අක්මාව බද්ධ කිරීම යනු රෝගී අක්මාවක් නිරෝගී පුද්ගලයෙක්ගේ අක්මාවක් මගින් ප්‍රතිස්තාපනය කිරීමයි. මෙහිදී බහුලවම භාවිතා වන ක්‍රමය වන්නේ අදාල පුද්ගලයාගේ රෝගී අක්මාව ඉවත් කර දායකයකුගෙන් ලබාගන්නා නිරෝගී අක්මාවක් රෝගියාගේ අක්මාව පිහිටි ස්ථානයටම බද්ධ කිරීමයි. අක්මාව බද්ධ කිරීම අක්මා රෝග ඇති අසාධ්‍ය රෝගීන්ට සහ ක්ෂණිකව අක්මාව අක්‍රිය වූ පුද්ලයන් හට ලබාදෙන ප්‍රතිකාර ක්‍රමයක් ලෙස අද දින ඉහළ පිලිගැනීමක් ඇත.

ඉතිහාසය
ප්‍රථම මිනිස් අක්මා බද්ධ කිරීම සිදු කරන ලද්දේ 1963 දී ඇමරිකා එක්සත් ජනපදයේ ඩෙන්වර් සහ කොලරාඩෝ ප්‍රාන්තයන්හි වෛද්‍ය තෝමස් ස්ටාල් ඇතුළු වෛද්‍ය කණ්ඩායමක් විසිනි. වෛද්‍ය ස්ටාල් මීට අමතරව අක්මා බද්ධ කිරීම් ද ඊළග වසර කිහිපය තුළ සිදු කළ අතර 1967 දී ප්‍රථම වරට අක්මා බද්ධයකින් පසු රෝගියෙකු වසරක් ජීවත් වුණි. විවිධ ශෛල්‍ය උපක්‍රම හමුවේ අක්මා බද්ධ කිරීම 1970 දී පරීක්ෂණාත්මක මට්ටමක පැවතුණු අතර සැත්කමකින් පසු රෝගියෙකු වසරක් ජීවත් වීමේ සම්භාවිතාව එවකට සියයට 25 ක් වුණි. සර් රෝයි කානි විසින් සයික්ලොස්පොරීන් නම් ඖෂධය හදුන්වා දීමෙන් පසු සැත්කමට ලක් වු රෝගීන් කෙරෙහි යහපත් ප්‍රතිඵල ලබාදුනි. 1990 දී වැඩිහිටියන් සහ කුඩා ළමුන් සදහා ප්‍රතිකාර ක්‍රමයක් ලෙස හදවත් බද්ධය යොදා ගැනේ. මේ වන විට ඇමරිකා එක්සත් ජනපදයෙහි 100 කටත් වඩා ස්ථානයක සහ යුරෝපයෙහි බොහෝ ස්ථාන වල අක්මා බද්ධ කිරීම් සිදු කෙරේ. අක්මා බද්ධ කිරීම් මගින් නිරතුරු ව ම සංකූලතා ඇති වුවද මේ වන විට සැත්කමින් පසුව රෝගියකු වසරක් ජීවත් වීමේ සම්භාවිතාව සියයට 85 සිට 90 දක්වා ඉහළ ගොස් ඇත. අවාසනාවකට මෙන් මරණයට පත් වු පුද්ගලයන්ගෙන් ලැබෙන අක්මාවන් ප්‍රමාණයෙහි හිගතාවක් දක්නට ඇති නිසා දැනට කෙරෙන අක්මා බද්ධ කිරීම් සදහා ඒවා ලබාගනුයේ ජීවත් වන පුද්ගලයන්ගේ අක්මාවෙනි.

බද්ධ කිරීමේ ක්‍රමෝපායන්
බද්ධ කිරීමකට ප්‍රථම අක්මාව වෙතට ආධාරයක් ලබාදෙන ප්‍රතිකාර ක්‍රම ලබාදීම අත්‍යාවශ්‍යවේ. කෘතිමව අක්මාව සදහා ආධාරයක් ලබාදීම හෝ වෙනත් කෘතිම ක්‍රම මගින් ආධාර සැපයීම තවමත් සායනික මට්ටමෙන් අධ්‍යයනය වෙමින් පවතී. අවසානයේදී සියළුම අක්මා බද්ධ කිරීම් වලදී ස්වභාවිකවම ඇති අක්මා ඉවත් කර එය පෙර පිහිටි ස්ථානයේම නව අක්මාවක් මගින් ප්‍රතිස්ථාපනය කරයි. මෙම බද්ධ කිරීමේ සැත්කම අක්මාව ඉවත් කිරීමේ අදියර, සැත්කමෙන් පසු අක්මාව මුළු මනින්ම ඉවත් කළ අදියර සහ බද්ධ කිරීමෙන් පසු අදියර ලෙස අදියර තුනකි. මෙම සැත්කම සිදු කරනුයේ උදර කුහරයේ ඉහළ කොටස මත යොදන විශාල කැපුමක් මගින‍ි. අක්මාව ඉවත් කිරීමේ දී අක්මාව හා සම්බන්ධ සියළුම තන්තු හා පටක කොටස්, පොදු පිත්ත ප්‍රනාලය, යාකෘතික ධමනිය හා යාකෘතික ප්‍රතිහාර ශිරාව කපා වෙන් කරනු ලැබේ. සාමාන්‍යයෙන් අපරමහා ශිරාවෙහි අක්මාවට පිටුපසින් ඇති කොටස අක්මාව සමග ඉවත් කෙරෙන අතර වෙනත් සැත්කම් ක්‍රමයක් මගින් ප්‍රතිග්‍රාහකයාගේ අපර මහා ශිරාව සංරක්ෂණය කර ගත හැකිය.

බද්ධ කරනු ලබන අක්මාවෙහි ඇති දායකයාගේ රුධිරය UW (Viaspan) හෝ HTK වැනි ශීත කරන ලද අවයව තැන්පත් කරනු ලබන ද්‍රාවකයක් මගින් ප්‍රතිස්ථාපනය කරනු ලබයි. බද්ධ කිරීමේදී අපරමහා ශිරාව, යාකෘතික ප්‍රතිහාර්ය ශිරාව සහ යාකෘතික ධමනිය එකිනෙක සම්බන්ධ කරනු ලැබේ. අළුතින් බද්ධ කරන ලද අක්මාවට නව රුධිර සංසරණයක් ලැබුනු පසු පිත්ත ප්‍රනාලය ප්‍රතිග්‍රාහකයා පිත්ත ප්‍රනාලයට හෝ කුඩා අන්ත්‍රයට සම්බන්ධ කරනු ලැබේ. මෙම සැත්කම සිදු කිරීමට සාමාන්‍ය යෙන් පැය 5 ක්  හෝ 6 ක් ගත වන අතර ෛශල්‍ය වෛද්‍ය වරයාගේ අත් දැකීම් හා දක්ෂතා අනුව ගත වන කාලය අඩු හෝ වැඩි වියි හැකිය.

අක්මා බද්ධ කිරීම් බොහොමයකගේ මිය ගිය දායකයෙකුගේ සම්පුර්ණ අක්මාවම ප්‍රතිග්‍රාහකයාට බද්ධ කරනු ලැබේ මෙය බොහෝ විට සිදු කරනුයේ වැඩිහිටි ප්‍රතිග්‍රාහකයන් සදහාය. කුඩා ළමුන් වෙත අක්මාව බද්ධ කිරීමේ දී වැඩිහිටියෙකුගෙන් ගන්නා අක්මාවෙන් කොටසක් අද‍ාල ළදරුවා‍ෙග් අක්මාවට සමාන ප්‍රමාණයකින් පිහිටන පරිදි කපා ඉවත් කරනු ලැබේ. මෙම ක්ෂේත්‍රයෙහි ඇති තවත් විශේෂ අංගයක් වනුයේ එක් දායකයෙකුගේ අක්මාවක් දෙකට කැපීම මගින් ප්‍රතිග්‍රාහකයන් දෙදෙනෙකුට බද්ධ කිරීම සදහා යොදා ගැනීමට හැකි වීමයි.  තවද ජීවත් වන නිරෝගී දායකයෙකුගේ අක්මාවෙන් කොටසක් ප්‍රතිග්‍රාහකයෙකුට බද්ධ කල හැකිය. මෙලෙස කුඩා ළමයෙකුට අක්මා බද්ධ කිරීමක් සිදු කරන විට ජීවත් වන දායකයාගේ අක්මාවෙන් 20% ක ප්‍රමාණයක් කපා ඉවත් කරගත යුතුය.

යකෘත්විද්‍යාව
අවයව බද්ධයන්
උපකාරක ජීරණ අවයව ශල්‍යකර්මය
වෛද්‍යවේදය

අක්මාව බද්ධ කිරීම


محمد عبد الجواد رجل أعمال مصري
 محمد عبد الجواد (لاعب كرة قدم) لاعب كرة قدم سعودي
 محمد عبد الجواد (كاتب) كاتب مصري
 محمد عبد الجواد (مخرج) مخرج مصري
 محمد عبد الجواد (ممثل) ممثل مصري
 محمد عبد الجواد (نقابي مصري): نقيب الصيادلة المصريين
 محمد السيد عبد الجواد: طبيب ومؤسس موقع علاج إدمان الإباحية

محمد عبد الجواد (توضيح)


Eldon Lee Edwards () a fost lider al organizației Ku Klux Klan între 1950-1960.

Biografie
Edwards a muncit într-o vopsitorie auto din Atlanta, Georgia înainte să-și înființeze propria sa organizație - U.S. Klans, Knights of the Ku Klux Klan - în 1955. Aceasta avea 15.000 de adepți în nouă state americane. Edwards a fost intervievat de către Mike Wallace pe 5 mai 1957.

Acesta a încetat din viață în Atlanta pe 1 august 1960, în urma unui infarct. În ultima sa apariție publică, acesta a declarat că "dreptul nostru de a ne organiza primează asupra dreptului la organizare pe care îl au comuniștii și NAACP" și a adăugat că "noi, oamenii albi, suntem moștenitorii acestei țări. Nu avem de gând să o cedăm".

Referințe

Legături externe
 Interviul lui Mike Wallace cu Eldon Edwards

Nașteri în 1909
Decese în 1960
Oameni din Atlanta, Georgia
Anticomuniști americani
Ku Klux Klan
Membri Ku Klux Klan
Nașteri pe 8 iunie
Decese pe 1 august

Eldon Edwards


Álvaro de Castro Araújo Cardoso Pereira Ferraz (Porto, 1 de abril de 1859 – Porto, 9 de julho de 1953), 3.º Visconde de Castelões, mais conhecido nos círculos literários por Álvaro de Castelões, foi um poeta, engenheiro, deputado e colonizador português. Natural do Porto, residiu e passou temporadas da sua vida na Quinta que possuía na freguesia de Castelões, concelho de Vila Nova de Famalicão.

Biografia

Nasceu na cidade do Porto em 1 de abril de 1859, filho de António Cardoso Pereira Ferraz, 2.º Visconde de Castelões, e de D. Margarida Augusta de Meireles, solteira, futura esposa em segundas núpcias.

Pelos dois lados descendia de famílias de arreigadas convicções liberais pois seu avô materno, António Bernardo Brito e Cunha, contador da Fazenda no Porto, fora enforcado em 1829 por fidelidade à Carta Constitucional.

Álvaro de Castelões formou-se em Engenharia na Escola Politécnica de Lisboa, tornando-se um dos maiores especialistas portugueses na construção de caminhos de ferro, tanto na metrópole como no ultramar.

Apaixonado por África seguiu para Moçambique em 1889 com o objetivo de vencer as dificuldades de navegação do rio Chire, para que fossem possíveis as ligações entre Chibissa e Matope. Nessa empresa, foi um zeloso companheiro do major Serpa Pinto que pretendia desbravar as zonas geográficas entre Angola e Moçambique. Tendo recebido o comando de uma coluna militar, ocupou a região da Mupassa para impor a soberania portuguesa, o que deu motivo ao protesto de Inglaterra que ficou conhecido na história como Ultimatum de 1890. Pelo seu comportamento heroico foi-lhe atribuído, em sessão parlamentar de 15 de agosto de 1891, o título de Benemérito da Pátria. Seguiu depois para o Estado da Índia como diretor do caminho de ferro de Mormugão. Regressou antes do fim do século a Lisboa a fim de exercer o cargo de diretor das Obras Públicas do Minho e Douro.

Com a morte do pai, Álvaro Ferraz recebeu o título de 3.º Visconde de Castelões, por carta régia de 27 de fevereiro de 1905. Cultivou também as letras como poeta de rara sensibilidade, publicando os seguintes livros: O Sonho do Infante D. Henrique (1936), O Soneto Neo-Latino (1939), A Amorosa Canção (1944) e Rimas Orientais (1945).

Durante o seu percurso literário destaca-se o período marcante entre 1929 e 1933 em que juntamente com Júlio Brandão fundou e dirigiu a Revista Internacional - O Soneto Neo-Latino (1929), com sede em Vila Nova de Famalicão. Também colaborou nas revistas Nova Alvorada, Ilustração Moderna e na Revista de Portugal, esta sob a direção de Eça de Queirós em 1882, com o artigo A Questão Colonial.

Foi sócio honorário da Associação dos Jornalistas e Homens de Letras do Porto e pertenceu à Sociedade de Geografia de Lisboa. Conviveu com João de Deus, Gomes Leal, Marcelino Mesquita, Guerra Junqueiro, António Feijó, Gonçalves Crespo, João Penha, Campos Monteiro, entre outros.

Embora nascido no Porto, cidade onde veio a falecer em 9 de julho de 1953, o 3.º Visconde de Castelões ligou-se por laços de família e dons de espírito a Vila Nova de Famalicão, terra onde publicou os três últimos livros e onde existe uma rua a perpetuar-lhe o nome, como um dos mais distintos colonialistas portugueses dos fins do século XIX.

Vida Pessoal

A 12 de janeiro de 1893 casou na Igreja de S. Salvador de Matosinhos, pelas 11 horas e trinta minutos, com Amélia de Miranda. O casamento terminou com o falecimento da esposa, sem descendência. Por essa altura, vivia com Maria da Costa, com quem, em 2 de fevereiro de 1912, teve uma filha, Maria Luísa Pereira Ferraz. Foi batizada na capela de Santo António, em Castelões, a 5 de maio de 1912.

A 6 de fevereiro de 1921, nasceu Álvaro Meireles e Sousa, conhecido como "Alvarinho", filho de Maria Gomes Ferreira, mulher natural de Mogege, solteira. Foi batizado no dia 5 de maio de 1921, na Capela de Santo António, em Castelões.

A 14 de setembro de 1924 viria a casar com Maria Gomes Ferreira. O casamento realizou-se na Igreja Matriz de S. Torcato, tendo sido celebrado pelo Abade de Castelões, padre Francisco Correia Machado.

No dia 28 de janeiro de 1937, faleceu na Quinta de Castelões, Maria Gomes Ferreira, sua segunda esposa e com a qual teve "Alvarinho". O Visconde tinha 77 anos. O filho Álvaro, 15, e a filha Maria Luísa, 24 anos.

Em 1939, com 80 anos, apaixonou-se por uma filha do povo, "a moleirinha", Joana da Silva Freitas, 18 anos. O namoro desenrolou-se durante alguns meses, mas acabou por terminar devido a rumores de que ela "namoriscava com outros rapazes".

Em 6 de agosto de 1944 falece a sua filha Maria Luísa Pereira Ferraz. Álvaro de Castelões vivia, por essa altura, no Porto.

Nos últimos anos da sua vida, teve a felicidade de poder contar com Maria Margarida Pereira de Azevedo, solteira, filha uma relação extramatrimonial e que veio a reconhecer como filha já nos últimos anos da sua vida. Foi ela o seu anjo da guarda, dado que ficou numa dependência absoluta devido a ter ficado cego.

O seu filho "Alvarinho", que viveu uma vida boémia, faleceu no dia 5 de novembro de 1953, com apenas 32 anos. Teve um fim triste: nos últimos anos da sua vida, viveu de esmolas, dormindo ao relento, sem nenhuma réstia de amor-próprio. Foi casado e teve um filho que, aos 14 anos, emigrou com a mãe para o Brasil.

Vida Política
Na vida política alinhou com o Partido Progressista e foi eleito Deputado pelos círculos uninominais de Vila Nova de Famalicão (1897) e de Leiria (1899). Esta eleição por Leiria foi em último recurso, uma vez que falharam as diligências junto do Cónego Vaz e do Barão de Joane para manter a sua eleição no círculo de Famalicão, acabando por ser sufragado o Senador Santos Viegas.

Integrou diversas Comissões Parlamentares, de acordo com experiência pessoal e profissional: Ultramar (1898, 1899 e 1900), Marinha (1898), Obras Públicas (1898, 1899, 1900 e 1901), Administração Pública (1898) e Reclamações e Vacaturas (1900). Nas Comissões Parlamentares de Obras Públicas (1898 e 1899) e de Reclamações e Vacaturas (1900) desempenhou o cargo de Secretário.

Disputa pela Capela de Santo António
Perdeu a pendência pela posse da Capela de Santo António para a Confraria de Santo António.

Morte
O Visconde faleceu célebre aos 94 anos. Está sepultado no cemitério da Lapa, no Porto.

Poemas

Obras Publicadas

 Beijos e Rosas (1891);
 O Sonho do Infante D. Henrique (1936);
 O Soneto Neo-Latino (1939);
 A Amorosa Canção (1944);
 Rimas Orientais (1945).
 Dicionário de Rimas (1951).

Homenagens
Possui pelo menos 13 topónimos com o seu nome:

 Rua Álvaro de Castelões, Porto;
 Travessa Álvaro de Castelões, Porto;
 Rua Álvaro de Castelões, Matosinhos;
 Rua Álvaro de Castelões, Castelões;
 Praceta Álvaro de Castelões, Castelões;
 Rua Álvaro de Castelões, Vila Nova de Famalicão;
 Travessa Álvaro de Castelões, Fão;
 Rua Álvaro de Castelões, Luso, Mealhada, Aveiro;
 Rua Álvaro de Castelões, Figueira Castelo Rodrigo, Guarda;
 Largo Álvaro de Castelões, Grândola, Setúbal;
 Rua Álvaro de Castelões, Setúbal;
 Rua Álvaro de Castelões, Montemor-o-Novo, Évora;
 Rua Álvaro de Castelões, Cuba, Beja.

Ver também

 Castelões (Vila Nova de Famalicão)
 Lista de Viscondes de Castelões

Ligações externas

 Junta de Freguesia de Castelões

Poetas de Portugal
Castelões de Portugal
Viscondes de Portugal
Século XIX
Vila Nova de Famalicão
Naturais do Porto
História de Portugal do século XIX
Ultimato Britânico de 1890
Viscondes de Castelões

Álvaro de Castelões


An Gongora galeottiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Achille Richard. An Gongora galeottiana in nahilalakip ha genus nga Gongora, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Gongora

Gongora galeottiana


TKP Londra, liderliğini Rıza Yürükoğlu'nun (İsmail Nihat Akseymen) yaptığı bir siyasi harekettir. 1979'da "zayıf halka" tezleri ve bazı pratik sorunlara yönelik tartışmalar üzerinden TKP yönetimi tarafından tasfiye edildiler. Ayrılma sırasında iki MK üyesi bu grupla birlikte hareket etmiştir: Rıza Yürükoğlu ve Haluk Yurtsever.

Rıza Yürükoğlu'nun yaşamının son döneminden itibaren bir dizi teorik-pratik hata sonucu üye tabanının önemli bir kısmını kaybetmiştir. Alevilik konusundaki yaklaşımları ile Türkiye'deki çoğu sosyalist örgütlenmeden farklılaşmıştır.

İşçinin Sesi

İşçinin Sesi, partinin yayın organı olan aylık gazetedir. Parti kurucularından Rıza Yürükoğlu, Wimpy hamburger zincirinde çalışan Türkiye'den gelen işçilerin düzenlediği bir grev sırasında grevci işçilerle birlikte "Grev" adlı bir Türkçe olarak yerel gazete çıkarmış ve bu gazete kısa bir süre sonra "İşçinin Sesi" adını almıştır.

1976 yılında İşçinin Sesi gazetesi, yerel bir yayın olmaktan parti yayını olmaya geçti. Atılım dergisiyle birlikte iki merkez yayından biri haline geldi.

Parti merkez komitesinin aldığı karar gereği Eylül 1992-Eylül 1995 tarihleri arasında yayınını durdurmuş, ardından Eylül 1995 tarihinde 432. sayısı ile yeniden yayınlanmaya başlamıştır.

Parti içi siyasi çekişmelerde de taraf olan kadrosuyla TKP tarihinde önemli bir yer alır. Özgür Bir Dünya İçin Direnen Kasabalılar adlı sözlü tarih çalışması biçiminde hazırlanmış bir kitapta bunun örnekleri sunulmuştur. Hatta geçmişte parti içi silahlı çatışmaların da cephelerinden biri olduğuna dair iddia ve ithamlar da bulunmaktadır.

Geçmişte İşçinin Sesi grubu hakkında Türkiye devleti de tedbir alma gereği duymuş ve aralarına sızmak için MİT ajanı görevlendirilmiştir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

 İşçinin Sesi gazetesi arşivi

Türkiye'deki komünist partiler
1978'de kurulan siyasi partiler
Yasa dışı komünist partiler

Türkiye Komünist Partisi (İşçinin Sesi)


Les poudrières et casernes de Brouage, bâties au , sont situées à Hiers-Brouage, dans le département de la Charente-Maritime en région Nouvelle-Aquitaine (France).

Historique

Les bâtiments sont inscrits au titre des monuments historiques par arrêté du 9 août 1949.
Les bâtiments ont pu servir à la défense de l'arsenal de Rochefort qui se situe à quelques kilomètres.

Architecture

Poudrière Saint-Luc

Poudrière de La Brèche

Références

Voir aussi

Bibliographie

Articles connexes
 Liste des monuments historiques de la Charente-Maritime

Liens externes

Monument historique en Charente-Maritime
Monument historique inscrit en 1949
Architecture militaire en France
Caserne en Nouvelle-Aquitaine
Hiers-Brouage

Poudrières et casernes de Brouage


1. ŽNL Zadarska u sezoni 2021./22. predstavlja prvi stupanj županijske lige u Zadarskoj županiji, te ligu četvrtog stupnja hrvatskog nogometnog prvenstva. U natjecanju sudjeluje četrnaest klubova koji igraju dvokružnu ligu (26 kola).
Ligu je osvojio klub "Polača".

Sustav natjecanja
Četrnaest klubova igra dvokružnu ligu (26 kola).

Sudionici
 Abeceda sporta; Murvica, Poličnik
 Arbanasi, Zadar
 Bibinje, Bibinje
 Dalmatinac, Crno, Zadar
 Dragovoljac, Poličnik
 Hajduk, Pridraga, Novigrad
 Nova Zora, Sveti Filip i Jakov
 Pakoštane, Pakoštane
 Polača, Polača
 Sabunjar, Privlaka
 Sveti Mihovil, Sutomišćica, Preko
 Škabrnja '91, Škabrnja
 Velebit, Benkovac
 Zlatna luka, Sukošan

Ljestvica

Rezultati
''Ažurirano: 7. lipnja 2022. (kraj sezone)

Najbolji strijelci
Izvori:

Strijelci 10 i više pogodaka:

 ''Ažurirano: 10. lipnja 2022.

Povezani članci
 1. ŽNL Zadarska
 2. ŽNL Zadarska 2021./22.
 1. ŽNL Dubrovačko-neretvanska 2021./22.
 1. ŽNL Splitsko-dalmatinska 2021./22.
 ŽNL Šibensko-kninska 2021./22.
 3. HNL – Jug 2021./22.

Vanjske poveznice
 nszz-zadar.hr, Nogometni savez Zadarske županije
 dalmatinskinogomet.hr
 I ŽNL Zadarska, facebook stranica

Izvori
 nszz-zadar.hr, 1. ŽNL 21/22
 nszz-zadar.hr, Glasnici - 2021
 nszz-zadar.hr, Glasnici - 2022
 dalmatinskinogomet.hr, Zadarska ŽNL
  rsssf.com, Fifth Level (1st County Leagues)
  sofascore.com, 1. ŽNL Zadarska - 21/22
  tipsscore.com, 1. ŽNL Zadarska - 2021-2022
 nszz-zadar.hr, SLUŽBENO GLASILO: NSZŽ, BROJ: 21, GODINA: XX, ZADAR, 03.06.2022. (26. kolo i ljestvica), preuzeto 7. lipnja 2022.
 nszz-zadar.hr, 1. ŽNL 21/22 (rezultati 26. kola i ljestvica), wayback arhiva od 7. lipnja 2022.
 nszz-zadar.hr, 1. ŽNL 21/22 (konačna ljestvica, popis strijelaca), wayback arhiva od 10. lipnja 2022.

2021-22
Zadarska-1

1. ŽNL Zadarska 2021./22.


An Trichopilia steinii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Dodson. An Trichopilia steinii in nahilalakip ha genus nga Trichopilia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trichopilia

Trichopilia steinii


Franz Bartelt (* 7. Oktober 1949 in Les Andelys, Frankreich) ist ein französischer Schriftsteller und Feuilleton-Journalist.

Biographie
Die aus Pommern im heutigen Polen stammende Familie Bartelt ließ sich im Département Eure in Frankreich nieder, wo 1949 Franz Bartelt geboren wurde. Im Alter von vier Jahren zog die Familie in die Ardennen, zuerst nach Boulzicourt, später nach Charleville-Mézières. Die Gegend, die literarisch von Arthur Rimbaud geprägt ist, beflügelte den Jungen, der mit Krimi-Literatur lesen lernte und die Krimis, wie seine Mutter berichtete, geradezu "verschlang". Er schrieb seine ersten literarischen Texte im Alter von 13 Jahren, ein Jahr später verließ er die Schule und hielt sich mit Gelegenheitsarbeiten über Wasser. Mit 19 Jahren begann er in einer Papierfabrik in Givet zu arbeiten.

Im Jahr 1980 ließ er sich in Nouzonville nieder und widmete sich verstärkt dem Schreiben. Über fünf Jahre war er beruflich in Schichtarbeit tätig und schrieb parallel dazu pro Jahr zwei Werke, die er aber nicht veröffentlichte. Seit dem Jahr 1985 bestreitet er mit dem Schreiben seinen Lebensunterhalt. Er ist als Dichter, Novellist, Dramaturg und Feuilletonist tätig und schrieb inzwischen auch acht Hörspiele für das Radio (France Culture).

Im Jahr 1995 war er sich seiner Bestimmung als Schriftsteller sicher und veröffentlichte Romane, die von der Kritik gelobt und für Literaturpreise nominiert wurden. Für Les Bottes Rouges (Gallimard) wurde er 2000 mit dem Grand Prix de l'humour noir ausgezeichnet, für Le Bar des habitudes (Gallimard) erhielt er 2006 den Prix Goncourt de la nouvelle. 2011 wurde zum ersten Mal eines seiner Bücher (Je ne sais pas parler) von Hainer Kober ins Deutsche übersetzt: Ich kann nicht sprechen. 2018 wurde der Roman Hôtel du Grand Cerf  mit dem Prix Mystère de la critique ausgezeichnet.

Werke

Romane und Novellen
(Auswahl)

Weblinks

Einzelnachweise

Autor
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (Französisch)
Franzose
Geboren 1949
Mann

Franz Bartelt


Joachim Gaunse (auch Gans) war ein europäischer Bergbauingenieur und Entdecker. Er lebte im 16. Jahrhundert und gilt als der erste dokumentierte Jude auf dem Gebiet der heutigen Vereinigten Staaten von Amerika.

Leben
Gaunse wurde in Prag geboren und erstmals 1581 in Schriften genannt. Im Jahr 1584 wurde er von Walter Raleigh für eine Expedition nach Nordamerika rekrutiert. Dort sollte eine dauerhafte Siedlung geschaffen werden. Später verließ er Nordamerika wieder und ging nach Bristol.

Siehe auch
 Geschichte der Juden in den Vereinigten Staaten

Weblinks
 Der erste jüdische Pionier

Bergbauingenieur
Jüdische Geschichte (Vereinigte Staaten)
Person des Judentums (Vereinigte Staaten)
Geboren im 16. Jahrhundert
Gestorben im 16. oder 17. Jahrhundert
Mann

Joachim Gaunse


Stefano Secco er (født 15. december 1973 i Milano, Italien) er en italiensk skuespiller og tenor.

Han begyndte sine studier under ledelse af professor Alberto Soresina og dimitterede i slagtøj med Tullio De Piscopo. Han deltog også i særlige kurser under Leyla Gencer og Renata Scotto.

I januar 2016 sang han ved Venedigs nytårskoncert på Teatro La Fenice sammen med Nadine Sierra.

Diskografi

Opera

 Simon Boccanegra de Verdi, Nationaloperaen i Paris (2006), Grand théâtre du Liceu (2008)
 Don Carlos, Nationaloperaen i Paris (2008)
 Rigoletto, Hertugen, Nationaloperaen i Paris (2008)
 Hoffmanns eventyr, Hoffmann, Nationaloperaen i Paris (2012)
 Carmen, Don José, Teatro La Fenice, Venedig (2013)
 Requiem (Verdi), Budapest (2013)

Filmografi

 Tosca, Mario Cavaradossi (2009)
 Macbeth, Macduff (2009)
 Romeo og Julie, Romeo (2011)
 Hoffmanns eventyr, Hoffmann (2012)

Noter

Eksterne henvisninger
Officiel hjemmeside

Sangere fra Italien
Musikere fra Italien
Skuespillere fra Italien

Stefano Secco


Sommer-OL i 2032 bliver den 35. olympiades lege. Begivenheden vil finde sted i 2032. Værtskabet for legene tilfaldt Brisbane, Queensland i Australien.

Kandidater
Officielle bud
 19. februar 2019 meddelte Indonesiens udenrigsministerium, at landet officielt havde budt på værtskabet for legene. Værtsbyen blev i første omgang ikke nævnt.

Interesserede nationer
En række lande, byer og områder udtrykte i forskellige forbindelser interesse for at afholde legene i 2032, blandt andet:
 Indien: Mumbai eller New Delhi
 Nord- og Sydkorea: Pyongyang og Seoul
 Tyskland: Ruhr-Rhin-området

Referencer

2032
Sport i 2032

Sommer-OL 2032


Leon Juda Kattan (Sarajevo, 1891. – Brčko, 10. prosinca 1941.),  židovski teolog i brčanski hazan.

Životopis
Leon Kattan je rođen u Sarajevu 1891. godine. Bio je hazan i vjeroučitelj, a u brčanskoj židovskoj zajednici zvan i rabinom. Oženjen je bio Rifkom Schoenwald, s kojom je imao petero djece, kćeri Hanu i Matildu, rođenu 1930., sinove Daniel, rođen 1921, Aron rođen 1925. i Moric rođen 1926. godine.

Kada je Mjesna cionistička organizacija Brčko bila osnovana 12. siječnja 1919., za blagajnika je izabran Leon Kattan. Kao duhovni vođa brčanske židovske zajednice hazan Leon Kattan je na purimskom sijelima tumačio prisutnima značenje Purima. Povodom Hanuke i njenog obilježavanja na sijelima u Brčkom vodio je program i s pozornice se obraćao prisutnima.

Leon Kattan je bio staratelj učenicima, pa su tako Josef Papo i Kalmi Schoenwald za vrijeme svoga obrazovanja u Trgovačkoj akademiji stanovali kod hazana. U Kattanovoj kući održavala su se sijela na kojima su se skupljala sredstava za tiskovne fondove i za društvo La Humanidad. Za povjerenika iz Brčkog za časopis Jevrejski glas imenovan je upravo Kattan. Leon Kattan i njegova supruga pozvali su familiju, prijatelje i poznanike 2. ožujka 1930. godine u 11 sati prije podne u židovsku sinagogu u Brčkom na vjenčanje Matilde Pesach iz Tuzle s Ezrom Kajon, sinom Leona Kattane. Ezra Kajon je rođen 1904. godine u Sarajevu od oca Leona i majke Regione. Bio je trgovac iz Sarajeva.

Leon Kattan i njegova obitelj su ubijeni 10. prosinca 1941. godine u Brčkom. Tom prilikom je ubijen Leon i njegova supruga Rifka, te djeca: Daniel, Hana, Aron, Moric i Matilda. Tijela su im bačena u Savu. Cjelokupna imovina Leona Kattana, stavljena je pod državnu upravu, a za privremenog staraoca ove imovine postavljen je Gradski narodni odbor Brčko. U obrazloženju je navedeno da je opisana imovina napuštena od zakonitog vlasnika.

Izvori

Vanjske poveznice
Tragom brčanskih Jevreja: Brčko 2020., str. 33 - 34.

Životopisi, Brčko
Židovi u Bosni i Hercegovini

Leon Kattan


Masao Miyamoto ( - ) est un espérantiste japonais.

Biographie
Masao Miyamoto nait le  à Wakayama. En , il arrête l'école et dès l'année suivante, alors agé de , il participe au mouvement révolutionnaire. Dès , il s'investit dans les organismes révolutionnaires. En 1933, il est jugé et passe 2 années en prison pour ses activités syndicales.

Il se marie en 1943 avec Yamada Naoe et a 3 enfants.

Masao Miyamoto est un écrivain de litérature espérantophone qui a écrit et traduit plus de 20 livres. On peut notamment citer : "Pri arto kaj morto" (1967) ou le recueil de poème "Invit' al japanesko" (1971).

Il meurt le  à Osaka d'un cancer de l'estomac.

Œuvres

Références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Naissance en janvier 1913
Espérantisation en 1934
Espérantiste japonais
Décès à Osaka
Décès en juillet 1989
Décès à 76 ans

Masao Miyamoto


Anjelica Huston (f. 8. júlí 1951) er bandarísk leikkona, leikstjóri, framleiðandi, rithöfundur og fyrrverandi tískufyrirsæta. Hún er dóttir kvikmyndaleikstjórans John Huston og barnabarn leikarans Walter Huston. Hún starfaði sem tískufyrirsæta á 8. áratugnum en hóf leiklistarferil á 9. áratugnum. Hún sló fyrst í gegn í kvikmyndinni Heiður Prizzis frá 1985, sem faðir hennar leikstýrði. Hún hlaut Óskarsverðlaun sem besta leikkona í aukahlutverki fyrir leik sinn í myndinni.

Síðan þá hefur Anjelica Huston fengið tilnefningar til Óskarsverðlauna fyrir leik sinn í kvikmyndunum Óvinir, ástarsaga (Enemies, A Love Story - 1989) og Bragðarefir (The Grifters - 1990), til BAFTA-verðlauna fyrir Glæpir og afbrot (Crimes and Misdemeanors - 1989) og Morðgáta á Manhattan (Manhattan Murder Mistery - 1993), og til Golden Globe-verðlauna fyrir hlutverk sitt sem Morticia Addams í Addams-fjölskyldan (Addams Family - 1991) og framhaldsmyndinni Addams-fjölskyldugildin (Addams Family Values - 1993). Huston hefur leikið í nokkrum af myndum Wes Anderson, eins og Tenenbaum-fjölskyldan (The Royal Tenenbaums - 2001), Sjávarlífsævintýri Steve Zissou  (The Life Aquatic with Steve Zissou - 2004) og Lestarferðin (The Darjeeling Limited - 2007).

Bandarískir leikarar

Anjelica Huston


كفر شومان هو إحدى قرى مركز طوخ التابعة لمحافظة القليوبية في مصر.

المراجع

قرى طوخ

كفر شومان


Legship (en hindi:  ) es una localidad de la India, en el distrito de Sikkim occidental, estado de Sikkim.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 586  a 97 km de la capital estatal, Gangtok, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población de 2 222 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Sikkim

Legship


Cleobulia, biljni rod iz porodice lepirnjača (Fabaceae). Postoje četiri priznate vrste rasprostranjene po Južnoj Americi i jugozapadu Meksika

Vrste
 Cleobulia crassistyla  R.H. Maxwell
 Cleobulia diocleoides  Benth.
 Cleobulia leiantha  Benth.
 Cleobulia multiflora  Mart. ex Benth.

Izvori

Phaseoleae

Cleobulia


El mochuelo amazónico  (Glaucidium hardyi) es una especie de búho de la familia Strigidae. La especie es nativa de las amazonas, incluyendo Bolivia, Brasil, Guyana Francesa, Guyana, Perú, Venezuela. Habita los bosques húmedos tropicales y subtropicales.  No tiene subespecies reconocidas.

Referencias

hardyi
Aves de América del Sur
Aves del Amazonas

Glaucidium hardyi


An Rhipidoglossum globulosocalcaratum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni De Wild., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Victor Samuel Summerhayes. An Rhipidoglossum globulosocalcaratum in nahilalakip ha genus nga Rhipidoglossum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Rhipidoglossum

Rhipidoglossum globulosocalcaratum


Roman Arkadyeviç Abramoviç (; ; d. 24 Ekim 1966), Rus-İsrailli-Portekizli milyarder, oligark ve politikacıdır . Chelsea FC'nin sahibi olmasıyla da bilinen Abramoviç, 2019 yılının Forbes listesine göre 12,9 milyar Amerikan doları olarak tahmin edilen servetiyle, İsrail'in en zengin ikinci, Rusya'nın en zengin on birinci ve Portekiz'in en zengin birinci kişisi oldu. Dünyanın 120. en zengin kişisidir. 1999-2013 yılları arasında Çukotka'da okullar, hastaneler ve altyapı inşa etmek için 2.5 milyar dolardan fazla bağışla, yaşayan diğer Ruslardan daha fazla bağışta bulunmuştur. Yahudi Kültürü ve Dini Forumu tarafından son 20 yılda Rusya, ABD, İngiltere, Portekiz, Litvanya, İsrail ve başka yerlerdeki Yahudi davalarına 500 milyon dolardan fazla katkısından dolayı tanındı. Abramoviç, eleştirmenleri tarafından bir oligark olarak gösterildi. Ayrıca Abramoviç, daha önce 2000'den 2008'e kadar Çukotka Özerk Okrugu'nun valisi olarak görev yaptı.

Hayatı
Abramoviç, 1966'da Rusya'nın Saratov şehrinde Yahudi bir ailede doğdu. 3,5 yaşında babasını, 4 yaşında ise annesini kaybetti. Endüstri ve ticarete ilgisi Sovyet Ordusuna katılmadan önce başlamıştır. İş hayatına 1992 yılında başladı. 1992-1995 yılları arasında beş şirket kurdu.

Roman Abramoviç Premier League takımlarından Chelsea kulübünün sahibidir. Dünyanın en büyük yatına (eclipse 165m) sahip olan Abramoviç erken yaşlarda ailesini kaybetmiş olsa da en duyarlı iş adamları unvanını hak etmiş bulunmaktadır.

Serveti

Roman Abramoviç şu anda 2 yata sahiptir. Eclipse 165m ve Luna 115m. Pelorus isimli 115 metrelik megayatını 300 milyon dolar karşılığında Mayıs 2011'de Amerikalı müzik ve film yapımcısı David Geffen'e sattı.

The Bandit isimli 30 kişilik yemek salonu, lavaboları altın kaplamalı mutfağı olan Boeing 767 jete sahip. Bu değişikliklerle birlikte uçağın 300 milyon dolara malolduğu belirtilmektedir. Ayrıca iki adet helikoptere sahiptir.

Başta Maybach limuzin olmak üzere hepsi zırhlı olan otomobil filosuna sahip olup, Londra'da, Eaton Meydanı'nda 6 katlı bir evi 28 milyon Sterline satın alan Abramoviç'in ülkenin batısındaki Sussex'te 450 hektarlık arazisi Moskova, Cote d'Azur, İspanya ve İsrail gibi ülkelerde çok sayıda mülkleri vardır.

2005 yılında, Londra'da açık artırmayla satışa çıkan İtalya'nın Toskana bölgesindeki San Miniato kasabası yakınlarında bulunan 850 gramlık trüf siyah mantarı, 28 bin pound'a satın aldı.

Chelsea FC

2003 yılının Haziran ayında Chelsea FC bünyesinde yer alan şirketler satışa sunuldu. Açık arttırma sonucunda Roman Abramoviç'in önderliğinde bulunan Anonim Şirketi bünyesine Chelsea FC katılmış oldu. İlk sezonunda 80 Milyon Pound'luk temditli borcu ödeyen Abramoviç 120 Milyon Pound'luk bir transfer bütçesi ayırıp takımın başına Jose Mourinho'yu getirdi. Mourinho takımı ilk sezonunda şampiyon yaptı. 2004-2005 sezonunu şampiyon bitiren Chelsea 2005-2006 sezonunu da şampiyon bitirdi. Yaz transfer döneminde takıma Tiago (10 milyon €), stoper Ricardo Carvalho (19.8 milyon £) Sağ bek Paulo Ferreira (13.3 million £) Ganalı ön libero Michael Essien (24.4 milyon £), Fildişi Sahilli santrafor Didier Drogba (24 milyon £) ve Sırp santrafor Mateja Kežman (5.4 million £) transferleri gerçekleştirildi. 2007-2008 yılının başına Mourinho ile yaşanan anlaşmazlıklar sonucu Abramoviç Mourinho'nun sözleşmesini feshetti. Abramoviç kulübü aldığı 2003-2004 sezonundan 2012-2013 sezonuna kadarki süreçte transfer ve yatırımların toplamı 700 Milyon Pound'u aşmıştır. Abramoviç döneminde kulüp 3 Premier Lig Şampiyonluğu, 2 Lig Kupası Şampiyonluğu, 3 FA Kupa Şampiyonluğu, 2 UEFA Şampiyonlar Ligi Şampiyonluğu ve 2 UEFA Avrupa Ligi Şampiyonluğu elde etti.

Futbol

Futbola olan düşkünlüğü yalnızca Chelsea'ya yaptığı yatırımlarla sınırlı olmayan Abramoviç kurduğu Abramoviç Millî Futbolcu Yetiştirme Akademisi ile Dünya ve Rus futboluna oldukça küçümsenmeyecek şekilde katkılarda bulunmuştur. Bugünün Rus Millî Takımı ve CSKA Moskova takımının alt yapısından sorumlu vakıftır.

İsrail vatandaşlığı
Mayıs 2018'de, "olumsuz yatırım iklimi" ve Abramoviç'in göçmen statüsü hakkında güvence eksikliği nedenleriyle İngiliz vizesinin İçişleri Bakanlığı tarafından yenilenmesinin ve daha sonra başvurunun geri çekilmesinin ertelenmesinin ardından, bir ay sonra İsrail vatandaşı oldu. Sergei ve Yulia Skripal'ın zehirlenmesi olayının ardından İngiliz yetkililer, İngiltere ve Rusya arasında gerginlik artınca vizesinin yenilenmesini ertelediler. Bunun üzerine Milyarder oligark Roman Abramovich, Londra ve Moskova arasındaki diplomatik gerilimler nedeniyle İngiltere vizesi başvurusunu geri çekti. Salisbury zehirlenmesi olayının ardından uluslararası suçlamalar ve güçlü Rusların vize almasını zorlaştıran yasa değişiklikleri sonrasında 2018'de İngiltere vizesi başvurusu yapmamayı seçen Abramoviç, İngiltere'ye en az 2 milyon £ yatırım yapan varlıklı yabancılar için tasarlanmış bir 1. Seviye yatırımcı vizesi ile yıllardır İngiltere'ye ve dışına seyahat ediyordu. Abramoviç, stadyumunun inşası için yüz milyonlarca liralık yatırım yapacaktı. Rus Yahudisi olan Abramoviç, dünyanın herhangi bir yerinden gelen Yahudilerin İsrail vatandaşı olabileceğini belirten Geri Dönüş Yasası uyarınca hakkını kullandı. Böylece Abramoviç bir İsrailli olarak, İngiltere'yi vizesiz ziyaret edebilmektedir ancak çalışmasına veya ticari işlem yapmasına izin verilmemektedir.

2015 yılında Abramovich, Orta Doğu'nun önde gelen tesislerinden biri olmayı hedefleyen yenilikçi bir Nanobilim ve Nanoteknoloji Merkezi kurmak için Tel Aviv Üniversitesi'ne yaklaşık 30 milyon dolar bağışta bulundu.

Abramovich'in diğer yatırımları arasında, 60 milyon doları aşan bağışta bulunduğu Tel Hashomer'deki Sheba Tıp Merkezi de var. Bunlar arasında 2.000m²'lik yeni bir nükleer tıp merkezinin, Sheba Kanser ve Kanser Araştırma merkezlerinin, Pediatrik Ortadoğu Konjenital Kalp Merkezi'nin ve Sheba Kalp Merkezi'nin kurulması yer alıyor.

Abramovich'in güney Negev çölünde kapsamlı bir orman rehabilitasyon programı için Keren Kayemet Leİsrail-Yahudi Ulusal Fonu'na (KKL-JNF) yaptığı bağış, bölgede artan çölleşmeyle mücadeleye yardımcı oluyor ve bölgede artan doğa turizmini teşvik ediyor.

Hayırsever faaliyetlerinin yanı sıra, Abramovich tıp ve yenilenebilir enerjiden sosyal medyaya kadar uzanan bir süreçte 120 milyon dolar yatırım yaptı.

Son zamanlarda, İsrail'deki COVID-19 vakalarındaki endişe verici artış nedeniyle Abramovich, Sheba'ya ulusal acil durumlarda İsrail'e hayati kriz müdahalesi sağlamak için 5,400m²'lik yeni bir yeraltı Yoğun Bakım Ünitesi için bir bağış daha yaptı.

Abramovich, Tel Aviv'deki M.ART çağdaş kültür festivali gibi Yahudi sanat ve kültür girişimlerine sürekli olarak katkıda bulunuyor.

Portekiz vatandaşlığı
30 Nisan 2021'de Abramoviç, Sefarad Yahudisi olarak Vatandaşlık Yasası uyarınca Portekiz vatandaşı oldu. Abramovich'in başarılı olan bu başvurusu, Engizisyon sırasında İber yarımadasından sürülen Sefarad Yahudilerinin torunlarına vatandaşlığa kabul edilmesini sağlayan bir Portekiz yasasını kullanması sayesinde olmuştur. Abramoviç böylece İngiltere vizesi başvurusunu geri çektikten üç yıl sonra AB vatandaşı oldu. Yeni AB pasaportu sayesinde, Birleşik Krallık'ta kalmayı ve çalışmayı seçmesi halinde Birleşik Krallık'ın puan bazlı Brexit sonrası göçmenlik sistemini geçmesi ve "özel gereksinimleri" karşılaması gerekeceği anlamına gelmektedir.

2015 yılında yasanın geçmesinden bu yana binlerce İsrailli Yahudiye Portekiz vatandaşlığı verildi ve başvuranların soy kütükleri Sefarad kültürüne ilgi gösteren uzmanlar tarafından incelendi. Abramoviç'in Hamburg'daki Portekizli Sefarad Yahudilerinin mirasını onurlandıran projelere para bağışladığı anlaşılmaktadır.

Abramovich, hayırsever olduğu Porto'daki Yahudi cemaatinin bir üyesidir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Pravda Gazetesi
 Chelsea Futbol Kulübü resmi sitesi
 Roman-Abramovich.com
 Radikal Gazetesi
 Marker Gazetesi

Yaşayan insanlar
1966 doğumlular
Saratov doğumlular
20. yüzyıl Rus iş insanları
21. yüzyıl Rus iş insanları
Rus dolar milyarderleri
Rusya Yahudileri
İsrailli Yahudiler
Rusya Yahudisi asıllı İsrailliler
Spor adamları
İsrail vatandaşlığına kabul edilenler
Litvanya Yahudisi asıllı İsrailliler
Duma üyeleri
Onur Nişanı sahipleri (Rusya)
İsrail'deki Rus gurbetçiler

Roman Abramoviç


Dyspessa este un gen de insecte lepidoptere din familia Cossidae.

Specii

 Dyspessa aculeata
 Dyspessa affinis
 Dyspessa agilis
 Dyspessa albina
 Dyspessa albosignata
 Dyspessa algeriensis
 Dyspessa alpherakyi
 Dyspessa argaeensis
 Dyspessa aschabadensis
 Dyspessa asema
 Dyspessa bipunctata
 Dyspessa brandti
 Dyspessa bucharana
 Dyspessa cerberus
 Dyspessa clathrata
 Dyspessa colon
 Dyspessa cossoides
 Dyspessa curta
 Dyspessa cyprica
 Dyspessa cyrenaica
 Dyspessa delrei
 Dyspessa derbendi
 Dyspessa düldüldi
 Dyspessa elbursensis
 Dyspessa emilia
 Dyspessa fantolii
 Dyspessa fuscula
 Dyspessa hepialica
 Dyspessa hepialina
 Dyspessa hethetica
 Dyspessa infuscata
 Dyspessa intermedia
 Dyspessa jordana
 Dyspessa kabylaria
 Dyspessa kasrii
 Dyspessa kurdistana
 Dyspessa lacertula
 Dyspessa magna
 Dyspessa marginepunctata
 Dyspessa marmoreta
 Dyspessa maroccana
 Dyspessa maxima
 Dyspessa minima
 Dyspessa monticola
 Dyspessa nigrita
 Dyspessa nigritula
 Dyspessa pallida
 Dyspessa pallidata
 Dyspessa pantherina
 Dyspessa pantherinus
 Dyspessa saharae
 Dyspessa salicicola
 Dyspessa saxicola
 Dyspessa serica
 Dyspessa suavis
 Dyspessa taurica
 Dyspessa thianshanica
 Dyspessa tigrina
 Dyspessa tristis
 Dyspessa tsimgana
 Dyspessa turbinans
 Dyspessa ulula
 Dyspessa wagneri
 Dyspessa wiltshirei

Referințe

Legături externe

Dyspessa

Dyspessa


People Nation é uma aliança de gangues de rua geralmente associadas à área de Chicago. Eles são rivais da aliança de gangues Folk Nation.

Formação
A People Nation foi formada em reação à criação da aliança de gangues Folk Nation. Em 1978, os El Rukns (agora Black P. Stones), Vice Lords e Latin Kings formaram um sistema de aliança próprio e o intitularam de "People"

Jeff Fort dos El Rukns, Bobby Gore dos Vice Lords e Gustavo Colon dos Latin Kings foram fundamentais na formação desta aliança. Entre os membros iniciais do People estavam os Mickey Cobras (na época chamados de Cobra Stones), Latin Counts, Bishops, Insane Unknowns, Spanish Lords, logo após os Gaylords e os South Side Popes.

Gangues ativas
Lista das principais gangues que compõem os People Nation:

 Vice Lords
 Black P. Stones
 Four Corner Hustlers
 Latin Kings
 Latin Counts
 Mickey Cobras
 Almighty Saints (prison only)
 Native Mob (Minneapolis)
 Almighty Gaylords
 Insane Southside Popes
 United Blood Nation

Símbolos
As gangues se interagem se "representando" por meio de símbolos, cores, grafite, sinais com as mãos e palavras. Representam também abrange a orientação física para o lado esquerdo do corpo. As Gangues da People Nation usam todos os identificadores no lado esquerdo. Um brinco na esquerda, a perna esquerda da calça enrolada e um boné inclinado para a esquerda podem indicar afiliação à aliança.

O sinal com a mão da People Nation está voltado para o ombro esquerdo. Os membros da gangue cruzam os braços de uma maneira que aponta para a esquerda. A aliança People Nation, na maioria dos casos, usa uma estrela de cinco pontas em seu grafite de gangue.

A estrela de cinco pontas tem suas origens com os Blackstone Rangers/Black P. Stone Ranger Nation, uma das maiores gangues de rua. O termo da aliança "cinco vivos, seis devem morrer" refere-se à estrela de cinco pontas versus a estrela de seis pontas de seus rivais na aliança Folk Nation. Comumente usados pela aliança People Nation são desenhos de forquilhas apontadas para baixo em desrespeito à aliança Folk Nation.

Certos termos são usados pela aliança People Nation, como "tudo está bem" ao se cumprimentar. A estrela de cinco pontas não é o único símbolo usado pela People Nation. Outros incluem uma pirâmide 3D, uma coroa de cinco pontas, um dado com sua parte frontal mostrando cinco pontos, uma lua crescente com seu lado côncavo voltado para a direita e às vezes com uma pequena estrela de cinco pontas à direita do símbolo da lua.

Links externos

 People Nation symbols and organization

Organizações criminosas dos Estados Unidos
Organizações fundadas em 1970
Gangues

People Nation


ولدت مارتينيز، وهي أمريكية من أصل كوبي، في مدينة ميامي، والتي في ولاية فلوريدتقعا. وأشهر أدوارها هو الدور الذي مثلت فيه ميشيل ميلر على شبكة تليفزيون MyNetworkTVالمسلسل التليفزيوني بيت الأزياء وهي أيضا المتحدثة بلسان مؤسسة جي إل أوه بواسطة جنيفر لوبيز، واعدت رجل الأعمال علي منصور العودي عام 2006 م في بريطانيا لمدة شهر واحد.
مثلت مارتينيز الشخصية الرئيسية في الرمية ، وظهرت في الصور الترويجية لأول الموسم للممثلين. ومع ذلك، فقد قطعت شخصيتها قبل بث هذه الحلقات.

قائمة الأفلام
 ذكريات مدينة السحر (2010).... ماري
 الدورادو (2009).... ماريا مارتينيز
 أبناء توكسون (2009) (التلفزيون)... ماجي
 سباق الموت (2008)... كيس
 القديسون والمذنبون (2007) (مسلسل تليفزيوني)... بيلار مارتن
 بيت الأزياء (2006) (مسلسل تليفزيوني)... ميشيل ميلر

الموسيقى
 جاستن تيمبرليك -- "سينيوريتا" فيديو
 شون بول -- «وي بي برنن» فيديو
 عمرو دياب -- «نقول ايه» فيديو
 ويسين واي ياندل -- «يو تي كوايرو» فيديو

المراجع

وصلات خارجية

 ناتالي مارتينيز على دليل عارضة الأزياء
 ملف ناتالي مارتينيز في موقع AskMen.com

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من ميامي (فلوريدا)
أمريكيون من أصل إسباني
أمريكيون من أصل كوبي
عارضات أزياء أمريكيات
فنانون ترفيهيون أمريكيون من أصل كوبي
ممثلات أفلام أمريكيات
ممثلات أمريكيات في القرن 21
ممثلات أمريكيات من أصل إسباني وأمريكي لاتيني
ممثلات تلفزيون أمريكيات
ممثلات من ميامي (فلوريدا)
ممثلون أمريكيون من أصل هسباني ولاتيني
مواليد 1984
مواليد في ميامي

ناتالي مارتينيز


Olaylar
 Güney Hun Devleti, Çin tarafından ortadan kaldırıldı.

Doğumlar
 Mani, gnostik bir din olan Maniheizm'in kurucusu (ö. 276)

Ölümler
 Bergamalı Galen, Yunan tıp doktoru, bilim insanı ve filozof (d. 129)

216


Rujište je planina u općini Mostar, u BiH. Najviši vrh planine je na 1703 m.

Izvori

Planine u Bosni i Hercegovini
Mostar

Rujište


The Later Liang (; 386–403) was a dynastic state of China and one of the Sixteen Kingdoms in Chinese history. It was founded by the Lü family of the Di ethnicity.

All rulers of the Later Liang proclaimed themselves "Heavenly Prince" (Tian Wang).

Rulers of the Later Liang

Rulers family tree

See also
Di (Wu Hu)
List of past Chinese ethnic groups
Wu Hu
Sixteen Kingdoms
Buddhism in China
Kumarajiva
Gansu
Dunhuang
Memoirs of Eminent Monks

References

Dynasties of China
Former countries in Chinese history
386 establishments
403 disestablishments
4th-century establishments in China
5th-century disestablishments in China

Later Liang (Sixteen Kingdoms)


A latifundium (Latin: latus, "spacious" and fundus, "farm, estate") was originally the term used by ancient Romans for great landed estates specialising in agriculture destined for sale: grain, olive oil, or wine. They were characteristic of Magna Graecia and Sicily, Egypt, Northwest Africa and Hispania Baetica. The latifundia were the closest approximation to industrialised agriculture in Antiquity, and their economics depended upon slavery.

In the modern colonial period, the word was borrowed in Portuguese latifúndios and Spanish latifundios or simply fundos for similar extensive land grants, known as fazendas (in Portuguese) or haciendas (in Spanish), in their empires. The forced recruitment of local labourers allowed by colonial law made these land grants particularly lucrative for their owners.

Ancient Rome

The basis of the latifundia notably in Magna Graecia (the south of Italy including Sicilia) and Hispania was the ager publicus (state-owned land) that accumulated from the spoils of war, confiscated from conquered peoples beginning in the 3rd century BC. As much as a third of the arable land of a new province was taken for agri publici and then divided up with at least the fiction of a competitive auction for leased estates rather than outright ownership. Later the practice of establishing agricultural coloniae, especially from the early 1st century BC, as a way to reward Roman army veterans created smaller landholdings, which would then be acquired by large landowners in times of economic distress. Such consolidation into fewer hands, mainly patricians was not universally approved of, but efforts to reverse the trend by agrarian laws were generally unsuccessful. Later in the Empire, as leases were inherited, ownership of the former common lands became established by tradition, and the leases became taxable. Ownership of land, organised in the latifundia, defined the Roman Senatorial class as it was their only acceptable source of wealth., though they would set up their freedmen as merchant traders and participate as silent partners in businesses from which senators were disqualified.

Latifundia included a villa rustica, including an often luxurious owner's residence, and operation of the farm relied on a large number of slaves, sometimes kept in an ergastulum. They produced agricultural products for sale and profit such as livestock (sheep and cattle) or olive oil, grain, garum and wine. Nevertheless Rome had to import grain (in the Republican period, from Sicily and North Africa; in the Imperial era, from Egypt).

The latifundia quickly started economic consolidation as larger estates achieved greater economies of scale and productivity, and senator owners did not pay land taxes. Owners re-invested their profits by purchasing smaller neighbouring farms, since smaller farms had lower productivity and could not compete, in an ancient precursor of agribusiness.

Latifundia also expanded with conquest, to the Roman provinces of Mauretania (modern Maghreb) and in Hispania Baetica (modern Andalusia).

The latifundia distressed Pliny the Elder (died AD 79) as he travelled, seeing only slaves working the land, not the sturdy Roman farmers who had been the backbone of the Republic's army. His writings can be seen as a part of the 'conservative' reaction to the profit-oriented new attitudes of the upper classes of the Early Empire. He argued that the latifundia had ruined Italy and would ruin the Roman provinces as well. He reported that at one point just six owners possessed half of the province of Africa, which may be a piece of rhetorical exaggeration as the North African cities were filled with flourishing landowners who filled the town councils.

As small farms were bought up by the wealthy with their vast supply of slaves, the newly landless peasantry moved to the city of Rome, where they became dependent on state subsidies. Free peasants did not completely disappear; many became tenants on estates that were worked in two ways: partly directly controlled by the owner and worked by slaves and partly leased to tenants.

The production system of the latifundia went into crisis between the 1st and 2nd century as the supply of slaves dwindled due to lack of new conquests. Nevertheless by the 2nd century AD, latifundia had replaced many small and medium-sized farms in some areas of the Roman Empire.

Italy

In the 6th century, Cassiodorus was able to apply his own latifundia to support his short-lived Vivarium in the heel of Italy.

In Sicily, latifundia dominated the island from medieval times. They were only abolished by sweeping land reform mandating smaller farms in 1950–1962, funded from the Cassa per il Mezzogiorno, the Italian government's development fund for southern Italy (1950–1984).

Spain
In the Iberian Peninsula, the Castilian Reconquista of Muslim territories provided the Christian kingdom with sudden extensions of land, which the kings ceded as rewards to nobility, mercenaries and military orders to exploit as latifundia, which had been first established as the commercial olive oil and grain latifundia of Roman Hispania Baetica. The gifts finished the traditional small private ownership of land, eliminating a social class that had also been typical of the al-Andalus period.

In the Iberian peninsula, the possessions of the Church did not pass to private ownership until the ecclesiastical confiscations of Mendizábal (), the "secularization" of church-owned latifundia, which proceeded in pulses through the 19th century.

Big areas of Andalusia are still populated by an underclass of jornaleros, landless peasants who are hired by the latifundists as "day workers" for specific seasonal campaigns. The jornalero class has been fertile ground for socialism and anarchism. Still today, among the main Andalusian trade unions is the Rural Workers Union (Sindicato Obrero del Campo), a far-left group famous for their squatting campaigns in the town of Marinaleda, Province of Seville.

Examples of Latifundia
Villa Romana del Casale
Villa Romana del Tellaro
Villa of Geraci
Villa Romana di Patti
Villa dei Volusii
Settefinestre
Realmonte
 Villa of Casignana

See also

Roman agriculture
Latifundio–minifundio land tenure structure
Pronoia
Agro-town
Plantation
Sánchez Navarro latifundio, Mexico
Encomienda
Encomiendas in Peru

Notes

References
Stephen L. Dyson, The Roman Countryside (Duckworth Debates in Archaeology)
René Martin: Recherches sur les agronomes latins et leurs conceptions économiques et sociales, Paris, 1971.
 John Paul Russo, "The Sicilian Latifundia," Italian Americana, March 1999, Vol. 17 Issue 1, pp 40–57

External links
Kautsky, Karl (1908) "The Technological Inferiority of the Slave Economy" from I. The Slave Economy, Book Two: Society In The Roman Empire, Foundations of Christianity. Published in English: Russell and Russell, 1953.
Dr Frithjof Kuhnen, (University of Göttingen), "Latifundia (Hacienda)"
Jonathan Conning (Hunter College), "Latifundia economics"  Hunter College Department of Economics Working Papers with number 02/1.

Economy of ancient Rome
Roman villa
Land tenure
Country estates

Latifundium


පහන් එළිවරුවක් යනු පහනකැ ඇති විදිලි බුබුළ විහිදනා එළිය අඩු කොටැ පතුරවනුව එය වට කැරැ ඇති සවිහුරුවකි. කඩදාසි, කදා, රෙදි හෝ ගල් හෝ වැනි නොයෙක් දෑ වලින් පහන් එළිවරුවක් සෑදියැ හැකි. බොහෝ විටැ හැඩයෙන් ගොටුයුරු හෝ වටකඳයුරු හෝ වන පහන් එළිවරු බිම්, ඩැස්කු, මැසි හෝ එලෙන හෝ පහන් වලැ හමුවේ.

පහන් එළිවරුව


Plavi amarilis (vorsleja, lat. Worsleya), monotipski rod lukovičaste trajnice iz porodice zvanikovki, smješten u tribus Griffineae, dio potporodice Amaryllidoideae. Jedina vrsta je W. procera iz istočnog Brazila.

Sinonimi
 Amaryllis procera Duch.
 Amaryllis rayneri Hook.f.
 Hippeastrum procerum Lem.
 Worsleya rayneri (Hook.f.) Traub & Moldenke

Izvori

Amaryllidoideae

Plavi amarilis


El estudio experimental de las teorías freudianas (en inglés: The Experimental Study of Freudian theories) es un estudio publicado en 1973 por los psicólogos Hans Eysenck y Glenn Wilson en el que examinan la literatura existente que pretende dar apoyo a las creencias de la doctrina psicoanalítica. Como el mismo autor afirmaría en un texto posterior, el estudio se concentra "en los experimentos que se supone respaldan mejor las teorías de Freud, haciendo notar las falacias metodológicas y estadísticas involucradas, y el rechazo de las teorías alternativas para explicar los resultados, un fallo que es característico de una buena parte de tal literatura."

De acuerdo con el estudio de Eysenck, que venía precedido por algunos trabajos suyos en la misma línea, la aplicación del psicoanálisis en la terapia resultaba menos eficaz que el "no tratamiento".

El texto se organiza en seis apartados:
Desarrollo psicosexual
El complejo de Edipo y el complejo de castración
La represión
El humor y el simbolismo
Los fenómenos psicosomáticos
La neurosis, la psicosis y la psicoterapia

Referencias

Enlaces externos
El estudio experimental de las teorías freudianas de Hans J. Eysenck - Glenn D. Wilson | elaleph.com

Libros de 1973


An Pterichis pauciflora in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Pterichis pauciflora in nahilalakip ha genus nga Pterichis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pterichis

Pterichis pauciflora


"Envolver" é uma canção gravada pela artista musical brasileira Anitta. A faixa foi lançada como o quarto single do seu álbum de estúdio Versions of Me em 11 de novembro de 2021 pela Warner Records. Um remix com o cantor norte-americano Justin Quiles foi lançado em 17 de fevereiro de 2022.

A música e seu vídeo musical, ambos dirigidos por Anitta, viralizaram em março de 2022, depois que ganhou popularidade no aplicativo TikTok, onde sua dança intitulada "El Paso de Anitta", tornou-se uma das mais replicadas. "Envolver" quebrou diversos recordes, incluindo o recorde do serviço de streaming Spotify de música mais transmitida em um único dia em 2022 (7.278 milhões) na sua época. Além disso, foi o melhor dia de streaming para uma música latina de uma artista feminina e a primeira música solo de uma artista brasileira e latina-americana a chegar ao topo da parada Global do Spotify, o que rendeu a Anitta uma entrada no Livro Guinness dos Recordes.

A canção entrou no top 50 de todos os países latinos no Spotify. Comercialmente, alcançou sucesso internacional notável, alcançando o número 70 na Billboard Hot 100, com data de 16 de abril de 2022, tornando-se o maior pico da carreira da cantora. Ela também teve suas entradas nas paradas Billboard Global 200 e Billboard Global Excl. US, na segunda e primeira posição, respectivamente. Com "Envolver", Anitta atingiu o pico mais alto para uma solista latina e foi a primeira vez que uma artista feminina latina com uma música solo chegou ao topo.

Em agosto de 2022, a Rolling Stones nomeou o single como a 81.ª melhor canção de reggaeton de todos os tempos. No mesmo mês, a canção ganhou o prêmio de Melhor Vídeo Latino no MTV Video Music Awards, tornando-se Anitta a primeira artista brasileira a ganhar a categoria, e foi indicada ao Grammy Latino de 2022 nas categorias Gravação do Ano e Melhor Interpretação de Reggaeton.

Antecedentes e vídeo musical
A faixa foi anunciada em 8 de novembro de 2021, com um teaser publicado nas redes sociais da cantora com um trecho da canção. No dia 9, ela liberou a capa do single, e no dia 10, um pequeno trecho do vídeo. O vídeo de "Envolver" foi lançado junto com a canção e dirigido pela cantora, onde apresenta a mesma dançando sensualmente com o dançarino e modelo marroquino Ayoub.

Apresentações ao vivo
Anitta apresentou "Envolver" pela primeira vez em 1 de janeiro de 2022 no Miley's New Year's Eve Party. Em 24 de fevereiro, Anitta performou a canção no Premio Lo Nuestro 2022. Em 24 de junho, Anitta performou a canção no Quotidien. Anitta performou a canção no MTV Video Music Awards de 2022 em 28 de agosto junto com um medley das canções "Movimento da Sanfoninha", "Vai Malandra", "Bola Rebola" e "Lobby". Em 17 de setembro, Anitta performou a canção no Caldeirão com Mion. No dia 20 de novembro, a cantora performou a música no American Music Awards 2022, além de performar Lobby junto de Missy Elliott.

Recepção

Crítica profissional
A canção foi bem recebida pela imprensa brasileira e internacional. Em uma publicação, o Los Angeles Times escreveu: "A estrela brasileira do funk-pop Anitta escalou seu caminho para o pico da parada Billboard Global 200 com este elegante conjunto de reggaeton sobre um caso estritamente casual. Embora a música possa não ser segura para o trabalho, provou ser ideal para clubes, despedidas de solteira e outros locais onde o abandono imprudente é encorajado" e elegeu a canção como um dos melhores trabalhos do ano, na 14.ª posição. A revista Billboard publicou: "'Envolver' é o inegável sucesso mundial, que a superestrela brasileira vinha construindo, graças às suas letras atrevidas e batida hipnótica. A brincadeira de reggaeton sem compromisso consolidou um perfil tão pop para Anitta, de fato" e também a nomeou uma das melhores canções do ano. A Rolling Stones nomeou-a a 81.ª melhor canção de reggaeton de todos os tempos.

Prêmios e indicações

Recordes mundiais

Desempenho comercial
Após seu lançamento a canção figurou nos charts apenas no Brasil, 4 meses depois um vídeo da cantora viralizou no aplicativo TikTok, intitulado de "El Paso de Anitta", tornando-se um viral na plataforma com os jovens repetindo o rebolado, após isso, entrou nas paradas do Spotify de alguns países e gradativamente foi subindo enquanto sua gravadora colocava a música nas maiores playlists ao redor do mundo, chegando a ser capa da "Mansion Reggaeton", "Viva Latino" e "Today Top Hits", fazendo com que a música atingisse as 100 primeiras posições nas paradas musicais do Spotify de vários países, incluindo México, Bolívia, Nicarágua, Brasil, Peru, Equador, Espanha, Argentina, El Salvador, Colômbia, Uruguai, Chile, Costa Rica, Guatemala, República Dominicana, Honduras, Panamá e Portugal.

A música se tornou a primeira canção solo por um artista latino-americano a alcançar a primeira posição do Spotify Global. Com isso, Anitta também se tornou a artista brasileira com maior posição na tabela da plataforma de streaming.

Tabelas semanais

Remix com Justin Quiles

Ver também
Lista de entradas brasileiras na Billboard Hot 100

Canções de 2021
Singles de 2021
Canções gravadas por Anitta
Canções compostas por Lenny Tavárez
Canções em castelhano
Singles lançados pela Warner Bros. Records
Canções sobre sexualidade

Envolver


é uma estação de trem na cidade de Toyota, província de Aichi. Passam por ela as .

A Estação de Toyohashi é a única estação na qual os passageiros podem fazer a troca de trens da linha  (Aikan) sem passar pelas catracas.

Linhas
 Ferrovia anel de aichi
 ■ (Aikan)

História
A Estação Homi foi inaugurada em 1º de março de 1985, inicialmente como Estação Kaizu (貝津駅). Foi renomeado em 1º de março de 2005 com a inauguração da atual Estação Kaizu. Um novo edifício da estação foi concluído em 2009.

Plataformas

A Estação Homi tem duas plataformas laterais elevadas, com o prédio da estação embaixo.

Instalações ao redor da estação
 Homi Danchi

Estações adjacentes
 Ferrovia anel de aichi
  ■Linha ferrovia anel de aichi
  - Estação de Homi -

Ligações externas

 Informações da estação Ferrovia anel de aichi
 Encontre imagens da Estação Homi -

Homi
Toyota (Aichi)
Estações ferroviárias inauguradas em 1988

Estação de Homi


කාංසා අක්‍රමතාවය () ආශ්‍රිත රෝග යනු විවිධාකාර අසාමාන්‍ය සහ ව්‍යාකූල සිතෙහි නොසන්සුන් බව , බිය, භීතිකාව හඳුන්වන පොදු යෙදුමකි. එය ස්නායු පද්ධතියේ තර්කාන්විත නොවන , සාක්ෂි මත පදනම් නොවන රෝගයක් ලෙස හැඳින්විය හැක.

කාංසාව සහ බිය පුදුමාකාර හැඟීම් වෙයි. මේවාට විශේෂිත විද්‍යාත්මක අර්ථ දැක්වීම් පැවතිය ද පොදු භාවිතය නිසා මෙහි අර්ථයන් එකිනෙක හුවමාරු වන සුළුය. උදාහරණ ලෙස DSM-IV මුද්‍රණයට අනුව හේතු විරහිත බිය යනු සිතෙහි ඇති වන එක් නොසන්සුන් බවකි. බිය යනු හඳුනාගත් බාහිර තර්ජනයන්ට චෛතසික ලෙස හා කායිකව දක්වන ප්‍රතිචාර ලෙස පෙන්වා දිය හැක. සිතෙහි ඇති වන භීතිකාව යනු බාහිර ප්‍රභවය හඳුනා ගැනීමට අපහසු වූ එමගින් සිතෙහි ඇතිවන ව්‍යාකූලතාවයයි. බොහෝ විට එය කායික විද්‍යාත්මක රෝග ලක්ෂණ සමඟ බැඳී පවතින අතර එමඟින් පුද්ගලයා  විඩාවට පත්වීමට ද ඉඩ ඇත. හඳුනාගත් බාහිර තර්ජනකාරී ප්‍රභවයන් ද මෙයට සමාන මානසික ව්‍යාකූලතා සහ කායික වෙනස්කම් ඇති කරන නිසා රෝගීන් බිය සහ භීතිකාව  සමාන ලෙස හැඳිනීමට පෙළඹේ. සිතෙහි නොසන්සුන්භාවයෙහි රෝග එකිනෙකට වෙන්කර හඳුනා ගැනීම වඩා හොඳ ප්‍රතිකාරයන්ට මුල පිරීමට හැක. ඇමරිකානු ජාතිකයින් 30% පමණ චිත්ත ව්‍යාකූලතා රෝගවලින් පෙළෙයි.

මූලාශ්‍ර

ආශ්‍රිත
 Anxiety disorder

භාහිර සබැඳි

කාංසා අක්‍රමතාවය


The Defence Forces (, officially styled ) are the armed forces of Ireland. They encompass the Army, Air Corps, Naval Service, and Reserve Defence Forces.

The Supreme Commander of the Defence Forces is the President of Ireland. All Defence Forces officers hold their commission from the President, but in practice, the Minister for Defence acts on the President's behalf and reports to the Government of Ireland. The Minister for Defence is advised by the Council of Defence on the business of the Department of Defence.

As of May 2023, there were 7,764 permanent personnel in the Defence Forces out of an established strength of 9,500, a decrease from September 2020 when there were 8,529 personnel, comprising 6,878 Army, 752 Air Corps and 899 Naval Service personnel. There were also 1,706 personnel in the Reserve Defence Force out of an established strength of 4,069.

Role
The Irish state has a long-standing policy of non-belligerence in armed conflicts, including neutrality in World War II. Ireland's military capabilities are modest. However, the state has a long history of involvement in United Nations peacekeeping operations. Functions of the Defence Forces include:

Preparation for the defence of the state against armed attack.
Assisting the police force, the Garda Síochána, including the protection of the internal security of the state.
Peacekeeping, crisis management and humanitarian relief operations in support of the United Nations.
Policing the fisheries, in accordance with the state's obligations under European Union agreements.
Miscellaneous civil contingency duties requested by the government such as search and rescue, air ambulance provision, providing secure air transport for ministers, assistance in the event of natural and other disasters, ensuring the maintenance of essential services, and assisting in dealing with oil pollution at sea.

History

The Defence Forces trace their origins to the Irish Volunteers, founded in 1913. Their official Irish-language title, Óglaigh na hÉireann, is taken from the equivalent Irish-language title of the Irish Volunteers, as are their cap badge and the buttons worn on ceremonial uniforms (the buttons are still marked with the initials "IV").

The Irish Volunteers were central to the Easter Rising staged in April 1916. After the rising, the Volunteers gave allegiance to the First Dáil, the parliament of the revolutionary Irish Republic. At this time the Volunteers became known as the Irish Republican Army (IRA). From 1919 onwards, the IRA waged a guerrilla campaign against British rule in Ireland that is now known as the War of Independence.

A truce in July 1921 brought hostilities to an end; the Anglo-Irish Treaty was signed on 6 December. The Provisional Government was then constituted on 14 January 1922. The IRA divided between those who accepted the decision of the Dáil in ratifying the Treaty and those who did not: consequently, both civil war and re-occupation by the British became possible. In February 1922, the pro-treaty IRA became the  National Army of the Irish Free State. With declining relations between the remaining units of the anti-treaty IRA and the newly recruited pro-treaty National Army, the Irish Civil War broke out on 28 June 1922. It ended in victory for the National Army when, on 24 May 1923, the anti-treaty IRA Chief of Staff, Frank Aiken ordered his volunteers to dump arms.

On 3 August 1923 the new state passed the "Defence Forces (Temporary Provisions) Act", raising "an armed force to be called Oglaigh na hEireann  (hereinafter referred to as the Forces) consisting of such number of officers, non-commissioned officers, and men as may from time to time be provided by the Oireachtas the new parliament of the Irish Free State." The Forces were established on 1 October 1924.

The state was officially neutral during World War II but declared an official state of emergency on 2 September 1939 and the Army was mobilised. As the Emergency progressed, more and newer equipment was purchased for the rapidly expanding force from Britain and the United States as well as some manufactured at home. For the duration of the Emergency, Ireland, while formally neutral, tacitly supported the Allies in several ways. Allied aircraft were allowed to access the Atlantic Ocean via the Donegal Corridor. German military personnel were interned in the Curragh along with the belligerent powers' servicemen, whereas Allied airmen and sailors who crashed in Ireland were very often repatriated, usually by secretly moving them across the border to Northern Ireland. G2, the Army's intelligence section, played a vital role in the detection and arrest of German spies, such as Hermann Görtz.

In September 1946, the Naval Service was established as Ireland's maritime force and as a permanent component of the Defence Forces.

Ireland became a member of the United Nations in 1955. The first contribution to peacekeeping was in 1958 when Army officers were assigned to the United Nations Observation Group in Lebanon (UNOGIL). Since 1958 the Defence Forces have had a continuous presence on armed United Nations peacekeeping operations, except between May 1974 to May 1978 (although they did retain overseas unarmed observer missions during this period). The first armed peacekeeping mission was to the Operation des Nations Unies au Congo (ONUC) in 1960. During the ONUC mission, a company from the Irish Army were involved in a battle at Jadotville, in which the Irish held out against a larger Katangese force. A memorial to Irish personnel who served as United Nations peacekeepers was unveiled in 2009 in the town of Fermoy, recording that there was a total of ninety Irish fatalities while on active service with the UN until that date.

During the Troubles, the period of civil conflict centred on Northern Ireland from 1969 to 1998, the Defence Forces deployed to aid the Garda Síochána. Troops were deployed for duty to the border areas, new border military posts were established, and in 1973 new permanent border units were established. In 1974, troops were deployed to maximum-security prisons in Portlaoise and Limerick where IRA prisoners were detained. Armed troops were deployed in 1976 to all major post offices during a three-month national bank strike. In 1978, cash-in-transit escorts were established to protect large cash movements throughout the state, continuing until 2014. Tasks in military aid to the civil power continue today, but no longer to the same degree or intensity.

Organisation

The Defence Forces are organised under the Chief of Staff, supported by Deputy Chief of Staff Operations, and the Deputy Chief of Staff Support. They consist of a Permanent Defence Force (PDF), which is a standing force and provides the main capability for military operations, and the Reserve Defence Forces (RDF), military reserve forces which support the PDF if necessary. The PDF is organised into three service branches: the Army, the Naval Service, and the Air Corps. The RDF may be further subdivided into a First Line Reserve (FLR) and a Second Line Reserve; the First Line Reserve comprises former members of the Permanent Defence Force, while the Second Line Reserve comprises an Army Reserve and a Naval Service Reserve (both recruited directly from the civilian population). A reorganization of the RDF in 2013, referred to as the "single force concept", has resulted in units of the RDF being embedded within units of the PDF, rather than existing entirely in parallel as a separate reserve force; this moves away from the traditional approach of the RDF being considered a fourth service branch of the Defence Forces.

In January 2022, the Commission on the Defence Forces recommended the establishment of an 'Information Command', under the command of a general, to handle cyberattacks and misinformation.

Army

As of mid-2016, the Army had approximately 7,300 active personnel, with 1,351 personnel in the Army Reserve. Up to late 2012 the army had three brigades: 1 Southern, 2 Eastern and 4 Western; in 2012, 4 Western Brigade stood down at its HQ Custume Barracks, Athlone. The state is now divided into two Brigade areas for administrative and operational reasons, with the former 4 Western Brigade split between the other two brigades.  In addition to the brigade structure, there is also the Defence Forces Training Centre, a logistics base in the Curragh.

The two-brigade structure envisages distinct operational areas of responsibility for each of the brigades. The 1st Brigade has primary responsibility for operational tasks in the southern region, while the 2nd Brigade leads on operational tasks in the eastern and western regions.  Practical operational considerations dictate the requirement to outline operational areas of responsibility. The brigade structure is based on strengthened combat and combat-support elements, together with streamlined combat-service-support elements.

The Army has nine specialist corps, each designated as either combat, combat support or combat service support. These are the Infantry Corps, Artillery Corps, Cavalry Corps, Engineer Corps, Ordnance Corps, Medical Corps, Transport Corps, Military Police Corps, and the Communications and Information Services Corps. In the case of corps which support the infantry, a Corps Director and staff are provided to coordinate the purchase of specialised equipment, the execution of specialised training, and other necessary activities.

Irish infantry are equipped with assault rifles, machine guns, grenade launchers, hand grenades, and anti-tank weapons. Most weapons used by their defence forces follow NATO standards and are purchased from abroad, with Ireland having a very limited arms industry. The Army has light armoured vehicles, with the primary vehicle being the MOWAG Piranha, armed with machine guns. Its artillery capabilities consist of 120mm mortars and 105mm light guns.

The Army Ranger Wing (ARW) are the special forces of Ireland. They are based at the Curragh.

Air Corps

The Air Corps is the air component of the Defence Forces. Its HQ is at Casement (Baldonnel) Aerodrome. The Air Corps is the smallest of the branches of the Defence Forces, with approximately 939 personnel, and its primary roles are defined as:
Support of the Army
Support of the Naval Service
Aid to the civil power

There are two secondary roles:
Aid to the civil community
Aid to government departments

The Air Corps is tasked with the traditional air force role of defending Irish airspace; however, its practical capability to do so is severely limited and it has no aerial fighter or bomber capability at present. The Air Corps provide support to the Army and Naval Service, together with non-military air services such as the Emergency Aeromedical (air ambulance) Service, VIP transport, and search and rescue (in support of Coast Guard search and rescue efforts). The Air Corps helicopters are the only helicopters within the state capable of flying at night in mountain terrain using night-vision technology.

The Air Corps' two CASA CN-235 maritime patrol aircraft are equipped with detection systems and assist the Naval Service in patrolling Ireland's territorial waters and exclusive economic zone. These aircraft are also used for high-altitude, low-opening parachuting by the Army's ARW. The corps has six AgustaWestland AW139 utility helicopters capable of being armed with FN MAG machine guns. These advanced helicopters can be flown using night-vision goggles and used in support of the ARW, Naval Service and Garda Síochána operations. Seven Pilatus PC-9 turboprop aircraft can be equipped with rocket pods and machine guns, and two Eurocopter EC135 light utility helicopters (which can be used as sniper platforms by the ARW) are used for training pilots and for air-ambulance missions.

The Air Corps conducted over 130 maritime surveillance patrol flights in 2019, and provided medical support to the HSE for patients by conducting over 233 Emergency Aeromedical Service missions and 32 inter-hospital air ambulance transfers.

Naval Service

The Naval Service maintains a complement of about 1,144 active personnel and 79 reserve personnel and is tasked with patrolling Irish territorial waters as well as the Irish Conservation Box, a large area of sea in which fishing is restricted to preserve fish numbers. It is tasked with enforcing this European-Union-protected area and thus serves the EU as well as Ireland. Together with the Air Corps and Customs, it has intercepted a number of vessels carrying narcotics to and from Ireland.

The Naval Service has six patrol vessels (2xP50, 4xP60) which are operated in support of the service's primary roles, inflatable seagoing craft, and training vessels. It maintains highly-trained armed boarding parties that can seize a vessel if necessary. In 2019, for example, there were approximately 780 boarding operations and 12 vessels were detained . The service's specialised diving unit is the Naval Service Diving Section.

The primary role is defined as "National Security", with secondary roles which include:
 Fishery protection
 Aid to the civil power
 Drug interdiction
 Maritime safety
 Diving operations
 Pollution control
 Overseas mission support

Reserve Defence Forces

The Reserve Defence Forces (RDF) in its current form was established in October 2005 and comprises the First Line Reserve, Army Reserve (AR) and Naval Service Reserve (NSR). The RDF is a part-time, voluntary component of the Defence Forces in peacetime, supporting the Permanent Defence Forces (PDF) in its domestic roles and training alongside its professional full-time colleagues as part of the "Single Force Concept" whereby RDF units are integrated with their PDF counterparts, coming under the one command. As of mid-2023, there were 1,706 reservists out of an established strength of 4,096, with 276 in the First Line Reserve, 1,351 in the Army Reserve, and 76 in the Naval Service Reserve.

Representative associations
The interests of members of the Defence Forces are represented by a number of representative associations, similar to trade unions (which Irish military personnel are banned from joining). Officers of the PDF are represented by the Representative Association of Commissioned Officers, Rank-and-file members of the PDF are represented by the Permanent Defence Force Other Ranks Representative Association (PDFORRA), which is affiliated to the Irish Conference of Professional and Service Associations and to the European Organisation of Military Associations, EUROMIL. In 2009, members of PDFORRA took part in an Irish Congress of Trade Unions protest against the government's handling of the post-2008 Irish economic downturn, at which time the Department of Defence warned that Defence Forces members could not take part in or sponsor any "public agitation", and that PDFORRA had "no express permission" for members to take part in the protests. All ranks of the RDF are represented by the Reserve Defence Forces Representative Association (RDFRA).

Complaints concerning and made by serving and former members of the Defence Forces can be investigated by the independent Office of the Ombudsman for the Defence Forces (ODF), in cases where internal grievance procedures within the DF have been exhausted.

Bases

The Defence Forces operate a number of military bases:

See also
 Military awards and decorations of Ireland
Politics of the Republic of Ireland
Ireland–NATO relations
History of Ireland
Irish security forces
Irish Veterans
List of countries by military expenditures
Irish Army deafness claims – a series of 17,000 personal injury claims taken by members of the Irish Defence Forces.
Defence Force
List of wars involving the Republic of Ireland

Notes

References

External links

Military.ie – Official website

Department of Defence (Ireland)
Permanent Structured Cooperation

Defence Forces (Ireland)


زينزيلي  هي مدينة في مقاطعة أستراخان أوبلاست في روسيا. يبلغ عدد سكانها حوالي 3114 نسمة.

مراجع

مدن مقاطعة أستراخان

زينزيلي (مقاطعة أستراخان)


Babbacombe Model Village er en miniaturepark i Babbacombe i Devon i Storbritannien. Miniatureparken blev åbnet i 1963 af Tom Dobbins, der i forvejen havde åbnet en anden miniaturepark ved Southport i 1957.

Miniatureparken dækker et areal på ca. 1,6 hektar med over 400 modeller og en 300 meter lang havebane. Parken er primært koncentreret omkring en enkelt fiktiv by med mange modeller baseret på typiske britiske bygninger og seværdigheder så som Stonehenge og The Shard. Navnene på butikker og andre ting er ordspil. I sommermånederne har parken åben til kl. 22.30, hvilket udnyttes til at illuminere parken visse aftener.

Noter

Eksterne henvisninger

Babbacombe Model Village
Babbacombe Model Village  hos Devon Online

Etableret i 1963
Miniatureparker
Devon

Babbacombe Model Village


Welikolukskoje (, ) ist ein Ort in der russischen Oblast Kaliningrad. Er gehört zur kommunalen Selbstverwaltungseinheit Stadtkreis Gwardeisk im Rajon Gwardeisk.

Geographische Lage
Welikolukskoje am Nordufer des Pregel (russisch: Pregolja) liegt vier Kilometer westlich der Rajonstadt Gwardeisk (Tapiau) und ist über die Kommunalstraße 27K-204 zu erreichen. Heute besteht Bahnanbindung lediglich über Gwardeisk, bis 1945 war Bonslack-Popehnen (russisch: Gorki (heute nicht mehr existent)-Swenjewoje) die nächste Bahnstation an der Strecke von Tapiau über Possindern (russisch: Roschtschino) nach Königsberg (Preußen), betrieben von den Wehlau–Friedländer Kreisbahnen.

Geschichte
Das ehemals Wargienen genannte Dorf fand im Jahre 1528 seine erste Erwähnung. Zwischen 1874 und 1945 gehörte es zum Amtsbezirk Bonslack (russisch: Gorki, nicht mehr existent) im Landkreis Wehlau im Regierungsbezirk Königsberg der preußischen Provinz Ostpreußen.

Im Jahre 1945 kam Wargienen mit dem nördlichen Ostpreußen zur Sowjetunion. 1947 erhielt der Ort die russische Bezeichnung "Welikolukskoje" und wurde gleichzeitig dem Dorfsowjet Borski selski Sowet im Rajon Gwardeisk zugeordnet. Von 2005 bis 2014 gehörte Welikolukskoje zur Landgemeinde Slawinskoje selskoje posselenije und seither zum Stadtkreis Gwardeisk.

Einwohnerentwicklung

Kirche
Die überwiegend evangelische Bevölkerung Wargienens war vor 1945 in das Kirchspiel der Kirche Kremitten (russisch: Losowoje) eingepfarrt und gehörte zum Kirchenkreis Wehlau innerhalb der Kirchenprovinz Ostpreußen der Kirche der Altpreußischen Union. Heute liegt Welikolukskoje im Einzugsgebiet der evangelisch-lutherischen Gemeinde in Gwardeisk (Tapiau), einer Filialgemeinde der Auferstehungskirche in Kaliningrad (Königsberg) in der Propstei Kaliningrad der Evangelisch-lutherischen Kirche Europäisches Russland (ELKER).

Weblinks
 Welikolukskoje bankgorodov.ru

Einzelnachweise

Ort im Rajon Gwardeisk

Welikolukskoje (Kaliningrad, Gwardeisk)


An Muhlenbergia racemosa in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni André Michaux, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Britton, Stern och Justus Ferdinand Poggenburg. An Muhlenbergia racemosa in nahilalakip ha genus nga Muhlenbergia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Muhlenbergia

Muhlenbergia racemosa


Al Bayt leikvangurinn er knattspyrnuvöllur í borginni Al Khor í Katar. Hann var vígður 30. nóvember 2021 og tekur um 60 þúsund áhorfendur.

Leikvangurinn var fyrst og fremst reistur fyrir HM 2022, þar sem hann mun hýsa fjölda leikja, þar á meðal opnunarleikinn og seinni viðureignina í undanúrslitum.

Útlit leikvangsins minnir á tjöld innfæddra íbúa Arabíuskagans. Völlurinn er með þaki sem hægt er að opna og loka að vild, auk þess sem hluti vallarins er lúxushótel með útsýni yfir leikvöllinn úr fínni herbergjum og sölum. Að heimsmeistaramótinu loknu verður vellinum breytt og áhorfendaplássum fækkað um helming en þess í stað verður hótel- og verslunarrými aukið.

Vígsluleikur vallarins var opnunarleikur Arabamótsins sem haldið var í Katar í árslok 2021.

Margnota íþróttamannvirki í Katar

Al Bayt leikvangurinn


Bitka kod San Romana je slika iz tri dijela (triptih) koju je u Firenci naslikao Paolo Uccello od oko 1450. do 1456. godine. Slika u tri prizora prikazuje pobjedu firentinske vojske nad sijenskom vojskom u bitci koja se odigrala 1432. godine. Na ovim slikama je posebnim perspektivnim oblikovanjem ostvario dubinu prizora živog bojnog polja, što je bila novina u ranorenesansnoj umjetnosti Italije.

Povijest

Slike je naručila firentinska obitelj Bartolini Salimbeni, a Lorenzo de' Medici im se toliko divio da je jednu otkupio, dok je druge dvije dao na silu premjestiti u svoju palaču Medici u Firenci.

Vjerojatno su slike prvobitno imale lučno oblikovane vrhove kako bi odgovarale ispod gotičkih svodova. Ucello ih je sam preoblikovao u pravokutne ploče prilikom selidbe, pri čemu su neki dijelovi odrezani, te se koplja ne vide i izgledaju slomljeno.

Danas su ove tri slike razdvojene u muzejima u Firenci (Uffizi), Parizu (Louvre) i Londonu (Nacionalna galerija):

Odlike

Tri slike najvjerojatnije prikazuju različite prizore iz iste bitke koja je trajala osam sati: zoru (London), podne (Firenca) i sumrak (Pariz):

Središnji lik prve slike je Niccolò da Mauruzi da Tolentino na svom bijelom konju, koji je bio vođa pobjedničkih snaga Firence, kako juriša protiv brojnijeg neprijatelja. Prepoznatljiv je po motivu Salomonova čvora na svojoj zastavi i turbanu na glavi mjesto kacige (naime, bio je poznat po nesmotrenosti). U prednjem planu, slomljena koplja i mrtvi vojnik su pažljivo organizirani u ortogonalnim smjernicama perspektive stvarajući snažnu iluziju dubine prostora. S druge strane, krajolik se poput tapiserije uzdiže iznad likova prkoseći perspektivi. Ova iluzija zastora podsjeća na pozornicu i naglašava rat kao kazališnu ceremoniju
Druga, koja se nalazi u galeruji Uffizi, je jedina potpisana; vjerojatno jer je bila namijenjena da bude središnja u triptihu.

Izvori

Vanjske poveznice
 Video "Uccello's The Battle of San Romano" , Smarthistory at Khan Academy

Renesansne slike
Slike iz 15. stoljeća

Bitka kod San Romana


În gramatică, prezumtivul este un mod verbal personal și predicativ care exprimă un proces realizabil, posibil, prezentat ca presupus, bănuit, ipotetic sau nesigur.

Acest mod este luat în seamă în majoritatea gramaticilor românești începând cu deceniul al V-lea al secolului al XX-lea, pe baza faptului că valorile cuprinse în definiția sa sunt exprimate, deși nu exclusiv, de unele forme verbale care au numai aceste valori. Printre gramaticile care nu consideră necesar să se delimiteze un mod prezumtiv este Coteanu 1982, cu argumentul că dintre formele folosite cu valoare de prezumtiv, unele sunt existente la alte moduri, altele ca forme perifrastice încadrabile la indicativ.

Dintre gramaticile limbilor romanice, numai cele ale limbii române iau în seamă acest mod, deși există la alte moduri forme, ca și în română folosite nespecific cu valori de prezumtiv, de pildă, în franceză, indicativul viitor anterior, ex. Paul n'est pas encore arrivé ; il aura oublié notre rendez-vous "Paul n-a sosit încă; o fi uitat de întâlnirea noastră".

Modul prezumtiv mai este tratat ca atare și în gramatici ale limbii hindi, aproximativ cu valorile amintite.

În limba română

Formele de prezumtiv

Există mai multe forme de prezumtiv și diferențe între gramatici în a aprecia pe de o parte care aparțin unuia sau altuia dintre registrele de limbă, pe de altă parte care pot fi considerate identice cu forme specifice altor moduri, și care specifice numai prezumtivului.

Prezumtivul prezent

Există două forme de prezent la prezumptiv. Una dintre ele este tratată de Avram 1997 în cadrul indicativului viitor, ca variantă a formei acestuia considerată de registru elevat, chiar livresc, cu verbul auxiliar a vrea (ex. voi aduna). Această variantă are forme scurtate ale auxiliarului. Exemplu de conjugare:

Avram 1997 afirmă că această variantă este "folosită în limba vorbită, familiară, mai puțin cu valoare de viitor propriu-zis (valoare care există regional) și mai mult cu valoare de prezumtiv prezent sau măcar cu o nuanță de nesiguranță". După Pană Dindelegan 2013, această formă tinde să se specializeze pentru prezumtiv.

Mai frecvente decât această formă sunt două cu verbul auxiliar a fi și verbul cu sens lexical la gerunziu. Una din ele este cu forma actuală elevată de viitor a lui a fi, existentă în limba veche cu valoare de viitor propriu-zis exprimând și modul de acțiune progresiv, ex. voi fi ieșind (Palia de la Orăștie). Exemplu de conjugare:

Aceasta este o formă specifică numai pentru prezumtiv, singura dată pentru prezent de către Bărbuță și Constantinovici 2019.

Varianta cu forma scurtată a auxiliarului a vrea, de limbă vorbită, este tot specifică pentru prezumtiv:

Această formă este singura dată pentru prezent de către Moldovan et al. 2001, care dă exemple numai la persoana a treia, la fel ca Pană Dindelegan 2013, care menționează că celelalte sunt mai puțin firești, dar totuși posibile.

Există forme folosite cu valoare de prezumtiv prezent și la alte moduri. Mai frecvent se întâlnește cu această valoare verbul a fi la conjunctiv prezent, ex. Așa să fie?. Mai rare sunt formele cu gerunziul verbului cu sens lexical la conjunctiv (să fi venind) și la condițional: Se spune că ar fi plecând și el.

Prezumtivul perfect

Forme de prezumtiv perfect sunt două, cu aceleași variante ale auxiliarului a fi ca cele de la prezent, și cu participiul verbului cu sens lexical. Varianta de registru elevat este aceeași ca cea de viitor anterior. Specifică prezumtivului perfect standard de limbă vorbită este numai cea cu forma scurtă a lui a vrea. Frecvența formelor personale este aceeași ca la prezent. Exemplu:

Există forme folosite cu valori de prezumtiv perfect și la alte moduri:
 conjunctiv: Să fi plecat oare trenul?;
 condițional: ar fi venit.

Valorile prezumtivului

Timpurile prezumtivului sunt folosite atât absolut (pentru predicatul unor propoziții independente sau principale), cât și relativ (pentru predicatul unor propoziții subordonate).

În propoziții și fraze interogativ-dubitative, prezumtivul exprimă incertitudinea privind realizarea unui proces: O fi știind el ce trebuie să facă?, Cine știe dacă ne vor fi căutat prietenii noștri.

În propoziții și fraze enunțiative exprimă în primul rând o presupunere referitoare la realizarea procesului exprimat de verb: Or fi plecat toți în concediu, Acum o dormi / o fi dormind, că nu văd lumină.

Prezumtivul mai apare și în construcții adversative, pentru o afirmație care vine dintr-o sursă externă și nu este asumată de vorbitor: O fi el simpatic, dar face multe prostii.

În limba hindi

În această limbă, prezumtivul se formează cu verbul cu sens lexical la o formă de participiu care exprimă aspectul împreună cu modul de acțiune al verbului, precum și genul și numărul subiectului, și verbul auxiliar honā "a fi" la forma de viitor, care se acordă în gen, persoană și număr cu subiectul. Există forme la toate persoanele. Timpul în care este plasat procesul poate fi prezentul, trecutul sau viitorul (acesta fiind nefiresc din punct de vedere pragmatic), dedus din context sau dezambiguizat cu expresii care îl indică. Exemple:
 la aspectul imperfectiv și modul de acțiune habitual (acțiuni făcute în mod obișnuit): rāmu [pichle sāl / ājkal] bahut ām khāta hogā "Ramu o fi mâncat/mâncând multe mango [anul trecut / în zilele acestea];
 la imperfectiv progresiv (cu verbe exprimând acțiuni): rāmu [tab / ab] venis mẽ ghūm rahā hogā "Ramu s-o fi plimbat/plimbând prin Veneția [atunci / acum]";
 la imperfectiv continuativ (cu verbe exprimând stări): rāmu [un dinõ / ājkal] das baje tak sotā rahtā hogā "Ramu o fi domit/dormind până la ora zece [în zilele acelea / în zilele acestea]";
 la aspectul perfectiv: rāmu [kal / āj] zarūr venis gāyā hogā "Ramu o fi plecat/plecând sigur la Veneția [ieri / azi]".

Când verbul honā "a fi" este folosit singur cu valoare de prezumtiv, nu este marcat niciun aspect: rāmu [tab / ab] venis mẽ hogā "Ramu o fi fost/o fi la Veneția [ieri / azi]".

Este folosit și în construcții adversative: hogā vah paise vālā, mujhe kyā lenā-denā "O fi el bogat, dar pe mine asta nu mă interesează".

Note

Bibliografie

 Avram, Mioara, Gramatica pentru toți, București, Humanitas, 1997, ISBN 973-28-0769-5
 Bărbuță, Ion și Constantinovici, Elena, Gramatica limbii române, Chișinău, Pro Libra, 2019, ISBN 978-9975-3289-5-1 (accesat la 19 decembrie 2022)
 Bidu-Vrănceanu, Angela et al., Dicționar general de științe. Științe ale limbii, București, Editura științifică, 1997, ISBN 973-440229-3 (accesat la 19 decembrie 2022)
 Coteanu, Ion, Gramatica de bază a limbii române , București, Albatros, 1982 (accesat la 19 decembrie 2022)
 Moldovan, Victoria; Pop, Liana; Uricaru, Lucia, Nivel prag pentru învățarea limbii române ca limbă străină, Strasbourg, Consiliul Europei (Consiliul de Cooperări Culturale), 2001 (accesat la 19 decembrie 2022)
  Pană Dindelegan, Gabriela, The Grammar of Romanian (Gramatica limbii române), Oxford, Oxford University Press, 2013, ISBN 978-0-19-964492-6 (accesat la 19 decembrie 2022)
  Sharma, Ghanshyam, A pragmatic account of the Hindi presumptive (Privire pragmatică asupra prezumtivului hindi), Singh, Rajendra (coord.), Annual Review of South Asian Languages and Linguistics (Revistă anuală a limbilor și lingvisticilor din Asia de Sud-est), Berlin – New York, Mouton de Gruyter, 2008, ISBN 978-3-11-020829-0, p. 83-116

Verb

Prezumtiv


بلدية أموروتو  هي بلدية تقع في مقاطعة بيسكاي، التي تقع في منطقة الباسك شمالي إسبانيا.

وصلات خارجية
 AMOROTO in the Bernardo Estornés Lasa - Auñamendi Encyclopedia (Euskomedia Fundazioa) (بالإسبانية)

مراجع

أماكن مأهولة في بيسكاي
بلديات بيسكاي

أموروتو


Toyota Stadium este un stadion specific de fotbal, cu o capacitate de 20.500 de locuri, construit și deținut de orașul Frisco, Texas. Principalii chiriași sunt echipa din Major League Soccer (MLS), FC Dallas, care s-a mutat de pe Cotton Bowl din Dallas și Frisco Independent School District. Este, de asemenea, locul unde se va afla National Soccer Hall of Fame, ceremonia de deschidere având loc în timpul iernii 2018.

Istoria
Stadionul, situat în Frisco, Texas, a costat aproximativ 80 milioane de dolari americani și a fost deschis pe 6 august 2005, cu un meci între FC Dallas și MetroStars, care s-a încheiat cu o remiză 2-2. În momentul proiectării, capacitatea inițială a stadionului era de 20.500 de locuri având un design în formă de U, unul din capetele stadionului având o scenă permanentă pentru găzduirea concertelor. Ca multe dintre stadioanele specifice fotbalului construite în SUA, este de așteptat ca stadionul să aibă venituri semnificative prin găzduirea de concerte de dimensiuni medii, precum și diverse alte evenimente sportive, cum ar fi jocurile de fotbal american între licee. Stadionul include 18 apartamente de lux, precum și un club privat de 560 de metri pătrați.

Stadionul a găzduit finala Cupei MLS 2005, când LA Galaxy a învins New England Revolution cu 1-0 în prelungiri câștigând cea de-a doua cupă MLS. A fost, de asemenea, ales pentru a găzdui Cupa MLS din 2006, care s-a încheiat 1-1 după prelungiri, iar Houston Dynamo a învins New England Revolution cu 4-3 la loviturile de departajare. În 2016, FC Dallas a găzduit și a câștigat finala Cupei US Open, împotriva New England Revolutions.

Complex
Complexul are în plus, în afara stadionului principal, 17 terenuri de fotbal (cu iarbă și gazon artificial). Aceste terenuri sunt folosite pentru antrenament de către FC Dallas, pentru meciurile echipei de rezervă FC Dallas și pentru găzduirea turneelor de fotbal. Turneele de tineret care s-au organizat includ Cupa Dallas, Campionatele Naționale de Dezvoltare Olimpică, Cupa Generației Adidas și Campionatele Naționale USYSA.

Numele stadionului
Începând cu 2005 până în ianuarie 2012, drepturile de denumire a facilității au fost deținute de lanțul național de pizza Pizza Hut, care are sediul în Plano, Texas, iar stadionul a fost cunoscut sub numele de Pizza Hut Park. Stadionul mai era cunoscut ca PHP, Hut și Cuptorul, acesta din urmă referindu-se la climatul de vară al Texasului în timpul jocurilor de după-amiază (și pentru că terenul este mult sub nivelul solului). La 7 ianuarie 2012, contractul care lega franciza de pizza cu stadionul a expirat, iar stadionul a fost redenumit FC Dallas Stadium.

Pe 10 septembrie 2013, FC Dallas a ajuns la un acord cu Toyota, care își va muta mai târziu sediul său din Statele Unite la Plano, pentru a-și redenumi stadionul Toyota Stadium. Cele 17 terenuri de antrenament din jurul stadionului sunt cunoscute sub denumirea de Toyota Soccer Center.

National Soccer Hall of Fame
La 14 octombrie 2015, s-a anunțat că stadionul va fi locul unde își va avea sediul National Soccer Hall of Fame. Pe lângă muzeu, stadionul va suferi o gamă largă de renovări, ca parte a unei propuneri de 39 milioane de dolari. Îmbunătățirile la stadion includ un club privat de 280 metri pătrați pentru a deservi aproximativ 1.800 de membri, scaune noi, un nou magazin al echipei, o zona de 650 de metri pătrați cu bar, îmbunătățiri suplimentare ale echipamentului video și audio de-a lungul stadionului.

Note

Stadioane de fotbal din Statele Unite
Stadioane din Statele Unite ale Americii

Toyota Stadium (Texas)


45 (خمسة واربعون) هو عدد طبيعي يلي العدد 44 ويسبق العدد 46.

مراجع

أعداد صحيحة

45 (عدد)


Morout a fost bunicul ducelui Menumorut. Sunt foarte puține mențiuni despre Morout, cert însă este că a domnit în ducatul bihorean înainte de așezarea ungurilor în Câmpia Panonică

Mențiunea din Gesta Hungarorum
Terram vero que est inter Thisciam et silvam Igfon, que iacet ad Erdeuelu, a fluvio Morus usque ad fluvium Zomus, preoccupavisset sibi dux Morout, cuius nepos dictus est ab Hungaris Menumorout, eo quod plures habebat amicas, et terram illam habitarent gentes Cozar qui dicuntur.

Țara care se află între Tisa și pădurea Igfon, ce "zace" de la Ardeal la "fluviul" Mureș până la "fluviul" Someș, fusese ocupată de însuși ducele Morout, al cărui nepot era zis de către unguri Menumorout și care avea mai multe "amice" și în țara căruia locuiau oamenii cărora le zice Cozar. (traducere neidiomatică, legată de original)

Din capitolul XI "De ciuitatibus lodomer et Galicia"

Referințe

Bibliografie
Anonymus , Gesta Hungarorum

Vezi și
 Menumorut
 Salanus
 Cucerirea Transilvaniei de către maghiari

Gesta Hungarorum

Morout


Hu Dandan (en ), née le  à Xuzhou (Jiangsu), est une haltérophile handisport chinoise concourant en -50 kg. Elle est double championne paralympique de sa catégorie en 2016 puis en 2020.

Carrière
Elle perd l'usage de ses jambes à cause de la poliomyélite durant l'enfance.

En 2008, elle participe aux Jeux en tant que joueuse de tennis en fauteuil roulant où elle est éliminée en quarts en individuel et par équipes. Elle remporte son premier titre en -45 kg aux Jeux de 2016. Lors des Jeux paralympiques d'été de 2020, elle soulève 120 kg pour remporter le titre en -50kg.

Références

Liens externes

Haltérophile chinoise
Championne paralympique d'haltérophilie
Championne paralympique chinoise
Joueuse de tennis en fauteuil roulant aux Jeux paralympiques d'été de 2008
Haltérophile (femme) aux Jeux paralympiques d'été de 2016
Haltérophile (femme) aux Jeux paralympiques d'été de 2020
Cas de poliomyélite
Naissance en mars 1989
Naissance à Xuzhou

Hu Dandan


Prinsesse Alexandra af Luxembourg (født 16. februar 1991) er en luxemburgsk prinsesse. Hun er fjerde barn og eneste datter af storhertug Henri og storhertuginde Maria Teresa.

Personligt liv
Den 7. november 2022 meddelte den storhertugelige hof i Luxembourg, at prinsesse Alexandra forlovede sig med Nicolas Bagory. Brylluppet fandt sted i foråret 2023.

Referencer

Prinsesser af Luxembourg
Huset Bourbon-Parma
Personer fra Luxembourg (by)

Alexandra af Luxembourg


Heinrich Anz, né le  à Naumburg et mort le  à Halle, est un fonctionnaire et homme politique prussien, membre du Parlement de Francfort de 1848 à 1849.

Biographie
Fils d'un administrateur public, Anz est né le  à Naumburg, alors une enclave de l'électorat de Mayence dans le landgraviat de Hesse-Cassel. Après avoir pris part à la fin des guerres napoléoniennes en tant qu'engagé volontaire dans l'armée prussienne, il entreprend des études de droit et de sciences camérales à l'université de Halle et à l'université d'Iéna de 1816 à 1819. En 1817, il adhère à l' (société d'étudiants) de Halle et participe à la fête de la Wartbourg. À la suite de ses études, il entre en 1821 dans l'administration prussienne comme stagiaire () dans le district de Minden. Il exerce ensuite la fonction d' de l' par intérim de 1822 à 1823, puis celles d'administrateur cantonal et maire provisoire à Beverungen de 1826 à 1827 et, à nouveau, de 1828 à 1831, à Halle dans la province de Westphalie. Cependant, il est renvoyé pour mauvaise conduite en 1831.

Il travaille par la suite pour le district de Münster à partir de 1832 en tant qu'assesseur, avant d'être nommé conseiller dans le district de Marienwerder dans la province de Prusse en 1837. En 1848, il est élu député au Parlement de Francfort dans la  de la province de Prusse, représentant l'. Il prend ses fonctions le , siège à la commission des finances à partir du  et rejoint la fraction Landsberg (centre). En , il vote pour l'élection du roi de Prusse  comme empereur des Allemands, avant de quitter l'assemblée le . Il fait alors partie des députés libéraux qui forment le parlement de Gotha en juin.

En 1850, Anz est muté dans le district de Magdebourg en Saxe puis, en 1854, il prend sa retraite, s'établissant d'abord à Eisleben puis ultérieurement à Halle en Westphalie, où il meurt le  à 68 ans.

Notes et références

Bibliographie

Liens externes

Naissance dans l'électorat de Mayence
Naissance en mai 1797
Décès dans la province de Westphalie
Décès en août 1865
Décès à 68 ans
Fonctionnaire prussien
Membre du Parlement de Francfort
Membre du Parlement de Gotha

Heinrich Anz


Joey Pollari (* 9. April 1994 in Minnesota) ist ein US-amerikanischer Schauspieler, bekannt durch seine Rolle des Tyler im Disney-XD-Fernsehfilm Skyrunners.

Leben
Joey Pollari startet seine Schauspielkarriere, als er mit seiner Mutter eine Scouting-Veranstaltung in Minneapolis besuchte. In den folgenden Tagen erhielt er Anrufe von Agenten, die ihn vertreten wollten. Er nahm Schauspielunterricht am Stagecoach Theatre Arts. Joey erschien in Musical Produktionen am Guthrie Theater in Minneapolis, am Ordway Center for the Performing Arts in Saint Paul und dem SteppingStone Theatre for Youth Development, welches sich ebenfalls in Saint Paul befindet.

Am 30. April 2006 erschien Pollari in der Episode Das Leben danach, der Krimiserie Cold Case – Kein Opfer ist je vergessen. Die Walt Disney Company engagierte ihn für den Fernsehfilm Skyrunners, in welchem es um zwei Brüder geht, die in ein Raumschiff stolpern, welches von dem FBI und Außerirdischen gesucht wird. Der Film, welcher in Neuseeland gedreht wurde, feierte am 27. November 2009 auf dem US-Fernsehkanal Disney XD Premiere. 2010 war er im Fernsehfilm Die Tochter von Avalon an der Seite von Brittany Robertson und Molly C. Quinn in der Hauptrolle des Miles zu sehen

2014 spielte Pollari an der Seite von YouTube-Star Joey Graceffa in einem Kurzfilm namens Ethereal.

Filmografie
 2006: Cold Case – Kein Opfer ist je vergessen (Cold Case, Fernsehserie, Gastauftritt)
 2009: Skyrunners (Fernsehfilm)
 2010: Die Tochter von Avalon (Avalon High, Fernsehfilm)
 2012: The Inbetweeners (Fernsehserie)
 2014: Etheral (Kurzfilm)
 2018: Love, Simon
 2019: The Obituary of Tunde Johnson

Weblinks

Filmschauspieler
Kinderdarsteller
US-Amerikaner
Geboren 1994
Mann

Joey Pollari


Albert Pobor (født 29. maj 1956, død 3. marts 2022) var en kroatisk fodboldspiller og træner.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Kroatien

Albert Pobor


C'est pas d'l'amour est une chanson enregistrée en 1990 par le trio vocal de variété française Fredericks Goldman Jones (composé de Jean-Jacques Goldman, Carole Fredericks et Michael Jones). La musique, ainsi que les paroles, sont écrites par Jean-Jacques Goldman.

La chanson est

.

Chanson de 1990

C'est pas d'l'amour


An Eulalia shrirangii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Salunkhe ngan Potdar. An Eulalia shrirangii in nahilalakip ha genus nga Eulalia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eulalia (Poaceae)

Eulalia shrirangii