Matteo Viola es un tenista profesional italiano nacido el 7 de julio de 1987 en la ciudad de Mestre, Venecia.

Biografía
Habla italiano e inglés. Sus apodos son "Teo" y "Matte". Comenzó a jugar tenis a los seis años de edad con su familia. Sus padres son Patrizio y Patrizia; su hermana, Lisa. Su superficie favorita son las pistas duras y su tiro favorito el revés. Su torneo favorito es el Campeonato de Wimbledon y el Masters de Roma y sus ídolos de niño fueron Andre Agassi y Roger Federer. Sus hobbies incluyen el fútbol (le habría gustado ser futbolista si no se hubiera dedicado al tenis) y la música. Es aficionado del Juventus football club.

Carrera
Su mejor ranking individual es el nº 118 alcanzado el 18 de marzo de 2013, mientras que en dobles logró la posición 171el 24 de septiembre de 2012.

Ha logrado hasta el momento 4 títulos de la categoría ATP Challenger Tour, dos de ellos fueron en la modalidad de individuales y los otros dos en dobles.

En el año 2011 ganó el Challenger de Guayaquil, torneo disputado en pistas de tierra batida, batiendo en la final al argentino Guido Pella por 6–4, 6–1. En el año 2012, ganó su segundo título al obtener el Challenger de Yokohama en tierras niponas derrotando en la final al bosnio Mirza Bašić por 7–6(3), 6–3.

También ganó en la modalidad de dobles el Challenger de Casablanca, en Marruecos junto al italiano Walter Trusendi y el Challenger de Santos en  Brasil junto al eslovaco Pavol Červenák como compañero de dupla.

Títulos; 2 (2 + 2)

Individuales

Dobles

Referencias

Enlaces externos

Tenistas masculinos de Italia
Nacidos en Venecia

Matteo Viola


Hai Qing (), née le  dans le district de Gulou (Nankin, en Chine), est une actrice de cinéma et de télévision chinoise.

Elle a joué dans des films tels que , Operation Red Sea et Sacrifice. Pour son rôle dans la série télévisée  (2009), elle a été nominée pour de nombreux prix télévisés, dont un  de la meilleure actrice et un Golden Eagle de la meilleure actrice qu'elle a tous deux remportés. En 2015, Hai est devenue la première ambassadrice nationale d'ONU Femmes.

Hai Qing s'est classée  sur la liste Forbes China Celebrity 100 en 2013,  en 2014 et  en 2015.

Biographie

Hai Qing naît en 1978 dans le district de Gulou, à Nanjing. Elle commence à jouer à l'âge de sept ans en apparaissant dans des émissions de télévision avant de rejoindre l'école de théâtre provinciale du Jiangsu à l'âge de douze ans. En 1997, elle a été acceptée à l'Académie du film de Pékin et peu de temps après, elle est apparue dans son premier long métrage Jade Goddess of Mercy. Hai est revenue au petit écran quelques années plus tard pour apparaître dans un certain nombre de seconds rôles avant de rejoindre ce qui allait devenir son rôle le plus connu dans l'émission A Beautiful Daughter-in-law Era. En tant que personnage Guo Hai-ping, Hai a ensuite reçu trois nominations à des prix, deux aux Golden Eagle Awards et une aux Feitian Television Awards.

Filmographie partielle

Au cinéma
 2002 : Yi jian zhong qing : Dou Dou
 2010 : Sacrifice (Zhao shi gu er) : la femme de Cheng Ying
 2011 : L'amour n'est pas aveugle (Shi lian 33 tian) : Young Zhang Yulan
 2013 : Bei Jing yu shang Xi Ya Tu : Joe
 2017 : What a Wonderful Family! : Wen Jing
 2018 : Operation Red Sea (Hong hai xing dong) : Xia Nan
 2020 : Lan Se Lie Che :
 2021 : Wo he wo de fu bei : Four Eyes' Younger Sister (adulte)
 2022 : Return to Dust : Gui Ying

Récompenses et distinctions

Notes et références

Liens externes

Actrice chinoise
Naissance en novembre 1975
Naissance à Nankin
Actrice chinoise de cinéma
Actrice chinoise de télévision
Enfant acteur

Hai Qing


Dicționarul geografic al Basarabiei este o lucrare enciclopedică terminată și publicată de Zamfir C. Arbore la începutului secolului XX. Dicționarul a apărut în colecția "Dicționarele geografice ale provinciilor romîne în afară de Regat", aprobat de comitetul de redacție Grigore Tocilescu și tipărit prin îngrijirea lui George Ioan Lahovari la București (Atelierele grafice I.V. Socecu) în 1904.

Dicționarul face referire la majoritatea localităților (orașe, sate, cătune) în starea lor de la începutului secolului al XX-lea din Basarabia țaristă, precum și la ținuturile guberniei, târgurile, coloniile țariste, mănăstirile, cursurile de apă, bazinele de apă, ș.a.m.d.

Referințe

Bibliografie
Zamfir C. Arbore, Dicționarele geografice ale provinciilor romîne în afară de regat. Vol. 1 Dicționarul geografic al Basarabiei, Ediția I, văzut, îndreptat și aprobat de comitetul de redacțiune Grigore Tocilescu, Iannescu și Gion; tipărit prin îngrijirea lui George Ioan Lahovari. București, Atelierele grafice I.V. Socecu, 1904.
Zamfir C. Arbore, Dicționarul geografic al Basarabiei, Ediția a II-a, Fundația Culturală Română, Editura Museum, Chișinău, 2001.
Zamfir C. Arbore, Dicționarul geografic al Basarabiei, Ediția a III-a, Editura Saeculum I.O., București, 2012.

Legături externe
Dicționarul geografic al Basarabiei - articol la worldcat.org

Cărți din 1904
Dicționare române

Dicționarul geografic al Basarabiei


Det defekte menneske er en dokumentarfilm instrueret af Jakob Nasser, Casper Søgaard Christensen efter manuskript af Casper Søgaard Christensen, Kristian Mogensen, Uffe Als, Jakob Nasser, Casper Askholm.

Handling
Odder Højskole og Egmont Højskolen fik besøg af Jørgen Leth ved et fællesarrangement den 8. oktober 2007. Forfatteren og film instruktøren skulle fortælle om sin egen film 'Det perfekte menneske' og kommentere filmen 'Det defekte menneske', som Egmont højskolens medielinje producerede i foråret 2007. 'Det er en fremragende film. Jeg har set en del andre udenlandske forsøg på at lave en parallel til min film 'Det perfekte menneske'. Filmen 'Det defekte menneske' er helt klart det bedste resultat, jeg har set. Den holder stilen, ja selv speaken på filmen er kun ændret, der hvor det er nødvendigt, fordi det er en person med handicap, der undersøges i filmen. Det er en fantastisk filmproduktion', sagde Jørgen Leth. Arrangementet var åbent og 300 mennesker fyldte Egmont Højskolens hal. De to film blev vist, og af klapsalverne var det tydeligt, at gæsterne gav Jørgen Leth ret i, at filmen 'Det defekte menneske' er fremragende. (Fra www.egmont-hs.dk)

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2007
Dokumentarfilm fra Danmark

Det defekte menneske


69231 Alettajacobs este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
69231 Alettajacobs este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Palomar de Tom Gehrels. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,64 ua, o excentricitate de 0,26 și o înclinație de 31,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 69001-70000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1972
Centura de asteroizi

69231 Alettajacobs


William Walton Kitchin (October 9, 1866 – November 9, 1924) was an American attorney and the 52nd governor of the U.S. state of North Carolina from 1909 to 1913.

Early life and family
W.W. Kitchin was the son of William H. Kitchin and Maria Figures Arrington. He was born in Scotland Neck, NC. He was the brother of Claude Kitchin and the uncle of Alvin Paul Kitchin, each of whom served in the U.S. Congress. He graduated from Wake Forest College in 1884, studied law at the University of North Carolina at Chapel Hill, and passed the North Carolina Bar examination in 1887.  He practiced law in Roxboro, NC.

On 22 December 1892, W.W. Kitchin married Sue Musette Satterfield of Roxboro, NC.  They had six children: Sue Arrington (22 October 1893 – 5 August 1954), William Walton (16 August 1895 – 30 September 1905), Anne Maria (23 October 1897 – 16 January 1995), Elizabeth Gertrude (19 December 1899 – 9 September 1979), Clement Satterfield (19 June 1902 – 21 December 1930), and Musette Satterfield (10 August 1906 – 17 October 1996).  The children related stories of how kind he was to the hired help at the Governor's Mansion, going so far as to offer them time off one Christmas. This greatly disappointed the employees as they looked forward to the annual event. The children also enjoyed roller skating through the Governor's Mansion.

Political career
In 1892, he ran unsuccessfully for the North Carolina Senate but was later elected for six terms in the United States House of Representatives, from 1897 to 1909. In 1898, he helped lead the Wilmington insurrection of 1898, a violent coup d'état by a group of white supremacists. They expelled opposition black and white political leaders from the city, destroyed the property and businesses of black citizens built up since the Civil War, including the only black newspaper in the city, and killed an estimated 60 to more than 300 people. With other members of his family, he was an active participant in leading to the approval of a state constitutional amendment in 1900 placing numerous limitations on the right of black Tar Heels to vote. In January, 1901, George Henry White, an African-American, included Kitchin in his Congressional farewell address. He said that no politician had done more to bring the African-American into disrepute. White also said that Kitchin attempted to disprove African-Americans were worthy of the Fourteenth Amendment.

In 1906 Kitchin proposed an amendment to the Post Office Department's appropriations bill to end the $167,000 subsidy paid to Southern Railway funding the Fast Mail service, which served his constituency directly and was the last fast mail train in the United States that received such a subsidy. The train was discontinued on January 1, 1907, as a result, and Kitchin's amendment was later used as a campaign issue against him.

Limited to one term as governor by the state constitution of the time, Kitchin ran unsuccessfully for the United States Senate in 1912.  His tenure as governor was highly productive: he increased expenditures for public education and public health services, oversaw expansion of railroads and increased stability of the state's banks.

After completing his term, Governor Kitchin practiced law in Raleigh, NC until 1919, when his declining health led him to retire to his home in Scotland Neck, NC. He died in 1924 and is buried in the Scotland Neck Baptist Cemetery.

References

External links

North Carolina Dept. of Public Instruction
TravisFamily.org genealogy of W.W. Kitchin
Roxboro NC website, Brief Chronology of W.W. Kitchin
The Political Graveyard, Kitchin Family of North Carolina

1866 births
1924 deaths
Democratic Party governors of North Carolina
Wake Forest University alumni
Democratic Party members of the United States House of Representatives from North Carolina
Wilmington insurrection of 1898 conspirators

William Walton Kitchin


Zaplanik je naseljeno mjesto u općini Ravno, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Povijest

Do potpisivanja Daytonskog mirovnog sporazuma bilo je u sastavu tadašnje općine Trebinje koja je ušla u sastav Republike Srpske.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 3

 Srbi - 3

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 3

 Srbi - 3

Izvori

Naselja u Hercegovačko-neretvanskoj županiji
Ravno

Zaplanik


(; ) යනු,   ස්පාඤ්ඤයේ,  බාර්සිලෝනා නගරයේ පිහිටි සහ, කැට්ලෑන් ගෘහ නිර්මාණ ශිල්පී  ඇන්ටෝනි ගොව්ඩී (1852–1926) විසින් නිර්මාණ සටහන් කෙරුණු, විශාල  රෝමානු කතෝලික දෙව්මැදුරකි.

ආශ්‍රිත

සාග්රාදා ෆමීලියා


Dominik Družeta (3. lipnja 1996.), hrvatski judaš.
Član judo kluba Istarski borac iz Pule.

Na europskom prvenstvu u Varšavi 2017. osvojio je broncu u kategoriji do 81 kg. U četvrtzavršnici izgubio je od svjetskog i europskog juniorskog prvaka te zlatnog s Grand Slama te godine u Parizu Nizozemca De Wita. U repasažu je u borbi za broncu pobijedio Gruzijca Rekvijašvilija.

Izvori

Hrvatski džudaši
Životopisi, Pula

Dominik Družeta


لسياسة ويكيبيديا، انظر ويكيبيديا:دمية جورب.

دمية الجورب هي شخصية مزوّرة يقوم بإنشائها أحد للتعليق أو المناقشة على شيء، أو عمل معين، بالأخص في مجتمع نقاشي، أو منتدى على الإنترنت، أو في المكان المخصص للتعليق في المدونات.

تعرف أيضًا، على حسب تعريف ملفات جارجون، أنها تزوير من خلاله يستطيع المستخدم المزور إضافة رسائل وتعليقات أو آراء في المناقشات مدعّمة لرسالته الأصلية؛ ليعطي من يقرأ انطباعًا أن عددا كبيرا يدعم وجهة نظره التي طرحها في رسالته الأصلية.

مصادر

احتيال
التلاعب والدعاية على الإنترنت
تصيد بالإنترنت
خداع
مصطلحات الإنترنت
مضايقات الإنترنت

دمية جورب (إنترنت)


Svijet

Natjecanja

Svjetska natjecanja
 Od 22. studenog do 8. prosinca – XVI. Olimpijske igre – Melbourne 1956.

Kontinentska natjecanja

Europska natjecanja

Osnivanja

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Natjecanja

Timski športovi

Pojedinačni športovi

Osnivanja
 RK Crikvenica, hrvatski rukometni klub
 Toronto Croatia, kanadski nogometni klub

Rekordi

Nagrade

Ostali događaji

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Šport u 1956.


ياماشتا ياسوهيرو  (ياماشيتا هو اسم العائلة) من مواليد 1 يونيو 1957 في ياماتو، محافظة كوماموتو، اليابان. هو لاعب جودو يعتبر من أبرز لاعبي الجودو في التاريخ حتى اليوم. حالياً يعمل كمدرب في العديد من أندية الجودو بما فيها جامعة توكاي و اتحاد الجودو الدولي بعد تقاعده كلاعب جودو في 17 يونيو 1985.

حاز ياماشيتا على خمس ميداليات ذهبية في منافسات دولية وحقق 203 فوز (تتضمن 7 مبارات تعادل) حتى تقاعده. حصل على جائزة الشرف اليابانية في 9 أكتوبر 1984.

روابط خارجية

مراجع

أبطال العالم للجودو
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من كوماموتو (محافظة)
أشخاص من محافظة كوماموتو
أعضاء اللجنة الأولمبية الدولية
حائزون على ميداليات أولمبية في الجودو
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 1984
حاصلون على الميدالية بنفسجية الشريط
رياضيون من محافظة كوماموتو
فائزون بميداليات ذهبية أولمبية من اليابان
لاعبو جودو أولمبيون من اليابان
لاعبو جودو في الألعاب الأولمبية الصيفية 1984
لاعبو جودو يابانيون
مواليد 1957
مواليد في كوماموتو (كوماموتو)

خريجو جامعة توكاي

ياماشتا ياسوهيرو


El partido de los 50 centavos o wumao (chino simplificado: 五毛党; chino tradicional: 五毛黨; pinyin: wǔmáo dǎng) es un término peyorativo no oficial aplicado a comentaristas de Internet contratados por el gobierno de la República Popular de China (tanto a nivel local como a nivel central) o el Partido Comunista de China, para publicar comentarios favorables hacia las políticas del gobierno en un intento de dar forma y cambiar la opinión pública de determinados foros de discusión en Internet, como una forma especial de astroturfing para dar la falsa idea de una "corriente espontánea de pensamiento". Se denuncia también que a los comentaristas se les paga por cada mensaje que desvíe la atención en una discusión de "contenidos sensibles" o de críticas anti-partidistas en los sitios web nacionales, sistemas de BBS y salas de chat, o para que directamente alaben la línea partidista comunista. Los comentaristas afines al Partido Comunista de China se defienden afirmando que el término se usa para desacreditar a cualquiera que publique un comentario que se considera excesivamente patriótico a favor de China en foros de Internet.

Historia
El departamento de publicidad de Changsha ha contratado a comentaristas de Internet desde octubre de 2004. Este es uno de los primeros casos conocidos de apariciones de "comentaristas profesionales" en Internet.

En marzo de 2005, el Ministerio de Educación de la República Popular China aprobó una censura sistemática de los sistemas de "tablón informático" de anuncios universitarios en China, así el popular "Little Lily" BBS manejado por la Universidad de Nankín, se vio obligado a cerrar. Como se estaba preparando un nuevo software para su lanzamiento, las autoridades universitarias contrataron a estudiantes como comentaristas de Internet a tiempo parcial. Se les pagó con el fondo de trabajo-estudio de la universidad para buscar por el foro información indeseable y contraatacarla activamente con puntos de vista a favor de la línea oficial del partido comunista. En los meses siguientes, los líderes del partido de la provincia de Jiangsu empezaron a contratar a sus propios equipos.

A mediados de 2007 eran comunes en toda China los equipos de comentaristas en la web reclutados por las universidades y las organizaciones del PCCh. La Universidad Normal de Shanghái contrato a estudiantes para comentar y medir los niveles de disidencia en los foros de la universidad. Sin embargo, los "comentaristas oficiales" no solo se centraron en la discusión política ya iniciada, sino que también generaron debates en otros temas controversiales de interés nacional, a menudo utilizando argumentos que restaban importancia al problema. Después, algunas universidades y gobiernos locales comenzaron a construir sus propios equipos de comentaristas de Internet.

Impacto y carácter de sus operaciones
El Ministerio de Cultura de la República Popular China lleva a cabo regularmente sesiones de entrenamiento para los "comentaristas del gobierno", tras las cuales se somete a los participantes a un examen que deben aprobar para obtener el "certificado de aptitud". Algunas estimaciones hablan de miles de participantes, mientras que otras elevan la cifra de participantes a 280,000–300,000.

De acuerdo con opiniones del comité de reclutamiento de trabajadores universitarios, los participante del programa son seleccionados entre estudiantes o cuadros destacados de los departamentos de publicidad del PCCh de las universidades, de las ligas juveniles, de la oficina de asuntos académicos, departamentos de admisión al empleo, departamentos de teoría política, departamentos de enseñanza y otras unidades.

El juzgado del distrito de Quinghe, Huai'an, organizó un equipo de 12 comentaristas. La provincia de Gansu contrató, clasificados por su habilidad de escritura. El "Yangtse Evening Post" en abril de 2005 informó acerca de los primeros 26 comentaristas del departamento municipal de publicidad de Suqian. De acuerdo con el notorio bloguero Li Ming, los comentaristas web pro gubernamentales deben ser "al menos decenas de miles".

Wen Yunchao (温云超), un comentarista web, dijo que en Guangdong había alrededor de 20 comentaristas web a tiempo completo. Un comentarista web perteneciente a la comisión de disciplina a nivel estatal estimó en más de 100 el número de comentaristas web en su condado, cuya población es de un millón. Hu Yong, un experto en internet de la Universidad de Peking, dijo que "los moldeadores de la opinión pública ya han penetrado diferentes capas de la sociedad china", él encontró vigilantes de la opinión pública que tratan con información negativa en los foros de ciudades turísticas y en la escuela secundaria a nivel nacional.

En marzo de 2011, el secretario general de Amnistía Internacional Salil Shetty advirtió que países como China e Irán "estaban invirtiendo recursos considerables en blogs pro gubernamentales" en un esfuerzo de reforzar el poder del Estado. Todo sitio web chino de gran tamaño es instruido por la oficina de información para crear un equipo de comentaristas entrenados.

En una directiva de propaganda para el "Partido de los 50 centavos" que se filtró, se definió su objetivo como:

Referencias

Propaganda comunista
Técnicas de la propaganda
Censura de Internet en la República Popular China

Partido de los 50 centavos


Festival bunjevački' pisama 2010. bio je deseto izdanje tog festivala.

Festival se održao u Dvorani sportova u Subotici 24. rujna 2010. U natjecateljskom dijelu je sudjelovalo 18 solista i skupina. Organizirala ga je po prvi put novoosnovana Hrvatska glazbena udruga «Festival bunjevački' pisama». Glavni organizator je bio Vojislav Temunović,. Prije finalne večeri je bila 6. smotra dječjih pjevača i zborova, na kojoj su nastupila djeca do 15 godina, a koja su članovi KUD-ova Hrvata iz Vojvodine.

Festival su prvi put prenosili u inozemstvu i na širem području Vojvodine. Tako su ga osim Radio Subotice, prenosili: za šire područje Vojvodine Radio Srbobran, u Hrvatskoj Radio Čazma, Radio Orahovica, Pitomi radio iz Pitomače, potom Radio Slatina, u BiH Radio Herceg Bosna iz Mostara i lokalne postaje iz Busovače, Čapljine, Jajca, Kupresa, Livna, Posušja i Viteza te u Mađarskoj Radio Croatica iz Budimpešte.

Stručno povjerenstvo je izabralo ove pjesme koje su bile na završnoj večeri:
Tamara Babić "Didine riči", Ante Crnković "Tambura je sve što imam", Mladen Crnković "Salašarske svadbe", Valentina Djurić "Tamburaši, tamburaši", Boris Godar i Tatjana Pakrac Zvonar "Kad tamburica zasvira", ansambl Hajo "Tamburaši, samo svirajte", Ladislav Huska "Crkva sv. Roke", Marija Jaramazović "Tambura nam pismu pamti", Vedran Kujundžić "Hej, Bunjevci moji", Antun Letić Nune "Zaspala je bunjevačka vila",  Tamara Orčić "Rastanak", Antonija Piuković "Litnja kiša", ansambl "Ravnica" i pjesma "Oprosti", Marinko Rudić Vranić "Ljubio sam, ljubio", Darko Temunović "Moja Subotica", ansambl "Svirci moji" iz Pitomače i pjesma "Bunjevačka noć", ansambl Patrija iz Županje i pjesma "Teče, teče vrime", Kristina Vojnić Purčar "Ta ravnica naša".

Suci za najbolji tekst (do sada neobjavljen): prof. Ljiljana Dulić, Katarina Čeliković, Milovan Miković, Ivana Petrekanić Sič i Tomislav Žigmanov.

Stručni žiri za izbor najboljih skladbi, aranžmana, izvođača i debitanta: Marijana Crnković, Tomislav Galić, Nataša Kostadinović, Đuro Parčetić i Berislav Skenderović.

Izvođače je pratio Festivalski tamburaški orkestar kojim je ravnala prof. Mira Temunović.

Po ocjeni strukovnih sudaca za glazbu, pobijedila je pjesma: "Tambura je sve što imam" (glazba: Pere Ištvančić i Marinko Žeravica, stihovi: Marinko Žeravica, aranžman: Pere Ištvančić), u izvedbi Ante Crnkovića. Ante Letić Nune kao autor glazbe za pjesmu "Zaspala je bunjevačka vila" (glazba:Ante Letić Nune, stihovi:Gabrijela Diklić, aranžman: Nela Skenderović) je dobio drugu nagradu strukovnih sudaca. Treću nagradu je dobila pjesma "Bunjevačka noć" (glazba:Marinko Barčan, stihovi: Rajko Stilinović, aranžman: Danijel Krmić) koju je izveo tamburaški sastav Svirci moji iz Pitomače.

Gledatelji u dvorani, gledatelji televizije K23 i slušatelji Radio Subotice i svih radijskih postaja koje su prenosile festival su mogli glasovati SMS-om i telefonski. Po njihovom izboru, najbolja je pjesma bila "Zaspala je bunjevačka vila"(glazba:Ante Letić Nune, stihovi:Gabrijela Diklić, aranžman: Nela Skenderović), izvođača Ante Letića Nune.

Nagrada za najbolji do sada neobjavljeni tekst: Marko Sente za pjesmu "Zaboravljeni zavit" (glazba i stihovi: Marko Sente, aranžman: Stipan Jaramazović), koju je izveo Darko Temunović.

Nagrada za najbolji aranžman: ansambl Ravnica za skladbu "Oprosti" (glazba i stihovi: Josip Francišković, aranžman: ansambl Ravnica). Ansambl je izvođač ove pjesme.

Nagrada stručnog žirija za najbolju interpretaciju: Ante Crnković koji je izveo skladbu "Tambura je sve što imam" (glazba: Pere Ištvančić-Marinko Žeravica, stihovi: Marinko Žeravica, aranžman: Pere Ištvančić).

Nagrada za najboljeg debitanta: tamburaški sastav Patria iz Županje koji je izveo skladbu "Teče, teče vrime" (glazba, stihovi, aranžman: Šima Dominković).

Izvori
 http://www.matis.hr/vijesti.php?id=3413
 http://www.hrt.hr/index.php?id=76&tx_ttnews%5Btt_news%5D=88131&cHash=4df366588f
 http://www.fbp.rs/2010/09/25/«tambura-je-sve-sto-imam»-pobjednicka-pjesma-x-festivala-bunjevacki-pisama/

Vanjske poveznice
HRsvijet.net  Subotica: Završen festival bunjevačkih pisama

2010.

Festival bunjevački’ pisama 2010.


Ablativ je ime za padež, koji se javlja u nekim jezicima, npr. u armenskom, latinskom, sanskrtu, turskom te u ugro-finskim jezicima.

 ablativus instrumentalis – ablativ sredstva
 ablativus modi – ablativ načina
 ablativus sociativus – ablativ društva
 ablativus mensurae – ablativ mjere
 ablativus limitationis – ablativ omeđenja
 ablativus originis – ablativ porijekla
 ablativus separativus – ablativ razdjeljivanja
 ablativus auctoris – ablativ logičkog subjekta pasiva
 ablativus comparationis – ablativ usporedbe
 tema
 ablativus locativus – ablativ mjesta
 ablativus temporalis – ablativ vremena
 ablativus qualitatis – ablativ kvalitete
 ablativus causae – ablativ razloga

Padeži

Ablativ


Laudato si' (hrv. Hvaljen budi) druga je enciklika pape Franje.

Povijest
Enciklika od 24. svibnja 2015. godine službeno je objavljena u podne 18. lipnja 2015. godine, popraćena konferencijom za novinare. Vatikan je objavio dokument na talijanskom, njemačkom, engleskom, španjolskom, francuskom, poljskom, portugalskom i arapskom jeziku, zajedno s izvornim latinskim.

To je druga enciklika, koju je objavio papa Franjo, nakon Lumen fidei, koja je objavljena 2013. godine. Budući da je Lumen fidei velikim dijelom djelo Franjinog prethodnika Benedikta XVI., Laudato si obično se smatra prvom enciklikom, koja je u potpunosti Franjino djelo.

Sadržaj
Enciklika ima podnaslov o brizi za naš zajednički dom''. U njoj papa kritizira konzumerizam i neodrživi razvoj, žali se zbog degradacije okoliša i globalnog zatopljenja i poziva sve ljude na svijetu da poduzmu "brzu i jedinstvenu globalnu akciju".

U ovoj enciklici, papa izražava nadu da će ova enciklika pomoći prepoznati veličinu, hitnost i ljepotu izazova s kojima se čovječanstvo suočava u pogledu zaštite okoliša. Na početku kratko pregledava različite aspekte trenutne ekološke krize s ciljem da probudi odgovarajuću, duboku osnovu za etička i duhovna razmatranja. Zatim, iz ove perspektive, preuzima određena pitanja koja proizlaze iz judeokršćanske tradicije kako bi se postigla veća dosljednost njenoj predanosti okolišu. U sljedećem koraku pokušava doći do dubljih uzroka trenutne situacije. Papa se nada da će na taj način biti moguće predložiti ekologiju koja bi u svojim različitim dimenzijama kombinirala poseban položaj čovjeka u prirodi i njegov odnos s okolnom stvarnošću. U svjetlu ovog razmišljanja, Papa čini korak naprijed u ocrtavanju nekih općih linija dijaloga i aktivnosti koje uključuju i svaku osobu i međunarodnu politiku. Na kraju, predlaže neke putove ljudskog sazrijevanja nadahnute postignućima kršćanskog duhovnog iskustva.

Enciklika sadrži i citat Hrvatske biskupske konferencije, ali sadrži i brojne ideje i misli različitih drugih biskupskih konferencija.

Bibliografija
 Ivan Platovnjak, [https://hrcak.srce.hr/224037 Uloga (kršćanske) duhovnosti u ekonomiji u svjetlu djela Laudato si'''], Synthesis philosophica 1/2019.
 Đurica Pardon, Biblijska teologija zemlje – potka enciklike Laudato si', Diacovensia 1/2016.
 Dirk Ansorge, Božja nježnost u svim stvorenjima: temeljna misao enciklike pape Franje Laudato sì, Crkva u svijetu 3/2019.
 Valerije Vrček, O biotehnologijskom razvoju u enciklici Laudato si' i u nekim razmišljanjima koja joj prethode, Diacovensia 1/2016.
 Anto Čartolovni, Kršćanski ambijentalni etos kao održiviji odgovor na ekološke probleme u doba antropocena, Filozofska istraživanja 4/2017.

 Izvori

 Vanjske poveznice
Mrežna mjesta
 Laudato si', tekst enciklike Laudato si na raznim jezicima na službenim vatikanskim stranicama
 Predstavljen zbornik »Laudato si'! Kako mijenjati stil života?«, hbk.hr, 19. listopada 2020.

Enciklike Pape Franje

Laudato si'


Tunesiens fodboldlandshold repræsenterer Tunesien i fodboldturneringer og kontrolleres af Tunesiens fodboldforbund.

Fodboldlandshold i Afrika

Tunesiens fodboldlandshold


Glemmer jeg, så husker du er en dansk dokumentarfilm fra 2014 instrueret af Abbi Moreno efter eget manuskript.

Handling
Der holdes fødselsdag i det lille hjem. Børn og børnebørn er ankommet for at fejre far og bedstefar. Men festen farves af, at bedstemor lider af alzheimer, og den gamle vise Glemmer du, så husker jeg alt får ny betydning.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2014

Glemmer jeg, så husker du


Uniunea Vatra Românească este o organizație neguvernamentală naționalistă de extremă dreapta, înființată pe 7 februarie 1990 la Târgu Mureș.

Organizația este considerată ultranaționalistă, alături de organizații precum Partidul România Mare și Noua Dreaptă, întreținând un discurs șovinist.

Există controverse asupra faptului că apariția organizației a fost facilitată de foști ofițeri ai Securității.

Istoric
Uniunea este prima organizație ultranaționalistă din estul Europei care a devenit proeminentă după prăbușirea sistemului comunist, organizată explicit ca și răspuns al formării UDMR, considerând Uniunea Maghiară un pericol pentru unitatea României.

Primul președinte al organizației, Radu Ceontea, a fost ales inițial cancelar în cadrul primei conferințe naționale a organizației, în 1990. A doua conferință de acest gen a avut loc la Târgu Mureș în iunie 1991. Iosif Constantin Drăgan, fost membru al Gărzii de Fier care a finanțat numeroase activități extremiste, a fost ales președinte de onoare, Zeno Opriș a fost ales președinte, iar Radu Ceontea președinte fondator.

În ciuda conflictelor interetnice violente din martie 1990 de la Târgu Mureș încurajate de organizație, care se bucura de popularitate printre românii din Transilvania, Vatra Românească a primit sprijinul președintelui interimar de atunci al României, Ion Iliescu, și al partidului reprezentat de acesta, Frontul Salvării Naționale, în speranța creșterii popularității partidului în zonă. În acest sens, Uniunea a obținut spațiu considerabil de publicare în ziarele pro-guvern, de care s-a folosit ca și rampă pentru promovarea fățișă a sentimentelor xenofobe, în special antimaghiare.

Potrivit liderilor organizației, Vatra Românească nu avea ambiții să devină partid politic; cu toate acestea, organizația și-a coordonat activitățile cu PUNR,  brațul politic al Uniunii, lăudându-se cei aproape 4 milioane de membri simpatizanți la începutul anului 1992. Organizația a profitat de capacitatea mobilizatoare a ultranaționalismului pentru a câștiga teren politic, oferind un vehicul gata format politicienilor populiști dispuși să exploateze sentimentele de identitate de grup, teama de o potențială răzbunare a maghiarilor și îngrijorarea românilor privind nesiguranța economică în contextul începutului anilor 1990, obținând un număr semnificativ de locuri prin PUNR în alegerile parlamentare din 1992.

Ramura politică a organizației a fost Partidul Unității Naționale Române (PUNR), partid care a fost absorbit de Partidul Conservator (PC) în data de 12 februarie 2006.

Principii politice

Uniunea este considerată cvasi-fascistă, radical-naționalistă, xenofobă, antimaghiară, și antisemită, utilizând un discurs șovinist caracterizat de apeluri emoționale către patriotism, antițigănism și glorie istorică.

În 1991 Vatra Românească a sprijinit declarația de independență a Republicii Moldova și a promis unirea tuturor românilor într-o graniță comună. În acest sens a creat două publicații, Vatra Românească și Țara Noastră, pentru a facilita interesele organizației. În aceeași perioadă, a cerut introducerea unui nou pasaj în Constituție, care să nu acorde drepturi speciale acordate minorităților, și a manifestat o atitudine anti-minorități tot mai agresivă. În 1992 organizația a escaladat campania anti-maghiară cerând închiderea programelor de radio și televiziune în limba maghiară și anularea tratatului semnat între București și Budapesta susținând că ar fi fost "anti-român".

Ceontea susținea că minoritățile nu vor primi alte drepturi față de acele "privilegii generoase" acordate de dictatura ceaușistă, astfel de drepturi fiind considerate favoruri pe care românii nu le vor acorda maghiarilor, drept pedeapsă pentru moștenirea domniei maghiare în Transilvania.

Deși inițial ținta atacurilor organizației a fost minoritatea maghiară din România, inițiatorii săi lansând provocări antimaghiare voalate sau directe, prin intermediul presei locale, într-un apel lansat de Uniune în 2005 pe pagina web a organizației și semnat de Ion Coja, Vatra Românească ataca evreii, atragând atenția asupra unei conspirații globale care vizează invazia României de către evrei și insistând asupra existenței unui "genocid anti-românesc".

Conflictul interetnic de la Târgu Mureș

Vatra Românească a avut un rol important în degenerarea evenimentelor din martie 1990 din Tîrgu Mureș. La mai puțin de șase săptămâni după formarea sa, orașul Târgu Mureș - locația de baștină a organizației - a asistat la prima coliziune interetnică cu fatalități din estul Europei.

În martie 1990 studenți maghiari și profesori din Târgu Mureș au început demonstrații pașnice ca și protest împotriva amânării guvernului de a redeschide un număr de școli maghiare. Vatra Românească și-a făcut pentru prima dată simțită prezența incurajând contra-demonstrații și intensificând eforturile de blocare a cerințelor maghiarilor, conducând la o serie de evenimente ce au culminat cu confruntări stradale violente pe 19-20 martie. Ambele tabere au colaborat cu administrațiile periferice sau au solicitat participarea oamenilor din satele din jur pentru a participa la demonstrațiile din oraș.

Note

Extremism de dreapta
Fascism
Naționalism
Antisemitism
Prejudecată și discriminare

Uniunea Vatra Românească


Štitasti vodoljub (cvatuća žukva, vodeni zumbul, lat. Butomus umbellatus), vrsta vodene biljke trajnice, raširene po gotovo cijeloj Euroaziji. pripada porodici Butomaceae, i dio je reda žabočunolike.

Njezina staništa su močvare, stajaće vode, vlažne livade ali i sporotekuće pliće vode. Naraste do 150 cm visine. Ima samo prizemne listove koji mogu izrasti do jednog metra visine. Cvjetovi su dvospolni, skupljeni u štitaste cvatove. Cvate od svobnja do kolovoza kad dobiva dekorartivni izgled. U SAD je i uvezena kao dekorativna biljka, gdje se udomaćila, pa je ponegdje smatraju korovom.

Štitasti vodoljub ima jestivi podanak bogat škrobom i bjelančevinama. Može se jesti kuhan i pečen, a nakon što se osuši može se mljeti u brašno.

Raste i u Hrvatskoj i Hercegovini. U Hercegivini ga još ima uz rijeku Bunu i Hutovo blato

Sinonimi
 Butomus caesalpini Neck.
 Butomus floridus Gaertn.
 Butomus scutariensis Rohlena
 Butomus umbellatus f. albiflorus F.Fromm
 Butomus umbellatus f. submersus Glück
 Butomus vulgaris Gueldenst.

Izvori

Žabočunolike
Flora Hrvatske
Flora Europe
Flora Sibira
Flora Ruskog dalekog istoka
Flora umjerene Azije
Flora Kavkaza

Štitasti vodoljub


جووج-411  هي خدمة مجانية مقدمة من جوجل في الولايات المتحدة وكندا.

نظرة عامة

جووج-411 هي خدمة صوتية يمكنك استخدامها من خلال الهاتف النقال أو الهاتف السلكي في كل مكان وفي كل زمان. بحيث يمكنك أن تتصل على رقم هاتفي معين، وتخبرهم بمكانك والخدمة التي تريدها، وسوف يوصلوك بالخدمة التي تريدها هاتفيًا.

مراجع

وصلات خارجية

 جووج-411

أرقام الهاتف
أرقام الهاتف في كندا
جوجل
خدمات جوجل المتوقفة
مواصفات إنترنت انحلت في 2010
مواقع ويب أسست في 2007
تهاتف

جووج-411


José Valero Villavicencio (Sevilla, 1808 - Barcelona, 12 de enero de 1891), fue un actor español.

Biografía
Se subió por primera vez a un escenario a la edad de siete años, en la obra El pastelero del Madrigal. Siendo aun muy joven, se instaló en Madrid y actuó en los Teatros de la Cruz y del Príncipe haciendo personajes de galán joven. Entre los estrenos de esa época destaca Marcela (Bretón de los Herreros, 1831).

Estuvo presente en los primeros años del Teatro Español y triunfó con la pieza Ricardo Darlington de Alejandro Dumas. Entre 1837 y 1848 continuó su carrera en Cádiz, Sevilla y Barcelona, para regresar a la capital en 1848 con el estreno de Los amantes de Teruel, en compañía de Teodora Lamadrid.

Tras fundar su propia compañía, realizó giras por España y contribuyó económicamente a la inauguración del Hospital de la Princesa en Madrid, haciéndose merecedor de la Cruz de la Orden Civil de la Beneficencia.

En las décadas de 1850 y 1860 compaginó sus actuaciones en el Teatro Español con las del Teatro del Circo, con obras como El mal Apóstol o El padre de los pobres. Entre 1866 y 1869 y de nuevo en 1871 realizó giras por América Latina, la segunda con Emilio Mario, que le llevaron a recalar en La Habana y México D.F. Regresó a América y estuvo  en 1878 en Santiago de Chile y en 1886 en Buenos Aires.

Se casó en dos ocasiones (1837 y 1858) pero enviudó las dos veces. Su segunda esposa fue la cantante Emilia Moscoso.

Fue coetáneo y gran rival artístico de Julián Romea.

Referencias

Enlaces externos

Actores de teatro de España
Actores de Sevilla
Actores de España del siglo XIX
Condecorados con la Orden Civil de la Beneficencia
Nacidos en Sevilla
Fallecidos en Barcelona

José Valero


Abellio Greater Anglia ist ein britisches Eisenbahnverkehrsunternehmen, das London und den Osten Englands bedient. Es ist eine Tochtergesellschaft der niederländischen Abellio Transport Holding.

Geschichte
Am 5. Februar 2012 übernahm Abellio Greater Anglia den staatlichen Verkehrsauftrag Greater Anglia von National Express East Anglia im Franchising.

Am 22. Dezember 2014 begann Abellio Greater Anglia mit dem Umbau der Züge des Typs British Rail Mark 3. Der lang erwartete Umbau beinhaltet neue Kabelleitungen, geschlossene Toiletten, verbesserte WLAN-Versorgung, Steckdosen an jedem Sitzplatz sowie neue Teppiche und Sitzcovers.

Am 31. Mai 2015 wurden einige Londoner Vorortlinien in die Netze von London Overground und TfL Rail integriert und sind somit nicht mehr Teil des Franchises.

Linien

Stansted Express

Der Stansted Express, ein Pendeldienst zwischen dem Flughafen London-Stansted und dem Bahnhof Liverpool Street in London, wird auch von Abellio Greater Anglia betrieben.

Dutchflyer
Abellio Greater Anglia führt gemeinsam mit ihrer Muttergesellschaft Nederlandse Spoorwegen sowie Stena Line den Dutchflyer. Dutchflyer ist ein Passagierservice zwischen Großbritannien und Holland. Es handelt sich dabei um einen Zug-Schiff-Zug-Service.

Fahrzeuge

Abellio Greater Anglia hat eine Flotte von Dieseltriebwagen der Typen Class 90, Mark 3, Driving Van Trailers, Class 153, Class 156 und Class 170 sowie eine Flotte von Elektrotriebwagen der Typen Class 315, Class 317, Class 321, Class 360 und Class 379, die von National Express East Anglia stammen. Wegen der kurzen Konzessionsdauer plant Abellio Greater Anglia, keine neuen Züge einzuführen.

Am 31. Mai 2015 wurde die Flotte der Class 315 an London Overground und TfL Rail übergeben und einige Züge des Typs Class 317 an London Overground abgegeben. Diese Unternehmen hatten die Routen in Nord-London und Ost-London von der Greater-Anglia-Konzession übernommen.

2019 lieferte der Schweizer Hersteller Stadler Rail eine neue Flotte von 20 Elektrotriebzügen (12teilig; Class 745) und 38  Zweikrafttriebzügen (drei- bzw. vierteilig; Class 755). Die Fahrzeuge sind seit 2020 im regulären Fahrgasteinsatz und sollen die Dieseltriebwagen der Klassen 153, 156 und 170 bzw. Elektrolokomotiven der Klasse 90 und die Mark 3-Personenwagen sowie die Baureihe 379 ersetzen.

Design
Abellio Greater Anglia hat, wie National Express East Anglia, die gleiche weiße Bemalung des Rollmaterials, aber mit roten statt blauen Türen. Allerdings tragen nach wie vor die meisten Züge die alte Bemalung von National Express. Ende 2013 wurden die neuen Abellio-Greater-Anglia-Logos auf den Zügen angebracht.

Hygiene
Im November 2013 wurde eine Online-Petition lanciert mit dem Ziel, dass die Greater-Anglia-Züge das Abwasser der Zugtoiletten nicht mehr auf den Schienen entsorgen, weil das Abwasser die Mitarbeiter von Network Rail krank macht.

Depots
Abellio Greater Anglia wird in den drei Depots in Clacton-on-Sea, Ilford und Norwich Crown Point instand gehalten.

Verbesserungen

Während der Konzessionsdauer sind verschiedene Verbesserungen geplant:
 Verbesserte Bahnhofs- und Ticket-Anlagen und bessere Kundeninformation
 Ein SMS-Service mit Störungsmeldungen
 Einsatz der Oyster-Card-Guthabenkarte zwischen London Liverpool Street und Shenfield/Hertford East
 Mobile Ticketing und Print-at-home-Tickets
 600 zusätzliche Parkplätze an Bahnhöfen
 Mehr Fahrradabstellanlagen
 Neue Sperren am Bahnhof Brentwood

Weblinks

 Webpräsenz der Greater Anglia (englisch)

Bahngesellschaft (England)

Abellio Greater Anglia


Daniel "Dani" Olmo Carvajal (Terrassa, 7. svibnja 1998.) španjolski je nogometaš koji igra na poziciji napadačkog veznog. Trenutačno igra za RB Leipzig.

Klupska karijera

Rana karijera
Karijeru je započeo u mlađim uzrastima Espanyola. Kao osmogodišnjak prešao je u Barcelonu. U Barceloni je bio kapetan i najbolji strijelac mlade momčadi.

Dinamo Zagreb
Dana 31. srpnja 2014. Olmo, tada šesnaestogodišnjak, prelazi u Dinamo Zagreb. Za Dinamo je debitirao 7. veljače 2015. u utakmici 1. HNL u kojoj je Dinamo pobijedio Lokomotivu Zagreb 2:1. Tim je debijem postao peti najmlađi debitant u klupskoj povijesti. Za Dinamo Zagreb II debitirao je 14. kolovoza kada je druga momčad Dinama slavila rezultatom 4:0 protiv Hrvatskog dragovoljca. U svom debitantskom nastupu u kupu odigranog 22. rujna 2015. godine protiv Oštrca iz Zlatara koji je Dinamo dobio 1:7, Olmo je postigao svoj prvi gol za prvu momčad. Svoj prvi gol za drugu momčad postigao je 2. rujna u utakmici protiv Cibalije koja je završila 1:1. Svoj prvi gol u 1. HNL postigao je 27. svibnja 2017. u utakmici u kojoj je Rijeka poražena s visokih 5:2.

U svom debiju u UEFA Europskoj ligi asistirao je Izetu Hajroviću za treći gol Dinama te je postigao četvrti gol u utakmici odigranoj 20. rujna 2018. protiv Fenerbahçea kojeg je Dinamo pobijedio 4:1. Dana 17. prosinca osvojio je nagradu za najboljeg igrača 1. HNL za 2018. godinu, koju dodjeljuju kapetani klubova 1. HNL. U istom mjesecu završio je na 11. mjestu Tuttosportove nagrade Golden Boy za 2018. nagradu, ispred igrača kao što su Kylian Mbappé i Josip Brekalo. Ta se nagrada dodjeljuju svake kalendarske godine najboljem igraču mlađem od 21 godine. Dana 3. lipnja 2019. osvojio je nagrade za najboljeg igrača te najboljeg mladog igrača 1. HNL za sezonu 2018./19.

U UEFA Ligi prvaka debitirao je 18. rujna 2019. kada je Dinamo pobijedio Atalantu 4:0. Svoj prvi gol u tom natjecanju postigao je 22. listopada kada je Dinamo igrao 2:2 protiv Šahtar Donjecka. Dana 11. prosinca Olmo je u UEFA Ligi prvaka zabio gol Manchester Cityju od kojeg je Dinamo izgubio 1:4. Taj je gol izabran najboljim golom šestog kola UEFA Lige prvaka 2019./20.

RB Leipzig

Dana 25. siječnja 2020. Olmo je prešao u RB Leipzig s kojim je potpisao četverogodišnji ugovor. Za novi je klub debitirao 1. veljače kada je zamijenio Tylera Adamsa u 69. minuti ligaške utakmice protiv Borussije Mönchengladbach s kojom je RB Leipzig igrao 2:2. Svoj prvi gol za klub postigao je tri dana kasnije u svom debitantskom nastupu u DFB-Pokalu u kojem je Eintracht Frankfurt porazio RB Leipzig 3:1. Dana 9. veljače Olmo je prvi put bio dio početnog sastava Leipziga i to u ligaškoj utakmici protiv Bayern Münchena koja je završila bez golova. Tada je igrao sve do 69. minute kada ga je zamijenio Patrik Schick. Svoj prvi ligaški gol postigao je 1. lipnja kada je Köln poražen 2:4. Jedanaest dana kasnije postigao je svoja iduća dva gola za klub koja su ujedno bila i jedina dva gola na ligaškoj utakmici protiv Hoffenheima.

U svom prvom nastupu u UEFA Ligi prvaka kao igrač RB Leipziga, postigao je prvi gol na utakmici odigrane 13. kolovoza protiv Atlético Madrida kojeg je RB Leipzig pobijedio 2:1 te je Olmov klub tako izborio svoje prvo polufinale UEFA Lige prvaka. Olmo je pet dana kasnije igrao u tom polufinalu u kojem je njegov klub izgubio 0:3 od Paris Saint-Germaina. Dana 13. svibnja 2021. Olmo je nastupao protiv Borussije Dortmund od koje je njegov klub izgubio 1:4.

Dana 11. veljače Olmo je postigao gol i asistenciju u ligaškoj utakmici u kojoj je RB Leipzig dobio Köln 3:1. Za RB Leipzig je u UEFA Europskoj ligi debitirao 17. veljače 2022. u utakmici protiv kluba Real Sociedad koja je završila 2:2. Tri dana kasnije Olmo je postigao jedan gol i dvije asistencije u ligaškoj utakmici koju je Hertha Berlin izgubila 1:6. S RB Leipzigom osvojio je DFB-Pokal 2021./22. Postigao je gol i dvije asistencije 24. siječnja 2023. kada je Schalke u Bundesligi izgubio 1:6. Dana 2. svibnja postigao je gol i tri asistencije u polufinalnoj utakmici DFB-Pokala u kojoj je Freiburg poražen s visokih 1:5. U finalnoj utakmici odigranoj 3. lipnja Olmo je asistirao Christopheru Nkunkuu za 1:0. RB Leipzig je na kraju pobijedio Eintracht Frankfurt 2:0 te time obranio naslov. Postigao je hat-trick 12. kolovoza 2023. u utakmici DFL-Supercupa u kojoj je RB Leipzig pobijedio Bayern München 3:0.

Reprezentativna karijera
Tijekom svoje omladinske karijere nastupao je za selekcije Španjolske do 16, 17, 18, 21 i 23 godine. Iskazao je želju za igranjem za hrvatsku reprezentaciju, no na kraju je ipak odlučio igrati za reprezentaciju Španjolske. Olmo je bio član španjolske momčadi koja je osvojila Europsko prvenstvo do 21 godine održanog 2019. u Italiji i San Marinu. Olmo je na tom natjecanju igrao četiri utakmice na kojima je ukupno postigao jednu asistenciju te tri pogodka, uključujući jedan u finalu protiv Njemačke koju je Španjolska dobila 2:1. Zbog tog gola Olmo je proglašen igračem utakmice.

Robert Moreno, tadašnji izbornik španjolske reprezentacije uvrstio je u studenomu 2019. Olma na popis igrača za kvalifikacijske utakmice za Europsko prvenstvo 2020. protiv Malte i Rumunjske. Debitirao je 15. studenoga 2019. godine u utakmici protiv Malte zamijenivši u 66. minuti Álvara Moratu, a samo 3 minute kasnije zabio je pogodak za 5:0. Pau Torres također je debitirao i zabio svoj prvi gol za Španjolsku na toj utakmici te je tako Španjolska prvi put nakon 30 godina imala dva igrača koji su zabili na svojim prvonastupima. Utakmica je završila 7:0.

Dana 24. svibnja 2021. Luis Enrique imenovao je Olma članom španjolske momčadi za odgođeno Europsko prvenstvo. U utakmici osmine završnice odigranoj 28. lipnja protiv Hrvatske, koja je poražena 5:3, Olmo je asistirao Álvaru Morati i Mikelu Oyarzabalu za jedina dva pogodka u produžetcima. Španjolska je četiri dana kasnije igrala utaknicu četvrtzavršnice protiv Švicarske. Rezultat na kraju produžetaka bio je 1:1, stoga je došlo do izvođenja jedanaesteraca. Španjolska je dobila Švicarsku 3:1 na penale te je Olmo bio jedan od igrača koji je bio uspješan pri njihovu izvođenju. Četiri dana kasnije Olmo je asistirao Morati za izjednačenje u polufinalu protiv Italije. Rezultat na kraju produžetaka ponovno je bio 1:1, no ovaj je put Španjolska izgubila u raspucavanju, i to 4:2. Olmo je tada promašio svoj jedanaesterac.

Luis de la Fuente uvrstio je 29. lipnja 2021. Olmo na popis španjolske momčadi za odgođene Olimpijske igre. Na putu do olimpijskog srebra, Olmo je u trećoj utakmici skupine postigao asistenciju protiv Argentine s kojom je Španjolska odigrala 1:1 te je postigao gol i asistenciju u četvrtfinalu protiv Obale Bjelokosti, koja je poražena rezultatom 5:2. Španjolska je u finalu izgubila 2:1 od Brazila.

Izbornik reprezentacije Luis Enrique uvrstio je Olma 11. studenog 2022. na popis igrača za Svjetsko prvenstvo 2022. u Kataru. Dvanaest dana kasnije Olmo je postigao prvi pogodak na utakmici grupne faze protiv Kostarike. Olmov gol bio je 100. gol koji je postigao neki igrač Španjolske na Svjetskim prvenstvima te je ova utakmica bila najveća pobjeda Španjolske na nekom Svjetskom prvenstvu i najveći poraz Kostarike na nekom Svjetskom prvenstvu.

Osobni život
Danijev otac Miquel igrao je kao napadač za razne španjolske niželigaše. Također je bio trener jednog bahreinskog kluba te više španjolskih klubova od kojih je najznačajnija Girona. Danijev stariji brat Carlos igrao je u Španjolskoj, Švicarskoj i Hrvatskoj. Od hrvatskih klubova igrao je za Hrvatski dragovoljac, Dinamo Zagreb II, Lokomotivu Zagreb, Karlovac 1919 i Kustošiju. Dani odlično govori hrvatski.

Priznanja

Individualna
 Član momčadi natjecanja Europskog prvenstva do 21 godine: 2019.
 Igrač utakmice finala Europskog prvenstva do 21 godine: 2019.
 Gol kola UEFA Lige prvaka: 6. kolo UEFA Lige prvaka 2019./20.
 Idealnih 11 UEFA Lige prvaka: 2019./20.
 Najbolji igrač 1. HNL, prema izboru kapetana klubova 1. HNL: 2018.
 Trofej Nogometaš – Najbolji igrač 1. HNL: 2018./19.
 Trofej Nogometaš – Najbolji igrač 1. HNL do 21 godine: 2018./19.
 Trofej Nogometaš – Član momčadi godine 1. HNL: 2018./19.

Klupska
Dinamo Zagreb
 1. HNL: 2014./15., 2015./16., 2017./18., 2018./19., 2019./20.
 Hrvatski nogometni kup: 2014./15., 2015./16., 2017./18.
 Hrvatski nogometni superkup: 2019.

RB Leipzig
 DFB-Pokal: 2021./22., 2022./23.
 DFL-Supercup: 2023.

Reprezentativna
Španjolska do 21 godine
 Europsko prvenstvo do 21 godine: 2019.

Španjolska do 23 godine
 Olimpijske igre (srebro): 2020.

Španjolska
 UEFA Liga nacija: 2022./23.

Izvori

Vanjske poveznice

 Profil, Dinamo Zagreb
 Profil, Soccerbase
 Profil, Soccerway
 Profil, Transfermarkt

Španjolski nogometaši
Nogometaši Dinama
Nogometaši RB Leipziga
Aktivni nogometaši

Dani Olmo


Rhabdadenia, rod zimzelenovki smješten u vlastiti tribus Rhabdadenieae, dio potporodice Apocynoideae. Postoje tri vrste iz Južne, Srednje i Sjeverne Amerike

Vrste
 Rhabdadenia biflora (Jacq.) Müll.Arg.
 Rhabdadenia madida (Vell.) Miers
 Rhabdadenia ragonesei Woodson

Izvori

Apocynoideae

Rhabdadenia


El Pabellón Multiusos Roberto Rodríguez Estrello es una instalación deportiva situada en el municipio de Santa Cruz de la Palma (España).

Cuenta con capacidad para 2150 espectadores y es el escenario en el que disputa sus encuentros como local el UB La Palma de la liga LEB Oro.

El nombre del pabellón desde septiembre de 2011, aprobado por unanimidad por todas las fuerzas políticas del Ayuntamiento de Santa Cruz de la Palma, propietario del recinto, pretende rendir homenaje a Roberto Rodríguez Estrello, considerado como uno de los máximos impulsores del desarrollo del baloncesto en las Islas Canarias.

El pabellón tiene un uso principal destinado para eventos o entrenamientos deportivos, sin embargo, en ocasiones se utiliza para exposiciones de saldo u otros eventos.

Referencias

Instalaciones deportivas de la provincia de Santa Cruz de Tenerife
Multiusos Roberto Rodríguez Estrello
Deporte en La Palma


XXXIII Corps is a corps of the Indian Army. It draws some of its heritage from the  British Indian XXXIII Corps which was formed in 1942, but disbanded in 1945. It was re-raised in 1960 at Shillong.

The corps is headquartered in Sukna in North Bengal and is commanded by a Three Star officer of the rank of Lieutenant General titled General Officer Commanding (GOC). His chief of staff is a Two Star officer of the rank of Major General. The total troop strength of the XXXIII corps is estimated to be between 45,000 and 60,000 soldiers.

History
The XXXIII Corps Operating Signal Regiment was a part of XIV Army during World War II. The regiment moved to its present location along with the Corps HQ in 1962. It participated in the Indo-China war of 1962 and captured some Chinese communication equipment. These equipment are kept in Corps of Signals Museum at Jabalpur to enable the future generations of soldiers know about the bravery and dedication shown by their predecessors.

Re-Raising
The corps was re-raised by Lieutenant General Umrao Singh on 1 November 1960, in order to reduce IV Corps's area of responsibilities. The Corps is headquartered in Sukna in North Bengal, near the city of Siliguri. Its area of responsibility includes North Bengal, Sikkim and if needed, Bhutan. It comprises three mountain divisions, 17th (Gangtok), 20th (Binnaguri), and 27th (Kalimpong).

The coat of arms consists of a white horizontal band between two red bands (the standard formation sign background for corps in the Indian Army) with two crossed spears with wings in the foreground. The Corps HQ has an Indian Air Force air control unit attached to it, 3 TAC, commanded by a group captain. The corps also has an organic Army Aviation Helicopter Squadron based at Sevoke flying the HAL Chetak. It is commanded by a full colonel. The Indian Air Force bases at Bagdogra (Siliguri) and Hashimara are the air units co-tasked to the XXXIII Corps Area of Responsibility.

ORBAT
It currently consists of:

17th Mountain Division (Blackcat Division) headquartered at Gangtok.
It was raised in 1959 and converted to a mountain division in 1963.
It is assigned to the Sikkim sector.
20th Mountain Division (Kirpan Division) headquartered at Binnaguri.
It was raised in 1963 and assigned to the Sikkim sector.
Composed of 66, 165, and 202 Mountain Brigades in 1971.
27th Mountain Division (Striking Lion Division) headquartered at Kalimpong.
It was converted to a mountain division in 1963.
Artillery brigade

Indo-Pakistani War of 1971
The corps handled the sensitive Indo-Tibetan border and was responsible for the defence of the McMahon Line. The corps under Lieutenant General Mohan L. Thapan controlled 6 and 20 Mountain Divisions and 71 Mountain Brigade. While fighting the war to the south, however, the corps also had to look north and retained command of 17 and 27 Mountain Divisions on the Tibetan frontier. Furthermore, Thapan could not commit 6 Mountain Division without permission from New Delhi as it was to be held ready to move to the Bhutanese border in case China intervened in the war.

As elsewhere along the border, Indian forces in support of the Mukti Bahini made significant
in roads into East Pakistan prior to 3 December. Most notable was Brigadier Pran Nath Kathpalia's 71 Mountain Brigade, which had pushed to the outskirts of Thakurgaon by the eve of war. Efforts to capture the heavily fortified border village of Hilli, however, failed repeatedly in a struggle that raged off and on from 24 November to 11 December. Resolutely defended by Pakistani 4 Frontier Force, Hilli blocked the proposed advance of 20 Division across the narrow "waist" of this sector.

After heavy losses in front of Hilli, the 20 division solved this problem by swinging around to the north and unleashing 340 Brigade under Brigadier Joginder Singh Bakshi. Bakshi moved swiftly to control the main north-south road, unhinging the defense of Hilli, splitting Pakistani 16 Division, and opening the way to Bogra, which town he effectively controlled by war's end. The Pakistani division, despite continued resistance by isolated units, had ceased to exist as a coherent combat formation. Indicative of the chaotic situation, General Shah and the commander of 205 Brigade, Brigadier Tajammul Hussain Malik, were almost captured when Indian forces ambushed their convoy on 7 December. On the other hand, a last-minute Indian moves north by 66 and 202 Brigades to capture Rangpur proved unsuccessful.

In secondary actions, 9 Mountain Brigade secured most of the area north of the Tista River and an ad hoc command of Indian BSF and Mukti Bahini under Brigadier Prem Singh pushed out of Malda to capture Nawabganj in the extreme southeastern corner of the sector. Despite Bakshi's performance and the generally successful advance of 71 Brigade, much of XXXIII Corps' offensive power was allowed to lie idle far too long and Pakistani troops still held the major towns of the sector (Rangpur, Saidpur, Dinajpur, Nator, Rajshahi) when the cease-fire was announced. Likewise, the cease-fire intervened before the Indians could implement a hastily conceived plan to transfer 340 Brigade, a tank squadron, and an artillery battery across the Jamuna via the Phulchari ferry to take part in the advance on Dacca. With the exception of this squadron, all the armour was preparing to transfer to the west by the end of the war.

General Officers Commanding

References

Sources
Jane's World Armies, Issue 19, 2006
Globalsecurity.org

033
Military units and formations established in 1962

XXXIII Corps (India)


Inquiries into Human Faculty and Its Development é um livro de 1883 escrito por Francis Galton, que cobre uma variedade de fenômenos psicológicos e sua subsequente medição. Nesse texto, pela primeira vez Galton faz referência à eugenia, apesar de ter publicado ideias semelhantes anteriormente, sem fazer alusão ao termo.

Livros de psicologia
Livros de 1883


Le jardin familial de Tali ()  est un jardin ouvrier fondé en 1936 dans la section Tali du quartier de Pitäjänmäki à Helsinki en Finlande .

Présentation
Le jardin compte 241 parcelles de terrain.
Le portail principal de la ferme est ouvert à tous pendant la saison estivale du 1er mai au 31 octobre. Cependant, les parcelles sont la propriété privée des membres de la communauté, et toutes les plantes, arbustes à baies et arbres fruitiers sur la parcelle sont la propriété personnelle des jardiniers.

Depuis 1997, la ville d'Helsinki loue le jardin familial à l'association Talin siirtolapuutarhayhdistys ry  pour une période de trente ans.
Talin siirtolapuutarhayhdistys ry est une association de locataires de parcelles destinées à la culture de cultures horticoles mitoyennes.
L'association loue les terrains à ses membres, et le locataire peut le sous louer.
Le contrat de location ne peut être conclu que par une personne résidant en permanence à Helsinki. Les locataires paient un loyer foncier annuel à la ville d'Helsinki, ainsi que des frais d'adhésion et divers frais d'entretien et autres à la société horticole.

Classement
En 1993, la direction des musées de Finlande a classé le jardin familial de Tali parmi les sites culturels construits d'intérêt national en Finlande.

Dans le plan directeur de la ville pour 2002, la zone est marquée comme une zone de loisirs d'importance culturelle, historique, architecturale et paysagère.

Accès et entourage
Le jardin est desservi par la Runkolinja 200.
Le métro léger Jokeri, qui devrait circuler en 2024, aura un arrêt au jardin familial de Tali.

La zone est proche de la mer et très proche d'un terrain de golf.
Un sentier de randonnée à l'ouest de Tali mène au parc de Patterimäki.

Pendant la Première Guerre mondiale, une ligne de fortifications a été construite dans la zone dans le cadre du système de défense de la ville de Saint-Pétersbourg.

Références

Liens externes

Jardin
Pitäjänmäki
Environnement culturel construit d'importance nationale en Finlande

Jardin familial de Tali


علم التقانة الحيوية النانوية  هو أحد فروع التقانة النانوية والذي يهتم بدراسة التطبيقات الحيوية والكيمياء الحيوية (البيوكيميائية) واستخداماتها. وغالبًا ما يختص علم التقانة النانوية الحيوية بدراسة العناصر الموجودة في الطبيعة بهدف تصنيع أجهزةٍ جديدةٍ.

كما يستخدم مصطلح علم التقانة النانوية الحيوية bionanotechnology بالتبادل مع مصطلح علم التقانة الحيوية النانوية Nanobiotechnology، على الرغم من وجود تمييزٍ في بعض الأأوقات بين المصطلحين. فلو تم التمييز فيما بين المصطلحين، فسنجد أن التقانة الحيوية النانوية غالبًا ما تشير إلى استخدام التقانة النانوية لتحقيق المزيد من الأهداف في مجال التقانة الحيوية، في حين يستخدم مصطلح التقانة النانوية الحيوية ربما يشير إلى أي تداخلٍ مشتركٍ قد يوجد بين علم الأحياء والتقانة النانوية، ومنها استخدام الجزيئات الحيوية كجزءٍ أو مصدر إلهامٍ عند تصنيع الأجهزة تكنولوجية النانوية.

فعلم التقانة الحيوية النانوية يتمثل في ذلك الفرع الذي يهتم بدراسة وتطبيقات الأنشطة الحيوية والبيوكيميائية لعناصر الطبيعة بهدف تصنيع الأجهزة الجديدة ومنها المستشعرات الحيوية biosensors.

وغالبًا ما يستخدم مصطلح علم التقانة الحيوية النانوية لوصف التداخل بين الأنشطة متعددة الأنظمة والمرتبطة بالمستشعرات الحيوية – خاصةً حيث تتلاقى كلٌ من علوم الضوئيات photonics، الكيمياء chemistry، علم الأحياء biology، الفيزياء الحيوية biophysics، طب النانو nanomedicine وهندسة engineering. ومثال آخر لذلك يتمثل في القياس في علم الأحياء باستخدام أساليب مرشد الموجة waveguide ومنها التداخل ثنائي الاستقطاب.

أمثلة
وتشمل إحدى أمثلة أبحاث التقانة الحيوية النانوية الكرات النانوية والمطلية بالبوليمرات الفلورية fluorescent polymers. وهنا يسعى الباحثون إلى تصميم المبلمرات والتي يرتوي فلويسنتها عندما تقابل زيئات معينة. حيث أن المبلمرات المختلفة تكشف عن وجود النواتج الأيضية المختلفة different metabolites. ومن ثم قد تصبح الكرات المطلية بالبوليمر جزءً من معايراتٍ حيويةٍ جديدةٍ، وهذه التقنية قد تؤدي في المستقبل إلى الجسيمات التي قد تُحقن داخل الجسم البشري لتتبع الآيضات المصاحبة لوجود الأورام والمشكلات الصحية المختلفة. وتعد المواد المصنعة وفقًا للتقانة الحيوية النانوية جديدة نسبيًا على الهيئات الطبية والاستهلاكية والمؤسسية.

نمذجة الجسيم النانوي المضاد الكمبيوترية

ولعملية الاقتران فيما بين الأجسام المضادة والجسيمات النانوية، ذات قوة الانجذاب العالية فيما بينهم والخصوصية كذلك من خلال نماذج التعرف للمستقبل – الليجند، أهميةٌ قصوى في تطوير المركبات vehicles المستخدمة في تشخيص وعلاج السرطان والأمراض المختلفة، بالإضافة إلى تطبيق استخدام المستشعرات الحيوية النانوية لتشخيص الأمراض المناعية...إلخ. ونتجت المركبات النانوية الحيوية والتي تم تشكيلها بواسطة استخدام المواد النانوية الصناعية (منها الجسيمات النانوية) مع كيان حيوي ما (على سبيل المثال الجسيم المضاد) من خلال تشكيل الرابطة التساهمية المبنية على خصائصها الكيميائية الخاصة والبنائية التركيبية كذلك ومنها الذوبان في الماء والتوافق الحيوي والتحلل الحيوي كذلك. هذا بالإضافة إلى وجود حاجة إلى فهم شامل للعلاقة الخاصة بالملامح الحرارية الديناميكية والحركية لترابطات الجسيم المضاد والغشاء، التنقلات المتعدية الدوارة للجسيمات المضادة المرتبطة بالغشاء، التفاعلات مع سطح الخلية المتعددة، الجزيئات الدوارة والجزيئات النانوية الصناعية الأخرى وكذلك عملية التشكل أو التعديل. ولهذه التفاصيل أهميتها في تطوير وتطبيق الأجهزة النانوية التشخيصية للأمراض المناعية. ويمثل ارتباط الجسيم المضاد مع أسطح الخلية حدثًا جزيئيًا حيويًا في آليات الجهاز المناعي التي تتوسطها الأجسام المضادة ومنها عملية البلعمة phagocytosis، وهي إحدى عملية الجهاز المناعي القائمة على الأجسام المضادة القائمة على الخلايا السامة المتوسطة للخلايا.

في حين لوحظ مؤخرًا وجود بعض البروتينات الطبيعية والأجسام المضادة التي لها القدرة على التعرف على الجسيمات النانوية الخاصة. وعلى سبيل المثال، جسمًا مضادًا من الجهاز المناعي للفأر له القدرة على التعرف على فوليرينات C19 الثانوية المشتقة ذات تقاربٍ ملزمٍ يصل إلى نحو 25 نانومتر. وقد افترضت الدراسات التي أجراها نوون وآخرون أن موقع الفولرين يتكون ويتشكل على واجهة التفاعل للسلاسل الخفيفة والثقيلة والمصطفة مع مجموعة من بقايا الأحماض الأمينية تكميلية الشكل الكارهة للماء shape-complementary hydrophobic amino acid residues. ولا تحتل التعديلات التساهمية للفوليرينات الوظيفية سوى مساحةٍ صغيرةٍ من مساحة سطح الجسيم، حيث تكون المساحة الأكبر من السطع والغير محتلة حرةً لتتفاعل مع الجسم المضاد. ومن ثم، وللحصول على فهمٍ أعمقٍ للتفاعلات التفصيلية فيما بين الجسميات النانوية والجسم المضاد، يتم تنفيذ محاكاة ديناميكا جزيئية باستخدام محاكاة الديناميكا الجزيئية، ويعد الهدف من وراء دراسات تلك النماذج النظرية هو القدرة على التعرف على الطرق المفضلة بقوة للإلزام والربط.

ولدراسة النمذجة، يمكن الحصول على الإحداثيات المبدئية للجسم المضاد من بنك بيانات البروتين Protein Data Bank.

وتكون الافتراضات الأولى، كتقديرٍ تقريبيٍ، خلال دراسة النمذجة هي أن المشتقات المائية لا تلعب دورًا حاسمًا في تفاعلات الجسم المضاد – والمواد النانوية المسعورة وأن التركيب الإلكتروني يبقى هادئًا خلال عملية الاقتران. في حين أفادت الدراسات الأدبية التي أجريت مسبقًا أن الجسيم النانوي يرسو ويستقر داخل موقع إلزام مقترح. وقد استخدمت هنا كلٌ من وظيفة الهيدروجين القطبي المحتملة أو المتوقعة Polar-hydrogen potential function (PARAM19) ونموذج المحلول المائي المعدل TIP3P. [1].

وتشتمل عملية المحاكاة ل300 خطوة تقريبًا من التصغير، باستخدام طريقة (خوارزمية) نيوتن - رافسون Newton Raphson method الفعالة. ولتقليل وقت المحاكاة الضروري، يتم استخدام طريقة عالية الكفاءة لمحاكاة التفاعلات المتمركزة في الموقع الفعال للبروتين، والمتمثلة في الديناميكا الجزيئية الحدودية العشوائية stochastic boundary molecular dynamics (SBMD). هذا ويتم اختيار النقطة المرجعية لتقسيم النظام في طريقة SBMD لتكون قريبة من مركز المواد النانوية، والمفترض أن تكون موحدة ومتسقة المجال. ويمكن افتراض أن النظام الحيوي النانوي المعقد منفصل إلى خزانٍ كرويٍ ومناطق تفاعلٍ؛ في حين يتم تقسيم الأخير إلى منطقة تفاعلٍ ومنطقة عازلة. هذا بالإضافة إلى أن الذرات في منطقة التفاعل تنتشر بواسطة الديناميكا الجزيئية، بينما الذرات الموجودة بالمنطقة العازلة والتي تتضمن ديناميكا لانجفان Langevin dynamics، يتم الاحتفاظ بها باستخدام قوى الاستعادة المتناسقة.

انظر أيضًا
 طباعة حجرية نانوية Nanolithography
 طب النانو Nanomedicine
 مستشعر نانوي Nanosensor والمبني على الجزيئات الحيوية ومنها الحمض النووي DNA أو البروتينات proteins
 جسيم نانوي ويستخدم لتوصيل الجين

المصادر

وصلات خارجية
 مركز دمج الطب والتقنية المستحدثة
 التقانة الحيوية النانوية في أوروبا وما ورائها ومشروع NACBO
 مقالات إخبارية وبحثية في مجال التقانة الحيوية النانوية
 مجلة القتانة الحيوية النانوية
 معهد التقانة الحيوية النانوية بجامعة جونز هوبكنز
 مركز التقانة الحيوية النانوية بكورنيل
 دراسة عن بعد في مجال التقانة الحيوية النانوية
 برنامج للتعلم الإلكتروني في مجال التقانة الحيوية النانوية وتطبيقاته الطبية
 موقع «الروبوتات النانوية الحيوية» الإلكتروني
 نانو ويكي بالجامعة النرويجية للعلوم والتكنولوجيا NTNU
 مركز CAN للتشغيل الآلي في مجال التقانة الحيوية النانوية
 رابطة نيويورك للتقانة الحيوية
 مركز هندسة عملية التقانة الحيوية
 التقانة الحيوية النانوية في جامعة تيسيدي
 موقع «فهم النانو» الإلكتروني

تقانة نانوية حيوية
تقانة حيوية
تقنية النانو

تقانة نانوية حيوية


Le féminisme pro-vie ou féminisme anti-avortement est une sous-culture du féminisme qui s'oppose à l'avortement. Le mouvement est suivi et soutenu par une minorité de féministes principalement dans les pays anglo-saxons. Les féministes pro-vie estiment que l'opposition à l'avortement constitue une partie intégrante de la défense du droit des femmes, soutenant la thèse que l'avortement nuit aux femmes plus qu'il ne leur profite.

Le mouvement féministe pro-vie trouve ses racines au 19e siècle, bien que le mouvement ait commencé à prendre de l'ampleur dans sa forme actuelle entre le début et le milieu des années 1970 avec la fondation de Feminists for Life (FFL) aux États-Unis et de Women for Life en Grande-Bretagne, dans le contexte de changements juridiques dans ces pays qui autorisaient déjà largement l'avortement. FFL et la Susan B. Anthony List (SBA List) sont les organisations féministes pro-vie les plus influentes aux États-Unis. Parmi les autres organisations féministes anti-avortement figurent New Wave Feminists et Feminists for Nonviolent Choices.

En France, le mouvement féministe pro-vie  n'est soutenu par aucune association féministe notable et trouve ses racines dans des communautés catholiques liées à la marche pour la vie, constituant une sous-culture marginale et décriée du féminisme.

Points de vue et objectifs

Les féministes anti-avortement considèrent que l'option légale de l'avortement "soutient les attitudes et politiques sociales anti-maternité et limite le respect de la citoyenneté des femmes". Les féministes anti-avortement estiment que l'avortement est une action dictée par la société et que l'avortement légal "perpétue une société indifférente et dominée par les hommes". Laury Oaks, professeur associé d'études féministes à l'Université de Californie à Santa Barbara, écrit que lorsque l'avortement est légal, les féministes anti-avortement pensent que "les femmes en viennent à considérer la grossesse et l'éducation des enfants comme des obstacles à leur pleine participation à l'éducation et au travail", et décrit le militantisme féministe anti-avortement en Irlande comme étant plus "pro-mère" que "pro-femme". Oaks a écrit que si les opposants irlandais à l'avortement valorisent la maternité et critiquent la notion selon laquelle les femmes ont "un droit à une identité au-delà de la maternité", certains, comme Breda O'Brien, fondatrice de Feminists for Life Ireland, offrent également des arguments d'inspiration féministe selon lesquels les contributions des femmes à la société ne se limitent pas à ces fonctions.

Les organisations féministes anti-avortement cherchent à personnifier l'avortement en utilisant des femmes qui ont eu recours à des avortements pour tenter de convaincre les autres de leur argument.

D'importantes organisations féministes américaines anti-avortement cherchent à mettre fin à l'avortement aux États-Unis. La SBA List déclare qu'il s'agit de son "objectif ultime", et la présidente du FFL Serrin Foster a déclaré que le FFL "s'oppose à l'avortement dans tous les cas parce que la violence est une violation des principes féministes de base".

Relations avec les autres mouvements

Les féministes anti-avortement font partie du mouvement anti-avortement plutôt que du mouvement féministe traditionnel Au cours de la deuxième vague féministe de la fin des années 1960 et des années 1970, les principes du groupe émergent de féministes anti-avortement ont été rejetés par les féministes classiques qui estimaient que pour une pleine participation à la société, le "droit moral et légal de la femme de contrôler sa fertilité" devait être un principe fondamental. De leur position minoritaire, les féministes anti-avortement ont déclaré que les féministes traditionnelles ne parlaient pas au nom de toutes les femmes.

N'ayant pas réussi à obtenir une position respectée au sein du féminisme dominant, les féministes anti-avortement se sont alignées sur d'autres groupes anti-avortement et se situant du côté du droit à la vie. Ce placement, selon Oaks, a érodé un sentiment d'identité féministe distinct des autres groupes anti-avortement, malgré des arguments pro-femmes distincts de ceux des droits du fœtus avancés par d'autres défenseurs de l'avortement.

Arguments

Le débat sur l'avortement s'est principalement concentré sur la question de savoir si le fœtus humain est une personne ou non et si le meurtre d'humains (selon leur stade de développement) devrait jamais relever de l'autonomie de la personne. Les organisations féministes anti-avortement se distinguent en tant qu'organisations "pro-femmes" par opposition aux organisations qui se concentrent sur les "droits du foetus" en tant qu'être humain. Cela les distingue des autres groupes anti-avortement.

L'argument "pro-femme" présente l'avortement comme nuisible aux femmes. Les féministes anti-avortement soutiennent que la plupart des femmes ne veulent pas vraiment avorter, mais sont plutôt contraintes à l'avortement par des tiers, partenaires sexuels ou médecins. Ils suggèrent également que les femmes ont été conditionnées et socialisées à croire qu'elles ne peuvent pas réussir si elles vivent une grossesse non anticipée et que notre société continue de refléter les normes patriarcales qui utilisent les hommes comme "humain de base". Ils estiment que les avortements non désirés, peuvent causer des dommages physiques et émotionnels aux femmes. Cependant, les recherches de l'Institut Guttmacher montrent que la majorité des femmes qui avortent le font pour des raisons personnelles, financières, professionnelles et/ou de planification familiale plutôt que sous la contrainte de tiers.

En postulant l'existence d'un état mental décrit comme le syndrome post-avortement - qui n'est pas reconnu médicalement - les féministes anti-avortement recadrent l'opposition à l'avortement en termes de protection de la santé publique des femmes. L'argument "pro-femme" a été utilisé pour faire pencher les hommes et les femmes contre l'avortement.

Féministes du 19e siècle

Les groupes féministes anti-avortement affirment qu'ils poursuivent la tradition des militantes des droits des femmes du XIXe siècle, telles que Elizabeth Cady Stanton, Matilda Joslyn Gage, Victoria Woodhull, Elizabeth Blackwell et Alice Paul, qui considéraient l'avortement comme un mal imposé aux femmes par les hommes. Le journal The Revolution, publié par Susan B. Anthony et Stanton, publiait des lettres, des essais et des éditoriaux débattant de nombreuses questions d'actualité, y compris des articles décriant le meurtre d'enfants et l'infanticide. Selon les historiens A. Kennedy et K. D. Mary, Alice Paul estimait que l'avortement était "l'exploitation ultime des femmes". Kennedy et Mary affirment également qu'Elizabeth Blackwell, la première femme médecin des États-Unis, est devenue médecin à cause de sa haine passionnée de l'avortement. En guise de critique, cependant, les sociologues Nicole Beisel et Tamara Kay ont écrit que les Anglo-Saxon Protestants blancs Anglo-Saxon Protestant. (WASP) aux États-Unis s'inquiétaient du fait que la poursuite des avortements par leur espèce mettrait en danger leur position au sommet de la hiérarchie de la société, craignant particulièrement l'afflux de catholiques irlandais, mais également préoccupés par les Afro-Américains, et décrivent Anthony et Stanton comme faisant partie de cette position raciale réactionnaire.

En plaidant pour la "maternité volontaire" (abstinence jusqu'à ce que les enfants soient désirés), Stanton a déclaré que le problème de l'avortement démontre la victimisation des femmes par les hommes qui adoptent des lois sans le consentement des femmes. Woodhull et sa sœur ont soutenu que les cliniques d'avortement feraient faillite si la maternité volontaire était largement pratiquée.

Un débat sur les opinions d'Anthony en matière d'avortement est apparu en 1989 : les féministes anti-avortement aux États-Unis ont commencé à utiliser les mots et l'image d'Anthony pour promouvoir leur cause anti-avortement. Les spécialistes du féminisme américain du XIXe siècle, ainsi que les militants pro-choix, s'opposent sur ce qu'ils considèrent comme une cooptation de l'héritage d'Anthony en tant que suffragette la plus dévouée d'Amérique, affirmant que les militants anti-avortement attribuent à tort des opinions à Anthony, et qu'il est trompeur d'appliquer les arguments du XIXe siècle au débat moderne sur l'avortement.

Voir aussi
 Dorothy Day

Références

Féminisme

Féminisme pro-vie


HIDS may refer to:

 Host-based intrusion detection system, in computing
 Hyper-IgD syndrome, in medicine

See also
 HID (disambiguation)

HIDS


مووربارك  هي إحدى مدن مقاطعة فينتورا، كاليفورنيا. تم إعطاءها لقب مدينة في 1 يوليو، 1983.

التركيبة السكانية
حدّد مكتب تعداد الولايات المتحدة بيانات التركيبة السكانية لمووربارك في تعداد الولايات المتحدة. في ما يلي، التركيبة السكانية حسب تعدادي 2000 و2010.

تعداد عام 2000
بلغ عدد سكان مووربارك 31,415 نسمة بحسب تعداد عام 2000، وبلغ عدد الأسر 8,994 أسرة وعدد العائلات 7,703 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 9,094 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 74.42% من البيض و1.52% من الأمريكيين الأفارقة و0.47% من الأمريكيين الأصليين و5.63% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.15% من سكان جزر المحيط الهادئ و13.95% من الأعراق الأخرى و3.87% من عرقين مختلطين أو أكثر و27.81% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 8,994 أسرة كانت نسبة 57.9% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 72% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 9.7% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك،  بينما كانت نسبة 3.9% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 14.4% من غير العائلات. تألفت نسبة 9.9% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 2.2% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 3.49، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.71.

بلغ العمر الوسطي للسكان 31.5 عاماً. وكانت نسبة 34.2% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 8.6% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 32.3% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 20.4% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 4.5% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. يوجد لكل 100 أنثى 99.7 ذكر، ويوجد لكل 100 أنثى في الثامنة عشر من عمرها فما فوق 98.1 ذكر.

بلغ متوسط دخل الأسرة في المدينة 76,642 دولارًا، أما متوسط دخل العائلة فبلغ 78,909 دولارًا. وكان متوسط دخل الذكور 55,535 دولارًا مقابل 35,790 دولارًا للإناث. وسجل دخل الفرد الخاص بالمدينة 25,383 دولارًا. وكانت نسبة 4.3% من العائلات ونسبة 7% من السكان تحت خط الفقر، وكان من هؤلاء نسبة 8.6% تحت سن الثامنة عشر ونسبة 7.3% في الخامسة والستين من العمر وما فوق.

تعداد عام 2010
بلغ عدد سكان مووربارك 34,421 نسمة بحسب تعداد عام 2010، وبلغ عدد الأسر 10,484 أسرة وعدد العائلات 8,586 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 10,738 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 75.13% من البيض و1.55% من الأمريكيين الأفارقة و0.72% من الأمريكيين الأصليين و6.83% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.15% من سكان جزر المحيط الهادئ و10.83% من الأعراق الأخرى و4.80% من عرقين مختلطين أو أكثر و31.41% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 10,484 أسرة كانت نسبة 46.4% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 66.4% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 10.6% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك،  بينما كانت نسبة 4.8% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 18.1% من غير العائلات. تألفت نسبة 12.8% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 4.1% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 3.28، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.55.

بلغ العمر الوسطي للسكان 34.7 عاماً. وكانت نسبة 27.5% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 10.5% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 25.6% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 29.2% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 7.1% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. وتوزع التركيب الجنسي للسكان بنسبة 49.6% ذكور و50.4% إناث.

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لمووربارك:

مراجع

مووربارك
أماكن مأهولة أسست في 1983
تأسيسات سنة 1983 في كاليفورنيا
مدن في مقاطعة فينتورا (كاليفورنيا)
مدن كاليفورنيا

مووربارك


Morgan Boulevard es una estación en la línea Azul del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en 300 Garrett Morgan Boulevard en Landover, Maryland. La estación Morgan Boulevard fue inaugurada el 18 de diciembre de 2004.

Descripción
La estación Morgan Boulevard cuenta con 1 plataforma central. La estación también cuenta con 635 de espacios de aparcamiento y 9 espacios para bicicletas con 40 casilleros.

Conexiones
La estación cuenta con las siguientes conexiones de autobuses:
 Rutas del MetroBus

Referencias

Enlaces externos

 WMATA: Estación Morgan Boulevard
 Línea Azul del Metro de Washington

Estaciones de Metro de Estados Unidos inauguradas en 2004
Estaciones de la línea Azul (Metro de Washington)
Condado de Prince George (Maryland)

Morgan Boulevard (Metro de Washington)


Exciter har flere betydninger:

Musik
 Exciter (band) - a speed metal band from Ottawa, Canada
 Exciter (album) - et 2001 album af Depeche Mode.

Andet
 Exciter - dansk; styresender - udgøres af oscillator og modulator i større radiosendere.

Exciter


Lezbijke, homoseksualci, biseksualne i transrodne osobe (LGBT) u Bjelorusiji suočavaju se s pravnim problemima koji ne pogađaju ostale stanovnike koji nisu LGBT osobe. I muške i ženske istospolne seksualne aktivnosti legalne su u Bjelorusiji. Kućanstva istospolnih parova ne ispunjavaju uvjete za istu zakonsku zaštitu dostupnu parovima suprotnog spola.

Istospolne seksualne aktivnosti legalizirane su u Bjelorusiji 1994. godine. Međutim, prava lezbijki, homoseksualaca, biseksualaca i transrodnih osoba (LGBT) u Bjelorusiji i dalje su znatno ograničena, a homoseksualnost je i dalje veoma stigmatizirana u bjeloruskom društvu. Mnogi Bjelorusi vjeruju da je homoseksualnost psihijatrijski poremećaj, a mnoge LGBT osobe u Bjelorusiji trude se sakriti svoju seksualnu orijentaciju u javnosti. Oni koji su "vani" suočavaju se s uznemiravanjem, nasiljem i fizičkim zlostavljanjem.

Povijest LGBT-a u Bjelorusiji
Dok je bila dio Sovjetskog Saveza, u Bjelorusiji su vrijedili sovjetski zakoni. Kao takva, homoseksualnost se smatrala ilegalnom. Seksualni odnosi između žena nikada nisu bili ilegalni u Bjelorusiji (iako bi lezbijke mogle biti poslane u mentalne ustanove ako se otkriju), dok su oni među muškarcima često bili procesuirani. Riječi poput homoseksualnost nisu bile prisutne ni u jednom starom sovjetskom zakoniku, a sovjetski pravni sustav koristio je izraz sodomija.

Člankom 119-1 prethodnog Kaznenog zakona Bjelorusije utvrđeno je da će homoseksualni muškarci koji imaju dobrovoljni seksualni kontakt biti osuđeni na zatvorske kazne do pet godina. Godine 1989. gotovo 50 bjeloruskih državljana otpušteno je zbog njihove seksualne orijentacije. U KGB-u je uspostavljen poseban odjel za borbu protiv homoseksualnosti. Tajne službe koristile su ucjene kako bi regrutirale agente iz homoseksualne zajednice. To je spriječilo mogućnost pojave bilo koje homoseksualne organizacije ili tiskanih medija dizajniranih posebno za seksualne manjine. Unatoč tome, homoseksualci su se sastajali na ulicama, toaletima, željezničkim postajama ili se okupljali u privatnim stanovima ili kućama.

Godine 1992. osnovane su novine pod nazivom Sex-AntiAIDS-Plus uz pomoć nevladine organizacije Stop-AIDS-Bjelorusija (SAB). Drugo izdanje novina zaplijenilo je tužilaštvo, a protiv novina je pokrenut kazneni postupak. Novine su sadržavale osobne oglase za homoseksualce i lezbijke. Tužiteljstvo je ove najave smatralo oglašavanjem prostitucije.

Godine 1994. kazneni postupak protiv novina je obustavjen. Međutim, njegov osnivač i glavni urednik Ruslan Geniush, bojeći se progona, je prekinio s izdavanjem novina. Godine 1992. registriran je časopis Randez-vous. Časopis se prvenstveno fokusirao na osobne oglase, a sadržavao je članke psihologa, seksologa i pisma i najave čitatelja LGBT-a u posebnoj kolumni nazvanoj "Plavi salon". Časopis je 1994. godine prestao izlaziti.

Dana 1. ožujka 1994. bjeloruski parlament izmijenio je članak 119-1 Kaznenog zakona Bjelorusije i homoseksualnost je postala legalna.

Zakonitost istospolnih seksualnih aktivnosti
Homoseksualni seks dekriminaliziran je 1994. godine. Dob pristanka za sudjelovanje u seksualnim činovima jednaka je za homoseksualce i heteroseksualce i iznosi 16 godina.

Priznavanje istospolnih zajednica
Prema Ustavu (članak 32.) i Zakonu o braku i obitelji (članci 1. i 12.), brak je specifični građanski ugovor, sklopljen pred državnim organom i ograničen na dvije osobe suprotnog spola. Ovaj posljednji zahtjev čini brak nepristupačnim homoseksualnim parovima.

Prema bjeloruskom zakonu ne postoji opcija kućnog partnerstva, iako je zajedničko prebivalište izvan braka, čak i heteroseksualnih parova, uobičajeno. Kućno partnerstvo nije pravna osnova za promjenu prezimena jednog od partnera. To ne dovodi do materijalnog zajedništva supružnika između partnera. Među odgovornostima koje su partneri preuzeli u njihovom zajedničkom životu, jedine koje se zakonski provode su one navedene u građanskom zakonu. Kad imaju zajednički posao, njihovi su odnosi regulirani pravilima trgovačkog prava. Ako se rastanu, partneri nemaju pristup zakonski priznatim pravima supružnika u razvodu. Sadašnji i bivši partneri u izvanbračnoj zajednici nemaju pravo na uzdržavanje ili financijsku potporu.

Suživot nije pravna osnova za nasljeđivanje, jer partneri nisu uključeni u pravni krug nasljednika. Stoga, kućni partneri mogu nasljeđivati jedni druge samo kad postoji posljednja volja i oporuka. Porez na takvo nasljedstvo veći je od poreza na nasljedstva primljena od strane zakonskog supružnika. Kućni partneri koji nasljeđuju oporukom također nemaju pravo na očuvanje dijela imanja.

Suživotni partneri nemaju roditeljska prava nad djecom drugog partnera. Međutim, moguće je da jedan partner legalno usvoji biološku djecu drugog. Usvojitelj ne smije biti poslovno onesposobljen, sudovi mu ne smiju oduzeti roditeljska prava i mora biti stariji od usvojenog djeteta najmanje 16 godina. Parovi koji zajednički stanuju ne mogu usvojiti siročad, jer zakon zahtijeva da usvojiteljski parovi budu vjenčani.

Sažetak prava

Izvori

Bjelorusija
Politika Bjelorusije

Prava LGBT osoba u Bjelorusiji


بلدية أغواس دي بوسوت (بالإسبانية: Aguas de Busot) هي بلدية تقع في مقاطعة أليكانتي التابعة لمنطقة بلنسية شرق إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية أغواس دي بوسوت 1.118 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني الإسباني للإحصاء).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية أغواس دي بوسوت

بلديات مقاطعة بلنسية
بلديات لقنت
أماكن مأهولة في مقاطعة لقنت

أغواس دي بوسوت


كفر شبين إحدى قرى مركز شبين القناطر التابع لمحافظة القليوبية بجمهورية مصر العربية.

السكان
بلغ عدد سكان كفر شبين 31,878 نسمة، حسب الإحصاء الرسمي لعام 2006.

انظر أيضاً
قائمة قرى محافظة القليوبية

مصادر

قرى شبين القناطر

كفر شبين


Plemićka obitelj Alben u hrvatskim zemljama pojavljuje se krajem 14. stoljeća. Albeni su rođaci kraljice Barbare, što znači rođaci Celjskih. Nosili su pridjev "de Sulzbach" i smatraju se njemačkog podrijetla. Najvjerojatnije da su potekli iz pokrajine Rheinland-Pfalz.

Povijest
Svoj uspon u Ugarsko-Hrvatskom Kraljevstvu Albeni započinju zahvaljujući srodstvu sa zagrebačkim biskupom Eberhardom, jednim od najvjernijih ljudi Žigmunda Luksemburškog. Eberhard je uz kralja aktivno sudjelovao u borbama (jedna od njih je bitka protiv Osmanlija na Nikopolju 1396. godine). Kasnije je sudjelovao i u sukobima s pobunjenim velikašima. Vršio je službu zagrebačkog biskupa (1397. – 1406. i 1409. – 1419.). Prvo je bio upravitelj (1406.), a potom biskup varadinske biskupije (1406. – 1409.). Također je bio upravitelj pečujske biskupije (1409.), te kraljevski vrhovni kancelar (1404. – 1419.). Kratko vrijeme obnašao je dužnost hrvatskog i slavonskog bana (1402.). Iako se u historiografiji relativno dugo smatralo da je Eberhard pripadao obitelji Alben, danas znamo da nije bio njezin član, već je s njome bio povezan preko svoje sestre čije ime nije poznato, a koja je bila udana za Rudolfa Albena. Eberhar ne samo da je pomagao uspon svojih nećaka, već ih je i doveo u Ugarsko-Hrvatsko Kraljevstvo, te ovoj obitelji, dotada nevelikog imetka, osigurao da ih kralj obdari značajnim posjedima. Eberhard je iz braka svoje sestre i Rudolfa Albena imao šestoricu nećaka i tri nećakinje. Nećaci su Ivan stariji, Petermann (Petar), Herman, Ivan mlađi, Henrik i Rudolf, a nećakinje Elizabeta (Leys), Magdalena i Loreta.

Albeni su, uz različite posjede u Ugarskoj, držali više posjeda i u hrvatskim zemljama. Ubrzo po njihovom dolasku u Ugarsko-Hrvatsko Kraljevstvo u njihove je ruke došao Medvedgrad, njihov najvažniji posjed, po kojem nose i pridjevak de Medwewar odnosno Medvedgradski.
Kralj Žigmund dao je Medvedgrad prvo biskupu Eberhardu na ime zaloga,  a potom ga je potvrdio i njegovim nećacima.
Same kraljevske isprave, koje se odnose na prepuštanje Medvedgrada Albenima,nisu   nam   sačuvane,   već   o   navedenim   događajima
saznajemo iz protesta, koje je Zagrebački kaptol uložio pred Stolnobiogradskim (17.kolovoza 1399.) i Varadinskim kaptolom (16. listopada 1399.) protiv toga darovanja.
Stekavši Medvedgrad, Albeni su dobili i kontrolu nad Zagrebačkim poljem odnosno Turopoljem, te njihove medvedgradske kaštelane u više navrata nalazimo ondje kao župane.

Banovi Petermann i Ivan ml.
Rudolfov sin i Eberhardov nećak Petermann (Petar) bio je hrvatsko-dalmatinski ban od 1411. – 1414. Prije toga, u ime je svoga ujaka 1409. kao occupator upravljao Pečuškom biskupijom, a znamo da je obnašao i dužnost župana Križevačke županije. Kao ban, Petermann se istakao ratujući protiv Venecije u Dalmaciji 1412. godine, a treba spomenuti i da je Mlečanima uspio preoteti Skradin. Protiv Hrvoja Vukčića Hrvatinića u Hrvatskoj i Dalmaciji (1413.) Na banskoj stolici Petermanna je zamijenio brat Ivan mlađi, koji je dalmatinsko-hrvatskim banom bio od 1414. do 1419. godine. Ivan je umro vjerojatno krajem 1420. ili početkom 1421. godine.

Biskupi Ivan stariji i Henrik
Iako su, kao što smo vidjeli, dvojica Rudolfovih sinova, Petermann i Ivan mlađi, obnašala i dužnost hrvatsko-dalmatinskog bana, najznačajniju ulogu odigrao je, ipak, treći Rudolfov sin Ivan stariji. Još u Njemačkoj Ivan je ušao u benediktinski red, te je bio redovnik u opatiji Hornbach u pokrajini Rheinland-Pfalz.
U Ugarsko-Hrvatsko Kraljevstvo došao je, vjerojatno, nakon što je Eberhard imenovan zagrebačkim biskupom. Time započinje i njegova blistava karijera, koja ga je dovela do visokih crkvenih dužnosti, ali i na sam vrh državne administracije. Prva značajnija dužnost, koju je obnašao u Ugarsko-Hrvatskom Kraljevstvu, bila je ona opata cistercitske opatije u Topuskom. Nakon što je napustio službu topuskog opata, Ivan je bio opat u Pannonhalmi (1405. – 1406.), pa izabrani veszprémski biskup  (1406. – 1410.), biskup u Pečuhu (1410. – 1421.), te naposljetku, nakon Eberhardove smrti, zagrebački biskup. Iako ga je papa Martin V. potvrdio za zagrebačkog biskupa 26. veljače 1421. godine, zapravo je tu funkciju vršio već i 1420. godine.
Istovremeno, Ivan je, nakon što je od 1409. (ili čak i ranije) bio kraljičin kancelar, naslijedio svoga ujaka i na položaju vrhovnog kancelara kraljevstva (1420.). Godine 1423. postaje kancelar Svetog Rimskog Carstva i predstojnik ugarske tajne kancelarije. Na taj je način u svojim rukama koncentrirao ogromnu moć i imao potpunu kontrolu nad svim Žigmundovim pečatima.
Ivan je, osim duhovnih i administrativnih dužnosti, izvršavao zadaće i na bojnom polju. Godine 1420. i 1425. sudjelovao je u pohodima na Češku, a krajem 1425. borio se protiv husita kod Bratislave. Žigmunda je 1426. pratio u Nürnberg na zasjedanje Reichstaga.

Literatura
Krčelić, Baltazar Adam; Povijest Stolne crkve zagrebačke, prijevod Zlatko Šešelj; Zagreb, Institut za suvremenu povijest, 1994., 176. Djelo je prvi puta tiskano pod naslovom Historiarum cathedralis ecclesiae Zagrabiensis u Zagrebu 1770. godine.
Šišić, Ferdo; "Nekoliko isprava iz početka XV st."; Starine 39 (1938.), 134, bilj. 8.
Klaić, Vjekoslav; Povijest Hrvata, 5 sv.; Zagreb, Nakladni zavod MH, 1982.

Vanjske poveznice
 Jahrbuch

Povijest Hrvatske (1102. – 1527.)
Plemstvo

Alben


El término Verjni  puede referirse a:

Verjni (Korenovsk, Krasnodar), localidad del raión de Korenovsk del krai de Krasnodar, en Rusia;
Verjni (Slaviansk, Krasnodar), localidad del raión de Slaviansk del krai de Krasnodar, en Rusia;
Verjni (Tbilískaya, Krasnodar), localidad del raión de Tbilískaya del krai de Krasnodar, en Rusia;
Verjni (Samara), localidad del óblast de Samara, en Rusia; o
Isla Verjni, isla del golfo de Finlandia, en Rusia.

Verjni


Krummendiek Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Steinburg iline bağlı yerleşim yeri. 1,78 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 84 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Hans-Peter Boie tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amtitzehoe-land.de

Steinburg iline bağlı yerleşim birimleri

Krummendiek


Historie af Danmark er et historieværk i 14 bind skrevet af den kongelige danske historiograf Peter Frederik Suhm (1728–1798), udgivet mellem 1782 og 1824.

Værket består af følgende bind:

Bd I - Fra de ældste Tider til Aar 803	(1782)

Bd II - Fra Aar 804 til 941	(1784)

Bd III - Fra Aar 942 til 1035	(1787)

Bd IV - Fra Aar 1035 til 1095	(1790)

Bd V - Fra Aar 1095 til 1147	(1792)

Bd VI - Fra Aar 1147 til 1152	(1793)

Bd VII - Fra Aar 1157 til 1182	(1800)

Bd VIII - Fra Aar 1182 til 1202	(1806)

Bd IX - Fra Aar 1202 til 1241	(1808)

Bd X - Fra Aar 1241 til 1286	(1809)

Bd XI - Fra Aar 1286 til 1319	(1812)

Bd XII - Fra Aar 1320 til 1340	(1824)

Bd XIII - Fra Aar 1340 til 1375	(1826)

Bd XIV - Fra Aar 1375 til 1400	(1828) - Ugivet med en fortale af Rasmus Nyerup.

Danmarks historie

Historie af Danmark


Varig Logística S.A., kurz VarigLog, war eine brasilianische Frachtfluggesellschaft mit Sitz in São Paulo.

Geschichte
Im Jahr 1993 startete VARIG unter dem Namen VARIG CARGO ein Luftfrachtunternehmen. Schon vor dem Zusammenbruch der VARIG wurde VarigLog im Oktober 2000 von der Stiftung Ruben Berta als eigenständige Gesellschaft innerhalb der Varig-Gruppe gegründet. VarigLog startete zunächst ihre Aktivitäten mit mehr als tausend Mitarbeitern und einer Flotte bestehend aus vier Frachtflugzeugen vom Typ B727-100F sowie vier B727-200F und drei DC-10-30F. Das Unternehmen hatte ein weltweites Netz von Vertriebs- und Distributionszentren mit Hubs in São Paulo, Rio de Janeiro, Manaus, Porto Alegre, Frankfurt, Miami und New York.

Im Jahr 2005 erhielt das Unternehmen seine erste MD-11F, das erste Frachtmodell seiner Art in Südamerika.

2006 begann die Finanzkrise der VARIG, was bedeutete, dass am 20. Juli 2006 das brasilianische Konsortium Volo do Brasil auf einer Auktion den schuldenfreien Teil der VARIG – die VRG Linhas Aéreas – für $ 48,2 Millionen erwarb. VarigLog erhielt in der Folge neue Investitionen und eine Boeing 757-200F. Im Jahr 2007 wurde VRG Linhas Aéreas an die brasilianische Billigfluggesellschaft Gol verkauft, der Name VRG Linhas Aéreas verschwand.

Der Finanzinvestor MatlinPatterson Global Advisors hat 2009 die Kontrolle der VarigLog an die Synergy Group von Germán Efromovich übergeben.

Im Februar 2012 stellte die Airline den Betrieb ein.

Flotte
Zuletzt bestand die Flotte der VarigLog aus zwei Frachtflugzeugen:

 2 McDonnell Douglas MD-11F

Siehe auch
 Liste ehemaliger Fluggesellschaften (Amerika)

Weblinks

 Webpräsenz der VarigLog (portugiesisch)
 Geschichte der VarigLog (pt)

Einzelnachweise

Ehemalige Fluggesellschaft (Brasilien)
Gegründet 2000
Aufgelöst 2012

Varig Log


(15120) Mariafélix, denumire internațională (15120) Mariafelix, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
15120 Mariafélix este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Marxuquera de Josep Juliá Gómez Donet. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,27 ua, o excentricitate de 0,17 și o înclinație de 2,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 15001-16000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2000
Centura de asteroizi

15120 Mariafélix


Una ectasia es una dilatación o distensión de una estructura tubular. Usualmente ocurre como parte de un proceso patofisiológico.

Enfermedades específicas
 Ectasia ductal de mama, es una dilatación de alguno de los ductos de mama. El Síndrome de ectasia ductal es un sinónimo para pacientes no puérperas (no se encuentra relacionado al embarazo ni al amamantamiento) mastitis
 Bronquiectasia
 Ectasia dural, dilatación del saco dural que rodea la médula espinal, usualmente ocurre en la parte baja de la espalda.
 Pielectasis, dilatación de una parte del riñón, se observa frecuentemente mediante ultrasonografía prenatal. Habitualmente se resuelve por sí sola.
 Ectasia tubular de rete, dilatación de las estructuras tubulares del testículo. Se encuentra con frecuencia en hombres adultos añosos.
 Ectasia corneal (secundaria a queratocono), es un abultamiento de la córnea.

Ectasias vasculares
 Ectasia arteriolar acral
 Ectasia anuloaórtica, es una dilatación de la aorta. Puede encontrarse asociada con el síndrome de Marfan.
 Dolicoectasias, debilitamiento de las arterias, frecuentemente causadas por presión arterial alta.
 Dolicoectasia intracraneal, dilatación de las arterias dentro del cráneo.
 Ectasia vascular gástrica, dilatación de los pequeños vasos sanguíneos en la última parte del estómago.
 Telangiectasias son pequeños vasos sanguíneos dilatados que pueden encontrase en cualquier parte del cuerpo, pero comúnmente se observan en la cara alrededor de la nariz, mejillas y mentón.

Referencias

Anatomía
Patología
Términos médicos

Ectasia


Martin Charbonnier (* um 1655 vermutlich in Frankreich; † 18. September 1720 in Hannover) war ein Gartenkünstler des Barocks.

Leben

Familie
Martin Charbonnier war der Vater von Georg Ludwig Charbonnier und Ernst August Charbonnier. Einer seiner Enkel war Matthias Charbonnier.

Werdegang und Werk
Martin Charbonnier stand ab 1677 im Dienst des späteren Kurfürsten Ernst August und dessen Ehefrau Sophie von der Pfalz und war anfangs für den Residenzgarten von Schloss Osnabrück zuständig, den er von 1682 bis 1694 von Hannover aus betreute. Von dort aus regelte er 1691 die Umgestaltung des Osnabrücker Gartens und beaufsichtigte anschließend die Gartenanlage bis 1706/1707.

Nachdem Charbonnier seit 1682 in Herrenhausen in einem Gebäude wohnte, an Stelle dessen später das Hardenbergsche Haus errichtet wurde,  stellte er dort die nördliche Hälfte des Großen Gartens fertig, ab 1689 im niederländischen Stil, und erweiterte ihn von 1696 bis 1714 auf die doppelte Größe.

Nachdem Charbonnier zu Studienzwecken in die Niederlande gesandt worden war, arbeitete er zwischendurch ab 1689 im herzoglich braunschweigischen Garten des Lustschlosses Salzdahlum bei Wolfenbüttel.

1696 gestaltete Charbonnier die Gartenanlagen des herzoglichen Jagdschlosses Linsburg (heute im Landkreis Nienburg/Weser).

Martin Charbonnier wurde 1717 pensioniert. Im selben Jahr trat sein jüngerer Sohn Ernst August Charbonnier seine Nachfolge für die Herrenhäuser Gärten an.

Literatur
 A. Rothert, M. Peters: Hannoversche Biographie, Bd. 3: Hannover unter dem Kurhut, 1646–1815, Hannover 1916
 Allgemeines Künstlerlexikon, Bd. 18, S. 217f.
 Eduard Schuster: Kunst und Künstler in den Fürstentümern Calenberg und Lüneburg in der Zeit von 1636–1727, Hannover 1905
 Rainer Schomann (Hrsg.), Urs Boeck: Historische Gärten in Niedersachsen, Katalog zur Landesausstellung, Eröffnung am 9. Juni 2000 im Foyer des Niedersächsischen Landtages, anlässlich der Landesausstellung "Historische Gärten in Niedersachsen". 2., korrigierte Auflage, Hannover: Heimatbund Niedersachsen, 2002, S. 75f.
 Helmut Knocke: Charbonnier. In: Dirk Böttcher, Klaus Mlynek, Waldemar R. Röhrbein, Hugo Thielen: Hannoversches Biographisches Lexikon. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Schlütersche, Hannover 2002, ISBN 3-87706-706-9, S. 84, online über Google-Bücher
 Helmut Knocke: Charbonnier. In: Klaus Mlynek, Waldemar R. Röhrbein (Hrsg.) u. a.: Stadtlexikon Hannover. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Schlütersche, Hannover 2009, ISBN 978-3-89993-662-9, S. 110.

Weblinks
 Ernst August Charbonnier im Bildarchiv Foto Marburg

Einzelnachweise

Botaniker (17. Jahrhundert)
Botaniker (18. Jahrhundert)
Gärtner
Person (Osnabrück)
Person (Hannover)
Person (Wolfenbüttel)
Herrenhäuser Gärten
Franzose
Geboren im 17. Jahrhundert
Gestorben 1720
Mann

Martin Charbonnier


Echipajul este un film românesc din 2016 regizat de Doru Segall.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 2016 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2016
Filme de acțiune

Echipajul


فيروس Jdbgmgr.exe أو بالأحرى خدعة فيروس Jdbgmgr.exe أو خدعة فيروس الدب في بعض التراجم العربية  ظهرت أولا في العام 2002 وتقوم بتنبيه المستخدم كرسالة بواسطة البريد الإلكتروني بأن الملف التطبيقي Jdbgmgr.exe الموجود في جهاز الحاسوب ما هو إلا فيروس ويجب حذفه. مع أن هذه الخدعة قد تم اكتشافها والتحذير من الانجراف وراء الرسالة البريدية إلا أن الخدعة بدأت تأخذ أشكالا أخرى خاصة في الدول العربية حيث تقوم الكثير من المنتديات بتناقلها بعدة أشكال وصور اخرها مواقع إنترنت ومنتديات رسمية وغير رسمية عربية إماراتية, يمنية,..إلخ.

التفسير
في الواقع Jdbgmgr.exe هو أحد حزم ميكروسوفت التطبيقية التي تأتي مع ويندوز وهو مخصص لدعم جافا (Java Debugger Registrar). هذا الملف شأنه شأن أي ملف في الحاسوب, يمكن أن يصاب بفيروسات ولكن الخدعة لاتتعلق بإمكانية إصابته ولكن جعل المستخدم نفسه مصدر الحذف.
مايكروسوفت وغالبية مواقع مكافحة الفيروسات انتبهوا للخدعة وتم الرد فورا بتحذير المستخدمين من تصديقها إلا أن مواقع عربية كثيرة بدأت تتداولها إما عن جهالة أو كنوع من التسلية والغريب أن بعض هذه المواقع ليست منتديات عادية وإنما مواقع استضافة مثل يمن نت للإنترنت ومنتديات هندسية مختصة مثل ملتقى المهندسين العرب, وأغلبها يحمل هذه الرسالة التحذيرية:

"هجوم يهودي بفيروس جديد موجه للعرب: قبل 48 ساعه قام مجموعه من المبرمجين اليهود بإنتاج فايروس جديد أخطر من فايروس بلاستر. ويقوم الفايروس بتحميل نفسه على جميع أنظمة الوندوز وهو فايروس موجه
للإيميلات العربية والعرب على وجه الخصوص وسيقوم الفايروس بتدمير الهارد وير بدأ من تاريخ 20-9-2003
للتخلص من الفايروس: إذهب إلى إبدا ثم بحث ثم ضع اسم الفايروس وهو BR>jdbgmgr***** وسيظهر لك الفايروس على شكل دب رمادي ثم قم بإلغائه ملاحظه: الفايروس هذا لاتكشفه برامج الحماية وقد يحمل إلى جهازك أكثر من مرة
تحذير: لاتقم بالضغط على الفايروس فقط قم بإلغائه الرجاء إخبار جميع المسلمين بذلك لنخرج بأقل الخسائر من هذا الهجوم الصهيوني"

مخاطر حذف الملف
لحسن الحظ الملف ليس ذا أهمية كبرى لغير العاملين على لغة الجافا (غير المبرمجين مثلا).

المصادر والملاحظات

وصلات خارجية
 Symantec's description وصف من شركة سيمانتك بالإنكريزية

إدارة ويندوز
خدع 2002
مكونات مايكروسوفت ويندوز

خدعة فيروس الدب