The Fire Brigades Union (FBU) is a trade union in the United Kingdom for wholetime firefighters (including officers up to chief fire officer / firemaster), retained firefighters and emergency control room staff.

History
The first recorded instance of trade union organisation of firefighters was when the Municipal Employees' Association recruited several London County Council firemen in early 1905, which by the end of the following year had grown to a branch of 500.

After the entire branch had transferred to the rival National Union of Corporation Workers (NUCW), the branch grew to 1,100 of the 1,300 London firemen and to protect the then branch secretary from potential dismissal, sub-officer E. W. Southgate handed over branch secretaryship to Jim Bradley, a London park-keeper who had been nominated by the union's executive.

Following the strike of police officers on 29 August 1918, Bradley organised a secret ballot of firemen on the issue of strike action over pay and conditions. After winning the right to a representative board for London firemen, the fire brigade branch of NUCW seceded from the union to join the Firemen's Trade Union, what had been a friendly society for around 200 firemen in private brigades led by George Gamble, with Bradley becoming assistant secretary.

In 1930, the union changed its name to the Fire Brigades Union.

Second World War
The Air Raid Precautions Act (1937) contained provisions for recruiting a volunteer force of auxiliaries to supplement existing fire brigades, which were called up on 1 September 1939. The 95,000 called up (89,000 men, 6,000 women) formed the Auxiliary Fire Service (AFS) far outnumbered the around 6,000 full-time regulars. AFS firefighters were on worse conditions, with regular firemen promoted to be their officers. The war emergency also saw the re-instatement of continuous duty service, which was dropped after a week in favour of a 112-hour week.

The question of the AFS transformed the union, the incumbent leadership, headed by General Secretary Percy Kingdom, held that the AFS were dilutees and therefore should be marginalised. This view was challenged by John Horner and other young firemen and over the course of a protracted dispute which saw all the union's full-time officials resign, Horner was elected General Secretary. Horner then began organising auxiliaries, winning endorsement of this at the 1940 conference of the regular section of the union and saw the union's membership increase from 3,500 in 1939 to 66,500 in 1940.

As a result of the London Blitz, the fire service was nationalised in 1941 by the powers of the Fire Services (Emergency Provisions) Bill.

200203 dispute

Led by its then General Secretary Andy Gilchrist, the union called a strike over pay and conditions in 2002, following an independent review of pay carried out by the same organisation that reviewed MPs' pay. The strike did not achieve its goals, and on 5 May 2005 a left wing candidate, Matt Wrack, defeated Gilchrist in the election for General Secretary, attaining 63.9% of the vote cast (12,883 votes) on a total turnout of about 40% of the membership.

2004 disaffiliation
The FBU disaffiliated from the Labour Party in 2004 due to the union's opposition of policies put in place by the then prime minister and party leader, Tony Blair.

201314 dispute
In August 2013, FBU members were balloted with 78% voting in favour of industrial action, in a dispute of pensions. The first strike took place on 25 September 2013 for four hours. Periods of industrial action have continued throughout 2013 and 2014, when the dispute escalated with a 96-hour strike called from 31 October to 4 November 2014.

2015 re-affiliation with Labour
In November 2015, the FBU re-affiliated with the Labour Party due to the union's backing of the party's new leader Jeremy Corbyn and his commitment to anti-austerity politics.

2023 Dispute
On 30 January 2023 voted to go on strike, with  88% in favour of strike action, on a 73% turnout. On 11 February 2023 the FBU recommended that its members accept a revised pay offer of a 7% rise backdated to July 2022 and a further 5% increase from 1 July 2023, and it postponed planned strike action for workers to vote on the offer.

Election results
The union sponsored Labour Party candidates in several Parliamentary elections.

Officials

General secretaries
19181922 George Gamble
19221929 Jim Bradley
19291939 Percy Kingdom
19391964 John Horner
19641980 Terry Parry
19802000 Ken Cameron
20002005 Andy Gilchrist
2005present Matt Wrack

Assistant general secretaries
1939 Harry Short
1946 Jack Grahl
1957 Tom Harris
1974 Dick Foggie
19822005 Mike Fordham
20052023 Andy Dark
2023Present Ben Selby

Presidents
19391944 Gus Odlin
19441959 John Burns
19591964 Terry Parry
19641977 Enoch Humphries
19771979 Wilf Barber
19791986 Bill Deal
19861991 Stan Fitzsimmons
19911999 Ronnie Scott
19992002 Mick Harper
20022007 Ruth Winters
20072010 Mick Shaw
20112018 Alan McLean
2018present Ian Murray

See also

 National Fire Savers Credit Union
Frank Bailey

References

Further reading
Bailey, Victor (ed.) (1992) Forged in Fire: the history of the Fire Brigades Union. London: Lawrence & Wishart

External links

Catalogue of the FBU archives, held at the Modern Records Centre, University of Warwick

Trade unions in the United Kingdom
Firefighters associations
1918 establishments in the United Kingdom
Trade unions established in 1918
Trade unions affiliated with the Labour Party (UK)
Fire and rescue in the United Kingdom
Trade unions based in London
Trade unions affiliated with the Trades Union Congress

Fire Brigades Union


Le Portugal participe aux Jeux olympiques de 1936 organisés à Berlin. C'est la sixième participation de ce pays à cette grande épreuve internationale. Sa délégation exclusivement masculine comprenant 19 athlètes ne récolte qu'une seule médaille. Une médaille de bronze remportée en Équitation grâce à son équipe de saut d'obstacles. Le Portugal se classe au  rang du classement médaillé des nations.

Liste des médaillés portugais

Sources
  Résultats officiels sur le site du Comité international olympique
  Portugal aux Jeux olympiques d'été de 1936 sur Olympedia.org

Liens externes
  Site officiel du comité olympique portugais

Articles connexes
 Jeux olympiques de 1936
 Portugal aux Jeux olympiques

1936
Délégation aux Jeux olympiques d'été de 1936
Jeux


Le Beta-Gerät, désigné officiellement 30,5 cm schwerer Küstenmörser L/8, est un mortier de siège développé par Krupp et l' de l'armée impériale allemande.

Historique

Développement initial
Au cours des années 1880, le général von Moltke alerte du fait que l'armée impériale allemande ne dispose pas d'artillerie capable de réduire les nouveaux forts français, belges et russes. Ainsi, l'alliance franco-russe met l'Allemagne en danger d'être enfermée par une ceinture hermétique de fortifications en cas de conflit. Afin de résoudre ce problème, l' (APK), organisme supervisant le développement et la production de l'artillerie pour l'armée allemande conclu un partenariat avec l'entreprise Krupp pour mettre au point une série de pièces d'artillerie de siège.

Les recherches s'orientent en 1893 sur les Küstenmörser, des mortiers qui avaient été conçus dans les décennies précédentes pour défendre les côtes contre les navires cuirassés. L'idée est que les projectiles de gros calibre tirés par ces mortiers pourraient tout aussi bien traverser la carapace en béton d'un fort que le pont blindé d'un cuirassé. Le fruit de cette réflexion est un mortier de calibre  qui est accepté pour le service en 1897 sous le nom de schwerer Küstenmörser L/8 Beta-Gerät, le but de cette désignation en tant que « mortier côtier lourd » et « équipement bêta » étant de masque son véritable rôle.

Dès sa mise en service, de sérieux doutes existent dans l'armée allemande quant à la capacité du Beta-Gerät à détruire les forts modernes, les résultats des tests ayant été mitigés. Faute de mieux, six pièces sont tout-de-même produites en 1898. Quelques années plus tard, le siège de Port-Arthur pendant la guerre russo-japonaise montre que ce type d'artillerie permet de faciliter la prise de fortifications, ce qui incite les Allemands à se doter de trois pièces supplémentaires en 1906.

Amélioration du concept
Afin de résoudre les problèmes de performance, l'état-major demande en  à Krupp d'améliorer la pièce. Il en résulte en 1909 le schwerer Küstenmörser 09, ou . Celui-ci est de conception totalement différente, avec un affût plus grand, un nouveau système d'absorption du recul et un tube plus long. Si les performances balistiques du nouveau modèles sont meilleures, le calibre identique de  reste toutefois insuffisant pour pénétrer le blindage des forts. En raison de ce problème, la production du Beta 09 est arrêtée au printemps 1910, après que seulement deux exemplaires aient été construits. L'armée allemande se tourne alors vers le Gamma-Gerät, dont le calibre de  offre de meilleures chances de succès.

Organisation
Les Beta-Gerät ont été organisés en batteries appelées SKM, pour schwere Küstenmörser. Le nombre d'exemplaires produits a permis de constituer cinq batteries de deux pièces, les quatre premières étant équipées de Beta-Gerät et la cinquième de Beta-Gerät 09, tandis qu'une pièce a été conservée en réserve.

Caractéristiques

Description
Le Beta-Gerät est un mortier de calibre  à chargement par la culasse et affût sur fondations. L'usage d'un tel affût s'explique par la masse de  de la pièce, qui nécessite une préparation spéciale du terrain. Il s'agit de la première de gros calibre allemande à être dotée d'un système d'absorption du recul, bien que celui-ci soit encore rudimentaire et fonctionne sur le principe de la gravité.

L'arme dispose d'un tube court d'environ  et dispose ainsi d'une portée limitée à , soit moins que les armes lourdes des forts français. À chaque tir, le canon est placé à l'horizontal et chargé par la culasse avec l'obus, puis une douille en laiton contenant les charges propulsives, qui prennent la forme de petits paquets de poudre. La pièce est pointée en azimut par l'intermédiaire d'une plaque tournante montée sur l'embase, puis en élévation entre 50° et 60°. La précision est ensuite progressivement ajustée au fur et à mesure des tirs par des corrections plus fines du pointage et l'ajustement de la portée par l'augmentation ou la réduction de la charge propulsive.

Malgré ses défauts, le Beta-Gerät a toutefois l'avantage d'être une arme simple et fiable, avec une bonne cadence de tir, à environ un obus toutes les quatre minutes, soit quinze par heure.

Transport et emplacement
La masse de la pièce réduit grandement sa mobilité. Pour pouvoir être transportée, celle-ci doit en effet être démontée en trois parties : le tube, l'affût et l'embase. En y ajoutant les matériaux nécessaires à la construction des fondations et les munitions, une seule pièce nécessite six wagons de chemins de fer pour être déplacée sur de longues distances et une batterie complète pas moins de trente-et-un wagons. Une fois arrivé au plus près par chemin de fer, les éléments sont transportés par un chemin de fer à voie étroite. Pour tenter d'améliorer la mobilité, les batteries SKM 2 et SKM 5 sont dotés à partir de 1912 de tracteurs à vapeur permettant de déplacer les éléments par la route.

Une fois sur place, le terrain est dégagé de la végétation et nivelé. Une fosse est ensuite creusée et aménagée avec des poutres en bois. L'embase est alors boulonnée sur ces poutres, puis l'affût et le tube sont assemblés. En tout, la préparation du terrain et l'assemblage de l'arme prennent environ douze heures, si les conditions sont favorables.

Beta-Gerät 09
Bien qu'étant issu du même projet, le Beta-Gerät 09 est très différent du Beta-Gerät original et plus proche du Gamma-Gerät, qui en est une version agrandie. En dépit d'un calibre identique, le Beta 09 dispose d'un affût plus grand et supportant un tube de 16 calibres, soit  de long. Par conséquent, sa masse est considérablement plus élevée et atteint , ce qui le rend encore plus difficile à transporter. Ainsi, chaque pièce nécessite cinq wagons de chemin de fer et une batterie trente-sept.

Le Beta 09 bénéficie en revanche de performances balistiques améliorées : le tir est plus précis et peut porter jusqu'à . Il dispose également d'améliorations technologiques avec une fermeture de culasse à vis et de freins de recul pneumatiques.

Références

Annexes

Bibliographie
.
.

Articles connexes
 Grosse Bertha
 Pariser Kanonen
 Liste des plus gros canons par calibre

Artillerie de calibre 305 mm
Histoire militaire de l'Empire allemand pendant la Première Guerre mondiale
Arme de la Première Guerre mondiale

Beta-Gerät


Peru
 Ucayali (rijeka)
 Ucayali (regija)
 Ucayali (pokrajina), u regiji Loreto
 Vlažne šume Ucayali

Ucayali


Kent M. Pitman HyperMeta şirketinin başkanıdır ve uzun yıllar boyunca Lisp ve Scheme programlama dillerinin tasarımına, geliştirilmesine, standartlaştırılmasına katkıda bulunmuştur. KMP olarak da tanınır.

Pitman, X3J13 komitesinde teknik danışmanlık yapmanın yanı sıra ANSI Common Lisp'i standartlaştıran altkomitede de çalıştı. ANSI Common Lisp olarak bilinen belgeyi ve Common Lisp HyperSpec isimli belgeyi hazırladı (standardın hipermetin hali). bunlara ek olarak ISO ISLISP standardını da hazırladı.

Kent Pitman'ın katkıda bulunduğu bir başka önemli proje ise en önemli bilgisayar destekli cebir sistemlerinden biri olan Macsyma yazılımıdır.

Şu anda Substandards başlığı ile tanımlanan standartların geliştirilmesi için bir organizasyon hazırlama çalışmalarını sürdürmektedir.

Kent Pitman aynı zamanda Another Way Out isimli CBS parodisinin de yazarıdır.

Pitman'ı genellikle Usenet'teki comp.lang.lisp grubunda bulabilirsiniz. Pek çok insan Pitman'ın katkılarına değer verir çünkü Common Lisp standartlaştırılması konusunda uzmandır. Bir grup insan da onun özgür yazılım modeline göre geliştirilmiş Lisp derleyicilerine ve Scheme diline karşı takındığı tavrı küçümser.

Dış bağlantılar
 Kent Pitman'ın kişisel sayfası

Amerikalı bilgisayar programcıları
Doğum tarihi bilinmeyenler
Lisp kişileri
Yaşayan insanlar

Kent Pitman


بلدية سانتو تومي دي ثاباركوس (بالإسبانية: Santo Tomé de Zabarcos) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية سانتو تومي دي ثاباركوس 96 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية سانتو تومي دي ثاباركوس

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

سانتو تومي دي ثاباركوس


විශ්වවිද්‍යාල ප්‍රතිපාදන කොමිෂන් සභාවේ බලය යටතේ ස්ථාපිත කරන ලද ශ්‍රී ලංකාවේ විශ්වවිද්‍යාල පහළොවක්, දැනට ඇත.
 බෞද්ධ හා පාලි විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 ශ්‍රී ලංකා භික්ෂු විශ්වවිද්‍යාලය (උතුරු මැද පළාත)
 කොළඹ විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 පේරාදෙණිය විශ්වවිද්‍යාලය (මධ්‍යම පළාත)
 රුහුණ විශ්වවිද්‍යාලය (දකුණු පළාත)
 ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 කැලණිය විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 මොරටුව විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 යාපනය විශ්වවිද්‍යාලය (උතුරු පළාත),
 නැගෙනහිර විශ්වවිද්‍යාලය (නැගෙනහිර පළාත)
 ශ්‍රී ලංකා අග්නිදිග විශ්වවිද්‍යාලය, ඔලුවිල් (නැගෙනහිර පළාත)
 රජරට විශ්වවිද්‍යාලය (උතුරු මැද පළාත)
 සබරගමුව විශ්වවිද්‍යාලය (සබරගමුව පළාත)
 වයඹ විශ්වවිද්‍යාලය, කුලියාපිටිය, මාකඳුර (වයඹ පළාත)
 ඌව වෙල්ලස්ස විශ්වවිද්‍යාලය (ඌව පළාත)
 සෞන්දර්යය කලා විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
 ශ්‍රී ලංකා විවෘත විශ්වවිද්‍යාලය (බස්නාහිර පළාත)
ශ්‍රී ලංකා කණිෂ්ඨ විශ්වවිද්‍යාලය

ශ්‍රී ලංකාවේ විශ්වවිද්‍යාල නාමාවලිය


Drosanthemum floribundum est une espèce de plantes de la famille des Aizoacées.

Liens externes

Espèce d'Angiospermes (nom scientifique)
Aizoaceae

Drosanthemum floribundum


Kurt Ochner (* 1953) ist ein deutscher Fondsmanager.

Leben
Kurt Ochner begann seine Arbeit als Diplom-Kaufmann bei der Baden-Württembergischen Bank. Danach war er in den 1980er Jahren ein "Nebenwerte-Spezialist" bei der inzwischen untergegangenen Bank Schröder, Münchmeyer, Hengst & Co.

Bei der Bank Julius Bär wurde er danach Fondsmanager mit Zuständigkeit für den Neuen Markt. Dort verwaltete er in seinen besten Zeiten ein Fondsvermögen von rund 12 Milliarden Deutsche Mark. Der Special German Stock Fund, aufgelegt bei Julius Bär, erzielte unter seiner Führung von 1996 bis 2000 eine Wertsteigerung von über fünfhundert Prozent des gesamten Fondsvermögens. Im April 2001 trennten sich die Julius Bär Kapitalanlage AG, eine Tochter des Bankhauses Julius Bär, und Ochner wegen unterschiedlicher strategischer Auffassungen hinsichtlich der Geschäftstätigkeit. Es wurde Ochner vorgeworfen, er habe einen zu intensiven Kontakt mit den Vorständen jener Unternehmen gehabt, an denen er über seine Fonds beteiligt gewesen sei; dabei sei er anfällig für Fehlinformationen geworden. Außerdem habe er zu riskant in Titel des Neuen Marktes investiert. Von 2004 bis 2011 war er Vorstand bei der KST Beteiligungs-AG in Stuttgart, nachdem er zwanzig Prozent derer Anteile von der Baader Wertpapierhandelsbank erworben hatte. Zwanzig Prozent der Anteile verblieben bei Baader, die restlichen sechzig Prozent waren damals im Streubesitz. KST war spezialisiert auf Beteiligungen bei kleineren Unternehmen dem Maschinenbau, Medizintechnik, Medien oder der Konsumgüterbranche wie die Sektkellerei Schloss Wachenheim.

Im Jahr 2012 war er unter anderem Vorsitzender des Aufsichtsrates der Sinosol AG.

Ochner ist verheiratet und Vater zweier Töchter.

Beratungsfehler-Prozesse
Im Nachlauf seiner Tätigkeit bei Bär waren alle Klagen von Privatanlegern gegen Ochner nicht von Erfolg beschieden. Zuletzt Ende 2003 scheiterte eine Klage dreier Privatanleger gegen die Beratertätigkeit Ochners beim Bankhaus Bär. Insgesamt hätten die Formulierungen im Verkaufsprospekt der bemängelten Wertpapiere darauf hingewiesen, dass es sich um ein sehr riskantes Geschäft mit hohen Gewinn- und Verlusterwartungen gehandelt hätte, so die Richter in ihrem Urteilsspruch. Ochner vermerkte auch, dass Verantwortliche von Unternehmen des Neuen Marktes mit zu optimistischen Zahlen in Aussagen gegenüber ihm operiert hätten.

Weblinks
 Der Guru des Neuen Marktes (Der Spiegel, 16. Oktober 2000)

Einzelnachweise

Deutscher
Kaufmann
Person (Finanzmarkt)
Fondsmanager
Geboren 1953
Mann

Kurt Ochner


Pluralizm veya Çoğulculuk, birçok mutlak ilke, güç, enerji veya madde kabul eden teori veya sistemleri tanımlar. Farklı konularda, bu (aynı) temelden hareket eden çeşitli kullanımları vardır. Politikada, çoğulluğun kabulü ile beliren  birkaç siyasi partiye dağıtılmış güçler dağılımını içeren herhangi bir politik teori veya sistemi tanımlamakta kullanılır.

Uluslararası İlişkiler'de Pluralizm

Pluralizm, 1960'lı 1970'li yıllarda uluslararası ilişkiler alanında uluslararası politika ve iç politika arasında ayrıma giden devlet merkezli bir analizi benimseyen düşünce okullarına bir tepki olarak doğmuş olan, sistemdeki değişiklikler sonrası devletin sınırlarının giderek önemini yitirmeye başladığına ve iç politikanın dış politikaya etkisinin arttığına işaret eden bir teoridir.

John Burton uluslararası ilişkiler alanındaki teori ve düşünceleri egemen ulus devletler arası ilişkiler ve kendi yaklaşımı alan Dünya Toplumu olarak iki gruba ayırmaktadır. Burton'un yaklaşımı geleneksel devlet merkezli ve bunun karşısında devlet merkezli olmayan iki paradigmaya karşılık gelmektedir. Bu iki yaklaşım Burton'a göre iki modele tekabül etmektedir. Bunlardan biri "bilardo topu" diğeri de "örümcek ağı" dır. Bilardo topu, gücü esas alan kapalı birer yapıdır. Örümcek ağı ise, devletler arası ilişkilerde içsel ve dışsal tüm öğelerin örümcek ağı gibi iç içe geçmiş kavramlar olduğu bir modeldir. Örümcek ağı modelinde güç göreceli bir kavramdır. Ekonomik ve siyasi koşullar önem kazanmaktadır. Uluslararası ilişkilerde aktörlerin çoğalması, iletişimin yoğunlaşması ve hızla artan karşılıklı bağımlılık sonucu devletler kendi başlarına hareket edemezler. Dünya toplumunu düzenleyen etmen, güç olmaktan çıkmış ve iletişim olarak belirlilik kazanmıştır. İletişimi elinde bulunduranında devletler arası ilişkilerde de daha etkin olabilmektedir.

Uluslararası işbirliğinin gelişmesinde uluslararası örgütlerin payı üzerinde duran Ernst Haas'a göre gücün kaynağı bilgidir. Haas, uluslararası ilişkilerde karar vericiler ve liderler üzerinde durmaktadır. Uluslararası ilişkilerde barışın sağlanmasında örgütlerin rolleri üzerinde duran Haas, örgütlerinde bilgiyi denetleyen, yani bilgi teknolojilerini elinde bulunduranların elinde olacağına işaret etmektedir. Pluralizm 20. yüzyılın başından itibaren bilimsel olarak incelenmeye başladığına dikkat çeken Richard Little II. Dünya Savaşı'ndan itibaren bunun realist paradigmaya bir tepki haline dönüştüğünü ifade etmektedir. Little' a göre karşılıklı bağımlılığın başlaması ve sınırların belirsizleşmesi bu dönemlerde meydana gelmiştir.

Pluralist yaklaşımları Viotti ve Kauppi dört noktada toplarlar. Birinci olarak, pluralistler devletin dışındaki aktörleri de kabul ederler. Pluralist yaklaşımlar devletin yanında bireyi, uluslararası örgütleri ve baskı gruplarını dahil etmektedirler. İkinci olarak, pluralistler devleti bir bütün olarak değil alt örgütlerden ve birimlerden meydana gelen bir yapı olarak ele alırlar. Üçüncü olarak, pluralistler kararların alınmasında sadece devletin değil aynı zamanda uluslararası aktörlerin arasındaki rekabetin ve pazarlıkların etkisi olabileceğini düşünmektedirler. Dördüncü olarak, pluralistlere göre uluslararası ilişkilerin gündemi çok yoğundur. Pluralistler, ticaretten, ekonomik ilişkilere, güç, eğitim, sağlık, çevre kirliliği kısacası her türlü toplumsal sorunları da uluslararası ilişkilerin konusuna dahil etmektedirler. Pluralist yaklaşımların diğer bir özelliği ise, realistlerin uluslararası ilişkileri sıfır toplamlı, mahkûmun ikilemi veya güvenlik ikilemi olarak açıklamasına karşın pluralistler, uluslararası ilişkilerin tamamen sıfır toplamlı olamayabileceğini ayrıca tüm uluslararası ilişkilerin mahkûmun ikilemi ya da güvenlik ikilemine indirilemeyeceğini vurgulamaktadır.

Kaynakça
 Tayyar ARI, Uluslararası İlişkiler Teorileri; Çatışma, Hegemonya, İşbirliği, ALFA Yayınları, 2002.

Felsefi akımlar
Sosyoloji

Plüralizm


Georg Friedrich Hugo Louis von der Lippe (* 17. Januar 1866 in Oldenburg; † 7. Juli 1933 in Berlin) war ein deutscher Offizier, zuletzt im Rang eines Generalleutnants.

Herkunft
Seine Eltern waren Bernhard Elimar August Georg Friedrich Wilhelm von der Lippe (* 14. September 1826; † 23. November 1886) und dessen Ehefrau Ida Emilie Juliane Martens (* 31. März 1833; † 10. Oktober 1881). Sein Bruder Friedrich Wilhelm Elimar (1854–1935) wurde ebenfalls Generalleutnant.

Leben und Wirken
Als Fahnenjunker begann er 1883 seine militärische Laufbahn im Feldartillerie-Regiment 26, in welchem er ab 1898 als Hauptmann und Batteriechef eingesetzt wurde. 1908 übernahm er als Major und Kommandeur die II. Abteilung des Feldartillerie-Regiments 63. 1914 wurde er als Oberstleutnant Kommandeur des Feldartillerie-Regiments 37, 1915 als Oberst Kommandeur des Feldartillerie-Regiments 73 und 1916 Kommandeur der 31. Feldartillerie-Brigade. Zum Ende des Ersten Weltkriegs (per 18. Oktober 1918) wurde er noch zum Generalmajor ernannt. In die Reichswehr wurde er 1919 übernommen als Kommandeur der Reichswehr-Brigade 25, dann als Artillerieführer der Reichswehr-Brigade 15 und schließlich 1920 als Artillerieführer III in Berlin. Nachdem er am 29. September 1921 noch den Charakter als Generalleutnant erhalten hatte, erfolgte am 31. Januar 1922 seine Verabschiedung aus dem militärischen Dienst.

Er war darüber hinaus auch Ehrenritter des Johanniterordens.

Familie
Mit seinen Brüdern Rudolf, Walter und Wilhelm von der Lippe war er am 10. November 1887 in den preußischen erblichen Adelsstand aufgenommen worden. Seit 1893 war er verheiratet mit Marie Helene Luise am Ende (* 15. September 1870), eine Tochter des Kommandanten von Berlin Generalmajors Ludwig am Ende (1833–1911). Das Paar hatte eine Tochter: Edith (* 5. Dezember 1896).

Seine Grabstätte befindet sich auf dem Südwestkirchhof Stahnsdorf.

Literatur
 Ernst Kabisch: Die Führer des Reichsheeres 1921 und 1931, Stuttgart 1931.
 Adelslexikon Bd. VII (= Genealogisches Handbuch des Adels Bd. 97), Starke, Limburg 1989, , S. 409.
 Dermot Bradley u. a.: Die Generale des Heeres 1921–1945. Bd. 7, Biblio-Verlag, Bissendorf 2004, ISBN 3-7648-2902-8, S. 563–564.

Person im Ersten Weltkrieg (Deutsches Reich)
Generalleutnant (Reichswehr)
Ehrenritter (Johanniterorden)
Deutscher
Geboren 1866
Gestorben 1933
Mann

Georg von der Lippe


Ole Harkjær (født 19. oktober 1917, død 17. november 2002) var en dansk politiker, der var konservativ borgmester i Lyngby-Taarbæk Kommune 1973–1987.

Harkjær var søn af handelsrejsende Emil Simonsen og hustru Ellen Harkjær. Han blev gift 30. august 1947 med indretningsarkitekt Lise Knudsen,

Han var ansat i Københavns Handelsbank 1933-47, sekretær i Foreningen Norden 1947, kontorchef 1956, direktør 1962-74. Han var tillige direktør for A/S Hindsgavl 1963-78, derefter formand for selskabets bestyrelse til 1987.

Ole Harkjær var formand for Konservativ Ungdom i Gentofte 1939-41 og 1944-46. Han var medstifter af landsforeningen Det frie Nord 1939 og medlem af Foreningen Nordens hovedstyrelse 1974-96.

Under besættelsen var Ole Harkjær aktiv i modstandsbevægelsen og beskæftigede sig blandt andet med illegal presse.

Harkjær var valgt ind i Lyngby-Taarbæk kommunalbestyrelse 1954-87, viceborgmester 1958-73, inden han blev borgmester 1973-87. Han var formand for Lyngby-Nærum Jernbane A/S og for driftbestyrelse 1982-97; formand for Danske Privatbaners fællesrepræsentation og Danske Privatbaners Forsikringsforening G/S 1983-88.

Han var også medlem til 1987 af bestyrelsen for Kommunernes Landsforening, Foreninger af Kommuner i Københavns Amt (derefter æresmedlem), A/S Strandvejs-Gasværket, I/S Gas, Hovedstadsregionens Naturgas I/S og I/S Vestforbrænding foruden en lang række andre bestyrelser.

Ole Harkjær overtog borgmesterposten efter Paul Fenneberg i 1973 og overdrog den i 1987 til Kai Aage Ørnskov.

Kilder

Borgmestre fra Danmark
Borgmestre fra Det Konservative Folkeparti

Ole Harkjær


O Manchester Trophy foi um torneio de tênis profissional disputado em quadras de grama ao ar livre. Inicialmente, fazia parte do ATP Challenger Tour e depois fez parte do Circuito Feminino da ITF. era realizado anualmente no Northern Lawn Tennis Club no subúrbio de Didsbury em Manchester, Inglaterra, Reino Unido, desde 1995.

Histórico
O torneio original extinto, o Manchester Open, começou em 1880 como o prestigioso "Northern Championships" e continuou até que o evento se tornasse um campeonato menor, a nível de Challenger em 1995. O evento de nível Challenger terminou em 2009, mas foi revivido em 2015. O torneio masculino foi interrompido após a edição de 2016, enquanto o torneio feminino foi estabelecido em 2017 e teve sua última edição em 2019 pois a edição prevista para 2020 foi cancelada devido à pandemia de COVID-19.

Resultados

Simples feminina

Duplas femininas

Simples masculino

Duplas masculinas

Ligações externas

 Aegon Manchester Trophy: Broady shrugs off doubles loss with singles scalp
 LTA Tennis Foundation - Event Calendar
 Brown Kicks Off Grass Court Season With Manchester Title

Torneios de tênis no Reino Unido
Fundações em 1995

Manchester Trophy Challenger


Heba Selim (en ), née le  janvier 1988, est une nageuse égyptienne.

Carrière
Heba Selim remporte aux Jeux africains de 2003 à Abuja deux médailles d'argent, sur 400 mètres nage libre et sur le relais 4 x 200 mètres nage libre, ainsi que deux médailles de bronze, sur 800 et  mètres nage libre.

Notes et références

Liens externes

Nageuse égyptienne
Nageuse de nage libre
Naissance en janvier 1988

Heba Selim


Glaphyropteridopsis, rod papratnjača iz porodice Thelypteridaceae, dio reda osladolike. Postoji ¸11 vrsta rasprostreanjenih po sjeveroistočnoj Indiji, Kini i Tajvanu

Rod je opisan 2021. revizijom porodice Thelypteridaceae

Vrste
 Glaphyropteridopsis emeiensis Y. X. Lin
 Glaphyropteridopsis eriocarpa Ching
 Glaphyropteridopsis erubescens (Wall. ex Hook.) Ching
 Glaphyropteridopsis glabrata Ching & W. M. Chu ex Y. X. Lin
 Glaphyropteridopsis jinfushanensis Ching ex Y. X. Lin
 Glaphyropteridopsis mollis Ching & Y. X. Lin
 Glaphyropteridopsis pallida Ching & W. M. Chu
 Glaphyropteridopsis rufostraminea (Christ) Ching
 Glaphyropteridopsis sichuanensis Y. X. Lin
 Glaphyropteridopsis splendens Ching
 Glaphyropteridopsis villosa Ching & W. M. Chu

Izvori

Thelypteridaceae

Glaphyropteridopsis


In der Liste der Kulturdenkmale im Hopfengarten sind alle Kulturdenkmale des zur Stadt Magdeburg gehörenden Stadtteils Hopfengarten aufgelistet. Grundlage ist das Denkmalverzeichnis des Landes Sachsen-Anhalt, das auf Basis des Denkmalschutzgesetzes vom 21. Oktober 1991 erstellt und seither laufend ergänzt wurde.

Kulturdenkmale

|}

Ehemalige Kulturdenkmale

|}

Legende

Literatur
 Denkmalverzeichnis Sachsen-Anhalt, Band 14, Landeshauptstadt Magdeburg, Landesamt für Denkmalpflege und Archäologie, Michael Imhof Verlag, Petersberg 2009, ISBN 978-3-86568-531-5

Weblinks

Digitales Denkmalverzeichnis der Stadt Magdeburg
 Denkmalinformationssystem Sachsen-Anhalt

Hopfengarten

Liste der Kulturdenkmale im Hopfengarten (Magdeburg)


Les Monjiviricetes sont une classe de virus à ARN monocaténaire de polarité négative qui infectent les champignons, les plantes et les animaux. Le taxon est construit à partir des deux ordres qui composent cette classe, les Mononegavirales et Jingchuvirales avec le suffixe -viricetes propre aux classes de virus.

Phylogénie

Notes et références

Classe de virus

Monjiviricetes


Un curent de retur sau curent longitudinal, denumit adesea curent rip, după denumirea din engleză, este un anumit tip de curent de apă care poate să apară în apropiere de plaje cu valuri care se sparg. Cu toate acestea, un curent de retur poate fi de multe ori greu de observat și absent la valurile care se sparg, și se poate recunoaște doar după încrețirea apei care se îndreaptă înapoi spre mare. Un curent rip este un curent puternic, localizat și îngust, de apă care se deplasează în direcție opusă țărmului, tăind liniile valurilor care se sparg ca un râu care se varsă la mare, și este mai puternic în apropiere de suprafața apei.

Curenții de retur pot fi periculoși pentru oamenii din apă. Înotătorii care sunt prinși într-un astfel de curent, care nu înțeleg ce se întâmplă, și care nu au abilitățile necesare, pot să intre în panică, sau să se epuizeze încercând să înoate direct împotriva curentului. Din cauza acestor factori, curenții de retur sunt principala cauză a acțiunilor de salvare ale salvamarilor pe plaje, iar în SUA ele cauzează în medie 46 de decese prin înec pe an.

Un curent de retur nu este același lucru cu , care apare întotdeauna sub un val. Nici contracurenții, nici curenții de retur nu pot trage o persoană în jos și să o țină sub apă. Un curent de retur pur și simplu transportă obiecte plutitoare, inclusiv oamenii, dincolo de zona de spargere a valurilor.

Cauzele și apariția
Un curent de retur se formează deoarece vântul și valurile care se sparg împing apa către țărm, iar acest lucru determină o ușoară creștere a nivelului apei de-a lungul țărmului, apă care va tinde să curgă înapoi în larg pe calea de minimă rezistență. Atunci când există o zonă locală puțin mai adâncă, sau o pauză în bancul de nisip sau de corali din dreptul țărmului, acest lucru poate permite apei să curgă mai ușor în larg, și va iniția un curent de retur prin acest spațiu. Apa care a fost împinsă până aproape de plajă curge de-a lungul țărmului zona de retur alimentând curentul, și apoi curge înspre larg în unghi drept față de plajă într-un curent îngust numit "gâtul" returului, unde fluxul este mai rapid. Când apa din curentul de retur ajunge în afara liniei de spargere a valurilor, fluxul se dispersează în lateral, își pierde puterea și se disipă în ceea ce este cunoscut sub numele de "capul" returului.

Curenții de retur pot să apară pe un țărm cu terase line acolo unde valurile care se sparg trec aproape perpendicular pe linia țărmului, sau acolo unde topografia subacvatică încurajează curgerea apei spre o zonă anume. Ele se pot forma pe coastele oceanelor, mărilor și lacurilor mari atunci când sunt valuri cu energie suficientă. Locația curenților de retur poate fi dificil de prezis. În timp ce unii tind să se repete mereu în același loc, alții pot să apară și să dispară brusc în locații diferite de-a lungul plajei, în funcție de topografia fundului și de direcția valurilor.

Curenții de suprafață pot să apară oriunde există variații puternică de-a lungul țărmului în spargerea valurilor. Această variație poate fi cauzată de unele caracteristici cum ar fi bancurile de nisip (așa cum se arată în diagrama animată), de pontoane și de , și chiar de trecerea unor , și sunt adesea situate în locuri ca cele unde există o întrerupere într-un recif sau zone mai joase pe un , și poate chiar adânci canalul printr-un banc de nisip odată format.
Curenții de suprafață sunt, de obicei, destul de înguști, dar tind să fie mai frecvenți, mai largi și mai rapizi când și unde valurile care se sparg sunt mari și puternice. Topografia subacvatică locală face unele plaje mai susceptibile la curenți de retur; câteva plaje sunt notorii în acest sens.

Deși acești curenți nu sunt maree, în zonele cu maree puternice, curenții de retur pot apărea numai în anumite etape ale ciclului mareic, atunci când apa este suficient de mică pentru a provoca spargerea valurilor deasupra bancului de nisip, și suficient de adâncă pentru ca valurile sparte să curgă peste banc. Dacă țărmul are terasa lină, în unele părți ale lumii, cu diferențe mari între nivelul apei la flux și la reflux, distanța dintre banc si țărm poate varia de la câțiva metri până la un kilometru sau mai mult de la flux la reflux.

O concepție greșită destul de comună este faptul că curenții de retur pot doborî un înotător și-l trage sub apă. Acest lucru nu este adevărat, și în realitate un curent de retur este cel mai puternic aproape de suprafață, întrucât fluxul de la fund este încetinit prin frecare. Curentul de retur curge, în general, pe un canal mai adânc, unde valurile sunt mai puțin probabil să se spargă, sau unde se sparg valurile mai departe în larg ca urmare a efectului curentului asupra valurilor, ceea ce duce la iluzia de zonă de apă mai calmă spre țărm, fără valuri, care poate atrage unii înotători spre acea zonă.

Semne și caracteristici vizibile

Curenții de suprafață au un aspect caracteristic, astfel încât pot fi identificați vizual de pe mal. Acest lucru este util pentru salvamari, înotători, surferi, barcagii, scafandri și alții care activează în apă, care ar putea avea nevoie să evite sau să profite de curentul de retur. Curenții de retur de multe ori arată ca un drum sau un râu care curge direct spre mare, și sunt mai ușor de observat și de identificat atunci când zona de spargere a valurilor este privită de la înălțime. Următoarele sunt câteva caracteristici care pot fi utilizate pentru a identifica vizual un curent de retur:
 Se observă un gol evident între valuri: apa de multe ori pare mai netedă în zona de retur, spre deosebire de liniile valurile care se sparg de o parte și de alta a lui.
 Un "râu" de spumă: suprafața returului pare uneori spumoasă, deoarece curentul transportă spuma valurilor în larg.
 Culori diferite culori: curentul de retur poate varia în culoare față de apa din jur; de multe ori, apa din el este mai opacă sau mai tulbure și, deci, în funcție de unghiul luminii solare, pare mai închisă sau mai deschisă decât apa din jur.
 Uneori se poate vedea că spuma sau resturile plutitoare de pe suprafața curentului de retur se îndepărtează de țărm. În contrast, în zonele înconjurătoare de spargere a valurilor, obiectele plutitoare sunt împinse spre mal.
Aceste caracteristici sunt utile în procesul de învățare a recunoașterii și înțelegerii naturii curenților de retur, astfel încât o persoană să poată recunoaște prezența unuia înainte de a intra în apă. În SUA, unele plaje au semne create de Administrația Națională Oceanică și Atmosferică și USLA, care explică ce este un curent de retur și cum se poate scăpa de el. Aceste semne sunt intitulate, "Rip Currents; Break the Grip of the Rip". Cei care merg pe plajă pot obține informații de la salvamari, care sunt mereu cu ochii pe curenții de retur, și care își pot muta steagurile de avertizare astfel încât înotătorii să poată evita curenții.

Pericol pentru înotători

Curenții de retur sunt o potențială sursă de pericol pentru oameni în apele de adâncime mică, cu valuri care se sparg, din mări, oceane și lacuri. Curenții de retur sunt cauza proximă a 80% din operațiunile de salvare efectuate de salvamarii de plajă.

Curenții de retur curg de obicei cu aproximativ 0,5 metri pe secundă, dar pot ajunge la 2,5 metri pe secundă, o viteză mai mare decât poate înota oricine. Cu toate acestea, majoritatea curenților de retur sunt destul de înguști, și niciunul nu este foarte larg; înotătorii pot ieși cu ușurință din ei înotând perpendicular pe curent și paralel cu plaja. Înotătorii care nu sunt conștienți de acest fapt se pot epuiza încercând fără succes să înoate împotriva curentului. Curent dispare, de asemenea, complet la cap, în afara zonei de spargere a valurilor, astfel încât există o limită definită a cât de departe de țărm poate fi dus un  înotător de către un curent de retur.

Într-un curent de retur, moartea prin înec survine atunci când o persoană are abilități limitate de înot și intră în panică, sau atunci când un înotător persistă în încercarea de a înota direct spre țărm împotriva unui curent puternic, devenind în cele din urmă extenuat și în imposibilitatea de a mai rămâne pe linia de plutire.

Potrivit Administrația Națională Oceanică și Atmosferică, în medie pe 10 ani, curenții de retur au cauzat moartea a 46 de persoane anual în Statele Unite ale Americii, iar în 2013 au murit în curenți de retur 64 de persoane. Cu toate acestea, , "estimează că numărul anual al deceselor cauzate de curenții de retur de pe plajele țării depășește 100".

Un studiu publicat în 2013 în Australia a arătat că curenții longitudinali au ucis mai multe persoane pe teritoriul australian decât incendiile, inundațiile, cicloanele și atacurile rechinilor la un loc.

Tratarea situației
O persoană prinsă într-un curent de retur poate observa că el sau ea se îndepărtează de țărm destul de rapid. Adesea nu poate înota direct înapoi spre mal împotriva curentului de retur, deci acest lucru nu este recomandat. Curentul nu trage un înotător la fund, ci pur și simplu îl poartă departe de țărm într-o fâșie îngustă de apă în mișcare. Curentul de retur este ca o  aflată în mișcare, de pe care înotătorul poate ieși înotând perpendicular pe curent, paralel cu malul, în orice direcție, până când iese din curentul de retur, care, de obicei, nu este foarte larg. Odată ieșit din curent, înotul înapoi la mal este relativ ușor în zonele în care se sparg valurile și acolo unde obiectele plutitoare (inclusiv înotătorii) sunt împinse spre mal.

Ca alternativă, înotătorii sau cei prinși într-un curent de retur puternic pot sa se relaxeze și să se lase duși de curent (fie plutind, fie călcând apa) până când curentul dispare dincolo de linia de spargere, și atunci ei pot cere ajutor, sau înota înapoi în diagonală în direcția opusă curentului și spre mal.

Înotătorii de pe coastă trebuie să înțeleagă pericolul curenților de retur, să învețe cum să-i recunoască și cum să îi evite și, dacă este posibil, să înoate doar în acele zone în care salvamarii sunt la datorie.

Utilizări
Persoanele cu experiență și cunoștințe, între care surferii, body-boardiștii, ,  și caiaciștii vor folosi uneori curenții de retur pe post de mijloc de transport rapid și simplu atunci când doresc să iasă dincolo de zona de spargere a valurilor.

Referințe

Întinderi de apă
Oceanografie fizică

Curent de retur


دروزهنايا غوركا  هي مدينة في مقاطعة ليبيتسك أوبلاست في روسيا. يبلغ عدد سكانها حوالي 3603 نسمة.

مدن مقاطعة ليبيتسك

دروجنايا غوركا (مقاطعة ليبيتسك)


Bærestol () er et sæde til at bære et menneske i. Det er et transportmiddel uden hjul, som bliver båret af mennesker eller dyr for at transportere personer.

Typer
Det er flere typer af bærestole som en sedan, en lukket bærestol opkaldt efter byen Sedan (sedan chairs på engelsk). Og en palanquin (palkhi)  en bærestol med hængende stolesæde som har været brugt i Indien, og gama i Korea. Mindre bærestole er åbne stole eller senge. Sådanne bærestole kan have en overbygning eller et aflukke til beskyttelse mod vejr og vind eller for at hindre indsyn. Silla er et spansk navn for en enkel type bærestol, hvor stolen spændes fast på ryggen af en enkelt bærer. Større bærestole, som blev brugt af de kinesiske kejsere, kan ligne små værelser på platforme, og bliver båret af et dusin bærere eller flere. Sedia Gestatoria er navnet på pavens bæretrone som bliver brugt i ceremonielle processioner.

En anden form for bærestol er patientbåren, enten i form af en klæde fæstet mellem to bærestokke eller som en hængekøje under én stok. Endnu en variant af bærestolen er typer, hvor figurer bæres i katolske processioner. Bærestole kan også fæstes til dyr som på ryggen af en elefant.

Bærestole med bærere blev særlig brugt af rige og mægtige personer og var ofte udtryk for høj social status. Bærestole har også været brugt som transportmidler for syge. I Wien var der omkring hundrede offentlige Tragesessel i 1781. De blev udkonkurrerede af hestedrosjer og anden offentlig persontransport.

Også i Østen var der offentlige bærestole.

Noter

Transportredskaber

Bærestol


Zlatko Burić (Prnjavor, 18. kolovoza 1960.) bosanskohercegovački boksač.

Karijeru je započeo 1974. godine u boksačkom klubu Radnički u Slavonskom Brodu. Od 1986. do 1988. godine bio je član boksačkog kluba Rijeka, 1994. godine postaje članom boksačkog kluba Slavija iz Banja Luke.

Karijeru je okončao 2005. godine. Službeno je nastupio u 300 susreta, uključujući 6 profesionalnih mečeva bez poraza (od 2000. do 2005. godine).

Djelovao je kao trener B.K. Slavija 2012. godine, 2014. godine osnovao je boksački klub Ring u Prnjavoru.

Uspjesi
1979. Prvenstvo Hrvatske (Ogulin), poluvelter kategorija - Zlatna medalja
1979. Prvenstvo Jugoslavije (Pula), poluvelter kategorija - Zlatna medalja
1980. Prvenstvo Hrvatske (Rijeka), velter kategorija - Zlatna medalja
1982. Prvenstvo Hrvatske (Zagreb), velter kategorija - Zlatna medalja
1982. Prvenstvo Jugoslavije (Borovo), velter kategorija - Zlatna medalja
1982. Čelična pesnica (Zenica) - Zlatna medalja
1984. Prvenstvo Jugoslavije (Valjevo), polusrednja kategorija - Srebrna medalja
1985. Strandzha turnir (Sofija) - Srebrna medalja
1985. Prvenstvo Jugoslavije (Maribor), polusrednja kategorija - Zlatna medalja
1985. Prvenstvo Balkana (Sofija), srednja kategorija - Zlatna medalja
1986. Sweden Box Open (Stockholm), srednja kategorija - Srebrna medalja
1987. Internacionalni Turnir (Berlin), srednja kategorija - Brončana medalja
1988. Prvenstvo Jugoslavije, srednja kategorija - Brončana medalja
1988. Beogradski pobjednik (Beograd) - Zlatna medalja
1995. Prvenstvo Jugoslavije (Valjevo), poluteška kategorija - Srebrna medalja
2002. Prvenstvo Balkana, kruzer kategorija - Zlatna medalja

Treneri
Aco Debelić
Slobodan Lazić
Slobodan Anđelić
Predrag Krstić
Mirko Jokić
Tomo Palankin
Miroslav Popović

Izvori

Bosanskohercegovački majstori borilačkih vještina
Boksači

Zlatko Burić (boksač)


وهو الشيخ القاضي أبو محمد عبيد الله بن محمد بن طلحة بن الحسن الدامغاني، ولد في دامغان عام 423هـ/1030م، ونشأ بها ودرس العلم على علمائها، حتى نبغ وذاع صيته، وهو ابن أخت قاضي القضاة أبي عبد الله الدامغاني، ثم قدم بغداد ودرس على علمائها وأتم دراسته عليهم ومن العلماء الذين تتلمذ عليهم: أبو القاسم علي بن المحسن التنوخي، وأبو محمد الحسن بن علي الجوهري، وأبو الفتح عبد الكريم بن محمد المحاملي، وأبو النصر أحمد بن الحسين السكري.

وكان رجلاً فاضلاً وذا علم ودراية بالفقه والقضاء، ودرس عليه جماعة من العلماء ومنهم: عبد الوهّاب الأنماطي، وعمر بن ظفر المغازلي، وأبو المعمر الأنصاري، وأبو طاهر السلفي، ولقد شهد عند خالهِ قاضي القضاة أبي عبد الله الدامغاني يوم الثلاثاء 26 ربيع الآخر عام 542هـ، فولاه خاله القضاء في ربع جانب الكرخ من بغداد يوم الثلاثاء 19 رجب عام 470هـ، وكان موصوفاً بالعدل والقوة.

وفاته
توفي ليلة الأثنين 27 صفر عام 502هـ/1108م، وشيع بموكب كبير في اليوم التالي ودفن في مقبرة الخيزران، بالقرب من ضريح الإمام أبو حنيفة.

مصادر

مواليد 423 هـ
مواليد 1030
وفيات 502 هـ
وفيات 1108
أشخاص من بغداد
علماء دين سنة
قضاة
فقهاء
مدفونون في مقبرة الخيزران

أبو محمد الدامغاني


La  antiguamente conocida como Autopista de la Costa Brava, fue una autopista española que conectaba la  y la  (hoy AP-7 y AP-2) a la altura de Vendrell con la  y la  a la altura de Barcelona. Fue traspasada su competencia desde el ministerio de Fomento a la Generalidad de Cataluña en 1995 y, desde 2001, se encuentra integrada dentro del itinerario autonómico , habiendo sido descatalogada la nomenclatura A-16

Tramos

La autopista fue inaugurada en 3 tramos, siendo el último inaugurado bajo titularidad autonómica pero todavía bajo el identificador A-16

Salidas

Salidas bajo la nomenclatura establecida en 2001 y 2003 para las carreteras autonómicas y estatales respectivamente.

Véase también
Autopista C-32

Referencias

16

A-16


Ekaterina Kurakova (en russe : Екатерина Куракова, et en polonais : Jekaterina Kurakowa), née le  à Moscou, est une patineuse artistique russo-polonaise représentant la Pologne depuis 2019. Elle est cinq fois championne de Pologne (entre 2019 et 2023).

Biographie

Carrière sportive
Ekaterina Kurakova commence le patinage artistique en 2006.

Elle représente la Russie dans de nombreuses compétitions juniors. Elle remporte notamment en catégorie novice  l' en 2014 et 2015, l' en 2014 ainsi que le  la même année.

Au niveau junior, elle s'impose par deux fois sur la  en 2016 et 2017.

Elle prend officiellement la nationalité polonaise en 2019. Elle explique ce choix notamment en raison de la concurrence importante dans sa discipline en Russie qui ne lui permet pas de disputer assez de compétitions.

Elle participe à ses premiers Jeux olympiques en 2022 et prend la  place de la compétition.

Palmarès

Notes et références

Liens externes

Patineuse artistique polonaise
Patineuse artistique aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Naissance en juin 2002
Naissance à Moscou

Ekaterina Kurakova


This is a list of notable applications that use GTK and/or Clutter for their GUI widgets. Such applications blend well with desktop environments that are GTK-based as well, such as GNOME, Cinnamon, LXDE, MATE, Pantheon, Sugar, Xfce or ROX Desktop.

Official GNOME applications
The GNOME Project, i.e. all the people involved with the development of the GNOME desktop environment, is the biggest contributor to GTK, and the GNOME Core Applications as well as the GNOME Games employ the newest GUI widgets from the cutting-edge version of GTK and demonstrates their capabilities.

Shells, user interfaces, application launchers
 GNOME Shell – the desktop graphical GUI shell introduced with GNOME version 3.0
 Cinnamon fork of the GNOME Shell
 GNOME Panel – applications launcher
 Maynard, a shell for Weston by Collabora originally for the Raspberry Pi
 GNOME Panel and forks
 Budgie is a distro-agnostic desktop environment

Education software
 Tux Typing – typing tutor for children
 DrGeo – geometry software
 GCompris – educational entertainment for children (legacy version only)

Utility software

Operating system administration
 Disk Usage Analyzer – Disk-usage analyzer
 GNOME Disks – utility for the hard disk; partition editor, S.M.A.R.T. monitoring, formerly known as Gnome Disk Utility or palimpsest
 GParted – utility for the hard disk; partition editor
 GDM – X display manager
 GNOME Keyring Manager – Password manager
 GNOME Screensaver – Simple screensaver configuration
 Alacarte – Menu editor

End-user utilities

Archive Manager – archive manager
Cheese –  webcam application
Conduit Synchronizer – Photo/music/notes/files etc. synchronization
Eye of GNOME – official image-viewer for GNOME
Getting Things GNOME! – Personal tasks management software
gnee – A GNOME GUI and a panel applet that can be used to record and replay test cases.
GNOME Boxes – Application to access remote or virtual systems
GNOME Screenshot – take screenshots of desktop and windows
GNOME Calculator – calculator
GNOME Commander – Two-panel graphical file manager
GNOME Files – File manager, formerly called Nautilus
GNOME Terminal – Terminal emulator
Gnote – Note-taking software in C++
 – drop-down terminal emulator
Gucharmap – Character map
Guvcview –  webcam application
Orca – Scriptable screen-reader
Scribes – Text editor
Seahorse – PGP and SSH key-manager
Sushi – File previewer
Terminator - Terminal emulator
 – drop-down terminal emulator
Tomboy – Note-taking software in C#
Vinagre – VNC client
Vino – VNC server (deprecated)

Games
 GNOME Games – collection of games in Vala and C, now archived
 Lutris - video game manager/launcher

Abstract strategy games
 GNOME Chess – new 2d graphical front-end written in Vala
 PyChess – Chess implementation

Puzzle games
 GNOME Mines – Minesweeper-clone
 gbrainy – Brain teaser game

Graphics

Graphics editors
 GIMP – an extensive raster graphics editor
 Inkscape – an extensive vector graphics editor
 MyPaint – an extensive raster graphics editor, for digital painters
 Pinta – a minimalist raster graphics editor

Image viewers
 Shotwell – Photo manager
 F-Spot – Photo manager
 gThumb – Image viewer

Internet software

Web browsers

 Web – default GNOME web-browser
 Midori – default Xfce web-browser
 Uzbl – minimalist web-browser
 xombrero – minimalist web-browser

Email clients

 Balsa – Email client
 Claws Mail
 Evolution (software)
 Geary
 Modest (email client)
 Pantheon Mail
 Sylpheed

Software for inter-person communication

 Empathy – instant-messaging client, VoIP and videoconferencing
 Pidgin – Instant messenger
 Smuxi – User-friendly IRC Client
 HexChat – IRC client
 Gajim – Instant messenger

File sharing
 Deluge — BitTorrent client
 Transmission – BitTorrent client
 Gwget – Download manager framework
 Gwibber – Microblogging client
 Liferea – RSS feed reader
 Pan – Usenet news reader

Office software
 AbiWord – word processor
 GnuCash – Personal and small business finance manager
 Gnumeric – Spreadsheet
 BOND – Database frontend
 Evince – pdf viewer
 GNOME Dictionary – Dictionary
 Evolution – Integrated mail, contacts, and calendar
 OCRFeeder – a graphical front-end for the Optical character recognition engines CuneiForm, GOCR, Ocrad and Tesseract

Tools for programming and development
 GNOME Builder – Integrated development environment
 Anjuta – Integrated development environment
 Glade Interface Designer – a Graphical user interface builder
 Gedit – Text editor
 Leafpad – Lightweight text editor
 Lazarus - cross-platform visual IDE for RAD using the Free Pascal compiler
 Devhelp – API documentation browser
 Nemiver – C and C++ debugger
 Geany – text editor suitable for programming
 Meld – diff-viewer
 PIDA – IDE
 Xojo – IDE
 Zenity – execute GTK dialog boxes from shell scripts
 Bluefish – Web design editor
 MonoDevelop – Integrated development environment
 ActiveState Komodo – Integrated development environment
 Gtranslator – uses gettext
 poedit – gettext
 Scala (software)

Optical disc software

Optical disc authoring software
 Brasero – optical disc authoring software, graphical front-end to burn CDs/DVDs

Optical disc ripping software
 Grip – CD ripper and player
 Thoggen – DVD backup utility

Audio
 Software audio players (free and open-source)
 SoundConverter (software)
 GNOME Sound Juicer

Video

Video players
 GNOME Videos – the GNOME default video player

Video editors
 Gnome Subtitles – Video subtitling
 Pitivi – Video editor
 Cinelerra - Video editor

Science software

Chemistry
Despite the immense popularity of Qt, there continues to be science software using the GUI widgets of version 2 of GTK toolkit. Whether this is going to remain that way, or whether the software will be ported to some current version of GTK (maybe GTK 4) remains to be seen.
 Ghemical – computational chemistry software package

Statistics
 gretl — an open-source statistical package, mainly for econometrics

Various
 Beagle – search tool
 Gramps – Genealogy software

See also

 List of free electronics circuit simulators

References

Software that uses Cairo (graphics)
Software that uses GStreamer
GTK applications

List of GTK applications


Nivå Bugt Strandenge er et 20 hektar stort fuglereservat der ligger syd for byen Nivå ud til Nivå Bugt.

Reservatet er en del af den 302 hektar store Nivå Ådal-fredning hvis ældste dele  blev iværksat i 1950. Siden 2008 har Fugleværnsfonden forvaltet strandengene efter aftale med Fonden Den Hageske Stiftelse, der ejer engene .

Naturområdet langs kysten består af strandenge, vandhuller, rørskov og å. Området er det eneste på den danske del af Øresundskysten, hvor vadefugle og andre vandfugle har mulighed for at raste og fouragerer. Naturreservatet er derfor en del af del af en betydningsfuld fuglelokalitet, og gennem årene er der observeret mere end 200 fuglearter.

I naturreservatet findes der informationstavle og reservatfoldere, et stisystem og et fugleobservationstårn.

Nivå Bugt Strandenge har tilknyttet en gruppe af frivillige naturplejere, der arbejder for at gøre reservatet indbydende for såvel fugle som publikum.

Åen Nivå løber ud i Nivå Bugt Strandenge.

Kilder og henvisninger

 Om reservatet  på  fuglevaernsfonden.dk
Kort miljoegis.mim.dk

Naturreservater i Danmark
Lokaliteter i Fredensborg Kommune

Nivå Bugt Strandenge


Köhn Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Plön iline bağlı belediye. 13,16 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2015 itibarıyla yaklaşık 798 olarak tespit edilmiştir. Kilometrekare başına yaklaşık 61 kişilik bir nüfus yoğunluğuna sahiptir. Belediye Başkanlığı Rainer Longk tarafından yürütülmektedir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 http://www.koehn-puelsen.de

Plön iline bağlı yerleşim birimleri

Köhn


Trpinja es un municipio de Croacia en el condado de Vukovar-Sirmia.

Geografía

Se encuentra a una altitud de 85  a 302 km de la capital nacional, Zagreb.

Demografía

En el censo 2011 el total de población del municipio fue de 5 572 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:

Bobota - 1 491
Bršadin - 1 341
Ćelije - 121
Ludvinci - 109
Pačetin - 541
Trpinja - 1 516
Vera - 453

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades del condado de Vukovar-Sirmia
Municipios de Croacia

Trpinja


Brenda Fricker (født 17. februar 1945) er en irsk teater- tv- og filmskuespiller. Hun har optrådt i mere end 30 film og tv-roller. I 1989 blev hun den første irske skuespiller til at vinde en Oscar for bedste kvindelige birolle, for sin præstation i filmen Min venstre fod. Fra juli 2014 har hun indtil videre ladet pensionere fra skuespillet.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Irland
Filmskuespillere fra Irland
Teaterskuespillere fra Irland
Personer fra Dublin
Oscar for bedste kvindelige birolle
Irere i 1900-tallet

Brenda Fricker


Psathyrella piluliformis (Pierre Bulliard, 1783 ex Peter D. Orton, 1969), sin. Hypholoma hydrophila (Pierre Bulliard, 1783 ex Lucien Quélet, 1886), Psathyrella hydrophila (Pierre Bulliard, 1783 ex René Maire, 1937), din încrengătura Basidiomycota în familia Psathyrellaceae și de genul Psathyrella denumită în popor ciupercă umedă, este o specie saprofită de ciuperci comestibile. Ea se poate găsi în România, Basarabia și Bucovina de Nord, crescând  în tufe cu multe exemplare, în primul rând în păduri de foioase pe cioturi și bușteni de stejari și fagi în putrefacție, ocazional și în cele de rășinoase, favorizând locuri umede. Apare de la câmpie la munte, dar nu în regiuni montane. Perioada favorită de dezvoltare o are din august până în noiembrie.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 2-6 cm, este friabilă și fragilă, la început emisferică, apoi în formă de clopot și în sfârșit aplatizată, prezentând atunci ocazional un mic gurgui turtit în centru. Restul vălului parțial (velum partiale) rămâne agățat la margine, dar numai pentru scurt timp. De acea nu se formează un inel în jurul piciorului. Dar ca rezultat rămâne la multe ciuperci pentru un anumit timp o bordură subțire și albicioasă. Cuticula adesea încrețită și odată cu vârsta puțin canelată la margine arată în tinerețe nu rar firișoare trecătoare albe, începând în vârf (cauzat vălului parțial). Datorită faptului, că pălăria este higrofană (proprietatea unor ciuperci de a-și schimba culoarea atunci când absorb sau pierd apă), coloritul uniform tinde între ocru sau galben-maroniu (pe timp uscat) și brun-roșiatic închis (la umezeală).
 Lamelele: sunt numeroase, înalte și subțiri, spațiat strânse, câteodată slab ondulate, cu lameluțe intercalate și aderente la picior. Coloritul este la început albicios cu muchii alb-flocoase, devenind cu vârsta gri-maroniu și la bătrânețe brun închis. Lamelele sunt acoperite inițial cu vălul parțial de culoarea muchiilor tinere.
 Piciorul: are o înălțime de  4-10 cm și o lățime de 0,3-0,7 cm, este cilindric, subțire, adesea îndoit, longitudinal-fibros și gol pe dinăuntru. Suprafața sa este murdar albicioasă și ușor marmorată, spre bază maronie precum mătăsoasă și canelată spre vârf. Nu prezintă un inel.
 Carnea: schimbă de asemenea culoarea fiind uscată bej, iar umedă gri-maronie, este moale și fragedă în pălărie, un pic mai fibroasă în picior, cu un miros ușor de ciuperci și plăcută la gust atât timp cât este tânără, devenind odată cu vârsta adesea amară.
 Caracteristici microscopice: au spori netezi cu un por de germen vizibil, sunt bruni ca scorțișoara cu nuanțe de roz, ovoidal-ascuțiți sau aproape în formă de alune, netezi, cu fibule anastomoze, având o mărime de 5-7 x 3-3,5 microni. Coloritul pulberii lor este brun-purpuriu. Basidiile au patru sterigme. Cheilocistidele (celule de obicei izbitoare și sterile care pot apărea între basidii și himen, pe muchia lamelor) sunt bontite, nu rar bulboase spre vârf și măsoară 25–40 × 10–16 microni.
 Reacții chimice: Buretele se colorează cu anilină de fenol încet roz.

Confuzii
Ciuperca umedă poate fi confundată cu specii comestibile, ca de exemplu Agrocybe paludosa, Flammula alnicola sin. Pholiota alnicola (comestibilă) Flammulina velutipes, sin. Collybia velutipes, Hypholoma capnoides, Kuehneromyces lignicola, sin, Pholiota vernalis (fără valoare culinară), Kuehneromyces mutabilis, Pholiota lignicola (probabil comestibilă, dar poate fi confundată extrem de ușor cu letala Galerina marginata), Pholiota graminis, Psathyrella candolleana, Psatyrella multipedata (fără valoare culinară) sau Psatyrella spadicea, mai departe cu soiuri necomestibile, otrăvitoare, chiar letale, ca de exemplu Cortinarius anthracinus (necomestibil), Galerina marginata (letală), Hypholoma fasciculare (amară și otrăvitoare), Hypholoma lateritium sin. Hypholoma sublateritium (otrăvitor), Naematoloma sublateritium (amară și otrăvitoare), Hypholoma marginatum, (amară, necomestibilă) Pholiota lucifera (probabil otrăvitoare) sau Stropharia squamosa sin. Leratiomyces squamosus (necomestibilă).

Specii de ciuperci asemănătoare în imagini

Valorificare
Deci nu astfel de gustos ca gheba ciobanilor, exemplare tinere ale ciupercii umede pot fi preparate în bucătărie asemănător.

Buretele se aplică, de asemenea, ca ciupercă medicinală în medicina naturală sau în cea tradițională chinezească și japoneză, pentru că se spune, că ar avea un efect de stimulare și consolidare asupra sistemului imunitar (de exemplu scăderea glicemiei).

Note

Bibiliografie
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto, vol. 1-7 (vezi sus)
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Gustav Lindau, Eberhard Ulbrich: "Die höheren Pilze, Basidiomycetes, mit Ausschluss der Brand- und Rostpilze", Editura  J. Springer, Berlin 1928
 Meinhard Michael Moser: "Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Psathyrella hydrophila, film
Psathyrella
Ciuperci comestibile
Ciuperci saprofite
1791 în știință

Psathyrella piluliformis


Crkva sv. Roka nalazi se u Sutivanu na Braču.

Opis
Crkva sv. Roka podignuta je u 17. stoljeću na dominantnom položaju nad Sutivanom kao zavjetna crkva protiv kuge. Jednobrodna crkva je obnovljena u 19. stoljeću te joj je dodan zvonik uz pročelje. Kameno pročelje je jednostavno komponirano s profiliranim portalom i bogato ukrašenom rozetom. U unutrašnjosti su zavjetne slike brodova spašenih u oluji.

Zaštita
Pod oznakom Z-3429 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra.

Izvori

Roko
Roko, Sutivan
Sutivan

Crkva sv. Roka u Sutivanu


The Union of Arras (Dutch: Unie van Atrecht, French: Union d'Arras, Spanish: Unión de Arrás) was an alliance between the County of Artois, the County of Hainaut and the city of Douai in the Habsburg Netherlands in early 1579 during the Eighty Years' War. Dissatisfied with the religious policies of rebel leader Prince of Orange and the States General of the Netherlands, and especially the rise of the radical Calvinist Republic of Ghent since October 1577, they signed a declaration on 6 January 1579 about their intent to offer a vigorous defense of the Roman Catholic religion against what they saw as encroachments by Calvinists in other provinces. These signatories would begin negotiations for a separate peace with the Spanish Crown, which resulted in the Treaty of Arras of 17 May 1579.

Background

After the Pacification of Ghent, the entire Habsburg Netherlands was united in opposition to the government of king Philip II of Spain, the overlord of the Netherlands. They formed the Union of Brussels that constituted a formal government, formed by the States General and a governor-general who was appointed by the States General: the archduke Matthias, in competition with the royal governor-general, Don Juan of Austria. Orange, the leader of the originally rebelling provinces, Holland and Zeeland, had a leading role in the Council of State that formed the executive for the States General. One of the important provisions of the Pacification was that the Calvinists received freedom of religion in Holland and Zeeland, and would be tolerated elsewhere in the Netherlands, but that the other 15 provinces would officially maintain the Catholic Church as the dominant one. Calvinists in other provinces soon also claimed freedom of religion. In Flanders and Brabant they even used force to change the government of cities like Ghent, Bruges, and Antwerp to obtain this objective, much to the dismay of Catholic politicians in the southern part of the country. Orange tried to promote civil peace with a policy of "religious peace," allowing freedom of worship to both Catholics and Protestants in the entire Netherlands.

Declaration of 6 January 1579
Don Juan died in October 1578 and was replaced as commander of the Spanish Army of Flanders and royal governor-general by Alexander Farnese, Duke of Parma, who proved an able diplomat, adept at driving wedges between the Catholic nobles in the south and the regime of Orange and the States General. In opposition to the policies of Orange a group of Catholic nobles, known in historiography by the name "Malcontents," had formed under the leadership of the stadtholder of Hainaut, Philip de Lalaing, 3rd Count of Lalaing and Emanuel Philibert de Lalaing. Parma opened negotiations with the Malcontents and they brought about an alliance of Hainaut, Artois, and the city of Douai, which on 6 January 1579 subscribed to a declaration in which they expressed their discontent about the events since the Pacification of Ghent, and (without naming names) rejected the "religious peace" policy of Orange. The declaration issued in the following rousing promise:

Beyond this promise the declaration did not contain more concrete resolutions, such as the formation of a defensive alliance, like a number of the northern provinces formed later in January 1579 in the form of the Union of Utrecht. But this was not to be expected, as the signers of the declaration considered themselves the "true" defenders of the Union of Brussels, that they intended to continue.

Peace of Arras

However, the members of the Union of Arras soon opened peace negotiations with Parma, which resulted in the signing of the Treaty of Arras (1579) on 17 May 1579.
These were the main conditions:
 The provisions of the Pacification of Ghent, the Perpetual Edict and the Union of Brussels were reaffirmed, both by the Spanish Crown and the members of the Union of Arras;
 There should be no more garrisons of foreign mercenary troops, either paid by Spain or by the States General;
 The Council of State should be organized like that of the time of Charles V;
 Two-thirds of the council members should be installed by all States of the member provinces consenting;
 All privileges that were in force at the time of the reign of Charles V should be reinstated;
 Taxes imposed after the reign of Charles V were to be abolished;
 Roman Catholicism was the only allowed religion. Any other religion (i.e. Calvinism) should be prohibited.

The provinces that signed the Peace were:

 County of Hainaut
 County of Artois
 Lille, Douai and Orchies (Walloon Flanders)

The regions that favored the Peace, but did not sign it at time (though they later acceded), were
 County of Namur,
 County of Luxembourg,
 Duchy of Limburg.

Parma used these "reconciled" counties as a base to start his reconquest of the "disobedient" provinces (members of the Union of Utrecht).

See also
 Union of Utrecht

Notes and references

Notes

References

Sources

1579 in the Habsburg Netherlands
Military alliances involving Spain
Atrecht
Eighty Years' War (1566–1609)
1579 treaties
Arras

Union of Arras


Eine Schneelastwaage, auch Schneelastwächter, ist ein Warnsystem zur Kontrolle der Schneelast um die Überlastung einer Dachkonstruktion frühzeitig zu erkennen und Gegenmaßnahmen einleiten zu können. Dazu wird permanent das Gewicht der Dachlast gemessen und aufgezeichnet. Bei Überschreitung kritischer Werte wird ein optischer und akustischer Alarm ausgelöst. Die Verantwortlichen können via SMS oder E-Mail benachrichtigt werden.

Die Systeme bestehen aus Messeinheit (Schneewaage) und Auswerteeinheit (Kontrollmonitor) bzw. alternativ einem Online-Portal, auf das von jedem Computer, Tablet oder Smartphone weltweit zugegriffen werden kann. Je nach Hersteller sind beide Komponenten durch ein Daten- und Stromversorgungskabel, Funkverbindung oder Internet verbunden. Die aktuelle Belastung pro Quadratmeter kann ohne Dachbegehung abgelesen werden. Neben der aktuellen Schneelast werden auch weitere Werte wie die Temperatur und Netzstärke erfasst. Die Messwerte werden ständig aktualisiert und protokolliert. Bei drohender Gefahr können neben einem optischen und akustischen Alarm auch Mitteilungen per SMS oder E-Mail die Verantwortlichen gesendet werden. Gegenmaßnahmen können so rechtzeitig veranlasst werden.

Die Vernetzung verschiedener Standorte ermöglicht es, z. B. alle Gebäude eines Unternehmens deutschlandweit von einem zentralen Punkt aus zu überwachen oder Daten via Fernabfrage jederzeit abzurufen.

Weblinks

 Veröffentlicht in: Alt-Neuöttinger-Anzeiger vom 31. Dezember 2015

Bauingenieurwesen
Schnee
Waage

Schneelastwaage