile do Profeta Velado em St. Louis, Missouri.

Em reconhecimento às suas conquistas, Laura X recebeu

 Comenda pela American Library Association, 1971
 Prêmio Mulher de Realização (da revista Mademoiselle )
 Prêmio do Congresso Mundial de Vitimologia para Programas e Serviços Inovadores.
 Comenda Cirurgião Geral C. Everett Koop, 1985.
 Em 2009, Laura X foi homenageada pela University of Missouri St. Louis (UMSL) com o Prêmio Trailblazers.

Referências

Pessoas vivas
Nascidos em 1940
Feministas dos Estados Unidos
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Laura X


An Stelis elongata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth. An Stelis elongata in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis elongata


Ramon Berenguer de Fluvià (Cataluña,  - Ducado de Saboya, ), conocido también como Berenguer de Fluvià, fue un caballero catalán hospitalario.

Fue consejero, capitán y uno de los principales valedores de Jaime II de Urgel en su disputa con Fernando de Antequera por la Corona de Aragón. En 1412, después del Compromiso de Caspe, aconsejó a Jaime II que se enfrentara militarmente.

Intentó apoderarse de Lérida, sin éxito, pero en 1413 derrotó a las fuerzas realistas de Francisco de Erill y de Orcau y de Jorge de Caramany en el combate de Margalef. Una vez derrotada la causa urgelista, pasó al ducado de Saboya, donde el duque Amadeo VIII de Saboya lo nombró secretario de la reina en las villas de Mongay, Cubells y Camarasa, pero en 1414, Fernando I le dio el puesto a Jofre de Becerola.

Referencias

Berenguer de Fluvià
Berenguer de Fluvià
Militares de España del siglo XIV
Militares de la revuelta del conde de Urgel

Ramon Berenguer de Fluvià


Căutătorii de aur este un film românesc din 1986 regizat de Alecu Croitoru și Sergiu Nicolaescu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Ernest Maftei și Colea Răutu.

Prezentare

Distribuție
 Constantin Băltărețu
 Ion Doruțiu
 Dorin Dron
 Ernest Maftei
 Gilda Marinescu
 Adrian Mihai
 Constantin Rauțchi
 Colea Răutu

Primire
Filmul a fost vizionat de 2.578.021 de spectatori la cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Legături externe

Vezi și
 1986 în film

Filme din 1986
Filme românești
Filme în limba română
Filme regizate de Alecu Croitoru
Filme regizate de Sergiu Nicolaescu

Căutătorii de aur


පාදෙණිය බොහෝ විට නගරයකට වඩා හන්දියක් ලෙස හැඳින්වේ. කටුගස්තොට - පුත්තලම A10  මාර්ගයේ පිහිටා ඇත.  අනුරාධපුර - පාදෙණිය A28 මාර්ගයේ එක් අන්තයකි. වාරියපොල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාශයට අයත්ය.

සංචාරක ආකර්ෂණ
 පාදෙණිය රජ මහා විහාරය

කුරුණෑගල දිස්ත්‍රික්කය
ශ්‍රී ලංකාවේ නගර සහ ගම්මාන

පාදෙණිය


Administrația publică este cea care efectuează implementarea politicii publice guvernamentale iar din punct de vedere al disciplinei academice studiază și pregătește angajații publici pentru a lucra în serviciul public. Ca "domeniu de activitate are o sferă diversă" al cărui scop fundamental este "de a dezvolta managementul și politicile astfel încât guvernul să poată funcționa". Unul dintre diferitele termene ca definiții este: "managementul programelor publice" "traducerea politicii în realitatea pe care o văd zilnic cetățenii" și "studiul luării deciziilor guvernamentale, analiza politicilor în sine, a diferitelor politici alternative";

Cuvântul administrație publică este combinația a două cuvinte: public și administrație. În fiecare sferă a vieții sociale, economice și politice există administrație ceea ce înseamnă că pentru buna funcționare a organizației sau instituției trebuie condusă sau condusă corespunzător și din acest concept reiese ideea de administrație.
Administrația publică este "preocupată în mod central de organizarea politicilor și programelor guvernamentale, precum și de comportamentul funcționarilor (de obicei nealeși) responsabili formal de conduita lor

Mulți angajați publici nealeși pot fi considerați administratori publici, inclusiv șefi de departamente municipale, județene , regionale, de stat și federale, cum ar fi directori de buget municipal, administratori de resurse umane (HR), manageri de oraș , manageri de recensământ , de stat directori de sănătate și secretari de cabinet. Administratorii publici sunt angajați publici care lucrează în departamente și agenții publice, la toate nivelurile de guvernare

În Statele Unite, angajații publici și academicieni precum Woodrow Wilson au promovat reforma serviciului public în anii 1880, mutând administrația publică în mediul academic.

Definițíi

În 1947, Paul H. Appleby a definit administrația publică drept "conducerea publică a afacerilor publice direct responsabilă de acțiunea executivă". Într-o democrație, avem de-a face cu o astfel de conducere și acțiune executivă în termeni care respectă și contribuie la demnitatea, valoarea și potențialul cetățeanului.

Bazându-se pe tema democrației și renunțând la legătura cu puterea executivă, Patricia M. Shields afirmă că administrația publică "se ocupă de administrarea și implementarea produselor unei democrații vii".
Termenul cheie "produs" se referă la "acele articole care sunt construite sau produse", cum ar fi închisorile, drumurile, legile, școlile și securitatea. "

Istoric
Antichitate până în secolul al XIX-lea
Datând din Antichitate, faraonii, regii și împărații au cerut pagini, trezorieri și colectori de taxe pentru a administra afacerile practice ale guvernului. Înainte de secolul al XIX-lea, personalul majorității administrațiilor publice era plin de nepotism, favoritism și patronaj politic, care era adesea denumit " sistem de pradă ". Administratorii publici au fost multă vreme "ochii și urechile" guvernanților. În epoca medievală, abilitățile de a citi și de a scrie, de a adăuga și de a scădea erau la fel de dominate de elita educată ca și angajarea publică. În consecință, nevoia de funcționari publici experți a căror abilitate de a citi și scrie a stat la baza dezvoltării expertizei în activități atât de necesare, cum ar fi evidența juridică, plata și hrănirea armatelor și perceperea taxelor.Pe măsură ce epoca imperialistă europeană a progresat și puterile militare și-au extins controlul asupra altor continente și oameni, nevoia unei administrații publice sofisticate a crescut.

România
Legislația românească precizează faptul că administrația publică în unitățile administrativ-teritoriale se organizează și funcționează în temeiul principiilor descentralizării, autonomiei locale, deconcentrării serviciilor publice, eligibilității autorităților administrației publice locale, legalității și al consultării cetățenilor în soluționarea problemelor locale de interes deosebit.

Domeniul academic

Programele universitare care pregătesc studenții pentru cariere în administrația publică oferă de obicei diploma de master în administrație publică(MPA), deși în unele universități se acordă un master în administrație publică. În Statele Unite, domeniul academic al administrației publice se bazează în mare măsură pe științe politice și drept administrativ. Unele programe MPA includ cursuri de economie pentru a oferi studenților o cunoaștere a problemelor microeconomice(piețe, mecanisme de raționalizare etc.) și probleme macroeconomice(de exemplu, datoria națională). Savanți precum John A. Rohr scriu despre o istorie lungă în spatele legitimității constituționale a birocrației guvernamentale. În Europa (în special în Marea Britanie și Germania), divergența domeniului față de alte discipline poate fi urmărită până la programa universitară continentală din anii 1720. Formal, distincțiile academice oficiale au fost făcute în anii 1910, respectiv 1890.
Obiectivele domeniului administrației publice sunt legate de valorile democratice de îmbunătățire a egalității, justiției, securității, eficienței și eficacității serviciilor publice într-un spațiu non-profit; administrarea afacerilor, pe de altă parte, este preocupată în primul rând de extinderea cotei de piață, generarea de venituri și obținerea de profit. Pentru un domeniu construit pe concepte( responsabilitate, guvernare, descentralizare și clientelă ), aceste concepte sunt adesea prost definite, iar tipologiile ignoră adesea anumite aspecte ale acestor concepte.

Universități
Multe entități studiază managementul public în special, în diferite țări, printre care:
 În SUA, Societatea Americană pentru Administrație Publică
 În Canada, Institutul de Administrație Publică
 În Marea Britanie, Newcastle Business School, Warwick Business School, London School of Economics , University College London, proiectul de democrație locală din Regatul Unit și Londra Health Observatory.
 În Olanda, Universitatea Erasmus Rotterdam
 În Franța, Școala Națională de Administrație.

Bibliografie

 Dubois, HFW & Fattore, G. (2009), "Definiții și tipologii în cercetarea administrației publice: cazul descentralizării", Jurnalul Internațional de Administrație Publică, 32(8): 704–27.
 Jeong Chun Hai @Ibrahim și Nor Fadzlina Nawi. (2007). Principiile administrației publice: o introducere. Kuala Lumpur: Karisma Publications. ISBN 978-983-195-253-5
 Smith, Kevin B. și Licari, Michael J. (2006) Public Administration – Power and Politics in the Fourth Branch of Government , LA: Roxbury Pub. Co. ISBN 1-933220-04-X
 White, Jay D. și Guy B. Adams. Cercetare în administrația publică: reflecții asupra teoriei și practicii. 1994.
 Donald Menzel și Harvey White(eds) 2011. The State of Public Administration: Issues, Challenges and Opportunity. New York: ME Sharpe.

Note

Legături externe
Portalul național de Administrație Publică
Cea mai mare bază de date despre administrație publicată vreodată pe Internet, 17 mai 2017, adevarul.ro
 Administrație publică

Vezi și
 Serviciu public

Terminologie administrativă

Management după tip

Administrație publică


Stefan Fröhlich ist der Name folgender Personen:

* Stefan Fröhlich (General) (1889–1978), deutscher General
 Stefan Fröhlich (Politikwissenschaftler) (* 1958), deutscher Politikwissenschaftler

Stefan Fröhlich


SupremeSAT-I හෙවත් ChinaSat 12 යනු ශ්‍රී ලංකාව අයිතයක් ඇති සහ ශ්‍රී ලංකාව වෙනුවෙන්ම වූ මුල්ම කෘත්‍රිම චන්ද්‍රිකාව වනු ඇත.

SupremeSAT-I


est un genre éteint de dinosaure ornithischien du Jurassique inférieur de la formation inférieure de Lufeng dans la province du Yunnan en Chine. On en sait peu car les vestiges sont fragmentaires. L'espèce type est .

Selon Paleobiology Database, Tatisaurus serait un nomen dubium de Thyreophora.

Découverte et espèces
En 1948 et 1949, le père Edgar Oehler, un prêtre catholique travaillant pour l'Université catholique Fu Jen de Pékin, a découvert des fossiles près du village de Da Di dans le Yunnan. Parmi eux se trouvait l'os de la mâchoire d'un dinosaure herbivore. En 1965, David Jay Simmons l'a nommé et décrit comme l'espèce type Tatisaurus oehleri. Le nom générique est dérivé de Da Di, plus généralement orthographié « Ta Ti ». L'épithète spécifique honore le père Oehler, le découvreur. L'holotype, FMNH CUP 2088, a été trouvé dans les couches de Zhangjiawa de la Formation de Lufeng, datant du Sinémurien. Il se compose d'une mandibule gauche partielle avec des dents. Le fragment d'os de la mâchoire inférieure mesure, sans la pointe, six centimètres de long. Les dents sont érodées. C'est le seul spécimen connu de l'espèce.

Simmons a assigné Tatisaurus aux Hypsilophodontidae, bien que ce groupe ait été considéré par lui comme un grade évolutif d'Ornithopoda "primitif", ancestral de plusieurs groupes d'ornithischiens. Il a estimé que les affinités de Tatisaurus étaient avec Scelidosaurus ou les Ankylosauria. Plus tard, en 1990, le spécimen a été examiné par Dong Zhiming, qui a noté qu'il avait des similitudes avec Huayangosaurus. Il a placé les deux genres dans la même sous-famille, les Huayangosaurinae, au sein des Stegosauria.

Plus tard encore, en 1996, Spencer Lucas a reclassé Tatisaurus oehleri comme une espèce de Scelidosaurus, S. oehleri, afin d'utiliser Scelidosaurus comme taxon caractéristique d'une biozone. En 2007, David B. Norman et ses collègues considéraient cela comme infondé. Ils ont plutôt découvert que Tatisaurus était un thyréophore basal douteux, montrant une seule synapomorphie thyréophore : une extrémité mésiale (proche de la médiale) déviée ventralement du dentaire. S'il était considéré comme un thyréophore, ce serait l'un des plus anciens membres connus du groupe;

En 2019, une étude a conclu que Bienosaurus était un nomen dubium, peut-être identique à Tatisaurus de la même formation.

Liens externes

Notes et références

Notes

Références

Ornithischia
Genre de dinosaures non aviens (nom scientifique)
Taxon fossile décrit en 1965
Paléontologie en Chine
Nomen dubium

Tatisaurus


Den grønne bro () er en bro over Nerisfloden i Vilnius, Litauen, der forbinder byens centrum med bydelen Snipiskes. Den oprindelige bro blev bygget i 1500-tallet og var den første bro over Neris i Vilnius.

Skulpturer

Den nuværende bro blev i 1952 udsmykket med fire sæt skulpturer - fremtrædende eksempler på socialistisk realisme. Hver skulptur afbildede to mennesker, der repræsenterede de sociale klasser i Sovjetunionen (soldater, arbejdere, bønder og intellektuelle). De tre af skulpturerne var 3,2 meter høje (inklusive soklen); soldaterne var 4 meter høje på grund af det hævede flag.

Efter Litauens uafhængighed i 1990 fremkom forslag om at nedrive skulpturerne, men offentligheden og intellektuelle var imod denne beslutning. I efteråret 2009 blev det planlagt at renovere skulpturelgrupperne, hvis tilstand var utilfredsstillende. Ifølge eksperter ville det koste omkring 40.000 litas.

I 2013 rejstes igen en debat om fremtiden for statuerne på initiativ af litauiske nationalister. Blandt andet Vilnius' daværende borgmester, Artūras Zuokas, vendte sig mod dem, idet han betragtede statuerne som historisk betydningsfulde kulturskatte. Zuokas fremlagde i august 2013 en plan for at renovere statuerne for $ 200.000 uden at fjerne dem fra broen.

I juli 2015 blev statuerne alligevel fjernet. Vilnius daværende borgmester Remigijus Šimašius udtalte: "Statuerne repræsenterer en løgn. Deres heroiske skildring af det sovjetiske folk er en løgn ... Statuerne er en hån mod de virkelige mennesker, der måtte leve i Litauen under den sovjetiske periode."

Broen med skulpturer blev sat under national beskyttelse () i registret over kulturelle værdier af Litauens kulturministeriums kulturarvsinstitut den 28. januar 1993 som den "Den Grønne Bro med skulpturer" ()

Referencer

Eksterne henvisninger

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Vilnius
Gader, pladser og torve i Vilnius
Etableret i 1952
Broer opført i Sovjettiden

Den grønne bro (Vilnius)


Samuel Edward "Sammy" Chapman (* 16. Februar 1938 in Belfast; † 24. Juli 2019 in Wombourne) war ein nordirischer Fußballspieler und -trainer. Zumeist auf den Halbpositionen im Mittelfeld und im Angriff eingesetzt, war er Ende der 1950er- und Anfang der 1960er-Jahre als Spieler von Mansfield Town und dem FC Portsmouth bekannt. Die aktive Laufbahn des WM-Endrundenteilnehmers von 1958 endete unehrenvoll mit einer lebenslangen Sperre im Anschluss an einen Bestechungsskandal. Später arbeitete als Trainer und war Mitte der 1980er kurzzeitig für die Wolverhampton Wanderers hauptverantwortlich.

Sportlicher Werdegang
Chapmans aktive Laufbahn begann zunächst im irischen Fußball und im Alter von 18 Jahren wechselte er schließlich von den Shamrock Rovers nach England zu Mansfield Town. Dort kam er zumeist auf rechts als Außenläufer oder Halbstürmer, eingesetzt in der drittklassigen Third Division North, zu seinen ersten Einsätzen. Mit insgesamt 25 Toren in 50 Ligaspielen empfahl er sich nachhaltig für höhere Aufgaben und so schloss er sich noch vor Ablauf der Saison 1957/58 dem FC Portsmouth in der höchsten englischen Spielklasse an. Dazu wurde er in den nordirischen Kader anlässlich der WM 1958 in Schweden berufen, reiste aber nicht mit dem nur 17 Spieler umfassenden Aufgebot nach Schweden, und kam auch im späteren Verlauf seiner Karriere zu keinem Länderspieleinsatz – lediglich ein Auftritt für die B-Auswahl 1957 blieb ihm vergönnt. In etwas weniger als vier Jahren für den FC Portsmouth blieben die Erfolge für Chapman weitestgehend aus. Zunächst kam er nur sporadisch zum Zuge und obwohl er nach dem Abstieg 1959 speziell in der Saison 1960/61 häufiger eingesetzt wurde, musste er in diesem Jahr den weiteren Durchmarsch in die dritte Liga begleiten. Unmittelbar danach kehrte er im Dezember 1961 nach Mansfield zurück. Dort fand er wieder zu alter Stärke zurück und verhalf dem zwischendurch in die vierte Liga abgestiegenen Klub 1962 zurück in die Drittklassigkeit. Nur knapp zwei weitere Jahre später endete jedoch Chapmans Spielerkarriere ebenso plötzlich wie unehrenhaft, als er nach einem Wettskandal, in dem er verwickelt war, lebenslang gesperrt wurde.

Nach dem Ende seiner aktiven Laufbahn wechselte Chapman ins Trainerfach. Die ersten Stationen waren im Trainerstab des FC Portsmouth und später Crewe Alexandra, bevor er eine Stelle als Chefscout bei den Wolverhampton Wanderers annahm. Als dort zur Mitte der 1980er-Jahre Cheftrainer Tommy Docherty den Verein verlassen hatte, übernahm Chapman interimistisch die sportliche Leitung, bevor Bill McGarry im September 1985 die Nachfolge antrat. Als McGarry wiederum nach 61 Tagen selbst die Segel strich, wurde Chapman etwas überraschend zur "Dauerlösung" ernannt. Die "Wolves", die im Sommer zuvor erstmals seit 1923 bis in die dritte Liga abgestiegen waren, befanden sich in einer zuvor noch nicht gekannten Abwärtsspirale und als nach Ablauf der Saison 1985/86 sogar der Gang in die Viertklassigkeit bevorstand, wurde auch Chapman entlassen.

Zu seinen späteren Engagements zählten noch die Tätigkeiten als Scout und Nachwuchskoordinator für Leicester City sowie als Kotrainer für Broadbridge Heath in West Sussex. Seine beiden Söhne Campbell und Cavan brachten es ebenfalls zu Einsätzen in der Football League.

Literatur

Weblinks
 Statistische Daten der Post War English & Scottish Football League A – Z Player's Database

Einzelnachweise

Fußballspieler (Shamrock Rovers)
Fußballspieler (Mansfield Town)
Fußballspieler (FC Portsmouth)
Fußballtrainer (Wolverhampton Wanderers)
Nordire
Brite
Geboren 1938
Gestorben 2019
Mann

Sammy Chapman (Fußballspieler, 1938)


Vasile Demetrius (n. 1 octombrie 1878, Șcheii Brașovului, Austro-Ungaria – d. 15 martie 1942, București) a fost un scriitor, poet, prozator și traducător român.

Biografie
A fost director al colecțiilor de cărți Căminul (1916) ți Biblioteca pentru toți (1923).

Opera
 Versuri, Buzău, 1901;
 Trepte rupte, București, 1906;
 Tinerețea Casandrei, București, 1913;
 Puterea farmecelor și alte nuvele, București, 1913;
 Sonete, București, 1914;
 Canarul mizantropului, București, 1916;
 Cântăreața, București, 1916;
 Școala profesională "Arhiereul Gherasim", București, 1916;
 Motanul ucigaș, București, 1918;
 Dragoste neîmpărtășită, București, 1919;
 Păcatul rabinului, București, 1920;
 Orașul bucuriei, București, 1920;
 Strigoiul, București, 1920;
 Domnul colonel, București, 1920;
 Matei Dumbărău, București, 1921;
 Paradisul rușinos, București, 1921;
 Domnul deputat, București, 1921;
 Pentru părerea lumii, București, 1921;
 Vagabondul, București, 1922;
 Unchiul Năstase și nepotul său Petre Nicodim, București, 1923;
 Nuvele alese, Arad, 1925;
 Fecioarele, București, 1925;
 Norocul cucoanei Frosa, București, 1926;
 Vieți zdrobite, București, 1926;
 Monahul Damian, București, 1928; ediție îngrijită și prefață de Corneliu Popescu, București, 1991;
 Cocorii, București, 1942;
 Versuri alese, București, 1943;
 Nuvele, prefață de I. Manole, București, 1952;
 Scrieri alese, îngrijită și prefață de Margareta Feraru, I-II, București, 1967;
 Poezii, ediție îngrijită și prefață de Emil Manu, București, 1984.

Traduceri

 Paul Bourget, Contesa de Candale. Simona, București, 1886;
 Honore de Balzac, Liturghia ateului, București, 1911; Neamul Marana, București, 1916; Jupân Cornelius, București, 1943;
 Vicente Blasco Ibanez, În pădurea de portocali, București, 1913; Coliba blestemată, București, 1918; Floare de mai, București, 1919; Flămânzii. La Horda, București, 1923; O tragedie de pomină, București, 1930; Don Rafael, București, 1937;
 William Shakespeare, Hamlet, București, 1913; Macbeth, București, 1936;
 Guy de Maupassant, Floria, București, 1914; Răzbunarea, București, 1916;
 Dmitri Merejkovski, Moartea zeilor, București, 1916; Leonardo da Vinci, București, 1920; Învierea zeilor, București, 1921; Gioconda, București, 1921; Petru cel Mare, București, 1923;
 Stendhal, Schitul din Parma, I-II, București, 1922-1923;
 W.A. Hoffmann, O mireasă la loterie, București, 1926;
 Charles Dickens, David Copperfeld, I-III, București, 1928;
 W. Somerset Maugham, Din Oceanul Pacific, București, 1930;
 J.H. Fabre, Minunile instinctului la gângănii. Păianjenul. Lăcusta verde, București, 1931;
 Louis Bromfield, Vin ploile, I-II, București, 1941 (în colaborare cu Lucia Demetrius); Un erou modern, București, 1946; Dragoste și destin, București, 1993;
 Hippolyte Taine, Despre Balzac și despre Stendhal, București; Pictura Renașterii în Italia, București; Pictura în Țările de Jos, București; Sculptura în Grecia, București.

Note

Nașteri în 1878
Decese în 1942
Scriitori români
Traducători români

Vasile Demetrius


Ha Seok-jin () este un actor cunoscut petru rolurile sale din dramele sud-coreene.

Filmografie

Filme
 2006: See You After School
 2006: Sexy Teacher
 2007: Unstoppable Marriage
 2008: Summer Whispers
 2016: Like for Likes

Seriale
 2005: Sad Love Story
 2005: Princess Lulu
 2006: Dr. Kkang
 2006: Korea Secret Agency
 2007: If in Love... Like Them
 2007: Hello! Miss
 2007: Drama City
 2008: I am Happy
 2009: What's for Dinner?
 2010: The Great Merchant
 2010: Once Upon a Time in Saengchori
 2011: Can't Lose
 2011: If Tomorrow Comes
 2012: Standby
 2012: Childless Comfort
 2013: Shark
 2013: Thrice Married Woman
 2014: Legendary Witches
 2015: D-Day
 2016: Iron Lady
 2016: Drinking Solo
 2016: 1% of Anything
 2017: Radiant Office

Legături externe

Actori sud-coreeni
Nașteri pe 5 martie
Nașteri în 1982
Oameni în viață

Ha Seok-jin


Ezio Pascutti (født 1. juni 1937, død 4. januar 2017) var en italiensk fodboldspiller (angriber) og senere -træner.

Pascutti tilbragte hele sin aktive karriere, fra 1955 til 1969, hos Bologna FC. Han spillede næsten 300 Serie A-kampe for klubben og var med til at vinde det italienske mesterskab med klubben i 1964, blandt andet som holdkammerat med danske Harald Nielsen.

Gennem karrieren spillede Pascutti desuden 17 kampe og scorede otte mål for det italienske landshold, som han debuterede for 9. november 1958 i en venskabskamp på udebane mod Frankrig. Han repræsenterede sit land ved både VM 1962 i Chile og VM 1966 i England, men spillede kun én kamp ved hver af turneringerne.

Pascutti havde i 1980'erne en enkelt sæson som træner hos Sassuolo.

Titler
Serie A
 1964 med Bologna

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Italien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1962
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1966
Fodboldspillere fra Bologna FC
Fodboldtrænere fra Italien

Ezio Pascutti


Temel blok, programlamada atlamasız veya hedef atlamasız-hedef atlamaları bloğu başlatır, atlamalar bloğu bitirir-düz çizgi kod parçalarıdır. Genelde temel bloklar, derleyici kuramda derleyici eniyilemelerin uygulandığı temel birimlerdir. Temel bloklar, kontrol akış çizelgesinde köşeleri ya da düğümleri oluştururlar.

Eğer her bir konumdaki komut baskın olursa ya da her zaman bir sonraki konumlardan önce çalışır ve dizideki iki komut arasında başka bir komut çalışmazsa,komut dizisi temel blok oluşturur denir.Bu tanım birçok yönden daha genel.Örneğin;başka atlamalar tarafından hedef alınmamış etiketlere koşulsuz atlamalara izin veriyor.Bu tanım,algoritma oluştururken temel blokla çalışmanın kolay olduğu özellikleri somutlaştırıyor.
Bloğun bitimine ulaştıktan sonra kontrolün gönderilebileceği bloklara o bloğun ardılları denir. Bloğa girerken kontrolün gelebileceği bloklara o bloğun öncülleri denir.
Kod listelemesinden temel blok oluşturma algoritması basittir:kodu tararsın,blok sınırlarını(kontrol gönderip ,kontrol alabildiği için bloğu başlatıp,bitirebilen komutlar)işaretlersin.Sonra,listeleme bu noktalardaki "ani geçiş"olur ve temel blok kalır.Bu yöntem her zaman en büyük temel blokları oluşturmaz ama çoğu zaman yeterlidir.
Temel bloğu bitiren komutlar şunları içerir:
 Koşulsuz ve koşullu dallar,dolaysız ve dolaylı
 Çağırılan yordama dönüşler
 Ayrıklık atabilen komutlar
 İşlev çağrıları temel blokların sonunda olabilir,eğer dönmüyorlarsa(ayrıklık atan fonksiyonlar ya da C'deki longjmp ve exit çağrıları gibi)
Temel bloğu başlatan komutlar şunları içerir:
 Yordam ve işlev giriş noktaları
 Atlamaların hedefleri ya da dallar
 Bazı koşullu dalları izleyen "düşük geçiş"komutları
 Ayrıklık atan komutları izleyen komutlar
 Ayrıklık kotarıcıları
Kontrol, temel bloğun bitiminden geçemediği için;bazı sınırları,temel blokları bulduktan sonra düzeltilmek zorunda kalabilir.Belirtecek olursak düşük geçiş koşullu dallar,çift yönlü dallara çevrilmelidir.Bunları yapmak,başka blokların başlangıçlarına eklemeyi gerektirebilir.

Programlama

Temel blok


أماندا بيت  ممثلة أمريكية يهودية من مواليد 11 يناير 1972.
بدأت أماندا حياتها المهنية في الإعلانات التلفزيونية، ثم تقدمت إلى الأدوار الصغيرة في التلفزيون. قبل أن تظهر لأول مرة في فيلم عام 1995.

فليموجرافيا

مواقع خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مانهاتن
أمريكيون من جمعية الأصدقاء الدينية
خريجو جامعة كولومبيا (نيويورك)
خريجو مدرسة الأصدقاء
كاتبات دراما ومسرح أمريكيات
كتاب وكاتبات أمريكيون في القرن 21
مغنيات أمريكيات
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 20
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات مسرح أمريكيات
ممثلات من مدينة نيويورك
ممثلات يهوديات أمريكيات
مواليد 1972
مواليد في نيويورك
يهود أمريكيون في القرن 21
ممثلون من مانهاتن
ممثلات من مانهاتن

أماندا بيت


Akelorafe (lat. Acoelorraphe), biljni rod iz porodice palmovki. Jedini predstavnikl je A. wrightii s Floride i Srednje Amerike i Antila

Naziv Acoelorrhaphe je nom. inval.

Izvori

Coryphoideae
Flora Bahama
Flora Belizea
Flora Kolumbije
Flora Kostarike
Flora Kube
Flora Floride
Flora Gvatemale
Flora Hondurasa
Flora Veracruza
Flora Nikaragve
Flora jugoistočnog Meksika
Flora jugozapadnih Kariba

Akelorafe


Ergün Penbe (17 Mayıs 1972, Zonguldak), Türk eski millî futbolcu ve teknik direktör.

Kulüp kariyeri
Futbola Kilimlispor'da başladı. 1992-1994 yılları arasında Gençlerbirliği'nde oynayan Ergün Penbe, 1994'te Galatasaray'a transfer olmuştur.

Gençlerbirliği'nde 1 Mart 1992 ile 8 Mayıs 1994 tarihleri arasında toplam 57 lig maçında forma giydi ve 3 gol attı. Buradaki ilk resmi maçı, 1991-1992 sezonununda (1. Lig 19. haftada) oynanan Gençlerbirliği-Altay maçıdır.

2000 yılındaki UEFA Kupası finalinde Arsenal'e karşı kullandığı ve gole çevirdiği penaltı takımının kupayı kazanmasında önemli bir rol oynamıştır.

Kariyerinde sadece 1 kez kırmızı kart görmüştür. O da, 1996 yılındaki Trabzonspor maçında çift sarı karttan dolayı verilmiştir.

En son Galatasaray'dan bedelsiz olarak sözleşmesi bittiği ve yenilenmediği için ayrılmış ve Gaziantepspor'a transfer olmuştur.

Millî takım kariyeri
İlk kez 1994'ün Mayıs ayındaki Rusya maçıyla millî formayı giymiştir. Uluslararası deneyimi ile gene 48 defa görev aldığı (2000 Kasım'a kadar) Türkiye millî futbol takımının dünya üçüncülüğünü alan kadrosunda yer aldı.

İstatistikleri

Millî takım istatistikleri

Teknik direktörlük kariyeri
2008-2009 sezonunda Süper Ligde Hacettepe'yi çalıştırmıştır. Teknik adam olarak çıktığı ilk maçında Beşiktaş'a 2-3 kaybetmiştir.
2009-2010 sezonunun 2.yarısında 1. Lig takımlarından Mersin İdman Yurdu'nu çalıştırmıştır. Başarılı bir çıkıs göstererek Mersin İdman Yurdu'nun lige tutunmasını sağlamıştır. 2010-11 sezonu için 1. Lig ekiplerinden Kartalspor ile anlaşmıştır fakat Aralık 2010 istifasini yönetime sunarak takımdan ayrılmıştır. 2010-2011 sezonu ikinci yarısında Kayseri Erciyesspor ile sezon sonuna kadar anlaşmıştır. 16/07/2019 Salı günü Tarsus İdman Yurdu spor kulübü teknik direktörlüğü görevine getirilmiştir. 27 Eylük 2021 tarihinde kulüp başkanı tarafından yönetim kurulu kararıyla yollarının ayrıldığı açıklandı. Ocak 2022'de Çorumspor ile anlaşarak göreve başlamıştır ve aynı yılın Mayıs ayında sezonun bitmesiyle sözleşmesi biterek görevinden ayrılmıştır.

Tavsiyeleri
Ergün Penbe'den Genç Futbolculara Tavsiyeler. Futbol yaşamında sakin tavırlarıyla tanınan ve 18 yıllık profesyonel futbol yaşamında 1 kez kırmızı kart gören eski Galatasaraylı futbolcu Ergün Penbe, genç oyuncuların sinirlerine hakim olabildiği ölçüde başarılı olacağını belirtti.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 ergunpenbe.com - Ergün Penbe Kişisel İnternet Sitesi

1972 doğumlular
Zonguldak doğumlu futbolcular
Türk erkek futbolcular
Türkiye millî futbol takımı futbolcuları
Gençlerbirliği SK futbolcuları
Galatasaray SK futbolcuları
Gaziantepspor futbolcuları
Kilimli Belediyespor futbolcuları
Süper Lig futbolcuları
2000 Avrupa Futbol Şampiyonası futbolcuları
2002 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2003 FIFA Konfederasyonlar Kupası futbolcuları
Türk teknik direktörler
Tarsus İdman Yurdu SK teknik direktörleri
Kartalspor teknik direktörleri
Kayseri Erciyesspor teknik direktörleri
Hacettepe SK teknik direktörleri
Giresunspor teknik direktörleri
İnegölspor teknik direktörleri
Mersin Talim Yurdu SK teknik direktörleri
1. Lig teknik direktörleri
2. Lig teknik direktörleri
Süper Lig teknik direktörleri
Yaşayan insanlar
Türkiye 21 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Defans futbolcuları
Türk Akdeniz Oyunları futbolcuları
Altın Akdeniz Oyunları madalyalı Türk sporcular
1993 Akdeniz Oyunları futbolcuları
Akdeniz Oyunları madalyalı futbolcular
UEFA Kupası'nı kazanan futbolcular
Orta saha futbolcuları

Ergün Penbe


Osgiliath, J. R. R. Tolkien'in kurgusal Orta Dünya evreninde bir kent.

Osgiliath, Gondor'un ilk başkentidir ve Güneşin İkinci Çağı'nın sonlarına doğru kurulmuştur. Osgiliath'a aynı zamanda "Citadel of Star" (Yıldız kalesi) de denirdi. Minas Anor ve Minas Ithil kentleri arasında Anduin ırmağı üzerinde kurulmuştu. Uzun yıllar boyunca Gondor'un başkenti oldu. Ancak sonra Mordor'dan çıkan Witch King komutasındaki orduların ısrarlı saldırıları sonucunda yıldan yıla cılızladı. 1636 yılındaki büyük salgından sonra kraliyet ailesi sonradan Minas Tirith adını alacak Minas Anor'a taşındılar burası yeni başkent oldu. Sonraki yıllar Osgiliath için çok parlak değildir. Her ne kadar artık boşaltılmaya yüz tutmuş da olsa Osgiliath stratejik önemi olan bir kentti ve Yüzük Savaşı'na kadar savunulmaya devam etti. Ancak bu en sonunda kentin düşmesini engelleyemedi. Sauron'un gönderdiği ordu Osgiliath Savaşında burayı işgal etti. Daha sonra Vekilharç Denethor oğlu Faramir geri çekilirken ağır bir şekilde yaralandı. Sauron'un yok edilmesinden sonra Osgiliath tekrar ele geçirildi. Eldarion döneminde başkent Minas Tirith'den Osgiliath'a taşındı.

Kaynakça

Orta Dünya şehirleri

Osgiliath


الشرخ الخرساني أحد العيوب الخرسانية التي قد تؤثر على متانة البناء وعلى عمر المبنى.

مقدمة

استطاع الإنسان من خلال التجارب المستمرة التي قام بها أن يتعرف على العوائق التي قد تؤثر على البنايات. ومن بين العيوب الشروخ الخرسانية. والتي قد تكون خطيرة فتؤثر في عمر المبنى.

أنواع الشروخ
تصنف الشروخ الخرسانية إلى:

 شروخ خرسانية غير إنشائية.
 شروخ خرسانية إنشائية.

الشروخ الخرسانية غير الإنشائية

شروخ الانكماش الحراري

أثناء عملية التصلب المبكرة تولد الحرارة تنتج من تفاعل كيميائى بين الاسمنت والماء. وغالبا تعالج العناصر المصبة بالبخار (steam curing) وهذا النوع من المعالجة الحرارية قد يولد نسبة من الحرارة خلال الخرسانة. وبمرور الوقت تبرد الخرسانة وتنكمش وتظهر الانكماشات الحرارية. وقد يحدث الشد الحراري شروخا دقيقة.

شروخ الانكماش اللدن
ينتج الانكماش اللدن أثناء تبخر الماء السريع من سطح الخرسانة هذا التبخر السريع له عوامل منها ارتفاع درجة الحرارة وسرعة الشمس المباشرة التي قد ترفع من معدل التبخر مقارنة مع معدل طفو الماء على سطح الخرسانة. شروخ الانكماش اللدن عادة ما تكون قصيرة وسطحية وتظهر في اتجاهين متعاكسين في آن واحد.

شروخ انكماش الجفاف
عندما تقابل العناصر القصيرة ذات التسليح القليل حواجز تعيقها (في حالة اتصال كورنيشية ذات ثخانة صغيرة ببلاطة شرفة ذات ثخانة كبيرة) في الكمرات مسبقة الصنع فإن خرسانة الأطراف المفصلية تصب في مجاري من الوصلات متصلدة مسبقة الصنع كالقالب. ونظرا لضيق هذه المجاري نسبيا لتسهيل عملية الصب وتحدث في الفواصل الرئيسية غالبا شروخا دقيقة نتيجة الانكماش

شروخ نتيجة التآكل

تآكل حديد التسليح

عندما يزداد نمو الصدأ ويتزايد حول حديد التسليح يؤدي إلى سقوط الخرسانة كاشفة حديد التسليح فإن خطورة تآكل الحديد تصبح كبيرة إذا كانت الرطوبة مرتفعة في المناطق الساحلية تحمل كلوريد الكالسيوم. فشروخ تآكل الحديد خطيرة في الخرسانة مسببقة الإجهاد.

نحر الخرسانة
بعض التفاعلات الكيميائية تهتك الخرسانة من بينها (ettring) وذلك عند اتحاد الكبريت مع الومينات الاسمنت في وجود الماء فينتج الملح ذو حجم أكبر من العناصر المكونة له والتمدد يؤدي إلى تفجر الشروخ وبالتالى سقوط أجزاء من الخرسانة

الشروخ الخرسانية الإنشائية
بطبيعة الحال فإن الخرسانة المسلحة تتعرض إلى شد تحت تأثير عزم الانحناء ولذلك تحدث شروخ في الكمرات. إذا كانت الخرسانة المستعملة جيدة النوعية فإن هذه الشروخ تكون دقيقة لتجنب تآكل الحديد وتكون مقبولة إذا كان سمكها (0.2 مم) وقد تظهر الشروخ نتيجة اجهادات القص وتكون مائلة في اتجاه إسياخ التسليح وتحدث نتيجة ترابط إسياخ الحديد مع الخرسانة. فإذا كانت الشروخ معقولة فلا خطر منها لكن هناك بعض الشروخ تشكل خطر مثل :

شروخ عزوم الانحناء أو القص

شروخ تحدث في أجزاء الخرسانة المعرضة لضغط
تفتت الخرسانة في مناطق الضغط
عند حدوث مثل هذه الأنواع لابد من تدعيم المنشأ ونزيل الاحمال وندرس مصدر الخلل ونعالج هذه الشروخ.

معالجة الشروخ وترميم المنشأ

الشروخ العرضية

إذا كان عرض الشرخ كبيرا وعميقا داخل خرسانة التسليح فوجب معالجته لتجنب تآكل الحديد وإذا حدث هذا التآكل فعلينا إزالة الغطاء الخرساني المغلف الجديد مع تنظيف إسياخ الحديد وكذلك استبدال الغطاء لخرسانة جديدة كغطاء للحديد والمهم في هذه الحالة هو استعمال الرتنجات الغروية اللاصقة والترميم بخرسانة عالية المقاومة بالدفع بالهواء باستخدام مدفع الاسمنت (cement gun) ومايميز الشروخ الناتجة عن تمدد الخرسانة باحتوائها على نسبة عالية من الكبريتات وللمعالجة في هذه الحالة هي إزالة الخرسانة المعابة وتغييرها وإذا كانت أسباب هذه الشروخ ميكانكية مثل زيادة الاحمال أو نقص التسليح أو استخدام خرسينة رديئة أو هبوط التربة فمن الضروري أن نسيطر على هذه الأسباب قبل البدء في ترميم المبنى خاصة إذا كانت هذه الشروخ مستمرة في الزيادة تعتبر إزالة وتغيير الخرسانة المعابة وكذلك إضافة طبقة من الخرسانة الجديدة ضرورة (فمثلا يتم الربط بين الخرسانة القديمة والجديدة باستخدام طبقة دهان خاصة من مادة غروية مطاطة أو باستحدام إيبوكسي لاصق EPOXY GLUE إضافة إلى وضع لسيخ حديد تسليح إضافي في الثقوب وكذلك المجاري في الخرسانة القديمة (يزرع الحديد باستخدام مونة إيبوكسية).

الشروخ الشعرية غير الانشائية
في هذه الحالة الخرسانة تكون جيدة النوعية والشروخ دقيقة ولا تمثل خطورة على استمرارية تحمل التسليح فإذا كانت الشروخ ناتجة عن سلوك طبيعي للمبنى فعلى المصمم أن يأخذ هذه الشروخ في الحساب وخاصة الوصلات الرئسية والأفقية بوجه المبنى إذ يجب معالجتها بعناية لتجنب الأضرار التي تنجم عن هذه الشروخ (مثل تسرب المياه) لذلك يجب أن نتوقع ذلك في اكتساء الجدران الداخلية للحصول على القوة الحقيقية للوصلات في حالة الاستخدام الفعلي لها يجب إجراء اختبارات معملية على وصلات مشروخة كما نقوم بتصميم حديج التسليح واختيار تفرده بطريقة تجعل اتساع الشرخ غير خطير وغالبا ما يكون الحديد الإضافي الغير المحسوب إنشائيا ضروريا (مثل حديد التسليح القطري المكسح) ويكون عموديا على اتجاه الشروخ المتوقعة في زوايا المبنى وليكون تحكم أفضل في الشروخ يجب على التصميم والتنفيد أن يكونا جيدين لمعالجة الشروخ الشعرية غير الانشائية (مثل شروخ الانكماش اللدن) بتنظيف السطح وذلك بالفرشاة المعدنية نقوم بعملية حقن الشروخ باستخدام المنتجات التي تتصلب حراريا عندما تكون عميقة وعمودية على اتجاه قوى الضغط في المنشأ.

علاج الشروخ الخرسانية باستخدام المواد المرنة

حلول ومشاكل ملء الشروخ الخرسانية مع متابعة الترميمات الأخرى الضرورية:

المواد المستخدمة
هناك عدة عناصر نستعملها في معالجة الشروخ أهمها البوليمرات العضوية والاسمنت ومن بين هذه البوليمرات العضوية المستخدمة في الترميمات الإنشائية هي الروابط الايبوكسية هي عبارة عن مركب أساسي راتنجي EPOXY BINDERS أو مصلد أو معجل للتصلب حيث يجب خلطها بالنسب المحددة وهذه الاخيرة لها خاصية الاتصاق بالخامات كالخرسانة والحديد وقلة الانكماش وتتمييز بقوة ضغط وشد عاليتين تتأثر البوليمات العضوية بدرجات الحرارة المرتفعة كما أنها لا تستطيع مقاومة الحريق ونميز الروابط الايبوكسية أنها من فصيلة البوليمرات حرارية التصلد ومركبة من اليرثان مجهزا على هيئة مركبين يتم مزجوهما عند الاستخدام ويعد البوليستر من نفس الفصيلة وهو يتكون عادة من ثلاث مركبات (أساس راتنجي وسيط مساعد ومعجل تصلب). نجد هناك فصيلة أخرى من الروابط العضوية تتكون من البوليمرات البلاستكي THERMOPLASTIC أو الروابط الاكريليكية ACRYLAMID BINDER ومن مميزاتها أنها سريعة التصلب ولا تلتصق بالخرسانة وهي ذات انكماش عالي في الأوساط الجافة واستعمالاتها يكون في سد الشروخ في الحالات الرطوبة والتشبع لمقاومة تسرب الماء أما عن الاسمنت المستخدم فهو الاسمنت البورتلندي العادي. يمكن أن نخلط بين كل من الاسمنت قليل الانكماش وسريع التصلب وذلك بالبوليمرات العضوية.

صيانة وترميم الشروخ في المنشآت

مراقبة الشروخ

عند ملاحظة الشروخ في المنشأ الخرساني يجب اختيار سمكه وطوله وعمقه وكذلك ملاحظة ما إذا كان يتسع بمرور الوقت أم لا توجد طرق كثيرة تستخدم للدراسة مثل استخدام بقع الجبس فوق الشروخ ومتابعة حدوث الشروخ في الجبس باستخدام جهاز يقيس العرض بين كرتين من الحديد مثبتتين على جانبي الشرخ ولقياس تشوه أو انحناء عناصر المنشئ التي تحدث فيها الشروخ الإنشائية يجب استخدام نقط المناسيب المعروفة كمرجع للقياس (من الضروري معرفة الهبوط النهائي للأساسات) وبالملاحظة والقراءات المختلفة نتعرف على نوع الشروخ من حيث أسبابها وغالبا ما تؤثر عدة أسباب في وقت واحد يمكننا الآن اقتراح طريقة العلاج وذلك بتقوية المنشئ أو حقن الشروخ وما إلى ذلك.

مراجع

 اختصار وبتصرف من مجلة المهندس العدد 4 ربيع الأول 1417 هـ

هندسة مدنية

شرخ خرساني


A double-byte character set (DBCS) is a character encoding in which either all characters (including control characters) are encoded in two bytes, or merely every graphic character not representable by an accompanying single-byte character set (SBCS) is encoded in two bytes (Han characters would generally comprise most of these two-byte characters). A DBCS supports national languages that contain many unique characters or symbols (the maximum number of characters that can be represented with one byte is 256 characters, while two bytes can represent up to 65,536 characters). Examples of such languages include Japanese and Chinese. Korean Hangul does not contain as many characters, but KS X 1001 supports both Hangul and Hanja, and uses two bytes per character.

In CJK (Chinese/Japanese/Korean) computing
The term DBCS traditionally refers to a character encoding where each graphic character is encoded in two bytes.

In an 8-bit code, such as Big-5 or Shift JIS, a character from the DBCS is represented with a lead (first) byte with the most significant bit set (i.e., being greater than seven bits), and paired up with a single-byte character-set (SBCS). For the practical reason of maintaining compatibility with unmodified, off-the-shelf software, the SBCS is associated with half-width characters and the DBCS with full-width characters. In a 7-bit code such as ISO-2022-JP, escape sequences or shift codes are used to switch between the SBCS and DBCS.

Sometimes, the use of the term "DBCS" can imply an underlying structure that does not comply with ISO 2022. For example, "DBCS" can sometimes mean a double-byte encoding that is specifically not Extended Unix Code (EUC).

This original meaning of DBCS is different from what some consider correct usage today. Some insist that these character encodings be properly called multi-byte character sets (MBCS) or variable-width encodings, because character encodings such as EUC-JP, EUC-KR, EUC-TW, GB 18030, and UTF-8 use more than two bytes for some characters, and they support one byte for other characters.

Ambiguity
Some people use DBCS to mean the UTF-16 and UTF-8 encodings, while other people use the term DBCS to mean older (pre-Unicode) character encodings that use more than one byte per character. Shift JIS, GB 2312 and Big5 are a few character encodings that can contain more than one byte per character, but even using the term DBCS for these character encodings is incorrect terminology because these character encodings are really variable-width encodings (as are both UTF-16 and UTF-8). Some IBM mainframes do have true DBCS code pages, which contain only the double byte portion of a multi-byte code page.

If a person uses the term "DBCS enablement" for software internationalization, they are using ambiguous terminology. They either mean they want to write software for East Asian markets using older technology with code pages, or they are planning on using Unicode. Sometimes this term also implies translation into an East Asian language. Usually "Unicode enablement" means internationalizing software by using Unicode, and "DBCS enablement" means using incompatible character encodings that exist between the various countries in East Asia for internationalizing software. Since Unicode, unlike many other character encodings, supports all the major languages in East Asia, it is generally easier to enable and maintain software that uses Unicode. DBCS (non-Unicode) enablement is usually only desired when much older operating systems or applications do not support Unicode.

TBCS

A triple-byte character set (TBCS) is a character encoding in which characters (including control characters) are encoded in three bytes.

See also
Variable-width encoding
DOS/V

External links
Microsoft's definition of "double-byte character set"

Character encoding

Double-byte character set


O Dia Internacional da Felicidade, comemorado em todo o mundo no dia 20 de Março, foi instituído pela Assembleia Geral das Nações Unidas no dia 28 de Junho de 2012 e tem como objectivo fazer com que as pessoas percebam a importância da felicidade nas suas vidas.

História
A comemoração teve como inspiração o reino do Butão, onde a felicidade é considerada o sentimento mais importante do PIB (Produto Interno Bruto) que foi substituído pelo o de  Índice de Felicidade Interna Bruta na década de setenta.  Em 2006, era considerado o país mais feliz da Ásia e o oitavo no mundo pela revista Businessweek.

O dia foi instituído, após Jayme Illien ter promovido uma campanha entre 2006 e 2012 junto das Nações Unidas, que visava promover a primazia da felicidade, do bem-estar e da democracia que culminou na proposta do Dia Internacional da Felicidade à Assembleia Geral das Nações Unidas em 2011.  Ao apresentá-la, tinha como objectivo levar a ONU a promover o desenvolvimento económico de todos os países através da adopção da economia da felicidade.

Uma vez aceite a proposta, a Assembleia Geral das Nações Unidas o Dia Internacional da Felicidade foi criado a aprovação da Resolução 66/281, no dia 28 de Junho de 2012 e comemorado pela primeira vez em 2013.

Objectivo
A Assembleia Geral das Nações Unidas ao instituir este dia comemorativo, com a resolução 66/281, declarou que a felicidade e o bem estar são objectivos universais, partilhados por todos os seres humanos do planeta e que todos os seus estados membros a devem ter em conta no momento em que desenham as suas políticas públicas.

Ver também

 Felicidade
 Economia da felicidade

Referências

Ligações Externas

Site Dia Internacional da Felicidade
Site Oficial - Dia Internacional da Felicidade - ONU
DW News | International Day of Happiness: What Makes You Happy? (2019)

Dias internacionais da Organização das Nações Unidas
Organização das Nações Unidas

Dia Internacional da Felicidade


Yeniçam, Sinop ilinin Erfelek ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 1487 yılı kayıtlarında Kusuri olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Sinop il merkezine 31 km, Erfelek ilçe merkezine 13 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Erfelek belde ve köyleri

Yeniçam, Erfelek


التجديف أو التجذيف هو دفع القارب بالمجاديف، حيث يقوم الشخص بمسك مجاديف القارب وتحريكها للامام والخلف لتحريك القارب. ويجد كثير من الناس في التجديف فوق مياه البحيرات، والأنهار صورة ممتعة من صور الرياضة البدنية. وقد أصبحت مسابقات التجديف من السباقات الرياضية المهمة جيدة التنظيم للهواة.

يتعلم كثير من الناس رياضة التجديف في قوارب عريضة وثقيلة تسمى دينجي. وهي تصنع بشكل متراكب الألواح بصفة عامة، أي أن جسم القارب يصنع من ألواح خشبية متراكبة. ويتم توجيه القارب بوساطة السكان (دفَّة المركب) عند مؤخرة القارب. أما المجاذيف، ذوات المقابض المستديرة والأطراف العريضة، فتدور في مساند مجدافية على شكل حدوة الحصان ومثبتة على جانبي القارب. ويجلس الشخص الذي يجدف في مقعد ثابت.

تاريخ

التجديف نشأ مع الإنسان منذ صنع القارب لعبور المياه، وتطور مع تطور الحاجة البشرية والإنسانية، وانتشرت كرياضة رسمية منذ إنشاء أول اتحاد دولي لهذه اللعبة في عام 1892، ونالت شرف الانضمام للألعاب الأولمبية في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية في برلين عام 1936. واقيم أول سباق أولمبي للسيدات في دورة الألعاب الصيفية في لندن عام 1948.

السباق

تقام سباقات التجديف في مسارات مخصصة ومجهزة سواء في بحيرات طبيعية ام اصطناعية. يبلغ طول مجرى القياسي السباق 2000 متر بالنسبة للرجال، وفي بعض الأحيان 1500 متر بالنسبة لسباقات السيدات أو الناشئين. وهناك مسابقات أخرى من التجديف تقام لمسافات أكبر كماراثون التجديف ومن اشهرها السباق السويسري الذي يبلغ طول مجرى السباق فيه160 كيلومتر.

يتم التسابق بين الرياضيين أو الفرق فيما بينها ضد بعضها البعض أو ضد الزمن. ولضمان العدالة بين الفرق يشترط الاتحاد الدولي مقاييس محددة للقوارب لكل فئة معينة.

التجهيزات

القوارب

تتعدد أنواع القوارب المستخدمة في السباقات، ويتم تصنيفها عادة باستخدام طريقة عدد المقاعد (القوارب الفردية أو الزوجية أو الرباعية أو ذات الثمان مقاعد)أو حسب مكان قائد الدفة في القارب ويوجد قوارب بمجداف لكل لاعب وأخرى بمجذافين لكل لاعب.
وتصنع قوارب السباق عادة من مواد خفيفة من الخشب المتين، أو من مواد صناعية.

الدفة

وهي التي يتم بها توجيه القارب.

المجداف

يصنع المجداف من مواد من الخشب المتين أو المطاط بطول 260 سنتيمتر وعرض الكف 16 سنتيمتر.

هوامش
. جاء في لسان العرب: أن المجذاف لغة في المجداف، وبأن كلتا الكلمتين فصيحتان، وأصل الكلمة من جَدْف الطائر وهو جناحه.

اقرأ أيضا

 نظام ألبانو
 عوامة بحرية
 مرأة مجدفة

مراجع

ألعاب رياضية جماعية
تاريخ التجديف
رياضات الألعاب الأولمبية الصيفية
رياضات مائية
رياضة ألعاب
قوارب
منافسات تجديف

تجديف (رياضة)


Patronyme

 Alice Cocéa (1899-1970), actrice et chanteuse française d'origine roumaine ;
 Dina Cocea (1912-2008), actrice de théâtre roumaine ;
 Dinu Cocea (1929-2013), réalisateur et scénariste roumain ;
 Sofia Cocea (1839-1861), essayiste, journaliste et poète moldave qui deviendra plus tard roumaine.

Cocea


Die Blackdown Rings (auch Loddiswell genannt) sind ein Erdwerk aus der Eisenzeit bei Hazelwood östlich von Plymouth in Devon, England.

Es ist oval und bedeckt von einem Wall mit einem externen Graben umschlossen etwa 2,4 Hektar. Der Wall auf den eine etwa 6,0 m lange Rampe führt, ist etwa 1,7 Meter hoch. Es gibt zwei etwa 8,0 m Breite Durchgänge im Osten und Westen. Es besteht aus einer normannischen Motte aus dem 12. Jahrhundert, die in die vorgeschichtliche Wallanlage eingebaut ist und liegt in einer Höhe von etwa 185 m NN und bietet einen Ausblick über den River Avon.

Einzelnachweise

Weblinks
 Beschreibung engl. und Bild
 Beschreibung engl. und Bild

Archäologischer Fundplatz in Devon
Prähistorische Befestigung
Geographie (South Hams)
Bauwerk in South Hams
Befestigungsanlage im Vereinigten Königreich
Archäologischer Fundplatz in Europa

Blackdown Rings


Romanizarea culturală desemnează, în istorie și etnologie, trecerea unor populații inițial vorbitoare ale altor limbi, la o limbă romanică. Romanizarea fiecărui popor prezentă un set de reguli proprii de transformare gramaticală, lexicală, sintaxică și fonologică.

Exemple de romanizare
 Romanizarea în Antichitate, sub stăpâniea Imperiului roman, a mai multor limbi din cuprinsul acestuia:
 celtice producând cultura galo-romană la originea limbilor franceză, occitană și catalană;
 iberice producând cultura romano-iberică la originea limbilor aragoneză, asturiană, spaniolă și portugheză;
 ilirice producând limba dalmată (acum dispărută);
 și daco-trace producând cultura protoromână, la originea limbilor romanice orientale;
 Romanizarea în perioada colonială, sub stăpâniea imperiilor colonial spaniol, colonial portughez și în mai mică măsură colonial francez, a mai multor popoare din cuprinsul acestora, care au trecut de la limbile lor inițiale la limbile respectiv:
 spaniolă sau portugheză (formând America latină);
 sau la forme dialectale ale limbii franceze, ca de exemplu limba creolă haitiană.

Note

Bibliografie
 Andrei Pogăciaș, "Romanizarea. Modelul-standard, aplicat și în Dacia", (Controversele romanizării: Teritoriile care nu au fost romanizate, deși au aparținut Imperiului Roman) publicat în revista Historia Special nr. 32, septembrie 2020

Legături externe
Redfern, Rebecca and DeWitte, Sharon N., A new approach to the study of Romanization in Britain: A regional perspective of cultural change in late Iron Age and Roman Dorset using the Siler and Gompertz–Makeham models of mortality, American Journal of Physical Anthropology, Volume 144, Issue 2,  pages 269–285, February 2011

Cultura romană
Asimilare culturală

Romanizare (cultură)


Le dépôt de Roihupelto (Roihupellon metrovarikko) est un dépôt du métro d'Helsinki situé dans le quartier de Vartiokylä à Helsinki en Finlande.
Le dépôt est aussi desservi par le métro léger Jokeri.

Présentation
Le dépôt est situé entre les stations de métro Itäkeskus et Siilitie dans la zone industrielle de Roihupelto.

Le matériel roulant du métro de HKL-Metroliikenne est entreposé, entretenu et réparé au dépôt.
Le siège de HKL-Metroliikenteen s'y trouve également.

Le dépôt du métro dispose également d'une piste d'essai, qui permet aux trains d'être testés à des vitesses allant jusqu'à 100 km/h.
La majeure partie de la cour du dépôt est électrifiée.

Jusqu'au printemps 2012, il existait une liaison ferroviaire depuis le dépôt via la ligne portuaire d'Herttoniemi jusqu'à la gare d'Oulunkylä et donc vers le réseau ferroviaire finlandais.
Aujourd'hui, la connexion du réseau de métro au réseau ferroviaire finlandais est la voie ferrée portuaire de Vuosaari.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes
 Le dépôt de Roihupelto

Articles connexes

Métro d'Helsinki
Vartiokylä

Dépôt de Roihupelto


Philip Brian Scott (født 4. august 1958 i Barre, Vermont) er en amerikansk politiker, og den 82. og nuværende guvernør for den amerikanske delstat Vermont. Han er medlem af det Republikanske Parti.

Scott blev valgt til guvernør den 8. november 2016 og overtog embedet den 5. januar 2017. Han blev genvalgt 6. november 2018 og igen 3. november 2020.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Officiel profil for Guvernør Scott på Vermonts officielle hjemmeside.
 Phil Scotts officielle kampagneside på www.philscott.org

Guvernører i Vermont

Phil Scott


The Avenging Conscience este un film de groază american din 1914 regizat din D.W. Griffith. Rolurile principale sunt interpretate de actorii Herny B. Walthall, Blanche Sweet și Spottiswoode Aitken.

Rezumat

Distribuție
 Herny B. Walthall
 Blanche Sweet
 Spottiswoode Aitken

Note

Legături externe

Filme din 1914
Filme de groază
Filme în limba engleză
Filme americane
Filme regizate de D.W. Griffith
Filme bazate pe lucrările lui Edgar Allan Poe

The Avenging Conscience


Eberhard Zorn, né le  à Sarrebruck, est un militaire allemand.

Il est le chef d'État-Major (Generalinspekteur) de la Bundeswehr entre 2018 et 2023.

Décorations
 Croix d'honneur de la Bundeswehr en or
 Croix d'honneur de la Bundeswehr en argent
 Croix d'honneur de la Bundeswehr en bronze
 Médaille de déploiement, agrafe IFOR
 Médaille de déploiement, agrafe SFOR
 Médaille  allemande des sports
 Insigne allemand de natation de sauvetage
 Médaille des Nations unies pour la FORPRONU
 Médaille de l'OTAN pour l'Ex-Yougoslavie
 (France)
 avec agrafe "Corps Européen" (France)
 avec agrafe "Artillerie" (France)
 Commandeur de l'Ordre de Mérite du grand-duché de Luxembourg (Luxembourg)
 Commandeur de l'Ordre d'Orange-Nassau (Pays-Bas)
 Croix des Quatre jours de Nimègue (Pays-Bas)

Général de la Heer de la Bundeswehr
Chef d'État-Major de la Bundeswehr
Naissance en février 1960
Naissance à Sarrebruck

Eberhard Zorn


Harald le Vieux (en ), né vers 568 et mort vers 610, est un roi semi-légendaire scandinave (régnant principalement sur la Scanie) appartenant à la dynastie des Skjöldungs, qui règne aux .

Harald apparait uniquement dans le récit Hversu Noregr byggðist, mais son père ses fils et descendants jouent un rôle important dans les sagas relatives à la Scanie.

Biographie

Hversu Noregr byggðist
Le Hversu Noregr byggðist rapporte qu'il est le fils de , lui-même fils de Hróarr (c'est-à-dire: le roi Hroðgar de Beowulf). Harald serait le père de Halfdan le Vaillant et donc le grand père de Ivar Vidfamne.

Skjöldunga saga
La Skjöldunga saga relève que ce même  (i.e. le père d'Harald) conteste à Rörek, le cousin de Hróarr (Hrothgar), le droit de succéder à Hrólfr Kraki (Hroðulf) comme roi des Danois. Après le conflit, Rörek s'empare de  Zealand, pendant que Valdar prend la Scanie.

Selon la Saga des Ynglingar
Dans la  Ynglinga saga, Snorri Sturluson écrit que le fils de Harald, nommé Halfdan le Vaillant, est le père d'Ivar Vidfamne.

Le roi suédois Ingjald le mal-conseillé (en ) marie sa fille Åsa au roi Guðröðr de Scanie (l'autre fils de Harald). Cette dernière pousse ensuite Guðröðr à assassiner son frère Halfdan.

On dit qu'elle causera plus tard également la mort de Guðröðr avant de s'enfuir sous la protection de son père. Par la suite, les gens la surnomment « Åsa Illråde » comme son père Ingjald. Le fils d'Halfdan Ivar Vidfamne rassemble une grande armée et assiège Ingjald et sa fille à Ræning, poussant les deux à se suicider en s'imolant par le feu à l'intérieur de leur salle des banquets

Selon la Hervarar saga Saga
Alors que le Hversu Noregr byggdist et la Saga des Ynglingar ne donnent pas d'informations sur la mère d'Halfdan, la Saga de Hervor et du roi Heidrekr précise que c'était Hild, la fille du roi gothique Heiðrekr Ulfhamr, le fils de Angantyr qui a défait les Huns.

Elle raconte ensuite qu'Halfdan avait pour fils Ivar Vidfamne, qui a attaqué le souverain Ingjald et le poussa Ingjald à se suicider en brûlant son propre palais à Ræning avec l'ensemble de sa suite. Après cela, Ivar Vidfamne conquit la Suède.

Famille

Mariage et enfants
De son mariage avec Hilde, il eut un fils, Halfdan le Vaillant.

Ascendance

Annexes

Sources

Notes et références

Date de naissance incertaine (VIe siècle)
Date de décès incertaine (VIe siècle)
Roi légendaire de Suède
Roi de Suède du Moyen Âge
Noblesse norroise
Personnalité du haut Moyen Âge par nom

Harald le Vieux


O cerco de Chartres fazia parte das incursões vikings na França. Em 20 de julho de 911, o viking Rolo liderou um cerco à cidade de Chartres, que já havia sido invadida e incendiada pelos vikings em 858. O cerco resultou na derrota das forças vikings. Após negociações com Carlos, o Simples, Rolo recebeu o Ducado da Normandia em troca de lealdade ao reino da Francia Ocidental.

As incursões vikings na Francia começaram em 820 EC. Os ataques eram frequentes e devastadores. Precedendo a batalha em Chartres, os vikings, provavelmente liderados por Rolo, estavam conduzindo ataques ao centro da França em 910. No início de 876, eles tomaram Rouen, que estabeleceu uma posição viking permanente na região.

Batalhas envolvendo a França
Batalhas envolvendo os viquingues
Cercos da Idade Média
911

Cerco de Chartres (911)


سام إليوت  ممثل أمريكي من مواليد 9 أغسطس 1944.

مواقع خارجية

 قام ببطولة الفيلم الرائع ( البطل) وهو في سن الشيخوخة عام 2017

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أمريكيون من أصل إسكتلندي
أمريكيون من أصل إنجليزي
جنود القوات الجوية الأمريكية وضباط صفها
خريجو جامعة أوريغون
ممثلو أداء صوتي رجال أمريكيون
ممثلو أفلام أمريكيون
ممثلو أفلام غرب أمريكي
ممثلو تلفزيون أمريكيون
ممثلو مسرح أمريكيون
ممثلون أمريكيون
ممثلون أمريكيون في القرن 20
ممثلون أمريكيون في القرن 21
ممثلون من أصل ألماني
ممثلون من بورتلاند (أوريغن)
ممثلون من ساكرامنتو (كاليفورنيا)
مواليد 1944
مواليد في ساكرامنتو (كاليفورنيا)

سام إليوت


Geografia da Suécia
 Norrbotten — província histórica
 Norrbotten — condado atual
 Região de Norrbotten - região político-administrativa

Militar
 Regimento de Norrbotten - unidade de carros de combate do Exército da Suécia estacionada em Boden
 Esquadrão de Norrbotten - uma unidade da Força Aérea da Suécia em Luleå

Desambiguação

Norrbotten (desambiguação)


Aflorimentul Fîrlădeni este un monument al naturii de tip geologic sau paleontologic în raionul Căușeni, Republica Moldova. Este amplasat lângă satul Fîrlădeni, în râpa de pe partea dreaptă a văii râulețului Fîrlădeni, în apropiere de drumul spre Căușeni. Are o suprafață de 5 ha conform legii sau 10,13 ha conform observațiilor recente. Obiectul este administrat de Primăria comunei Fîrlădeni.

Descriere
În partea superioară a secțiunii stratigrafice a aflorimentului se găsesc argile de culoare gălbuie-cenușie, la baza cărora se află pietriș și nisip, pe alocuri cu silex, care reprezintă aluviunile terasei a IX-a (levantin) a fluviului Nistru, lipsită de faună fosilă. În nisipurile inferioare ale aflorimentului au fost descoperite resturile scheletice ale mastodontului Mammut borsoni și ale elefantului Elephas planifrons (sin. Archidiskodon gromovi), dar se presupune că acestea provin din depozitele levantine de mai sus.

Depozitele aluviale sunt aranjate pe formațiuni deltaice meoțiene: nisipuri verzui și, mai jos, nisipuri de culoare ruginie cu grosimea de circa 10 m, despărțite de o lentilă de 30 cm de argilă verde-cenușie (depozite de baltă). Aici, B. Tarabuchin, cercetător științific al Muzeului Național de Etnografie și Istorie Naturală din Chișinău, a descoperit resturi scheletice ale mastodontului Mammut borsoni și ale girafei Helladotherium sp. Nisipurile de la baza secțiunii stratigrafice conțin cochilii de Mactra bulgarica și resturi scheletice ale cerbului Euclacedoros sp.

Statut de protecție
Obiectivul a fost luat sub protecția statului prin Hotărîrea Sovietului de Miniștri al RSSM din 8 ianuarie 1975 nr. 5, iar statutul de protecție a fost reconfirmat prin Legea nr. 1538 din 25 februarie 1998 privind fondul ariilor naturale protejate de stat. Deținătorul funciar al monumentului natural este Primăria comunei Fîrlădeni.

Aflorimentul prezintă interes pentru cercetările geologice și paleontologice și este un etalon pentru corelări geologice ale depozitelor deltaice ale meoțianului de pe teritoriul Republicii Moldova.

Conform situației din anul 2016, suprafața ariei naturale nu este concretizată. Aria nu este delimitată și lipsește un panou informativ care să informeze despre statutul de protecție.

Referințe

Bibliografie

Fîrlădeni, Aflorimentul
Raionul Căușeni

Aflorimentul Fîrlădeni


An Philodendron membranaceum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Friedrich Poeppig. An Philodendron membranaceum in nahilalakip ha genus nga Philodendron, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Peru. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Philodendron

Philodendron membranaceum


{{صندوق معلومات كائن
| الاسم =فأر المسك
| حالة الحفظ = lc | نظام الحفظ = IUCN
| وصلة حالة الحفظ =
| fossil_range = Recent
| الصورة = Ondatra zibethicus FWS.jpg
| عرض الصورة = 250px
| المملكة = حيوان
| الشعبة = حبليات
| الطائفة = الثدييات
| الرتبة = القوارض
| الفيلق = فأراويات
| الفصيلة = قداديات
| الأسرة = أرفيكولاوات
| القبيلة = Ondatrini
| tribus_authority = Gray, 1825
| الجنس = Ondatra
| genus_authority = يوهان هاينريش فردريش لينك, 1795
| النوع = ''O. zibethicus
| الاسم العلمي = Ondatra zibethicus
| واضع الاسم = (كارولوس لينيوس, 1766)
| خريطة الانتشار = Verbreitungsgebiet Bisamratten.jpg
| عرض خريطة الانتشار = 250px
| تعليق خريطة الانتشار = Muskrat range (native range in red, introduced range in green. Introduced range in South America not shown.)
}}فأر المسك''' هو فأر يُعرف عالميًا باسم
يُفضل هذا الحيوان قضاء أغلب وقته في الماء فأقدامه الخلفية مزودة بأغشية جلدية تصل ما بين الأصابع لتمكنه من السباحة بمهارة ويعمل ذيله عمل الدفة لتحديد الاتجاه. بالإضافة إلى هذا فهو بنّاء ماهر يبني بيته على ضفاف المياه الجارية ويجعل مدخله تحت الماء ويجعل للجحر نفقاً يقود إلى جحره فوق سطح الماء وعندما يتجمد الماء في الشتاء يبني في الثلج جحراً مغطى من الأعلى بالقصب على القبة مما يساعده على التنفس وأكل الطعام الذي يجده تحت الماء.
يعيش هذا الفأر في المستنقعات وفي المياه الراكدة وينتشر في أمريكا الشمالية وهو يتغذى على أي نبات ينبت بالماء ويأكل الحيوانات اللينة من حيوانات الماء له فروة بنية اللون تميل إلى الحمرة وهو دافئ ولا يتبلل بالماء طول جسم الفأر قدم واحد وطول ذيله عشر بوصات وهو ذيل عجيب فهو ليس ذا شعر وانما ذو قشور وهو مفلطح وهو بسبب ذلك يعمل في الماء كمجداف توجد غدتان تحت الذيل تفرزان ما يعطي رائحة المسك ويعتبر فرو هذا الفأر من أغلى الفراء فأرة المسك ويعرف عالمياً باسم musk in Pods ومستخلصاً على هيئة حبيبات ويعرف باسم musk in grain ولون المسك داخل هذا الكيس أسود وهو غال جدا يقوم تجار العطور بإضافة بعض المواد عليه وخلطه بها وتستخدم هذه الالفاض الأجنبية لأنها ألفاظ التجارة العالمية.

مراجع

حيوانات القطب الشمالي البرية
أرفيكولاوات
أصنوفات سماها كارولوس لينيوس
أنواع القائمة الحمراء غير المهددة
ثدييات آسيا
ثدييات أمريكا الشمالية
ثدييات أوروبا
ثدييات القطب الشمالي
ثدييات مائية
ثدييات وصفت في 1766
حيوانات مجتاحة
حيوانات منطقة البحيرات الكبرى (أمريكا الشمالية)
كائنات حية مائية

فأر المسك


Anatole de Grunwald (; * 25. Dezember 1910 in Sankt Petersburg, Russisches Kaiserreich; † 13. Januar 1967 in London, Großbritannien) war ein russischstämmiger Filmproduzent in Großbritannien.

Leben und Wirken
Der Sohn eines zaristischen Diplomaten floh mit seiner Familie infolge der Oktoberrevolution nach England. De Grunwald studierte an der Sorbonne in Paris und in Cambridge und arbeitete kurzzeitig als Journalist, ehe er 1938 zum Film stieß. Seine erste Arbeit war die ungenannte Drehbuch-Mitarbeit an der filmischen Umsetzung von George Bernard Shaws Pygmalion, Der Roman eines Blumenmädchens. Seine erste Arbeit als nominell genannter Autor wurde im darauffolgenden Jahr die Komödie French Without Tears. Kurz nach Ausbruch des Zweiten Weltkriegs spezialisierte sich de Grunwald auf antinazistische Propagandafilme. Seine Manuskripte, die Grunwald meist in Zusammenarbeit mit anderen Autoren verfasste, darunter mehrmals Terence Rattigan, zeichneten sich vor allem durch ihre geschliffenen Dialoge aus und bürgten für ein hohes Maß an gutbürgerlich-gediegener Qualität.

Mit der für Freundschaft zum Kriegsalliierten Sowjetunion werbenden Komödie The Demi-Paradise begann de Grunwald 1943 seine Karriere als Filmproduzent. Der Wahlbrite machte sich rasch einen Namen mit der Herstellung gepflegter und sorgfältig-teuer produzierter Unterhaltung, mehrfach Umsetzungen literarischer Vorlagen. Immer wieder zeichnete Anatole de Grunwald bei seinen Produktionen auch als Autor verantwortlich und sicherte sich dabei weiterhin die Mitarbeit Rattigans. Mit der Adaption eines Gesellschaftsdramas Rattigans, Der Fall Winslow, und der Puschkin-Adaption Pique Dame stand de Grunwalds Name 1948 für zwei der vorzüglichsten Literaturverfilmungen der frühen Nachkriegszeit.

Im Laufe der 50er Jahre zeichnete sich Grunwalds Produktionsprogramm mehr und mehr durch allzu große Glätte und Saturiertheit aus. Er stellte Melodramen und zuletzt auch ebenso prätentiöse wie von der Kritik als stargespickte Leinwandlangweiler (Anthony Asquiths Hotel International, Der gelbe Rolls-Royce) gescholtene A-Produktionen her.

Sein jüngerer Bruder Dimitri de Grunwald (1914–1990) war ebenfalls Filmproduzent.

Filmografie

Als Drehbuchautor, meist in Zusammenarbeit

 1938: Der Roman eines Blumenmädchens (ungenannt)
 1939: French Without Tears
 1939: Spy for a Day
 1940: Freedom Radio
 1940: Eine ruhige Hochzeit (Quiet Wedding)
 1940: Major Barbara
 1941: Pimpernel Smith
 1941: Jeannie
 1941: Der Gouverneur von Pennsylvanien (Penn of Pennsylvania)
 1942: Unpublished Story
 1942: The First of the Few
 1942: Secret Mission
 1942: Tomorrow We Live
 1943: Spionagering M (They Met in the Dark)
 1943: The Demi-Paradise
 1944: English Without Tears
 1945: The Way to the Stars
 1946: While the Sun Shines
 1947: Bond Street
 1948: Der Fall Winslow
 1948: Pique Dame (The Queen of Spades)
 1950: Flesh and Blood
 1952: Treasure Hunt
 1952: The Holly and the Ivy
 1953: Innocents in Paris
 1958: Arzt am Scheideweg (The Doctor's Dilemma)
 1959: Die Nacht ist mein Feind (Libel)

Als Produzent

 1943: The Demi-Paradise
 1944: English Without Tears
 1945: The Way to the Stars
 1946: While the Sun Shines
 1947: Bond Street
 1948: Der Fall Winslow
 1948: Pique Dame (The Queen of Spades)
 1948: The Last Days of Dolwyn
 1949: Now Barabbas was a Robber
 1949: Three Men and a Girl
 1950: Flesh and Blood
 1952: Treasure Hunt
 1952: The Holly and the Ivy
 1953: Innocents in Paris
 1958: Arzt am Scheideweg (The Doctor's Dilemma)
 1959: Die Nacht ist mein Feind (Libel)
 1961: Das Geheimnis der grünen Droge (I Thank a Fool)
 1962: Flieg mit mir ins Glück (Come Fly With Me)
 1963: Hotel International
 1964: Der gelbe Rolls-Royce (The Yellow Rolls Royce)
 1967: Der Fremde im Haus (Stranger in the House)

Literatur
 Kay Weniger: Das große Personenlexikon des Films. Die Schauspieler, Regisseure, Kameraleute, Produzenten, Komponisten, Drehbuchautoren, Filmarchitekten, Ausstatter, Kostümbildner, Cutter, Tontechniker, Maskenbildner und Special Effects Designer des 20. Jahrhunderts. Band 3: F – H. Barry Fitzgerald – Ernst Hofbauer. Schwarzkopf & Schwarzkopf, Berlin 2001, ISBN 3-89602-340-3, S. 424.

Weblinks

Filmproduzent
Drehbuchautor
Russe
Brite
Geboren 1910
Gestorben 1967
Mann

Anatole de Grunwald


A temporada do Sport Lisboa e Benfica de 2021–22 foi a 118ª temporada do clube em existência e a sua 88ª temporada consecutiva na primeira divisão do futebol português. Internamente, o Benfica jogou na Primeira Liga, foi eliminado na quinta rodada da Taça de Portugal e chegou à final da Taça da Liga. Na Europa, o Benfica chegou aos quartos-de-final da Liga dos Campeões da UEFA. A temporada começou em 4 de agosto de 2021, com a terceira pré-eliminatória da Liga dos Campeões, e terminou em 13 de maio de 2022 com um terceiro lugar na liga. Esta foi a segunda época consecutiva do Benfica e o terceiro ano sem qualquer troféu conquistado.

Jogadores

Primeira equipa

Transferências

Entradas

Saídas

Amigáveis pré-epoca

Amistosos não televisionados, disputados no Benfica Campus:

 Benfica 0–1 Benfica B (3 de julho)
 Benfica 2–0 Sporting da Covilhã (7 de julho)
 Benfica 3–2 Farense (10 de julho)
 Benfica 0–0 Belenenses SAD (13 de julho)

Competições

Registo geral

Fonte: Soccerway

Primeira Liga

Tabela da Liga

Fonte: Liga Portugal

Regras para classificação: 1) Pontos; 2) Pontos de confronto; 3) Diferença de gols frente a frente; 4) Gols fora de casa marcados; 5) Diferença de gols; 6) Jogos ganhos; 7) Gols marcados; 8) Play-off.

(C) Campeão

Resumo de resultados

Taça de Portugal

Taça da Liga

Fase de grupos

Fonte: Liga Portugal

Regras para classificação: Desempates

Semifinais

Final

Liga dos Campeões

Terceira pré-eliminatória
O sorteio da terceira pré-eliminatória foi realizado no dia 19 de julho de 2021.

Play-off
O sorteio do play-off foi realizado no dia 2 de agosto de 2021.

Fase de Grupos
O sorteio da fase de grupos foi realizado no dia 26 de agosto de 2021.

Fonte: UEFA

Regras para classificação: Desempates da Fase de Grupos

Fase Final

Oitavas de final
O sorteio das oitavas de final foi realizado no dia 13 de dezembro de 2021.

Quartas de final
O sorteio das quartas de final foi realizado no dia 18 de março de 2022.

Estatísticas

Jogos e golos
Atualizado em 13 de agosto de 2022.

Temporadas do Sport Lisboa e Benfica
Temporadas 2021 de clubes de futebol
Temporadas de clubes de futebol de Portugal

Temporada do Sport Lisboa e Benfica de 2021–22


Castelo Coral é um oólito, uma estrutura de pedra calcária criada pelo excêntrico Letão-Americano Edward Leedskalnin (1887–1951). Está localizado em um território não incorporado do Condado de Miami-Dade na Flórida, entre as cidades de Homestead e Leisure City.  A estrutura compreende várias pedras grandes, cada uma pesando várias toneladas, esculpidas em formas variadas, incluindo paredes, mesas, cadeiras, uma lua crescente, uma fonte de água e um relógio solar. Hoje é uma atração turística administrada de forma privada. Castelo Coral é famoso por lendas que rodeiam a sua criação e alegam que foram construídas pelo Leedskalnin sozinho, usando magnetismo reverso ou Poderes Sobrenaturais para mover e esculpir as pedras.

História
O material promocional do Castelo Coral diz que Edward Leedskalnin tinha 26 anos quando subitamente foi rejeitado pela sua noiva de 16 anos Agnes Skuvst na Letônia, um dia antes do casamento. Partindo para os Estados Unidos, ele supostamente estava doente com tuberculose terminal, mas foi espontaneamente curado, afirmando que imãs tiveram algum efeito sobre a sua doença.

Ele passou mais de 28 anos construindo o Castelo Coral, recusando-se a permitir que o vissem enquanto trabalhava. Alguns adolescentes afirmaram ter testemunhado seu trabalho, relatando que ele havia feito blocos de coral se moverem como balões de hidrogênio . A única ferramenta avançada que Leedskalnin disse que havia usado foi um "suporte de movimento perpétuo ".

Leedskalnin originalmente construiu o castelo, ele o chamou de "Lugar do Ed", na cidade da  Flórida, por volta de 1923. Comprou as terras de Ruben Moser, a esposa dele o ajudou quando ele teve uma outra tuberculose muito grave. A cidade da Flórida, que faz fronteira com os Everglades, é a cidade mais ao sul dos Estados Unidos que não fica em uma ilha. Na época, era um local extremamente remoto e com muito pouco desenvolvimento. O castelo permaneceu na cidade da Flórida até cerca de 1936, quando Leedskalnin decidiu se mudar e levar o castelo com ele. Sua segunda e última localização tem o endereço de 28655 South Dixie Highway, Miami, FL 33033, que agora aparece dentro do segmento do censo de Leisure City, mas que na verdade é território do condado não incorporado. Ele teria escolhido a realocação como um meio de proteger sua privacidade quando a discussão sobre o desenvolvimento de terras na área original do castelo começou. Ele passou três anos movendo as estruturas do Castelo Coral  ao norte da cidade da Flórida até sua localização atual fora de Homestead, Flórida .

Leedskalnin nomeou seu novo lugar "Rock Gate" em homenagem ao enorme portão vaivém traseiro que ele construiu na parede dos fundos. Ele continuou a trabalhar no castelo até sua morte em 1951. As peças de coral que fazem parte do castelo mais novo, que não estão entre as transportadas do local original, foram extraídas na propriedade a poucos metros das muralhas do castelo. A piscina e o poço ao lado da parede sul são pedreiras. As pedreiras leste e oeste foram preenchidas.

Na cidade da Flórida, Leedskalnin cobrava dos visitantes dez centavos cada para visitar o terreno do castelo. Depois de se mudar para Homestead, ele pediu doações de vinte e cinco centavos, mas deixava visitantes entrarem gratuitamente se não tivessem dinheiro. Há placas esculpidas em rochas no portão da frente para "Tocar a campainha duas vezes". Ele descia de seus aposentos no segundo andar da torre do castelo perto do portão e conduzia o passeio. Ele nunca contou a ninguém que lhe perguntou como ele fez o castelo. Ele simplesmente respondia: "Não é difícil se você souber como".

Quando perguntado por que ele construiu o castelo, Leedskalnin respondeu vagamente que era para sua "Doce Garota". Acredita-se que seja uma referência a Agnes Skuvst (muitas vezes seu nome é escrito incorretamente como "Scuffs"). Na própria publicação de Leedskalnin, A Book in Every Home, ele implica que sua "Doce Garota" era mais um ideal do que uma realidade. De acordo com um relato letão, a menina existia, mas seu nome era na verdade Hermīne Lūsis.

Quando Leedskalnin ficou doente em novembro de 1951, ele colocou uma placa na porta do portão da frente "Indo para o Hospital" e pegou o ônibus para o Hospital Jackson Memorial em Miami . Ele sofreu um derrame em algum momento, antes de sair para o hospital ou no hospital. Ele morreu vinte e oito dias depois de pielonefrite (uma infecção renal) aos 64 anos. Seu certificado de óbito observou que sua morte foi resultado de " uremia ; insuficiência renal, como resultado da infecção e abscesso".

Enquanto a propriedade estava sendo investigada, US$3,500 (equivalente a US$ 36.539 em 2021) foi encontrado entre os pertences pessoais de Leedskalnin. Ele havia ganhado esse dinheiro realizando passeios, vendendo panfletos sobre vários assuntos (incluindo correntes magnéticas) e a venda de uma parte de seus  de propriedade para a construção da Rota 1 dos Estados Unidos. Como não tinha testamento, o castelo tornou-se propriedade de seu parente vivo mais próximo nos Estados Unidos, um sobrinho de Michigan chamado Harry.

O site do Castelo Coral informa que o sobrinho estava com problemas de saúde e vendeu o castelo para uma família de Illinois em 1953. No entanto, esta história difere do obituário de um ex-proprietário do Castelo Coral, Julius Levin, um joalheiro aposentado de Chicago, Illinois. O obituário atesta que Levin comprou a terra do estado da Flórida em 1952 e talvez não estivesse ciente de que havia um castelo na terra.

Os novos proprietários o transformaram em atração turística e mudaram o nome de Rock Gate para Rock Gate Park, e mais tarde para Castelo Coral.

Em janeiro de 1981, Levin vendeu o castelo para Castelo Coral, Inc., por US$175,000 (equivalente a $521,605 em 2021) . A empresa mantém a propriedade nos dias de hoje.

Em 1984, a propriedade foi listada no Registro Nacional de Lugares Históricos .  Foi adicionado sob o nome de "Rock Gate", mas o nome na lista foi alterado para "Castelo Coral" em 2011.

A placa de pedra dentro da propriedade que diz "Para adm. deposite 10 centavos abaixo" não é original do Castelo Coral. Leedskalnin a fez e colocou-a em frente ao seu local anterior em Florida City quando estava cansado de dar "show grátis" para visitantes que foram descuidados e pisotearam seus arbustos. Esta placa foi doada pelos proprietários do Lugar do Ed e colocada aqui nos anos seguintes.

O castelo

Os terrenos do Castelo de Coral consistem em   de pedras em forma de muros, entalhes, móveis e uma torre do castelo. Comumente acredita-se erroneamente ser feito de coral, na verdade é feito de oólito, também conhecido como calcário oolítico. Oólito é uma rocha sedimentar composta de pequenos grãos esféricos de carbonato em camadas concêntricas que podem incluir concentrações localizadas de conchas fósseis e corais. O Oólito é encontrado em todo o sudeste da Flórida, desde o condado de Palm Beach até Florida Keys . Oólito é frequentemente encontrado abaixo de apenas alguns centímetros de solo superficial, como no local do Castelo Coral.

As pedras são fixadas sem argamassa . Elas são colocadas uma em cima da outra usando seu peso para mantê-las juntas. O detalhe do trabalho artesanal é tão fino e as pedras são conectadas com tanta precisão que nenhuma luz passa pelas juntas. As altas pedras verticais de  que compõem perímetro do muro têm altura uniforme. Mesmo com o passar das décadas as pedras não se moveram.

Entre as características e esculturas estão uma torre de castelo de dois andares que serviu como alojamento de Leedskalnin (paredes compostas por blocos de pedra de 8 pés de altura), um relógio solar preciso, um telescópio polar, um obelisco, uma churrasqueira, um poço de água, uma fonte, estrelas celestiais e planetas, e várias peças de mobiliário. As peças de mobiliário incluem uma mesa em forma de coração, uma mesa no formato da Flórida, vinte e cinco cadeiras de balanço, cadeiras que lembram luas crescentes, uma banheira, camas e um trono .

Com poucas exceções, os objetos são feitos de blocos únicos de pedra que pesam em média  cada. A maior pedra pesa  e os mais altos são dois monólitos com  cada.

Um portão giratório que pesa  e tem 2,4 metros de altura é uma famosa estrutura do castelo, documentada nos programas de televisão In Search of... e That's Incredible! . O portão é esculpido de modo a caber dentro da murada com diferença de um quarto de polegada das paredes. Era bem balanceado, supostamente para que uma criança pudesse abri-lo com o toque de um dedo. O mistério do eixo perfeitamente equilibrado do portão e a facilidade com que ele girava durou décadas até parar de funcionar em 1986. Para removê-lo, seis homens e um guidaste de  foram usados. Uma vez que o portão foi removido, os engenheiros descobriram como Leedskalnin o centralizou e equilibrou. Ele havia perfurado um buraco de cima para baixo e inserido uma haste de metal. A pedra repousava sobre um velho rolamento de caminhão. Foi a ferrugem desse rolamento que resultou na falha de rotação do portão. Completo com novos rolamentos e eixo, foi recolocado em 23 de julho de 1986. Ele falhou em 2005 e foi novamente reparado; no entanto, ele não gira com a mesma facilidade de antes.

O Castelo Coral ainda é uma atração turística popular. Livros, revistas e programas de televisão especulam sobre como Leedskalnin foi capaz de construir a estrutura e mover pedras que pesam toneladas. As alegações de que ninguém jamais viu Leedskalnin trabalhando e que ele levitava suas pedras foram repudiadas. Orval Irwin supostamente o testemunhou extraindo suas pedras e erigindo partes de sua parede, e ilustrou os métodos em seu livro Mr. Can't Is Dead . A Nemith Film Collection produziu um documentário de curta-metragem em 1944 dele no trabalho. O site do Castelo de Coral afirma que, "Se alguém questionasse Ed sobre como ele movia os blocos de coral, Ed apenas responderia que ele entendia bem as leis do peso e da alavancagem". Ele também afirmou que "descobriu os segredos das pirâmides", referindo-se à Grande Pirâmide de Gizé .

Na cultura popular

 O Castelo Coral às vezes é chamado de Stonehenge da Flórida.
 O filme de 1958 The Wild Women of Wongo usou o Castelo Coral como cenário para o templo do deus dragão.
 As cenas lunares do filme Nude na Lua de 1961 foram filmadas no Castelo Coral.
 Em 1966 no filme musical infantil Jimmy, the Boy Wonder, o Castelo Coral foi usado como  fundo em várias cenas.
 "O Castelo dos Segredos" é um episódio do programa de Leonard Nimoy In Search of... (1976–1982) que inclui uma dramatização de Leedskalnin movendo as pedras com o mínimo de esforço.
 Em 20 de junho de 2014, o History Channel exibiu um segmento sobre o Castelo Coral na série Ancient Aliens (Temporada 2, Episódio 8), "Mysterious Structures".
 A música de 1986 de Billy Idol " Sweet Sixteen " foi inspirada na história de Leedskalnin e  o Castelo Coral.
 O livro de John Martin, Coral Castle Construction, lançado em novembro de 2012, descreve como Ed Leedskalnin construiu sua estrutura com base em princípios fundamentais de engenharia.
 No videogame Fortnite, existe um local chamado Castelo Coral. Não se sabe se é uma referência ao Castelo Coral da vida real. Em agosto de 2020, a empresa proprietária do Castelo Coral processou a Epic Games por violação de marca registrada.
 No romance A Ilha do Amor Eterno, da escritora cubana-americana Daína Chaviano, um capítulo inteiro ("Perto do meu coração") é dedicado à história do Castelo Coral e de seu construtor Edward Leedskalnin .

Veja também

 Ferdinand Cheval, um carteiro francês que construiu o Le Palais idéal, um castelo de pedra semelhante
 Simon Rodia, um Americano trabalhador da construção que construiu Watts Tower
 Bishop Castle, um projeto de construção de um homem só perto de Rye, Colorado.

Referências

Edifícios e estruturas terminadas em 1923
Castelos dos Estados Unidos

Castelo Coral