Den hollandske tronfølge blev kognatisk i 1983. Dette indebærer, at mænd og kvinder har lige adgang til at arve tronen. Dog har ældre søskende arveret forud for yngre søskende.

Den nuværende arvefølge i Holland
Konge fra 2013: Willem-Alexander af Nederlandene (født 1967)
 Catharina-Amalia af Nederlandene, prinsesse af Oranien (kongens ældste datter) (født 2003)
 Alexia af Nederlandene (kongens næstældste datter) (født 2005)
 Ariane af Nederlandene (kongens yngste datter) (født 2007)
 Constantijn af Nederlandene (kongens bror) (født 1969)
 grevinde Eloise af Oranje-Nassau, jonkvrouw van Amsberg (datter af Constantijn) (født 2002)
 grev Claus-Casimir af Oranje-Nassau, jonkheer van Amsberg (søn af Constantijn) (født 2004)
 grevinde Leonore af Oranje-Nassau, jonkvrouw van Amsberg (datter af Constantijn) (født 2006)
 Margriet af Oranien-Nassau (kongens moster) (født 1943)

NOTE: Prinsesse Margriets sønner blev slettede i arvefølgen, da Willem-Alexander blev konge i 2013. Hvis prinsesse Margriet (født 1943) arver tronen, så vil hendes to ældste sønner (og deres efterkommere) blive genindsat i tronfølgen.

Tilladelse til ægteskab
Hvis en prins eller prinsesse gifter sig uden Generalstaternes godkendelse, så mister han eller hun arveretten – både for sig selv og for sine efterkommere.

Friso af Oranien-Nassau (1968–2013), Irene van Lippe-Biesterfeld (født 1939), Christina af Oranje-Nassau (født 1947), Pieter-Christiaan, prins van Oranje-Nassau (født 1972) og Floris Frederik Martijn, prins van Oranje-Nassau (født 1975) giftede sig uden godkendelse fra parlamentet, hvorved de mistede deres arveret.

Hollandske tronfølge, Den
Kongelige fra Nederlandene
Huset Oranien-Nassau

Den hollandske tronfølge


Todas las veces que nos enamoramos  é uma série de televisão via streaming de origem espanhola, do gênero Comédia romântica criada por Carlos Montero para a plataforma Netflix. É protagonizada por Georgina Amorós, Franco Masini, Albert Salazar, Carlos González, Blanca Martínez e Roser Vilajosana. Estreou na plataforma dia 14 de fevereiro de 2023.

Resumo
Em setembro de 2003, Irene (Georgina Amorós) chega a Madrid querendo conquistar o mundo e se tornar uma diretora de cinema. Lá conhece seus melhores amigos e também Julio (Franco Masini), que seria o protagonista perfeito para seus filmes e também para sua vida. Mas a vida sempre tem outros planos.

Elenco e personagens

Principal
 Georgina Amorós como Irene Lamala Cabezudo
 Franco Masini como Julio Mera
 Carlos González como Damián "Da" Rodríguez
 Blanca Martínez como Jimena
 Albert Salazar como Fernando "Fer"
 Jorge Suquet como Óscar Romano
 Roser Vilajosana como Adriana "Adri"
 Alejandro Jato como Gonzalo
 Kyle Scudder como Matt
 Fernanda Orazi como Julia
 Nadia Torrijos como Karma
 Mariola Fuentes como Rosana Librero
 Tábata Cerezo como Marta
 Marta Aledo como Sandra
 Rocío León como Minerva León
 Mariona Terés como Rocío
 Álex Villazán como Iván
 Óscar de la Fuente como Ramón Lamala
 Silvia Abril como Trinidad "Trini" Cabezudo
 Guillermo Toledo como Pablo
 Consuelo Trujillo como Laia Montaner
 Jan Cornet como Ele mesmo
 Alejandro Amenábar como Ele mesmo

Episódios

Produção
Em abril de 2022, Netflix anunciou que estava trabalhando em uma nova série de Carlos Montero para a plataforma, depois de Elite, A Desordem que Ficou e Feria - Segredos Obscuros, intitulado Meet Cute, cujas filmagens já haviam começado no final de 2021. Georgina Amorós e Franco Masini foram confirmados como os protagonistas da série. Em algum momento da produção, o título mudou de Meet Cute para Todas las veces que nos enamoramos.

Lançamento
Em 16 de janeiro de 2023, a Netflix lançou o trailer da série e confirmou sua estreia para 14 de fevereiro de 2023.

Ligações externas
 Sitio web oficial
 Todas las veces que nos enamoramos no FilmAffinity
 Todas las veces que nos enamoramos no Internet Movie Database

Séries de televisão em exibição
Séries de televisão da Espanha
Séries de televisão de drama adolescente
Programas de televisão em língua espanhola
Webséries da Netflix

Referências

Todas las veces que nos enamoramos


Anthony Paul Pettis (født 27 januar 1987 i Milwaukee, Wisconsin, USA), er en amerikansk MMA-udøver som siden 2011 har konkurreret i organisationen Ultimate Fighting Championship (UFC) hvor han mellem august 2013 og marts 2015 var mester i letvægt. Pettis var også den sidste WEC-letvægts-mester før at organisationen blev fusioneret med UFC. På et tidspunkt var han rangeret som top 10 pound for pound-kæmper. Han har fået tildelt 8 UFC-bonus-priser. I september, 2018, er han #8 på den officielle UFC letvægts-rangliste. Han er bror til Sergio Pettis.

Karriere
Anthony Pettis fik sin MMA-debut i december 2007. Han opnåede en rekordliste på 8–0 før han debuterede i World Extreme Cagefighting (WEC), hvor han vandt Gladiator Fighting Series-letvægts-mesterskabet. Hans sidste kamp før han sluttede sig til WEC var en weltervægt-kamp i sidste øjeblik. Pettis har også en professionel kickboxing baggrund. I MMA, er Pettis for sin tekniske kampstil såvel som sine atletiske færdigheder og storre besiddelse af teknikker.

Pettis trænes af MMA-træner Duke Roufus og er medlem af Roufusport hvor han træner med kæmperne Alan Belcher, Erik Koch, Ben Rothwell, Ben Askren og Danny Downes.

Før han sluttede sig til WEC, gik Pettis til en The Ultimate Fighter: United States vs. United Kingdom-audition men kom ikke med i programmet.

World Extreme Cagefighting

2009
Pettis skulle have haft sin debut mod Anthony Njokuani den 5. april, 2009 på WEC 40. Men Pettis træk sig fra kampen på grund af en håndskade og blev erstattet af Bart Palaszewski.

Pettis fik sin WEC-debut på WEC 41, hvor han besjerede Mike Campbell via triangle choke i 1. omgang.

Ultimate Fighting Championship

2010
I oktober 2010, fusionerede World Extreme Cagefighting med Ultimate Fighting Championship (UFC). Som en del af fusionen blev størstedelen af WEC-kæmperne overført til UFC.

2012
Pettis mødte Joe Lauzon den 25. februar, 2012 på UFC 144. Han vandt kampen via KO i 1. omgang, med et hovedspark efterfulgt af slag. Hans indsats tildelte ham Knockout of the Night-prisen.

2013
Efter at have brugt størstedelen af 2012 på at komme sig ovenpå en skade, mødte Pettis, Donald Cerrone den 26. januar, 2013, på UFC on Fox 6. Pettis vandt kampen via TKO i 1. omgang hvor han stoppede Cerrone med et spark til kroppen.

2015
Pettis mødte Rafael dos Anjos den 14. marts på UFC 185. Dos Anjos vandt kampen via enstemmig afgørelse på dominerende vis.

Pettis skulle have mødt Myles Jury den 25. juli, 2015, på UFC on Fox 16. Men Pettis måtte trække sig fra kampen på grund af en skade og blev erstattet af Edson Barboza.

2016
Pettis mødte Eddie Alvarez den 17. januar, 2016, på UFC Fight Night: Dillashaw vs. Cruz. Han tabte kampen via split decision.

Pettis mødte Edson Barboza den 23. april, 2016 på UFC 197. Pettis tabte kampen via enstemmig afgørelse.

Efter at have tabte 3 kampe i træk offentliggjorde Pettis i juni 2016 sine intentioner om at gå ned i fjervægt i sin næste kamp. Pettis kæmpede mod Charles Oliveira i sin fjervægts-debut den 27. august, 2016 på UFC on Fox 21. Pettis vandt kampen via guillotine choke i 3. omgang.

2017
Pettis mødte Jim Miller i en letvægts-kamp den 8. juli, 2017 på UFC 213. Han vandt kampen via enstemmig afgørelse.

Pettis mødte Dustin Poirier den 11. november 2017 på UFC Fight Night: Poirier vs. Pettis. Pettis tabte efter at have givet op på grund af et brækket ribben i 3. omgang selvom det blev offentliggjort som en TKO-sejr. Denne kamp tildelte ham Fight of the Night-prisen.

Mesterskaber og hæder
 Ultimate Fighting Championship
 UFC-letvægts-mester (1 gang)
 1 succesfuldt titelforsvar
 Fight of the Night (1 gang) vs. Dustin Poirier
 Knockout of the Night (2 gange) vs. Joe Lauzon, Donald Cerrone
 Submission of the Night (1 gang) vs. Benson Henderson
 Performance of the Night (2 gange) vs. Gilbert Melendez and Michael Chiesa
 Submission of the Year (2013) vs. Benson Henderson
 World Extreme Cagefighting
 WEC-letvægts-mesterskab (1 gang; sidste)
 Knockout of the Night (1 gang) vs. Danny Castillo
 Submission of the Night (1 gang) vs. Shane Roller
 Fight of the Night (1 gang) vs. Benson Henderson
 Gladiators Fighting Series
 GFS Lightweight Championship (1 gang)
 1 succesfuldt titelforsvar
 FIGHT! Magazine
 2010 Newcomer of the Year
 Inside MMA
 2013 Male Fighter of the Year Bazzie Award
 MMAFighting.com
 2010 Fight of the Year vs. Benson Henderson den 16. december
 Sherdog
 2010 Breakthrough Fighter of the Year
 2010 All-Violence First Team
 2013 All-Violence First Team
 USA Today
 2010 Fight of the Year vs. Benson Henderson den 16. december

Referencer

Eksterne henvisninger
 Anthony Pettis – UFC.com
 Anthony Pettis – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA

Anthony Pettis


Chronologie de l'économie
Années 1300 - Années 1310 - Années 1320

Événements
 1314 : les États généraux sont convoqués à Paris par Philippe IV le Bel pour financer la guerre en Flandre. Pour la première fois l'État français décide du prélèvement d'un impôt direct, la taille, sur l'ensemble du territoire. Il ne devient annuel et permanent qu'en 1439.
 1315-1317 : grande famine en Europe.
 1316-1334 : sous Jean XXII, le budget de la papauté est de  florins ( sous Grégoire XI). 50 % est consacré à la pacification des États pontificaux, 15 % à la construction du Palais et autres bâtiments d'Avignon, 10 % à l'aumône et 20 % à l'administration (Chambre apostolique, Chancellerie, pénitencerie, Aumônerie, tribunal de la Rote).

Notes et références

+1310

Chronologie des faits économiques et sociaux dans les années 1310


Fačkov este o comună slovacă, aflată în districtul Žilina din regiunea Žilina, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 640 de locuitori.

Istoric
Localitatea Fačkov este atestată documentar din 1351.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Fačkov


Hell's Unleashed šesti je studijski album švedskog death metal-sastava Unleashed. Diskografska kuća Century Media Records objavila ga je 29. travnja 2002.

Popis pjesama

Osoblje

 Unleashed

 Johnny – bas-gitara, vokal
 Tomas – ritam-gitara
 Fredrik – solo-gitara, produkcija
 Anders – bubnjevi

 Dodatni glazbenici

 Johan Ljuslin – glasovir (na pjesmi "Made in Hell")

 Ostalo osoblje

 Andreas Andersson – inženjer zvuka
 Henrik Jonsson – mastering
 Ola Bergman – fotografije

Izvori

Albumi sastava Unleashed
Albumi iz 2002.

Hell's Unleashed


An Agrostis vinealis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Christian Daniel von Schreber. An Agrostis vinealis in nahilalakip ha genus nga Agrostis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Agrostis

Agrostis vinealis


Rtveli (gruz. რთველი ) je tradicionalni praznik berbe i žetve u Gruziji, popraćen raznim proslavama, glazbenim i inim događajima. Praznik nije vezan ni za jedan datum, već ovisi o datumu berbe grožđa u određenim dijelovima zemlje. Taj se događaj obično događa krajem rujna u istočnoj Gruziji i sredinom listopada u zapadnoj Gruziji. U hladnijoj regiji Rača-Lečhumi praznik započinje ranije, a u Kahetiji, gotovo prije samih mrazeva. Što je ljeto toplije i suše, berba počinje ranije. Tako je, na primjer, nakon vrućeg ljeta 2010. godine, berba grožđa u Gruziji započela dva tjedna ranije nego obično. U Gruziji, gdje vino ima ikonski značaj, tradicija rtveli datira iz davnina, a korijene vuče u blagdanskoj obilnosti i raznolikosti sredinom jeseni. Obično traje nekoliko dana. Ljudi počinju raditi u ranim jutarnjim satima, a dan završavaju gozbom u pratnji narodnih pjesama sa starinskom tematikom.

Dnevne aktivnosti
Danju se cijela obitelj zajedno s prijateljima i susjedima okuplja u vinogradu i započinje berbu. Radi se ili golim rukama ili posebnim škarama. Sve posude vezane uz sakupljanje grožđa i pripremu vina oprane su i očišćene vrlo temeljito i pažljivo. Koriste se razne posude i instrumenti:

 godori - izdužena košara, tkana od drenovih grančica, za berbu grožđa
 sacneheli - drveno korito za miješanje grožđa. Obično se vrši nogama, obuvenim u gumene čizme. Posuda ima poseban otvor kroz koji se cijeđeni sok ulije u glinenu posudu kvevri.
 Kvevri - glinena posuda u kojoj se fermentira vino .
 Marani - podrum, u kojem su zakopane glinene posude radi boljeg vrenja.

Grožđe se ne koristi samo za proizvodnju vina. Od dobivene rakije od komine pravi se čača, a od sokova poslastice - pelamuši i čurčhela.

Večernje aktivnosti
Općenito je prihvaćeno da se svečane večeri provode u izobilju hrane i pića. Poslužuju se velike količine gruzijskih delicija - šašlik, hinkali, sacivi, lobio, hačapuri, popraćeni obiljem voća i povrća i nezaobilaznom čurčhelom. Količina i raznolikost poslužene hrane i pića ne samo da simbolizira bogatu žetvu, već su i znak bogate i uspješne godine. Prema tradiciji, što je više gostiju, to je sretnija godina. Kuša se mlado vino, dižu se zdravice - prva od domaćina - i obično se posvećuje domovini, gozbi, grožđu, novom vinu. To se ponavlja svake večeri za vrijeme praznika.

Izvori

Gruzijska kultura
Narodni običaji

Rtveli


PG 0804+761 est une galaxie naine elliptique de Seyfert type 1 multi-émettrice. Cette galaxie fait partie des galaxies de Seyfert qui contiennent des quasars avec une masse de 10 millions à 1 milliard de masses solaires. PG 0804+761 se situe dans la constellation de la Girafe à plus de 1.2 milliard d'années-lumière.

Découverte de PG 0804+761
PG 0804+761 a été découvert par le télescope spatial HEAO-2 en 1984. PG 0804+761 a d'abord été identifié comme une proche étoile bleue comme Sirius ou Véga. Le HEAO-2 sera découvert par son intense émission dans le domaine des rayons X.

Caractéristique de PG 0804+761

Raie d'absorption
PG 0804+761 possède une très grande raie d'émission de type O3 (oxygène doublement ionisé) ainsi qu'une très grande raie d'absorption d'ultraviolet.

Constitution de PG 0804+761
PG 0804+761 possède de très grandes raies d'absorption qui montrent que le centre de PG 0804+761 est traversé de grandes bandes de gaz ainsi qu'un halo de gaz et d'étoiles. Ce halo s'explique par l'éjection de matière venant du quasar central. Cette éjection semble se stabiliser autour du centre et se stopper, ce qui permet la formation active d'étoiles. Ces étoiles se voient bien dans la bande B ainsi que dans les ultraviolets. Une équipe travaillant avec le LLIV Arch s'est intéressée à PG 0804+761, ils découvriront un deuxième halo de matière qui se situe à l'extérieur de PG 0804+761. Ce halo se compose uniquement de gaz froid venant aussi du centre galactique et il n'est pas assez dense pour former des étoiles même si de petits amas d'étoiles s'y forment.

Références

Galaxie naine
Galaxie elliptique
Quasar
Trou noir supermassif

PG 0804+761


Milionar pentru o zi este un film românesc din 1924 regizat de Jean Georgescu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Jean Georgescu, Gaby Danielopol.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Vezi și
 1924 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1924
Filme regizate de Jean Georgescu
Filme de comedie românești

Milionar pentru o zi


في الرياضيات، عدد فيرما  هو عدد صحيح موجب يكتب على شكل:

حيث n هو عدد صحيح غير سالب. سمي كذلك نسبة إلى بيير دي فيرما لأنه هو أول من درس هذه الأعداد.

إذا كان العدد 2n + 1 عددا أوليا وكان n > 0 من الممكن برهان أن n هو من مضاعفات العدد 2.

لائحة أعداد فيرما الأولية المعروفة لا تحتوي على غير F0 وF1 وF2 وF3 وF4.

الخصائص الأساسية
تحقق أعداد فيرما العلاقات ذاتية الاستدعاء التالية:

كلما توفر n ≥ 1.

كلما توفر n ≥ 2. يُبرهن على هذه العلاقات باستعمال البرهان بالترجع.

هل أعداد فيرما أولية ؟
درست أعداد فيرما وأعداد فيرما الأولية من طرف عالم الرياضيات بيير دي فيرما، الذي حدس (ولكنه أعلن عدم إمكانه البرهان على ذلك) أن جميع أعداد فيرما هي أعداد أولية. بالفعل، فالأعداد F4,...,F0 هي أعداد أولية. ولكن هاته الحدسية دحضت من طرف ليونهارد أويلر عندما أثبت عام 1732 أن :

أثبت أويلر أن جميع العوامل القاسمة لأعداد فيرما تكتبن على الشكل k2n+1 + 1 ليثبت بعده إدوارد لوكاس أنهن تكتبن على الشكل k2n+2 + 1. (أي أنه أثبت بأن k الذي جاء في صيغة أويلر زوجي).

تعميل أعداد فيرما
أعداد فيرما التسعة الأولى هن :

الأعداد شبه الأولية وأعداد فيرما

مبرهنات أخرى حول أعداد فيرما
لأي عدديين صحيحين موجبين m < n العلاقة التالية تتحقق

علاقة أعداد فيرما بمتعددات الأضلع القابلة للإنشاء

طور كارل فريدريش غاوس نظرية الدورات الغاوسية في كتابه استفسارات حسابية، فأعطى شرطا كافيا لقابلية متعددٍ للأضلاع للإنشاء بالمسطرة والبركار. ادعى غاوس أن شرطه ليس كافيا فحسب، وإنما هو ضروري أيضا، ولكنه لم ينشر برهانه على ذلك. جاء بالبرهان الكامل عام 1837 عالم الرياضيات الفرنسي بيير فانتزل، مما جعل هذه النتيجة تعرف باسم مبرهنة غاوس-فانتزل.

متعددٌ للأضلاع عدد أضلاعه يساوي n قابل للإنشاء بالمسطرة والبركار وحدهما إذا وفقط إذا كان n جداءا لقوةٍ لاثنين من جهة، ولائحة من أعداد أولية لفيرما يختلف الواحد منهن عن الآخر، من جهة أخرى. بتعير آخر، إذا وفقط إذا كان n يكتب على شكل n = 2kp1p2…ps حيث k عدد طبيعي موجب وحيث pi هن أعداد أولية لفيرما يختلف الواحد منهن عن الآخر.

انظر إلى مؤشر أويلر.

تطبيقات أعداد فيرما

توليد الأعداد شبه العشوائية

حقائق مهمة أخرى

أعداد فيرما المعممة

أعداد فيرما الأولية المعممة

انظر أيضًا
 مضلع قابل للإنشاء
 مبرهنة لوكاس
 عدد ميرسين الأولي,
 عدد شبه أولي,

مراجع

 17 Lectures on Fermat Numbers: From Number Theory to Geometry, Michal Křížek, Florian Luca, Lawrence Somer, Springer, CMS Books 9, ISBN 0-387-95332-9 (This book contains an extensive list of references.)
 S. W. Golomb, On the sum of the reciprocals of the Fermat numbers and related irrationalities, Canad. J. Math. 15(1963), 475—478.
 Richard K. Guy, Unsolved Problems in Number Theory (3rd ed), سبرنجر, 2004 ISBN 0-387-20860-7; sections A3,A12,B21.
 Florian Luca, The anti-social Fermat number, Amer. Math. Monthly 107(2000), 171—173.
 Michal Krizek, Florian Luca and Lawrence Somer(2002), On the convergence of series of reciprocals of primes related to the Fermat numbers, J. Number Theory 97(2002), 95—112.
 A. Grytczuk, F. Luca and M. Wojtowicz(2001), Another note on the greatest prime factors of Fermat numbers, Southeast Asian Bull. Math. 25(2001), 111—115.

وصلات خارجية

أصناف الأعداد الأولية
أعداد صحيحة كبيرة
حسابيات نمطية
سلاسل عددية
مسائل غير محلولة في الرياضيات
مقالات تحوي براهين
نظرية الأعداد
هندسة إقليدية مستوية

عدد فيرما


Samuel Gottfried Kerst (* 12. Dezember 1804 in Neuheide bei Elbing; † 29. Januar 1875 in Berlin) war ein deutscher Soldat, Politiker und Beamter.

Frühe Jahre
Als Sohn eines Gutsbesitzers studierte Kerst von 1822 bis 1824 Mathematik und Naturwissenschaften in Königsberg. Nebenher leistete er ab 1822 Militärdienst. 1824 wurde Kerst Lehrer in Danzig. 1825 wurde er im Dienstgrad eines Premierlieutnants aktiver Soldat beim Chef des Generalstabs, um noch im selben Jahr in brasilianische Dienste zu wechseln. Als Hauptmann des Ingenieurkorps und Generaladjutant nahm er von 1825 bis 1828 am La Plata-Krieg um die Unabhängigkeit Uruguays teil. 1830 beteiligte er sich an einer Verschwörung deutscher Einwanderer zum Sturz der brasilianischen Monarchie (Aufstand von 1830) und musste nach Deutschland zurückkehren.

Nach seiner Rückkehr war er von 1832 bis 1834 Lehrer und Leiter der Bürgerschule, anschließend Direktor der Realschule in Meseritz in der preußischen Provinz Posen.

Rolle während der Revolution von 1848/49

Zu Beginn der Revolution von 1848 wurde Kerst Kommandant der Bürgerwehr in Meseritz. Kurz danach wurde er für den Wahlbezirk Birnbaum-Meseritz zum Abgeordneten der Frankfurter Nationalversammlung gewählt. Während seiner Mitgliedschaft vom 18. Mai 1848 bis zum 20. Mai 1849 gehörte er zunächst der Casino-Fraktion, später deren Abspaltung, der Landsberg-Fraktion, an. Nach dem Scheitern der Nationalversammlung nahm er im Juni 1849 an der Versammlung des Gothaer Nachparlaments teil.

Parallel dazu trat Kerst als Beamter in die Regierung der provisorischen Zentralgewalt ein und war zunächst provisorischer Ministerialrat 2. Klasse in der Marineabteilung des Reichshandelsministeriums unter Minister Arnold Duckwitz. Im April 1849 wurde er kurzzeitig interimistischer Generalsekretär des Marinedepartements, um im Mai 1849 Generalsekretär des neuen Reichsministeriums der Marine unter Minister August Giacomo Jochmus zu werden. Im September 1849 schied er aus dem Dienst der provisorischen Zentralgewalt aus.

Spätere Tätigkeiten

Nach dem Ende der Revolutionszeit trat Kerst als Beamter in den Dienst der preußischen Marine und war zunächst ab Oktober 1849 als preußischer Beobachter bei der deutschen Nordseeflotte tätig. 1850 wurde er Geheimer Admiralitätsrat in der Marineabteilung des preußischen Kriegsministeriums unter den Ministern Stockhausen, Bonin und Waldersee. Nachdem Preußen 1853 in dem von ihm als Verhandlungsführer geschlossenen Jade-Vertrag vom Großherzogtum Oldenburg Land für einen Marinestützpunkt an der Nordsee und die spätere Stadt Wilhelmshaven erworben hatte, wurde Kerst von 1854 bis 1855 Vorsteher des preußischen Admiralitätskommissariats für die Verwaltung dieses Jadegebiets in Oldenburg. 1855 geriet er in Opposition zur preußischen Marinepolitik, wurde zur Disposition gestellt und in den Ruhestand versetzt.

Von 1862 bis 1866 und von 1871 bis 1875 war er für die Deutsche Fortschrittspartei Mitglied im Abgeordnetenhaus des Preußischen Landtags. Von 1866 bis 1872 betätigte sich Kerst außerdem als Redakteur der Gerberzeitung in Berlin und schloss damit an frühere schriftstellerische Tätigkeiten an. Er verfasste mehrere Reiseberichte über seine Zeit in Brasilien und zahlreiche politische Artikel. Unter anderem wandte er sich gegen die deutsche Auswanderung nach Brasilien.

Kerst blieb unverheiratet und starb am 29. Januar 1875 in Berlin.

Werke
 Die Länder im Stromgebiete des La Plata mit Rücksicht auf den deutschen Handel und die deutsche Auswanderung. Vortrag, gehalten am 12. Mai 1852 in der öffentlichen Sitzung des Central-Vereins für die Deutsche Auswanderungs- und Kolonisations-Angelegenheit, Selbstverlag des Vereins, Berlin 1852
 Über brasilianische Zustände der Gegenwart, mit Bezug auf die deutsche Auswanderung nach Brasilien und das System der brasilianischen Pflanzer, den Mangel an afrikanischen Sklaven durch deutsche Proletarier zu ersetzen, zugleich zur Abfertigung der Schrift des Kaiserl. brasil. Prof. Dr. Gade: Bericht über die deutschen Kolonien am Rio Preto, Verlag von Veit & Comp., Berlin 1853
 Die Platastaaten und die Wichtigkeit der Provinz Otuquis und des Rio Bermejo seit der Annahme des Princips der freien Schiffahrt auf den Zuflüssen des Rio de la Plata,  Verlag von Veit & Comp., Berlin 1854

Weblinks
 Datenbank der Mitglieder der preußischen Nationalversammlung, BIORAB-Frankfurt (der genaue Datensatz muss mit der Suchfunktion ermittelt werden)
  (PDF; 50 kB)

Einzelnachweise

Anmerkungen

Deutscher
Mitglied der Frankfurter Nationalversammlung
Mitglied des Gothaer Nachparlaments
Mitglied des Preußischen Abgeordnetenhauses
Militärperson (Brasilien)
Person (Kaiserreich Brasilien)
Person (Reichsflotte)
Preußische Marine
Geboren 1804
Gestorben 1875
Mann

Samuel Gottfried Kerst


İstanbul Üniversitesi (İÜ), ana yerleşkesi İstanbul'un Fatih ilçesinde bulunan, Türkiye'nin en eski devlet üniversitesidir.

Osmanlı İmparatorluğu'ndaki ilk Avrupa tarzı üniversite olarak kabul edilen Darülfünun'un doğrudan devamı olan İstanbul Üniversitesinin bazı birimlerinin temelleri İstanbul'un fethinin ertesi günü olan 30 Mayıs 1453'te Fatih Sultan Mehmet'in emriyle kurulan Sahn-ı Seman medreselerine kadar dayandığından okulun kuruluşu bu tarihe dayandırılır. 1933 yılına kadar Darülfünun-ı Şahane, Darülfünun-ı Osmani ve İstanbul Darülfünunu adıyla eğitim veren kurum, 1 Ağustos 1933'te İstanbul Üniversitesi adını alır ve aynı yıl 18 Kasım'da Türkiye'deki ilk ve tek üniversite olarak eğitim hayatına başlar.

2019 yılında, Dünyanın en iyi 500 üniversitesi sıralamasına Türkiye'den giren tek üniversitedir. İstanbul Üniversitesi dünyanın en iyi 500 üniversitesi arasında 2006'dan beri yer almaktadır. Üniversite, aynı zamanda Asya Pasifik bölgesinin en iyi 100 üniversitesi arasındadır.

İstanbul Üniversitesi İşletme Fakültesi, tüm dünyadaki işletme okullarını akredite eden, en önemli kuruluş olan The Association to Advance Collegiate Schools of Business (AACSB) tarafından, 2012 yılında akredite edilmiştir. Böylece İstanbul Üniversitesi İşletme Fakültesi, Türkiye'deki devlet üniversiteleri arasında ilk ve tek AACSB akreditasyonu alan işletme fakültesi olmuştur.

Üniversitede yaklaşık 73.000 lisansüstü, lisans ve ön lisans öğrencisi öğrenim görmektedir. Bu yükseköğretim işlemi 12.000 öğretim üyesi ve öğretim elemanı tarafından gerçekleştirilmektedir.

Tarihçe

Osmanlı dönemi

İstanbul Üniversitesinin kuruluşuna ilişkin tezler 1321 yılına kadar gidebilmektedir. Alman tarihçi Richard Honig, bugün Beyazıt Yerleşkesi'ndeki merkez binanın bulunduğu yerde Roma üniversiteleriyle eşdeğer nitelikte tıp, hukuk, felsefe ve edebiyat eğitimi veren bir kurumdan söz eder ve bu kurumun kurulduğu 1 Mart 1321 tarihinin bir bakıma İstanbul'da eğitimin başlangıç tarihi olduğunu belirtir.

Türk tarihçiler ise İstanbul Üniversitesinin kuruluşunu 1453 olarak kabul ederler. İstanbul'un Fethi'nin ertesi günü 30 Mayıs 1453'te kentte yapılan toplantılarda kentte bir eğitim kurumunun kurulmasının kararlaştırılır. Bu karar üzerine 1470 yılında Fatih Camii çevresinde sekiz bölüm halinde açılan ve sekiz avlulu anlamına gelen Sahn-ı Seman Medreseleri günümüzde İstanbul Üniversitesinin kuruluş tarihi olarak kabul edilmektedir. Bu sebeple İstanbul Üniversitesinin logosunda kuruluş tarihi 1453 olarak yazmaktadır. Bir dönem İstanbul Üniversitesi rektörlüğünü de üstlenen hukukçu Cemil Bilsel ise üniversitenin kuruluş yılının Sahn-ı Seman Medreseleri'nin açıldığı yıl olan 1470 olduğunu belirtir.

Osmanlı Devleti'nde Avrupa tarzında modern bir üniversite kurma girişimleri 1846'da başlamıştır. 1863, 1870 ve 1874'teki başarısız denemelerden sonra nihayet II. Abdülhamid'in fermanıyla 31 Ağustos 1900'de Darülfünûn-ı Şahane adı verilen ilk üniversite açılmıştır. İstanbul Üniversitesi, işte bu kurumun doğrudan devamıdır. Ayrıca Atatürk, Yahya Kemal Beyatlı'nın önerisiyle Darülfünun'a "fahrî müderris" seçilmiştir.

Cumhuriyet'in İlk Yılları

Türkiye Cumhuriyeti 21 Nisan 1924 tarihli ve 493 sayılı Kanun'la İstanbul Darülfünunu'nun tüzel kişiliğini tanıdı.

Lağvedilen Fatih ve Süleymaniye Medreseleri, 7 Ekim 1925'te Darülfünun'a bağlı İlahiyat Fakültesi olarak "reorganize" edildi. (1925-26 ders yılında 284 talebesi olan bu fakülte, 1933 Üniversite Reformu sonucunda Yüksek İslam Enstitüsüne çevrildi, ertesi yıl sadece 20 öğrencisi kaldığından kapatıldı.)

4 Mart 1924 tarihli Tevhid-i Tedrisat Kanunu'yla ilk ve orta öğretimi devletleştiren Cumhuriyet yönetimi, Darülfünun'un özerk statüsüne kuşku ile yaklaşmıştır.

Yönetim ile üniversiteyi karşı karşıya getiren ilk olay, 1923'te Cumhuriyet'in ilanı üzerine bir kutlama mesajı gönderilmesi teklifine, Darülfünun Talebe Birliği genel kurulunun, "üniversitenin siyasi akımların dışında kalması kanaatiyle" karşı çıkması oldu.

İkinci bir olay, harf devrimi konusunda bazı Darülfünun hocalarının çekinceler ifade etmeleri idi. Ancak bardağı taşıran damla, Atatürk'ün 1930'dan itibaren benimsediği Türk tarih ve dil tezlerine Darülfünun'un ilgi göstermemesidir. 1930 Aralığındaki Darülfünun ziyareti sırasında, "Ankara, Ege, Aka, Eti, ata, arkeos, amiral, kaptan" kelimelerinin kökeni hakkında sınadığı bazı profesörlerin kuşkucu yaklaşımları, Atatürk'ü kızdırmıştır.

1932 Türk Tarih Kongresinde, bazı profesörlerin (Mehmet Ali Ayni ve Zeki Velidi Togan gibi) açıkça, bazılarının tevil ve yumuşatma yoluyla Gazi'nin tezlerine karşı çıkmaları, Darülfünun'un sonunu getirdi. İlhan Başgöz'ün deyimiyle:

Kongreden iki ay sonra sonra, Türk tarih tezinin ateşli savunucusu, eski İstiklal Mahkemesi hakimi Dr. Reşit Galip Maarif Vekili tayin edilerek, üniversiteye çeki düzen vermekle görevlendirildi. Bu kapsamda, İsviçreli eğitimci Albert Malche ülkeye çağrılarak, Darülfünun'un üzerine bir rapor yazması sağlandı. Profesör Malche'nin yazdığı olumsuz rapor üzerine 1933 Temmuzunda çıkarılan 2252 sayılı yasa ile Darülfünun ve ona bağlı bütün kurumlar, kadro ve örgütüyle lağvedildi. Yerine İstanbul'da Maarif Vekâletine bağlı yeni bir üniversite kurulması öngörüldü. İstanbul Üniversitesi 1 Ağustos 1933'te yeni bir kadro ve yapıyla açıldı. 18 Kasım 1933'te Türkiye'nin "ilk ve tek" üniversitesi olarak eğitime başladı.

Saat kuleleri
Üniversitenin Beyazıt Meydanı'na açılan anıtsal giriş kapısının iki tarafında yer alan Mustafa Şem'i Pek imzalı eklektik saat kuleleri 1865 yılında yaptırılmıştır.

Amblem

İstanbul Üniversitesinin simgesi olan "yılanlı amblem", 1243 tarihli Selçuklu Şifa Yurdu motiflerinden ilham alınarak Prof. Süheyl Ünver tarafından tasarlanmıştır.

Yerleşkeler

İstanbul'un çeşitli semtlerinde bulunan yerleşkelerde eğitim faaliyetleri göstermektedir.

Beyazıt Yerleşkesi
 Eczacılık Fakültesi
 Hukuk Fakültesi
 İktisat Fakültesi
 İletişim Fakültesi
 Siyasal Bilgiler Fakültesi
 Mimarlık Fakültesi
 Bilgisayar ve Bilişim Teknolojileri Fakültesi

Vezneciler Yerleşkesi

 Fen Fakültesi
 Adalet Meslek Yüksekokulu
Diş Hekimliği Fakültesi

Laleli Yerleşkesi
 Su Bilimleri Fakültesi
 Edebiyat Fakültesi

Çapa Yerleşkesi
 İstanbul Tıp Fakültesi

Süleymaniye Yerleşkesi
 Mimarlık Fakültesi
 Yabancı Diller Yüksekokulu

Horhor Yerleşkesi
 İlahiyat Fakültesi

Kadıköy Yerleşkesi
 Devlet Konservatuvarı

Avcılar Yerleşkesi
 İşletme Fakültesi
 Ulaştırma ve Lojistik Fakültesi

Maslak Yerleşkesi
 Açık ve Uzaktan Eğitim Fakültesi

Akademik birimler

İstanbul Üniversitesinin akademik birimleri fakülte, enstitü, yüksekokul, meslek yüksekokulu ve bölümler olarak beş başlık altında toplanmaktadır. Bu beş farklı başlık altında farklı eğitim sürelerine sahip toplamda 33 akademik birim bulunmaktadır.

Fakülteler
İstanbul Üniversitesine bağlı 17 fakülte bulunmaktadır. Ayrıca üniversiteye bağlı bir hemşirelik fakültesinin kurulması için çalışmalar sürmektedir. Üniversitenin eğitim verdiği fakülteler şunlardır:

 Açık ve Uzaktan Eğitim Fakültesi
 Bilgisayar ve Bilişim Teknolojileri Fakültesi
 Diş Hekimliği Fakültesi
 Eczacılık Fakültesi
 Edebiyat Fakültesi
 Fen Fakültesi
 Hemşirelik Fakültesi
 Hukuk Fakültesi
 İşletme Fakültesi
 İktisat Fakültesi
 İlahiyat Fakültesi
 İletişim Fakültesi
 İstanbul Tıp Fakültesi
 Mimarlık Fakültesi
 Orman Fakültesi
 Siyasal Bilgiler Fakültesi
 Su Bilimleri Fakültesi
 Ulaştırma ve Lojistik Fakültesi

Enstitüler
İstanbul Üniversitesine bağlı 12 enstitü bulunmaktadır. Üniversitenin eğitim verdiği enstitüler şunlardır:

 Atatürk İlkeleri ve İnkılâp Tarihi Enstitüsü
 Aziz Sancar Deneysel Tıp Araştırma Enstitüsü
 Çocuk Sağlığı Enstitüsü
 Deniz Bilimleri ve İşletmeciliği Enstitüsü
 Fen Bilimleri Enstitüsü
 Havacılık Psikolojisi Araştırmaları Enstitüsü
 İşletme İktisadı Enstitüsü
 Muhasebe Enstitüsü
 Onkoloji Enstitüsü
 Sağlık Bilimleri Enstitüsü
 Sosyal Bilimler Enstitüsü
 Türkiyat Araştırmaları Enstitüsü

Yüksekokullar
İstanbul Üniversitesine bağlı 2 yüksekokul bulunmaktadır. Üniversitenin eğitim verdiği yüksekokullar şunlardır:

 Devlet Konservatuvarı
 Yabancı Diller Yüksekokulu

Meslek Yüksekokulları
İstanbul Üniversitesine bağlı 2 meslek yüksekokulu bulunmaktadır. Üniversitenin eğitim verdiği meslek yüksekokulları şunlardır:

 Adalet Meslek Yüksekokulu
 Güvenlik ve Koruma Bilimleri Meslek Yüksekokulu

Bölümler
İstanbul Üniversitesine bağlı 2 bölüm bulunmaktadır. Üniversitenin eğitim verdiği bölümler şunlardır:

 Enformatik Bölümü
 Güzel Sanatlar Bölümü

Araştırma merkezleri
 Bankacılık Araştırma Merkezi
 Bilgisayar Bilimleri Uygulama ve Araştırma Merkezi
 Biyoteknoloji ve Genetik Mühendisliği Araştırma ve Uygulama Merkezi
 Gözlemevi Araştırma ve Uygulama Merkezi
 İleri Analizler Laboratuvarı
 İnsan Hakları Hukuku Araştırma ve Uygulama Merkezi
 İstanbul Üniversitesi Dil Merkezi
 Kadın Sorunları Araştırma ve Uygulama Merkezi
 Milletlerarası Hukuk ve Milletlerarası Münasebetler Araştırma ve Uygulama Merkezi
 Uzaktan Eğitim Uygulama ve Araştırma Merkezi
Sürekli Eğitim Uygulama ve Araştırma Merkezi

Kayda değer mezunlar
 :Kategori:İstanbul Üniversitesinde öğrenim görenler

Ayrıca bakınız

 İstanbul Üniversitesi SBK

Kaynakça

Dış bağlantılar

 İstanbul Üniversitesi Girişi Panoramik Görüntü

Avcılar'daki üniversiteler
Avrupa Üniversiteler Birliği
Fatih'teki üniversiteler
İstanbul'daki devlet üniversiteleri
Türk lirası üstünde görünen yapılar
1453'te Osmanlı İmparatorluğu'nda kurulan oluşumlar
1453'te kurulan oluşumlar

İstanbul Üniversitesi


ඩොල්ෆින් ගේ විද්‍යාත්මක වර්ගීකරණය

රාජධානියඃ Aminalia

වංශයඃ Chordata

වර්ගයඃ Mammalia

ගෝත්‍රයඃ Cetacea

Aminalia රාජධානියේ ලක්ෂණඃ

•ශරීරයේ සෛල න්‍යෂ්ටි සහිතය.

•බහුසෛලිකයි.

•සත්‍ය පටක සංවිධයනයක් ඇත.

•විෂම පෝෂී අධිග්‍රහන පෝෂණ ක්‍රමයක් ඇත.

Chordata වංශයේ ලක්ෂණඃ

•පෘථිවිය මත සිටින විශාලම හා ඥානාන්විත සතුන්ය.

•කරදිය, මිරිදිය, භෙෘමික සෑම පරිසරයකම ඇත. පරපෝෂිත ආකාරද ඇත.

•ද්වීපාර්ශ්වික සමමිතික දරයි.

•සමඛන්ඩනය සහිතයි.

•උසස් මට්ටමේ ශීර්ෂණයක් සහිතය. පෘශ්ඨීය තනි කුහරමය ස්නායු රජ්ජුවක් ඇත. එහි පූර්ව කෙළවර විශාලවී මොළයක් තැනී ඇත.

•හෘදයක්ද සහිතව සංවෘත රුධිර සංසරණ පද්ධතියක් ඇත.

•ස්වසන වර්ණකය හිමොග්ලොබීන්ය.

•ස්වසනයට ජලක්ලෝම, පෙණහළු හෝ සම/දේහාවරණය යොදාගනී.

•මුඛය හා ගුදය සහිත සම්පූර්ණ ආහාර මාර්ගයක් ඇත.

•රූපාන්තරණයක් ඇත.

Mammalia වර්ග‍යේ ලක්ෂණඃ

•ක්ෂීරපායින්ය.

•දේහයේ කොටස් ලෙස හිස, ගෙල, බඳ සහ වලිගය සහිතයි.

•රෝම සහිත දේහාවරණයකි.

•ස්වසන අවයවය පෙණහළුය.

•දේහාවරණයේ ස්වේද ග්‍රන්ථි, ස්නේහ ස්‍රාවී ග්‍රන්ථි ඇත.

•ඇසිපිය ඇත.

•හෘදය කුටීර 4කි.

•අචලතාපී සතුන්ය.

•රූපාන්තරණයක් නැත.

ඩොල්ෆින් විද්‍යාත්මක වර්ගීකරණය


Mevduat, bankalara ve benzeri kredi kurumlarına istenildiğinde ya da belli bir vade ya da ihbar süresi sonunda çekilmek üzere yatırılan paraya denir. Mevduatın izlendiği hesaplara yerine veya türüne göre, "mevduat hesapları", "alacaklı câri hesaplar", "küçük câri hesaplar" gibi adlar verilmektedir. Aynı zamanda "altın vadeli hesabı" gibi hesaplar da bulunmaktadır. Mevduat hesapları banka için borç olduğundan, pasifte gösterilir.

Mevduat yalnızca belli bir paranın hesaba nakit olarak yatırılması suretiyle yapılmaz; başka bir hesaba keşide edilen çekin alacak kaydı, herhangi bir hesaptan aktarma yapılması, havale kabul edilmesi gibi nakit hareketi gerekmeden de mevduat oluşturulabilir.

Vadeler

Mevduat, vade yönünden üçe ayrılır :

 Vadesiz mevduat: Hiçbir kayıt ve şarta bağlı olmaksızın istenildiğinde çekilebilen hesaplardır.
 Vadeli mevduat: Banka ile mevduatı yapan arasında kararlaştırılan vadeden itibaren çekilebilir.
 İhbarlı mevduat: Mevduatın sahibi, mevduatını çekeceği tarihi belirli bir süre önce bankasına bildirmek zorundadır.

Günlük ve aylık faiz arasındaki fark nedir?
Kimi mevduat hesapları 32 günlük zaman diliminden başlayan bir biçimde vade kapsamına alınarak faiz olanağından faydalanabilmektedir. Kimisi ise günlük olarak faiz almakta ve fark vadeli hesaba yansıtılmaktadır. Günlük faizin işlediği sistemlerdeki mevduat hesaplarına daha çok birikimli mevduat hesabı denmektedir. Daha az kazandırsa dahi vade sorunu olmadığı için para her an işleme alınabilmektedir. Bu türdeki farklılıkları görmek için var olan hesaplama formüllerini çevrimiçi hizmet veren bazı sitelerden edinmek mümkündür.

İşlevleri
Mevduat, ticaret bankalarının en önemli kaynağıdır. Bu bankalar halktan topladıkları küçük tutarda paraları firmalara kredi olarak vermek, şirketler kurmak, bunların sermayelerine katılmak gibi yollardan ekonomiye aktarırlar. Böylelikle büyük fonları yönetmek durumunda olduklarından, hükûmetler, mevduatın sahiplerine zamanında geri verilebilmesini sağlamak üzere, mevduat kabul edilmesini izne bağlamışlar ve bankaların faaliyetlerine müdahale ederek bunların belirli kurullara uymalarını zorunlu kılmışlardır.

Düzenlemeler

Mevduat türleri
Bankalarımız, mevduatı hesaplarında "resmi", "ticari", "tasarruf", "bankalar" ve "diğer mevduat" grupları altında ve ayrıca vadeli-vadesiz olarak tasnif etmek zorundadırlar. Bu tasnif, mevduat türlerinin tabi oldukları farklı hükümlerin uygulanabilmesi ve istatistik açılarından yapılır. Bunlara ek olarak Altın Vadeli Hesabı, Birikim Hesabı gibi türler de mevcuttur.

Mevduatı çekme hakkı
Bankalar Kanunumuza göre, mevduat sahiplerinin mevduatlarını diledikleri anda çekme hakları -rehin ve alacağın temliki hükümleri, diğer yasaların verdiği yetkiler ve koyduğu yükümlülükler saklı kalmak üzere- hiçbir şekilde kayıtlandırılamaz, sınırlandırılamaz. Ancak banka ile mudi arasında belli bir vade kararlaştırılmış ise, banka kabul ettiği takdirde bu hesaptan para çekilebilir.

Mevduat kabul etme yetkililer
Memleketimizde mevduat, Bankalar Kanununa ve özel yasalarına göre mevduat kabulüne yetkili bankalar ve kuruluşlar tarafından kabul edilebilir.

Bankalar dışında, bugüne kadar uygulaması görülmemiş olmakla birlikte, izin almaları kaydıyla tarım kredi kooperatifleri ile bunların birlikleri mevduat toplayabilirler. PTT de posta çeki hesabı ile mevduat hakkına sahiptir. Diğer taraftan resmi ve özel daire ve kuruluşlar ile ortalıklar nezdinde, buralarda çalışanlar tarafından, emeklilik, sağlık ve yardımlaşma amacıyle kurulan sandıklar izin almaksızın yalnızca kendi üyelerinden mevduat kabul edebilirler.

Zaman aşımı
Mevduat hesapları, son istem veya işlem tarihinden itibaren on yıl geçtiği halde sahiplerince aranmamış ise faizleri ile birlikte Tasarruf Mevduatı Sigorta Fonu emrine Merkez Bankasına devredilir.

Sözleşme tipleri
Mevduat, türüne veya vadesine göre hukuki açıdan belli sözleşme tiplerine girer. Vadesiz mevduat, Borçlar Kanunumuzun "vedia sözleşmesi"nin "usulsüz tevdi" tipine girer. Vadesiz hesap banka ile müşteri arasında cari hesap sözleşmesi yapılarak açılmış ise, bu takdirde cari hesap söz konusudur. Hukuken cari hesabın borçlu veya alacaklı bakiye vermesi mümkün olmakla birlikte, bankacılığımızda geleneksel şekilde mevduat alacaklı cari hesap adıyla ve yalnızca alacak bakiyesi vermek üzere çalıştırılmaktadır. Vadeli veya ihbarlı mevduat Borçlar Kanunumuzdaki "karz" sözleşmesi ile açıklanabilir.

Bankacılık terimleri

Mevduat


Junkfood (Američki engleski: junk food, od junk "malovrijedan materijal") polemički je izraz s negativnim konotacijama za bezvrijedne ili nezdrave namirnice. To se posebno odnosi na masna, vrlo slana ili slatka jela, kao što su pomfrit, čips, slastice, pogotovo ako su industrijski proizvedeni i općenito brza hrana kao što su hamburgeri ili burek i slično.

Pogrdan je naziv za jeftinu hranu koja sadrži visoke razine kalorija iz šećera ili masti s malo vlakana, proteina, vitamina i minerala. Može se također odnositi na visokoproteinske hrane od mesa pripremljenog na zasićenoj masti.

Nezdrava je i nema hranjivu vrijednost, premasna je, preslana ili preslatka, ne sadržava bjelančevine, vitamine i vlakna, prepuna je konzervansa, izaziva prekomjerno debljanje, srčana oboljenja, dijabetes i kvari zube. Neki ljudi je unatoč tome obožavaju i konzumiraju na dnevnoj bazi

Povezani članci
brza hrana
Prženi krumpirići
Pizza

Izvori

Hrana
Brza hrana

Junkfood


Vaidevutė ist ein litauischer weiblicher Vorname, abgeleitet von vaidas und devutis. Die männliche Form ist Vaidevutis. Vaidevutė ist eine Verniedlichungsform.

Personen
Vincė Vaidevutė Margevičienė (* 1949),  Biologin und Politikerin, Mitglied des Seimas, stellvertretende Bürgermeisterin von Kaunas.

Weiblicher Vorname
Litauischer Vorname

Vaidevutė


An Guzmania angustifolia in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Gilbert Baker, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni  Marx Carl Ludwig Ludewig Wittmack. An Guzmania angustifolia in nahilalakip ha genus nga Guzmania, ngan familia nga Bromeliaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 G. a. angustifolia
 G. a. nivea

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Guzmania

Guzmania angustifolia


Afrika'nın sömürgeleştirilmesi, 15. yüzyılda köle ticareti ile başlamış ve uzun yıllar sürmüştür. Bunu en iyi anlatan terim İngilizce bir deyim olan "Afrika'ya hücum"dur.

Sömürgecilik

Sömürgecilik, genellikle bir devletin başka ulusları, devletleri, toplulukları, siyasal ve ekonomik egemenliği altına alarak yayılması veya yayılmayı istemesi, müstemlekecilik, kolonyalizmdir

Sömürgeciler genellikle sömürdükleri bölgelerin kaynaklarına el, iş gücüne, pazarlarına el koyar ve aynı zamanda sömürgeleri altındaki halkın sosyo-kültürel, dini değerlerine baskı uygularlar. Sömürgecilik ile emperyalizm kimi zaman birbirleri yerine kullanılan terimler olmakla birlikte emperyalizm, şekli olduğu kadar şekli olmayan alanlarda da kontrolün hakim gücün elinde bulunduğunu durumlarda kullanılmaktadır. Sömürgecilik terimi aynı zamanda bu sistemi meşrulaştırmak veya yaymak için kullanılan bir dizi inanca da işaret etmektedir, zira Sömürgeciler kendilerinin sömürdükleri insanlardan daha üstün olduklarına inanırlar. Sözde bilimsel teorilerle de desteklenmeye çalışılan bu tip inançlar daha çok 19.yüzyılda Avrupa'da yayılmış ve Avrupalıların tüm dünyada sömürgeci güç olarak yayılmasının da sözde meşru dayanağı olmuştur.

Avrupa sömürgeciliği kabaca iki büyük dalgaya ayrılabilir. İlki keşiflerle başlamış ikincisi de 19. yüzyılın ikinci yarısında başlayan sömürgecilik hareketi olan Yeni Emperyalizm dönemidir.

Kölelik
Geleneksel olarak kölelik kurumu Afrika'da da vardı. Kölecilik, ilk olarak 1444'te başlayan ve 19. yüzyılın ortalarına kadar devam eden bir tür insan avı olarak nitelendirilmektedir.

1492 yılında İspanya'nın güneyinde kalan son Endülüs hanedanının elinde bulunan Granada'nın de düşmesiyle birlikte Kuzey Afrika'daki diğer Müslüman yurtları da tehlikeli bir döneme girdiler. Akdeniz'in güney sahilleri İspanyol yayılmacılığı karşısında çaresizlik içinde tam bir felaket dönemi yaşamaya başladılar. Önemli bütün liman şehirleri tek tek düşüyor ve yerli halktan canını kurtarabilenler iç kısımlara kaçıyorlar, gidemeyenler ise ya esir ediliyor veya öldürülüyordu.

Avrupa'nın en büyük banka ve sigorta kuruluşlarından bazıları ilk sermayelerini köle ticaretiyle elde etmişlerdir. Kuzey Amerika, zenginliğini ve gelişmişliğini büyük ölçüde köle emeğine borçludur. İngiltere'yi sanayi devrimine götüren süreçte, köle ticaretinin rolü o kadar büyüktü ki, Liverpool, Bristol ve Glasgow gibi kentler tüm zenginliğini köle ve sömürge malları ticaretine borçluydu. Köle taşıyan gemilerin önemli bir kısmı, Liverpool Limanı'na kayıtlıydı.

Afrika'yı bir köle kaynağı olarak görenler, şimdi onunla hem hammadde kaynağı, hem de pazar olarak ilgilenmeye başladılar. Ama bunun için Afrika'da çalıştıracak işgücüne ihtiyaçları vardı. Köleciliğin yasaklanması doğrudan bununla ilişkiliydi. Afrikalıların kurtuluşu olarak ilan edilen bu yeni süreç, köleliğin yeni bir biçiminden başka bir şey değildi. Köle tacirleri, madenlere ya da çiftliklere işçi temin eden kuruluşlar halinde örgütlendi.

Amerika Birleşik Devletleri'nde köleliğin yasaklanmasından sonra bazı azatlı kölelerin gemilerle taşınarak getirildikleri Liberya'da kurdukları devlet ile Etyopya'nın bir kısmı hariç kıtanın tamamı işgal edilerek sömürgeleştirilmiş, Afrika kıtasında en büyük payı Fransa ve İngiltere almıştır. Almanlar Namibya ve Tanzanya ile yetinmek zorunda kalırken İtalyanlar Libya, Eritre, Somali'nin bir kısmını, kısmen Etyopya'yı işgal etmişlerdir.

Kilise ve sömürgecilik
Kölecilik iktisadi bir mesele olmasına rağmen milyonlarca Afrikalının köleleştirilmesinin haklı gösterilmesi gerekiyordu. Bunun için de kilise, "vahşilerin" ruhlarının kurtarıldığı izahatını öne sürmüş ve bilimadamları da onların aşağı ırk oldukları savını desteklemişlerdir.

Orta Afrika'nın sömürgeleştirilmesi

Kongo ve Belçika
Şubat 2002'de Belçika hükûmeti "Lumumba'nın öldürülmesine giden olaylarda inkar edilemez bir sorumluluk payına sahip olduğunu" kabul eden bir açıklama yayımladı.
Temmuz 2002'de ABD hükûmeti CIA'in, Lumumba karşıtlarına para ve politik destek yardımında bulunarak ve Mobutu'ya silah ve askeri eğitim sağlayarak Lumumba'nın öldürülmesinde rol oynadığını ortaya çıkaran belgeleri açıkladı.

ABD ve Avrupa
Frantz Fanon'un Avrupa için "harfiyen Üçüncü Dünya'nın yaratımıdır" demesinin nedeni buydu. Avrupa'nın sahip olduğu refahın ve zenginliğin altında, sömürgelerden akan kaynak ve emek yatmaktaydı.

Namibya'da, 1904-1905 yıllarında Alman İmparatorluğu'nun uyguladığı soykırım için Hererolar, iki milyar mark istiyor.

Güney Afrikan'nın Durban kentinde, 150 ülkenin temsilcilerinden ve çeşitli sivil toplum örgütlerinden altı bin delegenin katılımıyla, protesto gösterileri eşliğinde başlayan Dünya Irkçılıkla Mücadele Konferansı'nda ABD ve AB köleciliğin ve sömürgeciliğin yarattığı zararların kabul edilmesini reddetmiş ve tartışmak istememişlerdir. Afrikalılar yüzyıllar boyu süren köle ticareti ve sömürgeciliğin yarattığı tahribatın tazmin edilmesini, köle ticaretinin insanlık suçu kabul edilmesini talep ettiler.

Fransa'nın, en değerli sömürgesi Cezayir'i kaybetmemek için yaptığı sekiz yıl süren savaşta bir milyon Cezayirli hayatını kaybetmiştir.

Ayrıca bakınız
 Kongo
 Patrice Lumumba

Kaynakça

Afrika'nın sömürgeleştirilmesi


Bariera Coulomb, numită astfel după legea lui Coulomb, care este la rândul ei numită astfel după fizicianul Charles-Augustin de Coulomb, este bariera energetică creată de interacțiunea electrostatică, pe care trebuie să o depășească două nuclee, astfel încât acestea să poată ajunge suficient de aproape pentru a iniția o reacție nucleară. Aceasta bariera de energie este dat de energia potențială electrostatică:

unde
 k este constanta lui Coulomb = 8.9876×109 N m2 C-2;
 ε0 este permitivitatea vidului;
 q1, q2 sunt sarcinile perticulelor ce interacționează;
 r este raza de interacțiune.
O valoare pozitivă a U reprezintă o interacțiune de respingere reciprocă, deci particulele se vor afla la nivele energetice mai mari pe măsură ce se apropie una de cealaltă. Un potențial energetic negativ indică o stare legată (din cauza forței de atracție).

Bariera Coulomb crește proporțional cu numărul atomic (de exemplu, numărul de protoni) a nucleelor ce se ciocnesc:

unde e este sarcina elementară, 1.602 176 53×10-19 C, și Zi numărul atomic corespunzător.

Pentru a depăși această barieră, nucleele trebuie să se ciocnescă la viteze mari, astfel încât energia lor cinetică să le aducă suficient de aproape pentru inițierea interacțiunii tari și legarea lor împreună.

În conformitate cu teoria cinetică a gazelor, temperatura unui gaz reprezintă doar o măsură a energiei cinetice medie a particulelor în stare gazoasă. Pentru gazele ideale viteza de distribuție a particulelor în stare gazoasă este dată de Maxwell, Boltzmann. Din această distribuție poate fi determinată procentul de particule cu o viteză suficient de mare pentru a depăși bariera Coulomb.

În practică, temperaturile necesare pentru a depăși bariera Coulomb se dovedesc a fi mai mici decât era de așteptat datorită efectului de tunel din mecanica cuantică, stabilit de Gamow. Luând în calcul bariera de penetrare prin efectul tunel și viteza de distribuție, acestea dau naștere la o gamă limitată de condiții în care fuziunea poate avea loc, cunoscut sub numele de factorul Gamow.

Absența barierei Coulomb a permis descoperirea neutronilor de către James Chadwick in 1932.

Vezi și,
 Efectul Tunel

Referințe

Chimie nucleară
Fizică nucleară

Bariera Coulomb


"Scream" er en sang af den russiske sanger Sergey Lazarev. Den vil repræsentere Rusland på Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv, Israel.

Referencer

Sange fra 2019
Sange fra Eurovision Song Contest 2019
Eurovision Song Contest-sange fra Rusland

Scream (Sergey Lazarev-sang)


Ostrovu Mare se poate referi la:
 Ostrovu Mare, Mehedinți - un sat în comuna Gogoșu din județul Mehedinți
 Ostrovu Mare (Mehedinți) - o insulă pe Dunăre în apropierea localității Gogoșu, Mehedinți
 Ostrovul Mare (Teleorman) - o insulă pe Dunăre în apropierea localității Islaz, Teleorman
 Podul Ostrovu Mare - un pod suspendat peste brațul Gogoșu al Dunării, aproape de Porțile de Fier II
 Rezervația naturală Ostrovul Mare - o arie protejată de interes național situată în județul Teleorman, pe teritoriul administrativ al comunei Islaz

Ostrovu Mare (dezambiguizare)


Domnița șoim (titlu original: Ladyhawke) este un film american din 1985 regizat de Richard Donner. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Matthew Broderick, Rutger Hauer și Michelle Pfeiffer.

Prezentare

Distribuție
 Matthew Broderick - Philippe Gaston, "Șoarecele"
 Rutger Hauer - Cpt. Etienne Navarre
 Michelle Pfeiffer - Isabeau d'Anjou
 Leo McKern - Imperius
 John Wood - Episcop de Aquila
 Ken Hutchison - Marquet
 Alfred Molina - Cezar

Producție
Filmările au avut loc în Italia.

Note

Legături externe

 Ladyhawke at Movie Review Query Engine

Vezi și
 Listă de filme fantastice din anii 1980

Filme din 1985
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Richard Donner
Filme fantastice din anii 1980
Filme de aventuri
Filme Warner Bros.
Filme 20th Century Fox
Premiul Saturn pentru cel mai bun film fantastic
Filme cu acțiunea plasată în Evul Mediu

Domnița șoim


Brünst ist ein Gemeindeteil der Stadt Herrieden im Landkreis Ansbach (Regierungsbezirk Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Das Dorf liegt südwestlich des Gemeindesitzes am Michelswieser Bach, einem rechten Zufluss der Altmühl, und ist ringsum von einer flachhügeligen Ebene bestehend Acker- und Grünland umgeben. Im Nordosten werden die Flurgebiete Ober- und Unterbichl genannt.

Die Kreisstraße AN 37 führt nach Schönau (1,8 km südwestlich) bzw. zur Staatsstraße 2248 (1 km nordöstlich) zwischen Herrieden (0,8 km nördlich) und Leibelbach (0,5 km südlich). Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Heuberg (0,9 km südlich) und Stegbruck (1,2 km nordwestlich).

Geschichte
Der Ort wurde um 1100 durch Brandrodung vom Chorherrenstift Herrieden angelegt, worauf auch der Ortsname verweist.

Im Jahre 1265 trat der Burggraf Friedrich III. von Nürnberg seine Güter an Eichstätt ab. Gegen Ende des Alten Reiches, 1799, gab es in dem Ort neun Haushalte, die alle dem eichstättischen Stiftskapitel Herrieden untertan waren.

Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Brünst dem Steuerdistrikt und der Ruralgemeinde Heuberg zugewiesen. Am 1. Juli 1971 wurde Brünst im Zuge der Gebietsreform in Bayern nach Herrieden eingegliedert.

Baudenkmäler
 Oberbichl: Wegkreuz, zweite Hälfte 19. Jahrhundert, flankiert von zwei Linden; am Ortsausgang Richtung Herrieden
 Von Heuberg zur AN 37: katholische Marienkapelle, kleiner massiver Satteldachbau, mit Putzgliederung, 1727; am Ortsausgang an der Straße nach Heuberg; 2013 renoviert und mit einem neuen Altarbild, einer Kopie der Sixtinischen Madonna aus Rom, versehen.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist römisch-katholisch geprägt und nach St. Vitus und Deocar (Herrieden) gepfarrt. Die Einwohner evangelisch-lutherischer Konfession sind nach Christuskirche (Herrieden) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Herrieden
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf

Brünst (Herrieden)


Opava (; în sileziană: Uopawa, în , în germană sileziană: Tropp, în , în ) este un oraș din nordul Cehiei, pe râul Opava, situat la nord-vest de Ostrava. Capitală istorică a Sileziei Cehe, Opava se află acum în regiunea Moravia-Silezia și avea o populație de 59.843 de locuitori la 1 ianuarie 2005.

Geografie
Opava este situat pe Dealul Opava (; o parte a Câmpiilor Sileziene) pe râurile Opava (afluent de stânga al râului Oder) și Moravice (afluent de dreapta al râului Opava).

Istoric
Opava a fost atestată documentar pentru prima dată în 1195. Prima mențiune a drepturilor orășenești de tip Magdeburg a avut loc în 1224. El a fost capitala Ducatului de Opava ce a aparținut pe rând Sileziei, Boemiei și în cele din urmă Austriei.

În 1614 Carol I de Liechtenstein a devenit duce de Opava. După ce majoritatea teritoriului Sileziei a fost anexată de Regatul Prusiei în Războiul de Succesiune Austriac, după 1740, restul teritoriului Sileziei aflat încă sub controlul Monarhiei Habsburgice a devenit cunoscut ca Silezia Austriacă, cu capitala la Troppau (1742-1918). Congresul de la Troppau a avut loc acolo în perioada 27 octombrie - 17 decembrie 1820.

Potrivit recensământului austriac din 1910, orașul avea 30.762 de locuitori, din care 29.587 locuiau permanent aici. În ceea ce privește limba maternă, recensământul a arătat că 27.240 de persoane (92%) erau vorbitori de limba germană, 2.039 persoane (6,9%) erau vorbitori de limba cehă și 274 persoane (0.9%) erau vorbitori de limba poloneză. Evreilor nu li s-a permis să se declare ca vorbitori de idiș, iar cei mai mulți dintre ei au declarat astfel că vorbesc limba germană. Principalul grup religios erau romano-catolicii cu 28.379 persoane(92.2%), urmat de protestanți cu 1.155 persoane (3,7%) și evrei cu 1.112 persoane (3.6%).

După înfrângerea Austro-Ungariei în Primul Război Mondial, Troppau a devenit parte a Cehoslovaciei în 1919, sub numele de Opava.

În perioada 1938-1945 Opava a fost parte a Germaniei Naziste, în conformitate cu Acordul de la München. Cu o zi înainte de anexarea Sudeților de către Germania în 1938, orașul s-a separat de okres și a devenit propriul său Stadtkreis. La sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial, întreaga populație germană din Opava a fost expulzată cu forța în 1945-1946, în baza termenilor prevăzuți în decretele Beneš; orașul a fost repopulat cu cehii. O mare parte a populației expulzate s-a stabilit în Bamberg, Germania.

În timp ce Ducatul de Opava a încetat să mai existe, titlul de duce de Troppau este folosit și în ziua de azi, iar  Hans-Adam al II-lea, Principe de Liechtenstein este deținător al acestui titlu.

Economie și cultură
Opava este în prezent un important centru de afaceri și cultural al Sileziei. Aici se află mai multe instituții economice și culturale care deservesc întreaga regiune, inclusiv Muzeul Sileziei, care este cel mai vechi muzeu din Republica Cehă, și Institutul Silezian al Academiei de Științe. În Opava este singura universitate publică din țară care nu se află într-o capitală regională, Universitatea Sileziană (Opava). Orașul face parte dintr-o zonă industrială aglomerată, împreună cu Ostrava, și produce echipamente minier. Opava decernează, de asemenea, propriul său premiu cultural.

Teatrul Silezian din Opava a fost fondat în anul 1805. Piesele au fost jucate în limba germană până la sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial.

Personalități
 Joy Adamson, naturalist
 Franz Bardon, magician
 Petr Bezruč, poet
 Eduard von Böhm-Ermolli, feldmareșal austriac
 Helmut Niedermeyer, om de afaceri austriac
 Martin din Opava, istoric și cleric din secolul al XIII-lea
 Joseph Maria Olbrich, arhitect
 Zuzana Ondrášková, jucătoare de tenis
 Johann Palisa, astronom
 Boris Rösner, actor
 Bohdan Sláma, regizor de film
 Pavel Složil, jucător de tenis
 Josef Gebauer, istoric

Relații internaționale
Orașul Opava este înfrățit cu:
  Zabrze, Polonia

Referințe

Legături externe
 Official website
 News from Opava
 staraopava.cz Old postcards (Czech language)
 Opava International Organ Competition

Vezi și
Háj ve Slezsku

Orașe din Cehia
Districtul Opava
Eponime ale asteroizilor

Opava


Richmond kan have flere betydninger:

 Richmond, British Columbia, Canada
 Richmond, Californien, USA
 Richmond, Indiana, USA
 Richmond, Kentucky, USA
 Richmond, Louisiana, USA
 Richmond, North Yorkshire, England
 Richmond, London, England
 Richmond upon Thames
 Richmond, Québec, Canada
 Richmond, South Yorkshire, England
 Richmond (valgkreds)
 Richmond, Victoria, Australien
 Richmond, Virginia, USA

Richmond


Autostrada A7, denumită și Autostrada Moldovei sau Autostrada Unirii Principatelor Române  este o autostradă aflată în construcție în România. Primele construcții pe o porțiune din ea au fost începute în 2016 și abandonate în anul următor, pentru a fi reluate de un nou constructor abia în primăvara lui 2019.

Conform Master Planului General de Transport aflat în faze avansate de validare în vara lui 2016, un drum rapid cu numărul 7 ar urma să înceapă la Buzău din șoseaua Muntenia Expres, și să ducă spre nord la Focșani și Bacău, apoi mai departe în zona Roman–Pașcani (unde urmează să aibă un nod de legătură cu o altă autostradă aflată în plan, Autostrada A8 Târgu Mureș-Iași) și apoi spre nord la Suceava și la granița cu Ucraina; porțiunea dintre granița cu Ucraina și Pașcani urmează să fie realizată ca drum expres; cea între Pașcani și Bacău ca autostradă, iar porțiunea de la Bacău la Buzău va fi realizată ca drumul expres Ploiești-Bacău, împreună cu porțiunea Ploiești–Buzău din drumul rapid 5.

Studiile de fezabilitate au relevat însă necesitatea ca tot drumul până la Siret să fie realizat ca autostradă, doar conexiunea cu frontiera ucraineană rămânând a fi un drum expres.

Concepția
Inițial, ramura sudică a acestei șosele nu a avut prioritate pentru guvernul român; în primul deceniu al secolului al XXI-lea, se imagina o legătură Ploiești–Focșani, urmată de un drum către Huși și Albița la granița cu Republica Moldova. Ulterior, Master Planul General de Transport elaborat în 2013 a păstrat legătura Ploiești–Focșani, urmată însă în sectorul moldovenesc de o legătură spre Bacău și spre nord către Ucraina. În document, aceasta figurează ca drum expres, dar face parte din rețeaua europeană TEN-T Core, care primește finanțare prioritară din partea Comisiei Europene. Astfel, în 2016, ruta a căpătat prioritate și s-a pornit licitarea studiului de fezabilitate cu proiect tehnic pe segmente: Ploiești–Buzău, Buzău–Focșani, Focșani–Bacău și Bacău–Pașcani. Licitația cerea un proiect de "drum de mare viteză", iar în urma clarificărilor ulterioare s-a arătat că aceasta trebuie interpretată în sensul cerinței de a se proiecta un drum din clasa tehnică I (a autostrăzilor). În luna iulie se depuseseră oferte și proiectele au intrat în faza de analiză a acestora.

Necesitarea centurii Bacăului era însă evidentă dinainte, întrucât orașul este traversat de DN2 (care poartă traficul unui drum european din ce în ce mai circulat). Exista deja un studiu de fezabilitate în 2012, care atunci a fost modificat pentru a transforma ruta în autostradă.

Drum expres sau autostradă

Porțiunea între Ploiești și Focșani era inițial prevăzută ca o autostradă de-a lungul coridorului pan-european IX, dar după 2012, planurile Guvernului s-au reorientat spre realizarea prin autostrăzi și drumuri expres a unei rute care să urmeze în principal cursul râului Siret, în linie cu rețeaua europeană TEN-T Core. Ea va urma traseul: Ploiești–Buzău–Focșani–Adjud–Bacău.

În 2014, guvernul a contractat realizarea studiului de fezabilitate pentru diferite segmente ale acestui traseu, iar în propunerea de master plan de transport lansată în dezbatere publică în același an, ruta Ploiești–Focșani apărea ca drum expres, iar porțiunea Focșani–Albița era eliminată, respectivul drum expres urmând teoretic a se continua către Bacău, dar soluția finală a fost stabilită doar în urma studiului de fezabilitate, lansat în anul 2016, și executat de către firma Consitrans începând cu toamna lui 2018.
În 2021, Consitrans a finalizat studiile de fezabilitate și a început să livreze proiecte tehnice, începând cu porțiunea Ploiești–Buzău. Compania de drumuri urmează să declanșeze licitațiile pentru execuția proiectului pe măsură ce proiectele sunt livrate. În primăvara lui 2022, erau în desfășurare licitațiile pentru execuția proiectului între Ploiești și Focșani, în timp ce cele de la Focșani la Bacău Sud și de la Bacău Nord până la Siret sunt încă în curs de elaborare a proiectului tehnic.

Construcția

Centura Bacăului

Primul segment pentru care s-au contractat lucrările a fost centura orașului Bacău. În 2015, în urma unei licitații publice, s-a semnat contractul de realizare a centurii, din care partea estică se suprapune peste autostrada A7, cu firma . În același an, s-au emis autorizația de construire și ordinul de începere a lucrărilor, dar finanțarea a întârziat, și astfel, lucrările la centura Bacăului au început abia în vara lui 2016; inițial, porțiunea de autostradă urma a fi realizată ca semiprofil de autostradă la nivel de asfalt (un singur sens asfaltat), dar cu terasament și pentru al doilea sens, acesta urmând a fi adus la stadiu final în cadrul altui contract. a efectuat descărcări arheologice și a început lucrul la unele structuri, înainte de a cere în primăvara lui 2017 rezilierea contractului din cauza problemelor financiare pe care le întâmpina compania. În acel an, Compania Națională de Administrare a Infrastructurii Rutiere (CNAIR) a lucrat pentru pregătirea unei noi licitații pentru centura Bacăului, de această dată cu porțiunea ce face parte din A7 proiectată ca autostradă la profil complet. Licitația a apărut în Sistemul Electronic de Achiziții Publice în decembrie 2017, după ce documentația fusese respinsă de două ori de autoritatea care controlează achizițiile publice. Lucrarea a fost atribuită în 2018 firmei UMB Spedition, care a efectuat în toamna acelui an și iarna următoare proiectarea, lucrările efective începând în primăvara lui 2019.

Porțiunea de A7 care reprezintă centura Bacăului a fost finalizată în 2020 și dată în folosință la începutul lui decembrie în acel an.

Tronsoane
În decembrie 2020 au fost terminate investigațiile geotehnice pentru tronsoanele Ploiești – Buzău (63,25 km) și Buzău – Focșani (83,07 km) din Autostrada Moldovei (A7). Au fost predate și studiile de fezabilitate pentru aceste două tronsoane din șoseaua de mare viteză care unește București de Moldova. Pentru tronsonul Focșani – Bacău (96,05 km) au început investigațiile arheologice, iar studiile geotehnice sunt în curs de realizare. Pentru tronsonul Bacău – Pașcani (77,28 km) vor începe exproprierile în 2021.

Ploiești–Buzău

Tronsonul Ploiești–Buzău a fost scos la licitație în iulie 2021 și a fost împărțit în trei loturi: lotul 1 Dumbrava–Mizil (km 0+000–km 21+000), lotul 2 Mizil–Stâlpu (km 21+000–km 49+350) și lotul 3 Stâlpu–municipiul Buzău (km 49+350–km 63+250).

În 7 iunie 2022, lotul 2 a fost atribuit asocierii CONI-Trace iar pe 16 iunie 2022 a fost semnat și contractul de exectuție pentru lotul 1 cu asocierea Impressa Pizarotti-Retter.

Buzău–Focșani

Tronsonul are lungimea de 82,44 km și este împărțit în 4 loturi:

 Lotul 1 km 0+000–km 4+600 Buzău (Tronsonul Ploiești –Buzău)–Vadu Pașii (inclusiv drum de legătură către DN2), cu lungimea 4,60 km;
 Lotul 2 km 4+600–km 35+400 Vadu Pașii (intersecția cu drumul de legătură către DN2)–Râmnicu Sărat (DN22), cu lungimea 30,80 km;
 Lotul 3 km 35+400–km 71+500 Râmnicu Sărat (DN22)–Mândrești-Munteni (DN23), cu lungimea 36,10 km;
 Lotul 4 km 71+500–km 82+440 Mândrești-Munteni (DN23)–Focșani Nord (DN2), cu lungimea 10,94 km.

Proiectarea acestei porțiuni a întâmpinat piedici la lotul 4, Mândrești-Munteni–Focșani Nord, deoarece autoritățile locale au insistat ca autostrada să ocolească larg orașul Focșani, inclusiv localitățile componente Mândrești Munteni și Mândrești-Moldova cu câmpul nedezvoltat dintre ele și oraș. Schimbarea a fost limitată la acel lot, nu și la cele vecine, ceea ce ar fi netezit asperitățile traseului, astfel că proiectul finalizat prezintă ceea ce presa și societatea civilă a denumit o "cocoașă" în dreptul Focșaniului.

Primele contracte de pe acest tronson (cele două capete, loturile 1 și 4) au fost atribuite la sfârșitul verii lui 2022, ambele constructorului UMB Spedition.

Focșani-Bacău

Tronsonul are lungimea de 95,9 km și este împărțit în 3 loturi:

 Lotul 1 km 0+000 — km 35+ 600, Focșani - Domnești Târg, cu lungimea de 35,60 km;
 Lotul 2 km 35+600 — km 74+380, Domnești Târg - Răcăciuni, cu lungimea de 38,78 km;
 Lotul 3 km 74+380 — km 95+902,35, Răcăciuni - Bacău, cu lungimea de 21,522 km.

Toate cele trei loturi au fost atribuite în luna noiembrie a anului 2022 constructorului UMB Spedition și semnate în decembrie.

Bacău-Pașcani

Tronsonul are lungimea de 77,39 km și este împărțit în 3 loturi:

 Lotul 1 km 0+000 — Km 30+300, Săucești (județ Bacău) - Trifești (județ Neamț), cu lungimea de 30,3 km;
 Lotul 2 km 30+300 — Km 49+299, Trifești (județ Neamț) - Gherăești (județ Neamț), cu lungimea de 18,99 km;
 Lotul 3 km 49+299 — Km 77+393.7, Mircești (județ lași) - Pașcani (județ Iași), cu lungimea de 28,09 km.

Toate cele trei loturi au fost atribuite în luna decembrie a anului 2022 constructorului UMB Spedition.

Note

Autostrăzi în România
Autostrăzi în proiectare/construcție

Autostrada A7 (România)


6467 Prilepina este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6467 Prilepina este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul de Astrofizică din Crimeea de Nikolai Cernîh. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,66 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 4,6° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1979
Centura de asteroizi

6467 Prilepina


عقد 1390 هو عقد امتد بين 1 يناير 1390 و31 ديسمبر 1399 بحسب التقويم الميلادي. سبقه عقد 1380 ولحقه عقد 1400.

أحداث

 معركة نيقوبولس (1396)
 معركة ممر قرة درة (1395)
 معركة روفين (1395)
 معركة نهر كوندورشا (1391)
 معركة نهر تيريك (1395)

مواليد

 آن دي مورتيمر (1391)
 ألان شارتييه (1392)
 همفري لانكاستر (1390)
 باربرا دي تسليه (1392)
 فيليبو ماريا فيسكونتي (1392)
 نواف بن سعد آل سعود (1391)
 هنري بيرسي (1393)
 دوارتي الأول (1391)
 العباس المستعين بالله (1391)
 نوربخش الخراساني (1392)
 غيندون دروب (1391)

وفيات

 صدر الدين موسى (1391)
 خوان الأول ملك قشتالة (1390)
 ميكلوش تولدي (1390)
 متى قانتاقوزن (1391)
 ابن زمرك (1393)
 أبو الحجاج يوسف الثاني (1392)
 وو ملك غوريو (1390)
 الناصر صلاح الدين بن المهدي (1391)
 أماديو السابع، كونت سافوي (1391)
 جنان داي غن (1393)
 بدر الدين الزركشي (1392)

كتب

 موسوعة حضارة العالم (2002) لأحمد محمد عوف.

مراجع

روابط خارجية

 تصفح سنة بسنة عقد 1390 ابتداءً من

عقد 1390


Gabriela Gomes (Rio de Janeiro, 2 de dezembro de 1996) é uma cantora gospel, compositora e produtora brasileira.

Carreira
Nascida no Rio de Janeiro, Gabriela começou a cantar aos sete anos, tendo descoberto sua vocação para cantar em um festival da escola, tendo sua mãe escutado-a cantar e contado para seu meu pai, o cantor e compositor Marquinhos Gomes, que passou a incentivá-la para seguir a carreira na música. Sua primeira participação em um cd foi um ano antes de iniciar sua carreira, na canção Jesus Muda Tudo do cd Revela a Tua Face antes de 2007, e a outra foi no cd Ele Não Desiste de Você de 2010, fazendo dueto com seu pai na música Todo Poderoso Deus. Dois acontecimentos foram cruciais para lhe aproximar mais da música cristã: um batismo nas águas aos nove anos e a cura de uma síndrome do pânico, tendo a cantora visto na música uma oportunidade de se reerguer dos problemas.

Em 2015, Gabriela Gomes lançou seu primeiro disco em parceria com seu pai e o produtor Tadeu Chuff, intitulado Não Vou Perder a Fé, tendo composto nove das 13 faixas desse disco. Em agosto de 2017, Gabriela foi contratada pela Universal Music Christian Group e em 2018, alcançou um destaque nacional com o single Deus Proverá, tendo a música ficado mais de 80 semanas entre as mais tocadas em rádios cristãs do Brasil, com aproximadamente 40 milhões de reproduções no Spotify.

Em 9 de junho de 2021, durante gravação do programa É de Casa, da Globo, que foi exibido no dia 26 do mesmo mês, Gabriela recebeu um certificado de Diamante Duplo pela venda de mais de 600 mil discos do single Deus Proverá. No dia seguinte, ganhou outras três certificações: um Disco de Platina pela venda de mais de 80 mil unidades do single Eu Sei e mais dois Discos de Ouro pelas vendas superiores a 40 mil cópias dos singles O Nome e O meu pai é bom. Em dezembro de 2021, tornou-se a primeira cantora gospel a entrar na campanha Equal do Spotify.

Discografia

Singles e EP's

 O Bom Pastor (2021)
 Esperança (2021)
 Vinde A Mim (2022)
 Deus De Perto (2022)

Álbuns

 Não Vou Perder A Fé (2017)

Certificações

Ligações externas

Naturais da cidade do Rio de Janeiro
Cantores do estado do Rio de Janeiro
Compositores do estado do Rio de Janeiro
Produtores musicais do estado do Rio de Janeiro

Gabriela Gomes


كوكبة الطوقان ؛ وباللاتينية: Tucana.

وبرج الطوقان من أبراج النصف الجنوبي للكرة الأرضية, ويكون واضح الرؤية جنوب خط العرض 14 درجة بإتجاه الشمال وفي الفترة الواقعة ما بين شهري آب وتشرين الأول.

وتم تحديد هذا البرج من قبل بيتر كيسير  وفريدريك دي هوتمان  ما بين عامي 1595م و1597م.

وقد أطلق اسم الطوقان على هذا البرج من قبل جون باير .

ومن المجرات المتواجدة ضمن نطاق برج الطوقان: NGC 292.

ومن التجمعات النجمية: NGC 104, NGC 330, NGC 362, NGC 419.

المصادر الخارجية
 موقع الكون في الإنترنت

اقرأ أيضا
 إن جي سي 265
 إن جي سي 290

مراجع

العصر الذهبي الهولندي
الكوكبات الجنوبية
طيور أسطورية
جمهورية هولندا في عقد 1590
علم الفلك في جمهورية هولندا
كوكبة الطوقان

الطوقان (كوكبة)


ATOC may refer to:

 Acoustic thermometry
 Amgen Tour of California, a cycling race
 A Touch of Cloth, a British TV comedy series
 Rail Delivery Group, formerly the Association of Train Operating Companies, in the United Kingdom

See also
Atoc, an Inca general

ATOC


Caverna da Tapagem (Špilja misterija), također Caverna do Diabo (Đavolja špilja), špilja je smještena unutar državnog parka Caverna do Diabo pored državnog turističkog parka Alto Ribeira, u općini Eldorado, Iporanga, 280 km od São Paula, Brazil. To je druga najduža špilja u državi São Paulo i vrhunac onoga što lokalni vodiči nazivaju "Kružni Disneyland", što je niz obiteljskih atrakcija u kojima mogu uživati ljudi svih dobi.

Opis
Početak formiranja špilje istraživači procjenjuju na prije oko 600 milijuna godina, u razdoblju prekambrija. Danas je skoro 10 km galerija i dvorana već mapirano, a sve su bogate speleotemama. Od 6.237 metara špilje čiji je ulaz visok oko 40 metara, već je istraženo 3.200 metara, od čega je samo 700 metara slobodno za turiste. Dubina je 152 s jedne strane špilje na drugu. Cijeli ovaj prostor ima ozvučenje i rasvjetu, šetnice, stepenice i rukohvate za sigurnost.

Špilja sadrži brojne kamene zastore, stupove, tornjeve, sedre, stalaktite, stalagmite i kalcitne kaskade koji intrigiraju stručnjake i turiste koji pokušavaju odgonetnuti misterije mjesta. Ponekad je za svladavanje prepreka potrebno koristiti užad kako biste bili sigurni da stojite na sigurnom tlu. Unutar špilje tišinu narušava samo voda koja klizi po stijenama. Najzanimljivije formacije mogu se vidjeti u dvorani poznatoj kao "Katedrala". Neki od tih oblika bili su ovjekovječeni s pomalo čudnim imenima poput Čuvara, Snjeguljice, Groblje, Tri kralja, Hram propasti, Đavolji kotao i Toranj u Pisi. Svaka grupa turista se formira od 12 posjetitelja, u razmacima od 20 minuta, a svaki se u špilji može zadržati najviše 60 minuta.

Legende
Otkrio ju je 1886. godine istraživač Sigismund Ernst Richard Krone, špilja je tada nazvana Caverna da Tapagem, što znači "misteriozno mjesto". Neke su legende zaslužne za pojavu najpopularnijeg pseudonima Đavolja špilja oko 1964., jer su Indijanci koji su nastanjivali blizinu špilje vjerovali da će se, ako ih pogode kapi vode sa stropa, pretvoriti u kamen. Za njih su čudne geološke formacije koje su privukle njihovu pozornost zapravo bili ljudi i druge životinje koje su se skamenile od neprestanog kapanja u špilji. Oni koji su kasnije naselili mjesto, također su vjerovali da su zvukovi koji se čuju na ulazu u špilju bili jauci izgubljenih duša koje je đavao kaznio.

Galerija

Izvori

Vanjske poveznice

Špilje u Južnoj Americi
Reljefni oblici u Brazilu

Caverna da Tapagem


Ljubav je na selu je hrvatska reality emisija koja se od 2008. godine emitira na programu RTL televizije. Izrađena je po uzoru na britansku emisiju Farmer Wants a Wife te prati farmere i farmerice koji su u potrazi za srodnom dušom.

Format
U emisiju se prijavljuju farmeri i farmerice s ruralnih područja Hrvatske koji kroz emisiju žele pronaći svoju srodnu dušu. Farmeri i farmerice obično predstavljaju sebe i svoje imanje u premjernoj epizode svake sezone, a zainteresirani gledatelji i gledateljice im mogu poslati pisma. Oni natjecatelji koji dobe najveći broj pisama, prolaze u sljedeći krug emisije gdje se pred kamerama upoznaju s kandidatima koji su im poslali pisma, a neke od njih i ugoste na svojoj farmi. Natjecatelji kroz sezonu eliminiraju kandidate s kojima ne osjećaju kompatibilnost te na kraju odabiru jednog kandidata ili kandidatkinju koja im se najviše sviđa.

Voditeljice
Voditeljice predstavljaju natjecatelje, donose im pisma i usmjeravaju ih te su u ulozi naratorice emisije. Kroz 15 sezona, emisija je imala sljedeće voditeljice:
Lorena Nosić (Sezone 1 - 2)
Marijana Batinić (Sezone 3 - 12)
Anita Martinović (Sezona 13 - danas)

Emitiranje
Svaka sezona započinje premijernom epizodom u kojoj se predstavljaju farmeri i i farmerice. Nakon epizode se otvaraju prijave, odnosno zainteresirani gledatelji i gledateljice šalju svoja pisma. Emitiranje sezone obično započinje nekoliko mjeseci nakon prijava.

Prvih šest sezona emisije bile su kraćeg formata, tj. sezone su se sastojale od otprilike 15 epizoda koje su se prikazivale jednom tjedno. Od sedme sezone pa nadalje, sezone imaju više od 20 epizoda (najčešće 25) koje se prikazuju više puta tjedno (njačešće od ponedjeljka do srijede ili od ponedjeljka do četvrtka) u večernjem terminu na programu RTL-a.

Uspjeh emisije
Emisija je tokom dugogodišnjeg emitiranja nebrojno puta uspjela obaviti svoj glavni zadatak, a to je pomoći ljudima pronaći svoje životne partnere. Zahvaljujući tome što su se upoznali putem emisije, petanest parova sklopilo je brakove do 2021. godine, a rodilo se i osamnaestero djece. Bivša voditeljica emisije Marijana Batinić je 2016. godine od Udruge Dalmatinski Samci dobila zahvalnicu za doprinos demografskoj obnovi Hrvatske.

Specijali
Uz redovne sezone, emitiralo se i nekoliko specijalnih izdanja emisije koja su prikazivala život kandidata nakon njihovog sudjelovanja u emisji.

Lokacije
Emisija se snima na imanjima natjecatelja diljem Hrvatske.
11. sezona, poznata kao međunarodna sezona, je posebna po tome što kao natjecatelji sudjelovali Hrvati iz raznih dijelova svijeta pa se tako snimanje odvijalo u Australiji, Čileu, Ekvadoru, Kanadi i Njemačkoj.

Predstavljanje kandidata 14. sezone snimljeno je u Dvorcu Trakošćan.

Izvori

Vanjske poveznice

Službene stranice
rtl.hr
Facebook

Televizijske emisije na RTL-u

Ljubav je na selu


Orion (în greaca veche: Ὠρίων sau Ὠαρίων, transliterat: Ôríôn) este un vânător uriaș din mitologia greacă reputat pentru frumusețea și pentru violența sa. Legenda povestește că a fost transformat, după moarte, într-o grămadă de stele de către Zeus, dându-i numele său: constelația Orion.

Mitul lui Orion
În literatura greacă apare, pentru prima oară, sub trăsăturile unui vânător neverosimil în Odiseea de Homer, unde Ulise îi zărește umbra în lumea subterană a umbrelor. Nu este prezent decât în puține texte și nu este eroul niciunei mari epopei. Ovidiu vorbește despre nașterea lui Orion într-un poem din Fastele, dar nu este în realitate decât o versiune primară a unui episod unic. Cele câteva fragmente care au rămas din legendă informează despre unele aspecte ale Greciei antice, precum preistoria ei sau despre originea creării unui mit grec.

Mult timp neglijată de literatura de după Antichitate, figura lui Orion și-a datorat celebritatea relativă unui tablou de Nicolas Poussin. Începând de la începutul secolului al XX-lea, ea a cunoscut o creștere neașteptată de interes la scriitori (Paul Claudel, Blaise Cendrars, René Char, André du Bouchet, Claude Simon), la muzicieni (André Boucourechliev, Claude Vivier, Gérard Manset, Kaija Saariaho, Philip Glass, Metallica) și la plasticieni.

Există mai multe versiuni ale mitului său, datând din Antichitate. Privitor la nașterea sa, sunt citate în general două, cele mai importante. În funcție de sursă, acesta este fie fiul lui Poseidon cu Euriale, fiica lui Minos, fie fiul lui Hirieu, fiul lui Poseidon cu pleiada Alcione. Episodul morții sale cunoaște și el diferite variante, în funcție de surse.

Episoadele cele mai memorabile sunt nașterea sa în Boeotia, sosirea la Chios, unde a întâlnit-o pe Meropa, brusca sa orbire sau cel al vânătorii pe insula Creta, însoțit fiind de Artemis. În sfârșit moartea sa prin săgeata acesteia este fundamentală.

Episodul final este cel al ridicării pe bolta cerească. Majoritatea textelor nu citează decât un episod, sau omit mai multe. Nu se găsesc, prin urmare, legături între aceste pasaje, multe dintre ele au fost pierdute de-a lungul istoriei, fapt ce este tulburător pentru eleniști.

Nașterea vânătorului gigant

Mitologia greacă
Hirieu, fondatorul cetății Hiria, în Boeotia, nu întâlnise niciodată vreo femeie, dar voia totuși să aibă un moștenitor. Într-o zi, Zeus, Hermes și Poseidon i-au făcut o vizită la palat. Pentru ei, Hirieu a sacrificat cel mai frumos bou din cireada sa.

Mai târziu, Hirieu i-a întrebat ce ar putea să facă să aibă un descendent fără să fie obligat să se însoare. Pentru aceasta, Zeus l-a pus să aducă pielea boului pe care Hirieu li-l sacrificase și i-a cerut să urineze pe ea. Hirieu a făcut întocmai. Apoi cei trei zei au îngropat pielea boului în grădina palatului și au plecat.

Nouă luni mai târziu, în locul unde fusese îngropată pielea a apărut un băiat căruia Hirieu i-a dat numele de Orion. Când a atins vârsta adultă, Orion era atât de mare încât putea merge pe fundul mării rămânând cu capul și cu umerii deasupra apei.

Mitologia romană
Potrivit mitologiei romane (vd. Ovidiu, Hyginius, Maurus Servius Honoratus, Tzetzes și Lactantius), Orion era un uriaș generat din urina lui Jupiter, Neptun și Mercur. Prin tripla sa paternitate, i s-a atribuit lui Orion numele de Tripater.

Acești autori spun că într-o zi, Jupiter, Neptun și Mercur, cutreierau câmpiile Boeotiei. La apusul Soarelui, s-au întâlnit cu un agricultor, Hirieu, care le-a oferit ospitalitate în coliba sa. Zeii au dorit, inițial, să-și păstreze anonimatul pentru a vedea cum îi va trata agricultorul. Hirieu le-a turnat băuturi și le-a adus ceea ce a avut mai bun de oferit.

Zeii, văzând marea lui ospitalitate în ciuda înfățișării sărăcăcioase, i s-au făcut cunoscuți, iar Hiereu s-a făcut galben la față. Dar, după ce și-a revenit în fire, a ieșit în grabă din colibă și a sacrificat un taur pentru oaspeții săi. Jupiter a dorit să-l recompenseze spunându-i agricultorului că-i va satisface orice dorință.

Hiereu le-a cerut zeilor să poată avea un fiu fără să fie nevoit să se căsătorească, întrucât îi promisese soției sale, moartă de puțin timp, că nu se va mai apropia de o altă femeie.

Jupiter i-a poruncit să aducă pielea taurului sacrificat și, împreună cu Neptun și Mercur, a urinat peste ea, apoi i-a poruncit agricultorului să îngroape pielea în grădină, iar după nouă luni să o dezgroape.

Hirieu a ascultat și, după nouă luni, a dezgropat pielea, în care a găsit înfășurat un copilaș pe care l-a crescut ca pe fiul său, și căruia i-a dat numele de Urion, de la cuvântul latin urina, urinae: "urină", apoi a schimbat prima literă cu "O" (cum spune Ovidiu în Fastele, lib. V, cap. IV: «Perdidit antiquum littera prima sonum»).

Se spune că Orion, în scurt timp, a devenit un uriaș extraordinar, atât de înalt încât coborând de pe un munte, rezemat fiind de un ulm, capul îi era ascuns în nori.

Zeița Diana l-a luat în serviciul său făcându-l slujitor al cultului său și cu el a plecat la vânătoare.

 Diodor din Sicilia spune că în timpul vieții, Orion ar fi proiectat și condus lucrările de construcție ale orașului sicilian Zancle, care mai târziu a fost denumit Messina. Conform lui Hesiod, pentru a stopa urmările deselor furtuni care devastau coasta, Orion a transportat o cantitate mare de pământ în fața portului Messina. Pe terasamentul realizat, denumit Capo Peloro, Orion a construit un templu dedicat zeului Neptun. În amintirea fondării orașului sicilian, în Piazza del Duomo din Messina, a fost construită o Fântână a lui Orion din marmură, de către Giovanni Angelo Montorsoli (între 1547 - 1551).

Prima soție și Coronidele
S-a căsătorit cu Side (în greacă, "rodie"), iar aceasta i-a dăruit lui Orion două fiice: coronidele Metiohe și Menipa care au crescut în Aonia (Boeotia), la poalele Muntelui Helicon. Side, care era foarte frumoasă, dar și foarte mândră, a fost aruncată în Tartar de către Hera cu care ar fi vrut să se compare. Fiicele acesteia continuară să trăiască în Orhomenos până când tărâmul a fost lovit de boală și cele două au fost sacrificate. Corpurile lor fură înghițite de pământ, dar lui Hades și Persefonei li se făcu milă de ele și le-au transformat în comete.

Orion orbit își recapătă vederea

Orion ajunge pe insula Chios. Primit la curtea lui Enopion care domnea în insulă, Orion se îndrăgostește de Merope, fiica regelui. Enopion voia să se debaraseze de acest pretendent incomod. A hotărât, prin urmare, să-i promită lui Orion mâna fiicei sale dacă va curăța insula de toate sălbăticiunile care atacau oamenii și turmele. Regele era convins că Orion nu va reuși să înfăptuiască această cerință, însă acestuia, fiind un excelent vânător, nu i-a fost greu să îndeplineacă respectiva condiție. Când Orion a revenit să ceară mâna Meropei, Enopion a negat promisiunea făcută, iar îndrăgostitul s-a supărat și a devastat palatul. A fost legat de către armata trimisă de rege.

Pentru a-l pedepsi, Enopion l-a îmbătat, l-a orbit și l-a abandonat pe un țărm. Orion a mers drept înainte prin mare până la insula Lemnos și a fost atras de forjele lui Hefaistos, care a acceptat să i-l împrumute pe Cedalion. Avându-l pe Cedalion cocoțat pe umerii săi, uriașul a intrat în mare și a mers spre Est, cu fața spre Soare. (Acesta este subiectul unui tablou de Nicolas Poussin (1658), care este pe cât de celebru, pe atât de enigmatic). În timpul mersului, în mod misterios, Orion își recăpătă vederea.

Acesta se repezi atunci să se răzbune pe Enopion, dar nu putu să-l prindă, deoarece Hefaistos îi construise regelui o cameră subterană, unde acesta se refugie.

Răpit de Aurora
Eos / Aurora s-a îndrăgostit de Orion, l-a fost răpit și l-a adus în Delos, unde uriașul vânător a devenit însoțitorul lui Artemis.

Moartea lui Orion prin săgeata lui Artemis și catasterizarea

Orion s-a întors pe insula Chios pentru a se răzbuna pe Oenopion, însă Artemis i-a cerut să uite de răzbunare și i-a propus să vâneze cu ea. Dar fratele lui Artemis, Apollo, care avea unele temeri pentru sora sa, a trimis un scorpion monstruos în urmărirea ei. Orion a încercat să i se împotrivească monstrului, însă nu a reușit. Pentru a scăpa de monstru, Orion s-a scufundat în mare care a format o baricadă naturală.

Atunci Apollo a indicat gigantul și i-a spus surorii sale să-l ucidă, făcând-o să creadă că era scorpionul monstruos. Cum gigantul era prea departe, Artemis nu a putut să-l recunoască și a slobozit o săgeată. A înotat să recupereze cadavrul, dar când și-a dat seama că era Orion, ea i-a așezat imaginea printre stele în compania câinelui său, Sirius, cu premergătorul Procyon.Acest eveniment a dat episodului denumirea de catasterizare.

De aceea constelațiile Orion și Câinele Mare (care cuprinde steaua Sirius, astrul cel mai strălucitor în afară de corpurile din Sistemul Solar) sunt apropiate una de alta, iar Scorpionul a fost plasat de cealaltă parte a bolții cerești, gigantul și monstrul urmărindu-se fără încetare, fără să se prindă niciodată.

Altă versiune a morții lui Orion prin scorpionul Herei
O altă versiune a morții lui Orion există: puternic prin talentele sale excepționale de vânător, Orion nu înceta să se laude cu reușitele sale. Această aroganță a displăcut mult Herei care, pentru a-i administra lui Orion o lecție de umilință, i-a poruncit unui scorpion să se așeze la pândă și să aștepte trecerea vânătorului. Ascuns de frunze, scorpionul a așteptat cu răbdare, iar când a venit momentul, l-a înțepat pe Orion care a murit fugerat de veninul acestei mici vietăți, el care doborâse animalele cele mai feroce.

A fost transformat în constelație, însă Hera nu a uitat să-l urce pe bolta cerească și pe Scorpion care o servise atât de leal, pentru ca lupta să continue. Dar Zeus a intervenit și a făcut în așa fel încât Orion și Scorpionul să nu poată să se atingă niciodată; de aceea atunci când Orion răsare la orizontul de Est, Scorpionul apune la orizontul de Vest.

A treia versiune a morții lui Orion prin scorpionul lui Artemis
Această versiune spune că Orion și Artemis aveau obiceiul să vâneze împreună. Într-o zi, Orion, care era îndrăgostit de zeiță a încercat să o îmbrățișeze, Artemis, indignată, a făcut să apară un scorpion căruia i-a poruncit să-l înțepe pe gigant. Văzându-l murind, Artemis, înduioșată, l-a transformat pe Orion într-o constelație, și i-a rezervat aceeași soartă scorpionului care o servise cu fidelitate.

Alte versiuni ale morții lui Orion prin scorpionul lui Artemis
O altă versiune a morții vânătorului prin Artemis, mai puțin populară, spune că Orion era dușmanul de moarte al lui Artemis. Lucru straniu întrucât Artemis, fiind zeiță, era, se spune, nemuritoare. Pentru a se descotorosi de el, și astfel să scape de moarte, Artemis ar fi chemat un scorpion uriaș care l-a ucis cu veninul său.Această versiune include un sentiment de "rivalitate" între cei doi vânători, neexprimată în celelalte versiuni, și un paradox al "dușmanului de moarte" al unei zeițe (de reamintit, nemuritoare), știind în același timp că acest dușman era muritor și, în principiu, inofensiv pentru Artemis. Transformarea lui Orion în constelație rămâne un mister, pentru această versiune; poate că Artemis a fost cuprinsă de remușcări. Cât despre Scorpion acesta a fost ridicat pe bolta cerească de către Artemis drept răsplată pentru că a servit-o cu fidelitate.

În sfârșit într-o altă versiune se spune că Orion ar fi câștigat proba de aruncare a discului, concurând cu Artemis care apoi a trimis un scorpion să-l înțepe. Orion și Scorpionul au devenit apoi câte o constelație.

Lumea de dincolo
În Odiseea, Orion e în Infern, vânând în continuare.
"În lunca de-asfodel zării în urmă / Pe uriașul Orion în goană / Luând sălbăticiunile, pe care / El însuși le ucise în coclauri / De munte cu-o măciucă din aramă / De nesfărmat."

Cultul lui Orion
Orion era venerat la scară largă în Beoția, mai ales în Hiria în Tanagra unde era un mormânt pentru erou la marginea muntelui cu același nume.

În cultură

În pictură

 Nicolas Poussin, Peisaj cu Diana și Orion, 1658, Metropolitan Museum of Art, New York.
 Nicolas Poussin, Peisaj cu Orion orb căutând Soarele (1658), ulei pe pânză. Metropolitan Museum of Art, New York.
 Daniel Seiter, Diana lângă cadavrul lui Orion, pe la 1685. Musée du Louvre, Paris.

În sculptură
 Giovanni Angelo Montorsoli, Fântâna lui Orion (din 1551), de la Messina, Sicilia

În poezie, proză, teatru

În muzică

Note

Bibliografie
 G. Guțu, Dicționar latin - român, Editura Științifică și Enciclopedică, București, în 1983 (1326 de pagini, format 24 cm x 17 cm). Ediția a doua a apărut la Editura Humanitas, București. ISBN 9732809337
  Le Robert encyclopédique des noms propres, Dictionnaire illustré, Nouvelle édition refondue et augmentée du Petit Robert des Noms Propres, Rédaction dirigée par Alain Rey, Le Robert, Paris, 2007 (millésime 2008) ISBN 2-84902-228-3
 Émile Chambry, Émeline Marquis, Alain Billault, Dominique Goust. Lucien de Samosate, Œuvres complètes, Chapitre: La Salle, traducteur: Émile Chambry, collection Bouquins, 2015, Éditions Robert Laffont, 1248 de pagini; ISBN 9782221109021

 Vergilius, Eneida, ediție critică, traducere de George Coșbuc, ediție îngijită, note și prefață de Stella Petecel, București, 1980, Editura Univers.

Legături externe

Vezi și
 Similarități între mitologiile romană, greacă și etruscă
Mitologia romană
Uriași din mitologia greacă
Constelația Orion

Orion (mitologie)


Mark Allen () este un jucător nord-irlandez de snooker.

A realizat breakul maxim de două ori, la Campionatul Regatului Unit din 2017 și la Openul Irlandei de Nord din 2021. Allen a câștigat în carieră nouă titluri în turnee de clasament.

Finale în carieră

Finale în turnee de clasament: 17 (9 titluri)

Finale în turnee minore: 6 (5 titluri)

Turnee invitaționale: 7 (3 titluri)

Finale pe echipe: 2 (1 titlu)

Finale Pro-am: 5 (4 titluri)

Finale la amatori: 6 (5 titluri)

Note

Nașteri în 1986
Nașteri pe 22 februarie
Jucători de snooker
Britanici în viață
Sportivi nord-irlandezi

Mark Allen (snooker)


Martin Kližan (født 11. juli 1989) er en slovakisk tennisspiller. Han repræsentere sit land under Sommer-OL 2012 i London, der blev han slået ud i første runde i singel.

Referencer

Eksterne henvisninger

Tennisspillere fra Slovakiet
Deltagere ved sommer-OL 2012

Martin Kližan


Gradshteyn et Ryzhik (en russe Градштейн и Рыжик) est le nom courant mais non officiel du manuel  Table of Integrals, Series, and Products, volume compilé à l'origine par les mathématiciens soviétiques I. S. Gradshteyn  et I. M. Ryzhik. Son nom complet d'origine est Таблицы интегралов, сумм, рядов и произведений.

Depuis sa première publication en 1943, le manuel s'est considérablement développé et est rapidement devenu une référence classique pour les mathématiciens, les scientifiques et les ingénieurs. Après la mort des deux auteurs, le travail sur le manuel a été poursuivi par d'autres éditeurs. Par la suite, une traduction bilingue en allemand et en anglais est devenue disponible, suivie de traductions en polonais, anglais et japonais. La dernière édition anglaise a été retraduite en russe.

Description
L'une des caractéristiques de l'ouvrage, par rapport à d'autres collections similaires est qu'il contient des références pour la plupart des formules. La liste des références de la huitième édition anglaise contient 92 articles principaux et 140 articles supplémentaires.

Les formules sont numérotées, et les numéros n'ont pas changé entre la quatrième édition russe et la septième édition anglaise (la numérotation dans les anciennes éditions, ainsi que celle de la huitième édition anglaise ne sont pas entièrement compatibles). Les références comportent également des tables de transformations intégrales. Les fonctions spéciales et constantes utilisées dans le calcul des intégrales sont également toutes répertoriées.

Ce livre contient encore un grand nombre de fautes d'impression, même dans des éditions relativement nouvelles. Les premières éditions anglaises comportaient également des termes mathématiques mal traduits et une qualité d'impression médiocre.

Histoire
La première édition, qui contenait environ , a été compilée par I.M. Ryzhik, auteur d'un livre sur les fonctions spéciales en 1936 et  mort pendant la Seconde Guerre mondiale en 1941. La première édition du recueil a été publiée à titre posthume en 1943, suivie d'une deuxième édition révisée, portant également pour nom d'auteur I.M. Ryzhik, en 1948.

La troisième édition (1951) a été révisée par I.S. Gradstein, qui a aussi introduit un système de numérotation pour les chapitres et les formules dans le système de numérotation décimale. I.S. Gradstein a prévu une extension significative pour la quatrième édition, mais il est mort avant pouvoir la  terminer.

Les quatrième (1962/1963) et cinquième (1971) éditions ont été réalisées par Yu. V. Geronimus et M. Yu. Tseitlin. La quatrième édition contenait déjà environ , et les sections consacrées aux intégrales indéfinies et définies des fonctions élémentaires et aux intégrales définies des fonctions spéciales ont été considérablement développées ; elle inclut des intégrales de fonctions spéciales qui manquaient dans la troisième édition. En revanche, le chapitre sur les transformations intégrales de la troisième édition a été supprimé ; son matériel est réparti dans d'autres parties du livre.

La cinquième édition a été imprimée de manière stéréotypée, avec une liste des fautes de frappe remarquées jointe.

La  date de 2015 (Elsevier dit 2014):
.
« La huitième édition du  Gradshteyn et Ryzhik est une édition entièrement révisée et mise à jour. La nouvelle  contient des résultats nouveaux et des précisions sur les conditions d'application des intégrales. La plupart des entrées contiennent des références à leur source. »

 a entamé le projet visant à démontrer toutes les évaluations d'intégrales du Gradshteyn-Ryzhik et à les enrichir par d'autres considérations et sources. Il écrit à ce sujet dans la préface de son livre Irresistible Integrals de 2004 : . Entre-temps, le résultat s'est concrétisé dans deux volumes d'une série intitulé  Special Integrals of Gradshteyn and Ryzhik : The Proofs.

Éditions

Éditions russes
 1943  russe,  ; Ryschik, (zbl 0060.12305)
 1948  russe,  ; Ryschik, (zbl 0034.07001)
 1951  russe,  ; Ryschik et Gradstein, (zbl 0044.13303)
 1962  russe,  ; J. Geronimus et M. Zeitlin, (zbl 0103.03801)
 1971  russe,  ; J. Geronimus et M. Zeitlin
 2011  russe,  ; Alan Jeffrey, Daniel Zwillinger, Vasily Vasilyevich Maximov.

Éditions anglo-allemandes
 1957  anglo-allemande,  traduction Christa et Lothar Berg et Martin Strauss, (zbl 0080.33703)
 1963  anglo-allemande avec corrections,
 1981  anglo-allemande, 2 volumes, 677+ ; Ludwig Boll, , (zbl 0448.65002), (zbl 0456.65001).

Édition polonaise
 1964  polonaise,  ; Roman Malesiński

Éditions anglaises

 1965  anglaise,  ; Alan Jeffrey .
 1980  anglaise,  ; Alan Jeffrey , (zbl 0521.33001)
 1994  anglaise,  ; Alan Jeffrey , (zbl 0918.65002), CD-ROM:
 2000  anglaise,  ; Alan Jeffrey et Daniel Zwillinger, , (zbl 0981.65001) ; réimpression chinoise :
 2007  anglaise,  ; Alan Jeffrey et Daniel Zwillinger,  (avec CD-ROM), (zbl 1208.65001) ; réimpression chinoise :
 2014  anglaise,  ; Daniel Zwillinger and Victor Hugo Moll,

Édition japonaise
 1983  [Sūgaku daikōshikishū].  japonaise, xv+; Otsuki Yoshihiko (),  / , NCID BN00561932, NBN JP84018271, Maruzen, Tokyo.

La troisième édition anglo-allemande, en deux volumes, parue en 1981 aux éditions MIR Moscou, avec une reliure en toile grise et dorure d'A. V. Shipov est particulièrement connue.

Notes et références

Article lié
 Victor Moll
 Abramovitz et Stegun

Livre de mathématiques
Pages avec des traductions non relues

Gradshteyn et Ryzhik


An Eria summerhayesiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Alex Drum Hawkes ngan Alfonse Henry Heller. An Eria summerhayesiana in nahilalakip ha genus nga Eria, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Myanmar. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eria

Eria summerhayesiana


Rosemary'nin Bebeği, (İngilizce:Rosemary's Baby), Ira Levin tarafından 1967'de yazılmış bir gerilim romanıdır.

Konu
Romanda oyuncu eşiyle birlikte New York'ta yeni bir daireye taşınan Rosemary Woodhouse'un yaşamının yan dairede oturan yaşli çiftle tanıştıktan sonra nasıl değiştiği ve korkuyla dolduğu gayet ustalıklı ve akıcı bir şekilde anlatılır.
Bu eser Roman Polanski tarafından 1968'de romana sadık kalınarak aynı adla sinemaya da aktarılmıştır.

Ira Levin romanları
Gerilim romanları
1967 romanları
İngilizce romanlar
Sinemaya uyarlanmış Amerikan romanları
Konusu New York'ta geçen romanlar

Rosemary'nin Bebeği


Til Peter fra Far & Mor er en film instrueret af Kirsten Bundgaard.

Referencer

Eksterne henvisninger

Virksomhedsfilm fra Danmark

Til Peter fra Far & Mor