Războaiele ruso-turce de la sfîrșitul sec. al XVII-lea – începutul secolului al XIX-lea nu s-au soldat cu rezultatul scontat. Principala problemă internațională – cea orientală, rămînea nesoluționată. Guvernul țarist urmărea foarte atent raportul de forțe din Europa, în special procesul de descompunere a Imperiului Otoman. "Politica rusească în Balcani a fost de fapt o acțiune imperialistă, care își schimba uneori formele de manifestare în conformitate cu conjunctura politică, însă permanent rămînea consecventă. Rusia urmărea două scopuri principale: 1) Să pună mîna pe strîmtorile Bosfor și Dardanele și 2) Să facă cuceriri teritoriale în Peninsula Balcanică" .
Poziția ostilă luată de Rusia față de Imperiul Otoman, prin susținerea mișcărilor de eliberare națională din Balcani, avea să se finalizeze cu un nou conflict între aceste două Puteri. Situația internațională părea a fi favorabilă Rusiei, întrucât după lupta de la Navarin din 1827 relațiile dintre statele europene și turci s-au complicat .
Spre sfârșitul anilor '20 ai sec. al XIX-lea drept pretext pentru o nouă tentativă de a împărți posesiunile Imperiului Otoman a servit cererea Angliei, Franței, Austriei și, în special, a Rusiei de a acorda Greciei statut de autonomie.
Pentru Rusia războiul ruso-turc din 1828-1829 nu a fost o situație imprevizibilă, ci un pas foarte bine calculat și echilibrat. "De șase ani Rusia se pregătea de luptă, trei sute de mii de oameni cu arma la umăr așteptau cu nerăbdare ordinul de a trece Prutul."
Îmbrăcînd masca protectorului creștinilor din componența Imperiului Otoman, Rusia întreprindea către anul 1827 măsuri energice pentru a declanșa războiul și a-și asigura victoria în acest diferend. În acest scop, la începutul aceluiași an generalul Kiselev îl trimite în Principatele Române pe colonelul Ivan Liprandi cu misiunea de a spiona și a colecta informații utile despre forțele inamice.  Acesta, la rîndul său, a reușit să organizeze o rețea bine organizată de spioni care au informat armata rusă despre efectivul și dislocarea trupelor turcești, despre situația din ambele Principate. Activitatea acestuia a fost întreruptă de Ioan Sandu Sturza, care l-a expulzat din țară din moment ce a aflat despre scopul real al șederii în Principate.
Sultanul otoman, Mahmud al II-lea aflînd despre intențiile reale ale Imperiului Rus, la 20 decembrie 1827, declară în fața poporului său că Rusia a organizat răscoala grecească și este vinovată de toate greutățile prin care trece Imperiul Otoman. Tot el a specificat că Convenția de la Akkerman, din 17 octombrie 1826, a constituit un răgaz pentru Poartă, iar de acum încolo prevederile ei sunt nule. Toți musulmanii erau chemați să se pregătească de djihad – războiul sfînt contra necredincioșilor. Cu toate că nu se specifica împotriva cui urma să fie dusă lupta, era evident cine e principalul dușman .
Astfel, în relațiile ruso-otomane intervine o perioadă de tărăgănare a conflictului. Intervenția Marilor Puteri, în special a Angliei, în vederea medierei problemei date nu corespundea planurilor Imperiului Rus. Din acest considerent, la 26 februarie 1828, K.V. Nesselirode, vicecancelarul Rusiei, transmite o notă cabinetului britanic în care sublinia că Rusia va acționa indiferent de cursul tratativelor duse la Londra vis-à-vis de problema orientală .
La 12 aprilie 1828 Senatul emite un decret, conform căruia guberniile Podolia, Herson și Basarabia sunt declarate în stare de război .
Nicolai I va semna la 14 aprilie 1828 Manifestul despre proclamarea războiului Porții Otomane , care la 26 aprilie/8mai va fi publicat oficial. În aceeași zi va fi emisă declarația de război, iar K.V. Nesselirode va scrie marelui vizir Selim-pașa o scrisoare în care îl va informa despre principalele revendicări înaintate de Rusia față de Poartă .
În evoluția operațiilor militare din timpul războiului ruso-turc din 1828-1829 distingem două perioade: 1) 26 aprilie 1828 – mai 1829 și 2) mai 1829 – 2(14) septembrie 1829 . În prima perioadă Rusia va duce război pe două fronturi: pe cel din Balcani și pe cel din Caucaz, pentru ca în cea de-a doua perioadă să subaprecieze importanța celuia din urmă, unde se vor menține pozițiile ocupate din prima perioadă și să-și concentreze toate forțele în direcția Balcanilor.
Planurile militare turcești prevedeau un război de apărare pe teatrul de război în Balcani pe două linii: pe Dunăre și minții Balcani, iar în Caucaz era prevăzut și un plan de ofensivă .
Planurile militare rusești în cadrul acestui deziderat au fost întocmite în 1827 de către Șeful Statului-major baronul I. Diebici, care le va transmite Comandantului suprem al armatei a II-a generalului Wittghenstein . Planul definitiv a fost emis abia la 22 martie 1828. Conform acestora, pentru început urmau să fie ocupate Principatele Române în trei direcții, după care urma trecerea Dunării, în scurt timp ocuparea Balcanilor Mici, apoi ocuparea Adrianopolului și în cele din urmă semnarea unui tratat de pace la Constantinopol. Paradoxul constă în faptul că comandamentul armatei a II-a, care trebuia să ducă principalele operații militare, nu a participat la întocmirea acestui plan care nu corespundea potențialului real al armatei . Luptele din Caucaz urmau să asigure din spate frontul din Balcani și să slăbească forțele inamicului, în special la Dunăre. Ofensiva în Caucaz urma în direcția Caras – Erzerum .
Campania din 1828 pe frontul din Balcani
În ce privește de intervenția trupelor ruse pe teritoriul Principatelor române, atitudinea poporului român poate fi rezumată prin celebra frază a domnitorului Ioniță Sandu Sturza: "Nici n-am rîs cînd am venit și nici n-oi plînge cînd s-or duce" .
Operațiile militare încep la 25 aprilie 1828 prin trecerea Prutului în Principatele Române a trei coloane armate din corpul 6 și 7 armat:
•	Prima coloană, sub comanda generalului Kreiț a trecut prin Sculeni și în aceeași zi a ocupat Iașul, iar la 30 aprilie au ajuns la Focșani;
•	 Coloana a II-a, sub comanda generalului Liudingauzen-Wolf, a trecut Prutul pe la punctul Leca și s-a îndreptat spre Fălci, ajungînd la 30 aprilie la Brăila;
•	Ce-a de-a III-ea coloană trece Prutul prin Vadul-lui-Isac. Sub comanda generalului Geismar la 26 aprilie trece Siretul la Maximen și trecînd prin Buzău la 30 aprilie la ora 14.00 a ocupat Bucureștiul .
Pe parcursul lunii mai rușii au invadat întreg teritoriul Principatelor Române.
Baronul Meitani scria consulului austriac Blutte că toți turcii au fost cuprinși de o mare frică și, departe de a se mai gîndi la o invazie în Țara Românească, li se părea că-i văd deja pe ruși la porțile cetăților lor .
La 9 mai detașamentul de cazaci ocupă Craiova, iar corpul al III-lea cu generalul Rudzevici în frunte ajunge în satul Satunov, punct de trecere a Dunării. La 27 mai primii ruși, în frunte cu generalul Kurnosov, trec Dunărea, concomitent trec în înot Dunărea și detașamentele de cazaci sub comanda lui Sekretov și Stupacevski care au creat condiții pentru debarcarea brigăzii a II-a și a diviziei a 9 pedestre. Către orele 11.00 lagărul turc se afla în mîinile rușilor. La 30 mai sunt definitivate lucrările pentru montarea podului pe Dunăre, după care pe malul drept trece corpul al III-lea. În aceeași zi generalul Madatov ocupă cetatea Isaceea  .
În ceea ce privește ofensiva spre Balcani, a fost aleasă calea litoralului Mării Negre. La 1 iunie este ocupat Babadagul, iar la 6 iunie trupele rusești se opresc în satul Caras, întrucît armata rusă era repartizată la prea mare depărtare una de alta, fără a putea veni în ajutor. Astfel, o parte era îndreptată spre cetățile Macina, Tulcea, Chirsova și Chiustendji (Constanța), corpul al VI-lea, ce constituia ¼ din efectivul armatei, se afla în Principate, corpul al VII-lea, care număra ⅓ din armată, era îndreptat pentru asediul Brăilei, iar corpul al II-lea și al IV-lea nu aveau cum să ajungă la timp .
Pentru imperiul Rus, de o importanță strategică era cetatea Brăila, al cărei asediu a ținut o lună și care a fost foarte greu pentru ruși . În cele din urmă la 7 iunie Brăila cade. La 6 iunie detașamentul lui Rogovski ocupă cetatea Macin. La 11 iulie, în urma unui asediu de 7 zile organizat de generalul Madatov, a fost cucerită Hîrjova, a doua zi a căzut Constanța. Iar generalul Ușakov la 18 iunie cucerește cetatea Tulcea .
Domnul Moldovei Ion Sandu Sturza a fost arestat de colonelul Liprandi și a fost exilat în Basarabia. În acest mod, Liprandi s-a răzbunat pe expulzarea sa rușinoasă din Moldova în 1827 .
Cu toate acestea, planul lui Diebici s-a dovedit a fi ineficient, întrucît cuceririle obținute nu erau pe linia de bază, iar armata rusă se mișca foarte încet.
La 24 iunie începe mișcarea trupelor ruse spre direcțiile de bază, astfel încît la 29 iunie principalele forțe se vor întîlni în Bazardjic. Prin Chirsova spre Silistria a fost trimis un detașament de 10.000 oameni. Paralel în direcția Varna acționa un detașament sub comanda generalului Suhtelen. La 4 iulie generalul Ridgher ocupă cetatea Cozludji. Inițial, direcția principală urmărită era Varna. Însă, la 4 iunie generalul Bekendorf ocupă un punct de o importanță strategică, care se afla la 40 de verste de Șumla și la 50 de verste de la Varna și care realiza legătura între ele.
Asediul Șumlei începe la 8 iulie și s-a soldat cu un eșec pentru armata rusă care dispunea de 30 mii de oameni, față de cei 40 mii de ostași turci concentrați într-o cetate bine fortificată. În luna septembrie războiul trece în faza celui de poziții .
În timp ce principalele forțe armate țariste erau repartizate între trei cetăți – Șumla, Varna și Silistra, în iunie generalul Rot trece Dunărea, iar generalul Borozdin primește ordinul să supravegheze Principatele .
Luptele încruntate pentru cetatea Giurgiu încep la 21 iunie și deși timp de 9 ore armata comandantului turc Cuciuc-Ahmed-pașa care a atacat prima a fost distrusă, armata rusă s-a limitat la "șederea sub cetate", fără a trece în ofensivă.
 În urma unor acțiuni hotărâte turcii reușesc să ocupe Băileștii și să-l determine pe Gheismar să se retragă în Craiova. Însă, turcii în curând se vor retrage, întrucât vor fi greșit informați precum că principalele forțe rusești se îndreaptă în această direcție. La 12 septembrie turcii vor întreprinde o nouă ofensivă, însă, în urma unei diversiuni – a tacticii atacului prin surprindere, realizate de Gheismar în noaptea de 14 spre 15 septembrie, aceștia vor fi distruși, cu toate că forțele țariste erau inferioare celor otomane. Gheismar continuă ofensiva spre Calafat, la a cărei ziduri ajunge la 12 octombrie și o cucerește cu ușurință, întrucât turcii erau cuprinși de frică și panică .
Luptele pentru Silistria nu s-au încheiat cu succes pentru ruși, astfel obiectivul de bază al campaniei din 1828 din Balcani nefiind atins.
În cadrul luptelor au participat, ca și în războaiele ruso-turce precedent și voluntari români. În luptele de la Cioroiu, Crucea, Sisești, Calafat, Vidin, Băilești au participat detașamente de români conduse de N. Verbiceanu, I. Magheru . În lupta de la Calafat s-a remarcat detașamentul de panduri al lui I. Solomon .
Eșecul suferit pe frontul din Balcani în 1828 se datorează în mare parte atît planului de război ireal elaborat, și a situației în care se afla armata țaristă – epidemiile de ciumă și holeră, lipsa produselor alimentare, și nu în ultimul rînd a armamentului, cît și organizării proaste a armatei ruse.
 Campania din 1828 pe frontul din Caucaz
Campania din Caucaz este deschisă prin începerea ofensivei contra cetății Anapa, care este cucerită de flota Mării Negre și un detașament rusesc. Paralel sunt începute acțiuni în direcția cetății Karsa prin Gumra. La 14 iunie generalul Paskevici cu armata sa trece râul Arpaciai și înaintează spre Karsa. La 17 iunie, trecînd rîul Kars-ciai, armata țaristă ajunge la – Meșko localitate ce se afla la 20 de verste de cetatea Kars, apoi ocupă drumul care unește cetatea cu o altă cetate, Erzerum, pentru a bloca accesul ajutoarelor din partea celor din urmă în timpul asedierii. La 18 iunie începe asediul cetății Karsa și, după lupte grele, la 25 iunie, la ora 10.00, aceasta cade . Acesta a fost un moment de cotitură pentru armata otomană pe teatrul caucazian de război, pentru că de acum încolo ea va trece doar la apărare.
Paskevici îl va anunța pe Nicolai I că nu mai puțin importantă este și cetatea Ahalcalachi, care se afla la o distanță de 100 de verste de Karsa. În dimineața zilei de 23 iunie rușii ating zidurile acestei cetăți, pe care o cuceresc la 24 iunie. La 26 iunie, fără a întâlni rezistență, generalul Raevski ocupă cetatea Hertvis. La 4 august începe lupta pentru cetatea Ahalțiha care este cucerită la 16 august datorită spiritului armatei caucaziene rusești conduse de ilustrul strateg, generalul Paskevici . La 17 august detașamentul generalului Vodboliski este îndreptat spre cetatea Ațhur, care controla drumul spre Gruzia. Ajungînd la porțile cetății în aceeași zi (cetatea se afla la o distanța de numai 29 verste de Ahalțiha), în urma tratativelor cetatea este cedată fără luptă de către turci. O altă divizie, sub conducerea lui Berhman, se îndreaptă la 21 august spre Ardagan, care, părăsită de turci, este ocupată de ruși la 22 august.
În urma asediului cetății Poti (litoralul Gruziei) de către generalul Ghesse, la 15 iunie comandantul garnizoanei turcești Aslan-bec ia înmînat cheile cetății.
La 25 august Ciavciavadze începe ofensiva în pașalîcul Baiazet. În dimineața zilei de 28 august, cînd acesta a ajuns în orașul Baiazet, a venit un sol din partea lui Beliuli-pașa și i-a deschis porțile cetății. După care au fost ocupate, fără luptă, orașele Diadin, Hamura. Practic întreg pașalîcul era în mîinile rușilor care i-au propus să ocupe cetatea fără luptă. La 12 septembrie apariția instantanee a armatei țariste sub zidurile cetății Toprah-cale i-a pus pe turci pe fugă, iar la 20 septembrie detașamentul de cavaleri al lui Basov ocupă, fără nici o greutate, localitatea Sofichente. În cele din urmă, în ajutorul acestora au sosit forțe noi care au reușit să mențină cuceririle realizate de Ciavciavadze în pașalîcul Baiazet .
Către începutul lunii septembrie pe frontul din Caucaz rușii reușiseră să cucerească trei pașalîcuri – Karas, Ahalițih și Baiazet, nouă cetăți, să ia în prizonierat aproximativ 8.000 soldați turci și să captureze armament . Astfel, campania din Caucaz se încheie cu cuceriri importante.
Campania din 1829
Planul de acțiune pentru anul 1829 a fost supus unor discuții aprige datorită insuccesului suferit pe frontul din Balcani. Astfel, planul lui Dibici nu va fi acceptat, iar la 19 noiembrie țarul Nicolai I va organiza la propunerea lui I.V. Vasilikov, un comitet special care va elabora planul de acțiune militară pentru anul 1829. Conform acestuia, ofensiva principală era îndreptată în direcția Silistria, Șumla, rușii trec Balcanii și ocupă Bungasul, Aidosul și Carnabanul, după care, dacă sultanul va refuza să semneze pacea în condițiile înaintate de ruși, operațiile militare vor continua în direcția Constantinopolului . Acest planul va determina caracterul ofensiv al campaniei din 1829 pe teatrul din Balcani. Succesele obținute pe frontul din Caucaz au determinat poziția indiferentă a marilor demnitari, cari nu-i acordă nici o atenție în 1829. Acesta va fi prelucrat și emis în varianta finală de Diebici la 8 ianuarie 1829.
Înainte de a începe campania, pentru mișcarea mai lejeră a armatei ruse a fost suprimat cordonul sanitaro-vamal de pe Nistru , astfel încât armata a II-a să fie concentrată rapid în direcția principală de ofensivă. Prutul a fost trecut de 10-15 mii de ostași .
Pentru a cuceri cetatea Silistra au fost trimise corpul al III-lea sub comanda generalului Crasovskii și corpul al II-lea sub comanda generalului Palen. Pe la mijlocul lunii aprilie 1829 armata rusă trece din nou Dunărea și în luna mai înconjoară cetatea Silistra . În noaptea de 13 spre 14 mai armata rusă începe bombardarea Silistrei care a ținut până la 3.00 noaptea.  Așa a început lupta pentru această cetate. Abia la 18 iunie, după lupte grele, cetatea este cucerită de către ruși, toți ostașii otomani au fost făcuți prizonieri, iar populația civilă și administratorii au părăsit orașul. După aceasta Diebici îi ordonă lui Krasovski să înainteze spre Șumla, lui Madatov și Malinovskii spre Akadanar, iar generalului Frolov să înainteze spre Cozludji .
Dispunînd de mai multe trupe, Diebici se preface că vrea să atace Șumla, determinîndu-l pe Reșid-pașa să concentreze în jurul ei toată armata sa. Între timp, Dibici trimite pe ascuns, o parte din oastea sa ca să treacă Balcanii, diversiune care i-a reușit cu succes . După care a urmat cucerirea Burgosului și a Aidonului care au creat condiții favorabile armatei țariste în drumul său spre Adrionopol. În noaptea de 19 (7) august armata rusă ajunge în apropierea Adrionopolului, iar în ziua de 20 (8) august aceasta a intrat în oraș, acțiune ce a constituit o amenințare directă asupra capitalei Imperiului Otoman, determinînd guvernul turc să ceară pace.
În ceea ce privește operațiile militare din timpul războiului ruso-turc din 1828-1829, menționăm că victoria obținută de ruși i-a costat foarte scump: numeroase jertfe umane și pierderi materiale, iar succesul obținut de ei se datorează în mare parte crizei prin care trecea Imperiul Otoman: el nu avea armament modern care să-i permită să opună armatei ruse o rezistență la nivel. Cu toate acestea, nu poate fi ignorată ingeniozitatea comandanților de oști ruși, care, deși aveau în supunere detașamente ce sufereau mari lipsuri, au reuși prin diferite tactici militare să obțină victorie în situații dintre cele mai dificile.

Războaiele Ruso-Turce

Cauzele și desfășurarea Războiului ruso-turc din 1828-1829


The year 1907 in architecture involved some significant architectural events and new buildings.

Events

 January – Plans for St David's Hotel, a hotel for golfers at Harlech, Gwynedd, Wales, are drawn up by the Glasgow School architect George Walton for a syndicate of entrepreneurs of which he is a member. The hotel closes in 2008, and planning permission for demolition is approved in 2009.
 May 18 – The foundation stone of Bedford School chapel in England, designed by G. F. Bodley, is laid.
 September 29 – The foundation stone of Washington National Cathedral in Washington, D.C., designed by G. F. Bodley, is laid.
 Deutscher Werkbund is founded by Hermann Muthesius in Munich.
 City plan for Barcelona by Léon Jaussely officially adopted.
 District plan for Highland Park, Texas, by Wilbur David Cook and George Kessler drawn up.
 English designer C. R. Ashbee is commissioned to build the Villa San Giorgio in Taormina, Sicily.

Buildings and structures

Buildings completed

 April 13 – Old New York Evening Post Building at 20 Vesey Street on Manhattan, designed in Art Nouveau style by Robert D. Kohn, opened.
 October 8 – Kirche am Steinhof in Vienna, designed by Otto Wagner.
 Great Mosque of Djenné in French Sudan.
 Port of Liverpool Building in Liverpool, England, designed by Sir Arnold Thornely.
 Tampere Cathedral, Finland, designed by Lars Sonck.
 Poti Cathedral in Georgia within the Russian Empire, designed by Alexander Zelenko and Robert Marfeld and constructed on the Hennebique system.
 St Matthew's Church, Paisley in Scotland, designed by W. D. McLennan.
 St. Joseph's Catholic Church (Krebs, Oklahoma).
 Rebuilt Sainte-Madeleine, Strasbourg, in Alsace-Lorraine, designed by Fritz Beblo.
 The Magasins Réunis, a large department store in Nancy, France, by Lucien Weissenburger (after seventeen years of work).
 Villa Fruhinsholz in Nancy, France, designed by Léon Cayotte.
 Stadttheater Barmen in Wuppertal and Stadttheater Düren, both designed by Carl Moritz in Germany.
 North Hall, the fifth dormitory on the quad  at Vassar College, USA. The building is renamed Jewett Hall in 1912 in honor of the College's first president, Milo P. Jewett.
 Rebuilt Basel SBB railway station in Switzerland, designed by Emil Faesch and Emmanuel La Roche.

Awards
 AIA Gold Medal – Aston Webb.
 RIBA Royal Gold Medal – John Belcher.

Births

 June 17 – Charles Eames, American designer (died 1978)
 July 7 – Ben-Ami Shulman, Israeli architect (died 1986)
 August 13
 J. M. Richards, English architectural writer (died 1992)
 Basil Spence, Indian-born British architect (died 1976)
 December 15 – Oscar Niemeyer, Brazilian architect (died 2012)
 Walter Segal, German-born architect, pioneer of self-build methods (died 1985)

Deaths
 January 24 – Vilhelm Dahlerup, Danish historicist architect (born 1826)
 May 6 – Emanuele Luigi Galizia, Maltese architect and civil engineer (born 1830)
 June 14 – William Le Baron Jenney, American architect credited with building the first skyscraper (born 1832)
 October 21 – George Frederick Bodley, English architect (born 1827)
 November 30 – Ludwig Levy, German Jewish historicist architect (born 1854)

References

1907 in architecture


Afonso Fioreze CP (* 1. Juni 1942 in Rio Branco do Sul, Paraná; † 6. Februar 2021 in São Paulo) war ein brasilianischer Ordensgeistlicher und römisch-katholischer Bischof von Luziânia.

Leben
Afonso Fioreze trat der Ordensgemeinschaft der Passionisten bei, legte am 3. Februar 1964 die Profess ab und empfing am 26. Juli 1970 in Rio Branco do Sul die Priesterweihe. Er studierte Philosophie an der Pontifícia Universidade Católica do Paraná und Theologie an der Faculdade de Teologia Evangélica em Curitiba.

Papst Johannes Paul II. ernannte ihn am 5. November 2003 zum Koadjutorbischof von Luziânia. Der Apostolische Nuntius in Brasilien, Erzbischof Lorenzo Baldisseri, spendete ihm am 15. Februar des nächsten Jahres die Bischofsweihe; Mitkonsekratoren waren Pedro Antônio Marchetti Fedalto, Erzbischof von Curitiba, und Washington Cruz CP, Erzbischof von Goiânia. Mit dem Rücktritt Augustyn Januszewicz' OFMConv am 15. September 2004 folgte er diesem im Amt des Bischofs von Luziânia nach.

Am 12. Juli 2017 nahm Papst Franziskus seinen altersbedingten Rücktritt an. Fioreze erlag im Februar 2021, im Alter von 78 Jahren, einem Krebsleiden.

Weblinks

Einzelnachweise

Römisch-katholischer Bischof (21. Jahrhundert)
Römisch-katholischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
Koadjutorbischof
Passionist
Brasilianer
Geboren 1942
Gestorben 2021
Mann
Person (Luziânia)
Religion (Goiás)
Person des Christentums (Brasilien)
Römisch-katholische Kirche in Brasilien

Afonso Fioreze


كأس الأمير فيصل بن فهد (كأس الاتحاد السعودي لكرة القدم سابقاً)  انطلقت مسابقة كأس الأمير فيصل بن فهد في عام 1977م ـ تحت مسمى كأس الاتحاد السعودي لكرة القدم، وهي إحدى مسابقات الاتحاد العربي السعودي لكرة القدم الرسمية التي اقتصرت فيما بعد على مشاركة اللاعبين تحت 23 سنة والسماح بخمسة لاعبين من الفريق الأول، قبل أن يتم تحويلها بالكامل لبطولة أولمبية عام 2011مـ، تم تغيير اسم المسابقة إلى مسماها الحالي في موسم 2000م، تخليداً لذكرى الأمير الراحل فيصل بن فهد.

نظام المسابقة
منذ موسم 2010/2011 تقام المسابقة بنظام الدوري الكامل من دورين لأعمار تحت 21 سنة (فئة الأولمبي) لأندية الدرجتين الممتازة والأولى.

تاريخ المسابقة
انطلقت المسابقة عام 1977م - ثم توقفت لمدة 8 سنوات، استكملت بعد ذلك بشكل سنوي لكنها لم تقام في عام 1991م - ـ بسبب أحداث حرب الخليج الثانية ثم تحولت عام 2011 إلى بطولة أوليمبية. ويعد نادي النصر أول من حقق البطولة في عامها الأول، فيما يعد نادي الهلال الأكثر حصولا عليها بواقع 9 مرات يليه نادي الشباب (السعودية) بـ 6 مرات.

قائمة الأبطال

الأداء بالنادي

وصلات خارجية ومصادر

 تحويل كأس فيصل لبطولة أولمبية

عدد مرات تحقيق الفرق للبطولة

مراجع

كأس الاتحاد السعودي
كؤوس كرة قدم في السعودية
كؤوس كرة قدم وطنية
منافسات كؤوس كرة القدم في السعودية

كأس الأمير فيصل بن فهد


Željka Nikolić (n. 12 iulie 1991, în Priboj, RSF Iugoslavia) este o handbalistă din Serbia care joacă pentru echipa românească CS Gloria 2018 Bistrița-Năsăud pe postul de extremă dreapta. Ea este și componentâ a echipei naționale a Serbiei.

Nikolić a început să joace handbal la echipa ŽRK Priboj și a trecut apoi pe la ŽRK Crvena Zvezda, ORK Vrnjačka Banja, ŽORK Jagodina și ŽRK Biseri, înainte de a fi cooptată de ŽRK Budućnost. Alături de clubul din Podgorica, Željka Nikolić a ajuns de două ori în finala Ligii Campionilor EHF, pe care a câștigat-o în 2012 și 2015.

Palmares
Liga Campionilor EHF:
 Câștigătoare: 2012, 2015
Finalistă: 2014
Optimi de finală: 2021
Calificări: 2010, 2019

Liga Europeană:
Sfertfinalistă: 2022

Cupa EHF:
 Câștigătoare: 2018
Grupe: 2019
Turul 2: 2010, 2020

Liga Națională:
 Medalie de bronz: 2021

Cupa României:
 Câștigătoare: 2020
 Finalistă: 2017

Supercupa României:
 Câștigătoare: 2020
 Finalistă: 2017

Campionatul Muntenegrului:
Câștigătoare: 2012, 2013, 2014, 2015

Cupa Muntenegrului:
 Câștigătoare: 2012, 2013, 2014, 2015

Liga regională:
Câștigătoare: 2013

Statistică goluri și pase de gol
''Conform Federației Europene de Handbal și Federației Internaționale de Handbal:

Goluri în competițiile naționale:

Goluri în Liga Națională

Goluri în Cupa României

Goluri în Supercupa României

Goluri și pase de gol în competițiile internaționale:

Goluri și pase de gol la Campionatul European de Handbal Feminin pentru Junioare

Goluri și pase de gol la Campionatul Mondial de Handbal Feminin pentru Junioare

Goluri și pase de gol la Campionatul European de Handbal Feminin pentru Tineret

Goluri și pase de gol la Campionatul Mondial de Handbal Feminin pentru Tineret

Goluri și pase de gol la Campionatul European de Handbal Feminin

Goluri și pase de gol la Campionatul Mondial de Handbal Feminin

Goluri în Liga Campionilor

Goluri în Cupa Cupelor

Goluri în Liga Europeană

Goluri în Cupa EHF

Note

Legături externe
Željka Nikolić pe pagina oficială a EHF

Nașteri în 1991
Sportivi sârbi în viață
Jucătoare de handbal din Serbia
Handbaliști expatriați
Sârbi expatriați în Muntenegru
Sârbi expatriați în Danemarca
Sârbi expatriați în România
Handbaliste câștigătoare ale Ligii Campionilor EHF Feminin
Handbaliste ale SCM Râmnicu Vâlcea

Željka Nikolić


Rusenski Lom (în ) este un râu din nord-estul Bulgariei, ultimul mare afluent de dreapta al Dunării. El se formează prin unirea râurilor Beli Lom (Lomul Alb) și Cerni Lom (Lomul Negru), primul izvorând de la sud de Razgrad și al doilea de sud-est de Popovo.

Izvorul râului Beli Lom aflat la și la altitudinea de 360 de metri deasupra nivelului mării este acceptat provizoriu ca punctul de pornire al râului Rusenski Lom. Înainte de unirea lor, râul Cerni Lom are o lungime de 114,2 km și un bazin hidrografic de 1.550 km2 și râul Beli Lom are o lungime de 122,8 km și un bazin hidrografic de 1.310 km2. Ambele râuri curg în principal către nord-vest (Beli Lom curge către vest în direcția Senovo, iar Cerni Lom curge către nord-vest până la Șirokovo și apoi către nord-est) și se apropie unul de altul până se unesc la est de Ivanovo. Rusenski Lom se varsă în Dunăre în orașul Ruse, care-i dă râului numele său. Lungimea totală a râului de la izvorul afluentului Beli Lom este de 196,9 km. Gura de vărsare în Dunăre se află la altitudinea de 18 metri deasupra nivelului mării.

Rusenski Lom curge prin Parcul natural Rusenski Lom.

Note

Râuri din Bulgaria
Bazinul hidrografic al Dunării

Rusenski Lom


Agrilus proditor é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, 1917.

Referências

proditor

Agrilus proditor


An Polystachya gabonensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Victor Samuel Summerhayes. An Polystachya gabonensis in nahilalakip ha genus nga Polystachya, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Gabon. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Polystachya

Polystachya gabonensis


الاشتراكية العربية هي أيديولوجيا سياسية مبنية على الخلط بين القومية العربية ووالاشتراكية. فالاشتراكية العربية تختلف عن الأفكار الاشتراكية المنتشرة في العالم العربي والتي تسبق قدوم فكرة الاشتراكية العربية بما يقارب الخمسين عاما.

الخلفية والنفوذ
مثلت الاشتراكية العربية تيارا سياسيا مهما تاريخيا، مع أن نفوذها ضعف منذ ذلك الوقت. وصل هذا النفوذ ذروته خلال العقدين 50 و 60 من القرن الماضي، عندما شكلت الأيديولوجيا التي بني حولها حزب البعث العربي الاشتراكي وبشكل أقل الحركة الناصرية. عبارة الاشتراكية العربية هي من صنع ميشيل عفلق، أحد مؤسسي حزب البعث، لتمييزها عن الفكر الاشتراكي الماركسي الدولي في شرق أوروبا وشرق آسيا والرؤية الأوروبية الغربية للديمقراطية الاشتراكية.

الأيديولوجيا
بالنسبة للعديد ومنهم ميشيل عفلق، الاشتراكية العربية كانت خطوة طبيعية في سبيل تكريس الوحدة العربية والحريات، كون النظام الاشتراكي في الملكية والتنمية وحده القادر على تجاوز مخلفات الاستعمار في العالم العربي. في نفس الوقت الاشتراكية العربية شديدة الاختلاف عن الحركات الاشتراكية بشرق أوروبا وشرق آسيا، التي كانت علمانية ودولية. وبخلاف نظيرها الصيني، قاعدة الحركة الاشتراكية العربية ليست عرقية، بل ثقافية ودينية. وبذلك كانت الاشتراكية العلمانية المعادية للديانات الشرق أوروبية وشرق آسيوية كانت تعتبر غير ملائمة للعالم العربي. بينما توافقت الاشتراكيات العربية والشرق أوروبية في البرامج الاقتصادية والاجتماعية، تفارقها في قواعد الفكر والمعتقد الديني حد من قوتها الثورية فملكية أدوات الإنتاج وجب تأميمها، لكن مع احترام العادات والقيم مثل الملكية الخاصة والإرث. كانت بعض أهداف الاشتراكية العربية القضاء على هياكل الاشتراكية البدائية مثل الإقطاعية والرحلية والقبائلية والطائفية الدينية واضطهاد المرأة، لكن بدون المساس بالروابط الاجتماعية التي تكون الهوية العربية.

عادة ما كانت توصف الاشتراكية العربية على أنها في منتصف الطريق بين الرأسمالية الغربية والشيوعية الشرقية، وأنها تعبير حديث على القيم العربية الأصيلة.

يقول البعض بأن أهم المظاهر الاقتصادية للاشتراكية العربية كانت إصلاحات الأراضي في مصر (1952) وسورية (1963) والعراق (1970) وتأميم أهم القطاعات الصناعية والمصرفية في هذه الدول. في مصر وسورية العديد من هذه السياسات عكست فيما بعد. بينما حققت أكثر نجاحا في العراق، أغلب الضن يعزى إلى الثروات النفطية، حتى بداية حرب الخليج الأولى سنة 1980.

التدهور

الاشتراكية العربية، الناشئة عن الفكر القومي العربي، فقدت الكثير من جاذبيتها بعد هزيمة الجيوش العربية في حرب 1967، التي أضعفت من مكانة الرئيس المصري جمال عبد الناصر الذي مثل لدى العديد في العالم العربي صورة الزعيم قومي. بينما حافظت الاشتراكية العربية على قاعدة شعبية في الأعوام الموالية، كرست هزيمة حرب 1967 إعادة تفكير جوهرية على صعيد السياسات العربية، وقال البعض بأنها بداية نهاية الحقبة الاشتراكية العربية. تحول حزب البعث في كل من سورية والعراق في نهاية الستينيات من حركة أيديولوجية إلى وسيلة لتبرير الحكم الشمولي، فقدت الاشتراكية السياسية أهميتها السياسية. لم تعد الاشتراكية العربية قوة سياسية مهمة اليوم، لكن من آثارها الطابع العلماني لبعض الحكومات العربية. الأفكار القومية العربية لا تزال تحضى بقاعدة كبيرة من بين المثقفين العرب الذين يرون فيها حلا وسط بين الرأسمالية «الأنانية» والشيوعية «المعادية للمعتقدات الدينية».

قائمة شخصيات اشتراكية عربية
فيما يلي قائمة بالشخصيات التي عرفت بميولاتها أو انتمائها الاشتراكي العربي مع أن بعضها لم يستعمل علنا المصطلح أو عبرت عن اعتراضها عليه.
 جورج حبش
 زكي الأرسوزي
 حافظ الأسد
 بشار الأسد
 هواري بومدين
 الوالي مصطفى سيد
 جمال عبد الناصر
 جعفر النميري
 صلاح الدين البيطار
 أحمد بن بلة
 المهدي بن بركة
 ياسر عرفات
 صدام حسين
 أكرم الحوراني
 محمد سياد بري
 معمر القذافي
 كمال جنبلاط
 عبد الفتاح إسماعيل الجوفي

مراجع

وصلات خارجية

اشتراكية

اشتراكية عربية


ليالي فبراير، هو مهرجان غنائي ثقافي اجتماعي وديني. أقيم لأول مرة في دولة الكويت في الفترة ما بين 28 فبراير - 20 مارس 2009. وكان من المفترض إقامته لأول مرة في الفترة ما بين 1 فبراير 2009 حتى 21 فبراير 2009 ولكن تم تأجيله بعد مجزرة غزة في ديسمبر 2008.

نبذة عن المهرجان

يعتبر مهرجان ليالي فبراير ثاني مهرجان غنائي يقام في الكويت بعد مهرجان هلا فبراير. نظم الدورة الأولى منه تلفزيون الوطن بالتعاون مع شركة روتانا مع ليواكب الاحتفالات الوطنية وأعياد التحرير والاستقلال في شهر فبراير.

وقد تبلورة فكرة إقامة المهرجان بعد أن دبت خلافات بين الجهة المنظمة لحفلات هلا فبراير وشركة روتانا (وهي الشركة التي قامت بتنظيم المهرجان في السنوات الخمس السابقة لعام 2009). حين حاولت روتانا متمثلة بالمدير التنفيذي سالم الهندي التدخل في غير شؤونه ومحاولة السيطرة الكاملة واحتكار مهرجان هلا فبراير. وكبرت الخلافات لأسباب عديدة منها معارضته لتواجد الفنانة أصالة بسبب خلافه الشخصي معها بالرغم إنها من شركة روتانا، ولرغبته المستمرة بدعوة فناني روتانا بغض النظر إن كانت لهم جماهيرية في الكويت أم لا. فجاءت فكرة إقامة حفلات غنائية بنفس فترة مهرجان هلا فبراير لمنافسته. وبعد شراء قناة الراي حقوق البث الخاصة بنقل حفلات هلا فبراير مباشرة، وعدم حصول قناة الوطن على تلك الحقوق لبث الحفلات، إتجهت قناة الوطن لتنظيم المهرجان بمشاركة مع شركة روتانا.

الدورة الثانية من المهرجان
تولى تلفزيون الوطن منفردًا تنظيم المهرجان بعد انسحاب شركة روتانا، كما دمجت فعاليات المهرجان مع مهرجان هلا فبراير بحيث تكون الفعاليات الدينية والفنية والشعرية في مهرجان هلا فبراير هي فعاليات ليالي فبراير مع احتفاظ كل مهرجان باسمه.

البرامج والفعاليات
يضم المهرجان عدد من الفعاليات والبرامج، يمكن تقسيمها إلى خمس فئات حسب انشطتها وهي : (أمسيات شعرية، ندوات دينية، حفلات غنائية، حفلات شعبية، مهرجان انشادي)

الحفلات الغنائية في الدورة الأولى

الحفلات الغنائية في الدورة الثانية

الحفلات الغنائية في الدورة الثالثة

الحفلات الغنائية في الدورة الرابعة
ألغيت الحفلات الغنائية ضمن هذه الدورة وذلك تضامنًا مع ما يتعرض له الشعب السوري. إلا إنه تم بعد ذلك الإعلان عن إقامه حفلين غنائيين فقط.

المراجع

مهرجانات في الكويت

ليالي فبراير


Paul Michael Kelly (Brooklyn, 9 de agosto de 1899 – Beverly Hills, 6 de novembro de 1956) foi um ator americano de teatro, cinema e televisão. Sua carreira sobreviveu a uma condenação por homicídio culposo, ligada a um caso, que o levou a passar um tempo na prisão no final dos anos 1920.

Carreira
Kelly alternou entre o palco e a tela como ator. Ele era um protagonista masculino bonito e popular ou co-estrela em peças da Broadway do final dos anos 1910 e ao longo dos anos 1920. Kelly fez sua estreia no cinema falado em 1933 na Broadway Through a Keyhole. No decorrer de sua carreira e vida relativamente curta, estima-se que Kelly trabalhou no palco, na tela e na televisão em mais de quatrocentos papéis.

Em 1948, Kelly ganhou o prêmio Tony de Melhor Ator por seu papel na peça Command Decision. Clark Gable mais tarde desempenhou o mesmo papel na versão cinematográfica da peça. Kelly dividiu o prêmio com Henry Fonda por Mister Roberts e Basil Rathbone por The Heiress.

Condenação por homicídio culposo
Em 16 de abril de 1927, um bêbado Kelly confrontou seu colega ator Ray Raymond sobre seu caso e amor pela esposa de Raymond, a atriz Dorothy Mackaye. Raymond, que também estava bêbado, não era páreo para Kelly, que era consideravelmente maior do que ele. Durante o confronto, Kelly o atingiu várias vezes e o deixou no chão.

Mackaye negou as alegações no tribunal de que ela havia se envolvido romanticamente com Kelly antes da morte de Raymond, mas as cartas de amor de Kelly para ela foram apresentadas como prova. Ela foi acusada de conspiração criminosa pela tentativa de encobrimento e condenada a um a três anos, mas cumpriu menos de 10 meses. Kelly foi sentenciada a até 10 anos, mas cumpriu apenas 25 meses na prisão de San Quentin. As condições de sua libertação incluíam que ele não deveria se casar por 18 meses após sua libertação e que teria que trabalhar como escriturário por US$ 30 por semana. Kelly achou insustentável trabalhar como escriturário e convenceu os supervisores de sua liberdade condicional a permitir que ele voltasse a atuar na Broadway, com a condição de que continuasse limitado a uma renda de US$ 30 por semana.

Anos depois, Kelly fez o papel de San Quentin Warden Clinton Duffy em Duffy of San Quentin.

Vida pessoal

Kelly e Mackaye se casaram em 1931, logo após o término da condicional de Kelly que o proibia de se casar. Eles se apresentaram na Broadway e depois voltaram para a Califórnia, onde a filha de Mackaye, Valerie Raymond, foi aparentemente adotada por Kelly e ficou conhecida como Mimi Kelly. Mais tarde, Mimi teria sua própria e modesta carreira na Broadway.

O relato de Dorothy Mackaye sobre suas experiências, Women in Prison, tornou-se um filme, Ladies They Talk About (1933), com Barbara Stanwyck, e foi refeito como Lady Gangster em 1942.

Mackaye morreu em um acidente de carro em 1940, quando seu carro guinou para o lado e caiu em uma vala. Ela voltou para casa e, tentando amenizar as preocupações de Kelly, insistiu que não estava gravemente ferida. No entanto, ela sofreu ferimentos internos e morreu em poucas horas.

Kelly morreu de ataque cardíaco aos 57 anos em 6 de novembro de 1956, em Beverly Hills, na Califórnia.

Filmografia

Bibliografia

Ligações externas

Norte-americanos de ascendência irlandesa
Vencedores do Tony
Sepultados no Holy Cross Cemetery
Mortos em 1956
Nascidos em 1899

Paul Kelly


La Selección de baloncesto de Macedonia del Norte () es un equipo formado por jugadores de nacionalidad macedonia que representa a la Federación de Baloncesto de Macedonia del Norte en las competiciones de baloncesto internacionales y regionales que organizan la Federación Internacional de Baloncesto (FIBA) (Federation International of Basketball Asotiation) o los Juegos Olímpicos organizados por el Comité Olímpico Internacional (COI).

Actualmente la selección macedonia ocupa el puesto número 33 del Ranking FIBA gracias a su buena participación en el Eurobasket 2011.

Historia
La selección de Macedonia del Norte fue fundada en el año 1991, tras su independencia de la República de Yugoslavia. Desde entonces la Selección de baloncesto de Yugoslavia y la de Macedonia jugaban por separado. Un año después la Selección de Bosnia y Herzegovina se independizó de Yugoslavia y las tres jugabas por separado. La primera aparición de Macedonia en una competición organizada por la FIBA fue en el año 1999 en el Eurobasket de Francia, después en el Eurobasket de 2009 de Polonia.

Actualmente la Selección de baloncesto de Macedonia, ocupa el puesto número cuarenta y siete del Ranking FIBA, compartiéndolo con Portugal y Bosnia-Herzegovina.

Historial

Eurobasket

 De 1935 a 1991 ver Selección de baloncesto de Yugoslavia.

Mundial

Juegos Olímpicos
· La selección de baloncesto de Macedonia no ha participado en ninguno de los Juegos Olímpicos.

Juegos Mediterráneos
· La selección de baloncesto de Macedonia no ha participado en ninguno de los Juegos Mediterráneos.

Finales

Finales
Ninguna.

Tercer y Cuarto Puesto

Macedonia vs. Rusia
(Eurobasket 2011)

4º puesto en eurobasquet de lituania de 2011

Plantillas históricas
Juegos Olímpicos de Barcelona 1992: No participó.

Eurobasket 1993 Alemania: No participó.

Mundobasket 1994 Canadá: No participó.

Eurobasket 1995 Grecia: No participó.

Juegos Olímpicos de Atlanta 1996: No participó.

Eurobasket 1997 España: No participó.

Mundobasket 1998 Grecia: No participó.

Eurobasket 1999 Francia: Puesto N.º 13

Plantilla no disponible

Juegos Olímpicos de Sídney 2000: No participó.

Eurobasket 2001 Turquía: No participó.

Mundobasket 2002 Estados Unidos: No participó.

Eurobasket 2003 Suecia: No participó.

Juegos Olímpicos de Atenas 2004: No participó.

Eurobasket 2005 Serbia y Montenegro: No participó.

Mundobasket 2006 Japón: No participó.

Eurobasket 2007 España: No participó.

Juegos Olímpicos 2008 Pekín: No participó

Eurobasket 2009 Polonia: Puesto N.º 9

Plantilla: Entrenador: Jovica Arsic Jugadores: Vrbica Stefanov, Dimitar Mirakovski, Darko Sokolov, Riste Stefanov, Vodjan Stojanovski, Pero Blazevski, Dime Tavoski, Todor Gecevski, Pero Antic, Damjan Stojanovski, Jeremiah Massey, Pedrag Samardziski.

Mundobasket 2010 Turquía: No participó.

Eurobasket 2011 Lituania: Puesto N.º 4

Entrenador: Marin Dokuzovski Jugadores: Dimitar Mirakovski, Vlado Ilievski, Darko Solokov, Bo McCalebb, Vojdan Stojanovski, Damjan Stojanovski, Marko Simonovski, Todor Ghecevski, Pero Antic, Ivica Dimcevski, Gjorgi Chekovski, Predrag Samardziski

Jugadores Históricos

Vrbica Stefanov
Vrbica Stefanov: Jugador de 1.88 m que fue durante la última década el referente de la selección de Macedonia.  Jugó con MZT Skopje (1992-98), Rabotnicki Skopje (1998-99), Karsiyaka Izmir (1999-2000, Turquía), AEK Atenas BC (2000-01, Grecia), Montepaschi Siena (2001-05, Italia). Después de haber firmado con el KK Crvena Zvezda de Belgrado, jugó sólo un partido, en octubre de 2006 y dijo que se retiraba del baloncesto. En febrero de 2007 fichó por el ViveMenorca de la ACB España, para toda la temporada y el resto de la siguiente.

El 23 de marzo de 2009, Vrbica Stefanov fue galardonado con la Medalla de Servicio a la Patria por el entonces presidente de la República de Macedonia, Branko Crvenkovski, en reconocimiento a sus logros deportivos y su contribución al desarrollo y la popularización del deporte en Macedonia, así como la promoción del país en el extranjero.

Petar Naumoski
Petar Naumoski: Jugador macedonio de baloncesto de los 80, los 90 y la actualidad. Fue miembro de la mítica Jugoplastika que ganó tres copas de Europa seguidas (en realidad, Naumoski sólo estuvo en las dos últimas) y uno de los mejores bases de su época, comandando al Efes Pilsen turco y a la Benetton de Treviso.

Debutó como profesional en la Jugoplastika de Split en 1989, donde estuvo dos años. En 1991 se incorporó al Robotnicki de su país y al año siguiente ya se estableció en Turquía para jugar en el Efes Pilsen. En su primera etapa pasó dos años, tan buenos que en 1994 llegó a la Benetton de Treviso. Tras un año en Italia, regresó a Estambul, donde jugó otra etapa de cuatro años en el Efes Pilsen. En 2000 retornó a Treviso y jugó una temporada más. A partir de ahí, pasó otra temporada en el Montepaschi Siena y dos más en Milán. Su último año lo pasó en Turquía, en las filas del Ülker. Su palmarés es de dos Copas de Europa, una Recopa y una Korac, dos ligas y dos copas yugoslavas, cinco ligas y cinco copas turcas y una copa de Italia.

Bo McCalebb
Bo McCalebb: Jugador estadounidense con pasaporte macedonio que juega actualmente en la Selección de baloncesto de Macedonia. Ganó el cuarto puesto del Eurobasket 2011 y consiguió pertenecer al quinteto ideal del campeonato, en ese quinteto figuraba también Tony Parker (Francia), Juan Carlos Navarro (España), Andrei Kirilenko (Rusia) y Pau Gasol (España).

Bo Maccaleb empezó a jugar con diez años al baloncesto con niños de 16 y 17 años. Este jugador mide 1'83 cm y funciona como base. Un jugador muy ágil y por eso consiguió con su equipo ese merecido cuarto puesto. Este magnífico jugador estuvo en la Universidad de Nueva Orleans desde el 2003 al 2008. En el 2008 empieza su carrera profesional fichando por el Mersin BB (Turquía), al pasar la temporada fichó por el gran KK Partizán de Serbia. Al terminar la temporada se mudó al equipo italiano de Siena, Montepaschi de Siena, actualmente juega en el equipo turco Fenerbahçe Ülkerspor, club con el que firmó en el año 2012.

En macedonio ha ganado la Liga del Adriático del 2010 y la Kup Radivoja Koraća del 2010 con el KK Partizán. Con el Montepaschi ganó los siguientes títulos: Lega Basket Serie A de 2011, Copa de Italia de 2011 y la Supercopa de Italia de 2011. También tiene sus premios individuales como Integrante del Segundo mejor quinteto de la Euroliga 2010, Integrante del quinteto ideal del Eurobasket 2011 y Máximo anotador del Eurobasket 2011.

Pero Antic
Pero Antic
Pívot de gran clase que llegó a debutar en la NBA (Atlanta Hawks) tras el gran papel realizado por la selección de Macedonia en el Eurobasket de 2011 y 2 grandes temporadas en Olympiakos dónde ganó la Euroliga de forma consecutiva.

Partidos oficiales

Partidos de la selección de Macedonia en competiciones oficiales:

Eurobasket 1999 de Francia

1.ª Fase

Macedonia  67 - 71  Francia

Yugoslavia  83 - 68  Macedonia

Macedonia  62 - 64  Israel

Eurobasket 2009 de Polonia

1.ª Fase
Macedonia  54 - 86  Grecia

Israel  79 - 82  Macedonia

Macedonia  71 - 81  Croacia

2.ª Fase

Francia  83 - 57  Macedonia

Macedonia  86 - 75  Alemania

Rusia  71 - 69  Macedonia

Eurobasket 2011 de Lituania

1.ª Fase
Montenegro  70 - 65  Macedonia

Macedonia  78 - 76  Croacia

Grecia  58 - 78  Macedonia

Macedonia  72 - 70  Finlandia

Macedonia  75 - 65  Bosnia-Herzegovina

2.ª Fase

Georgia  63 - 65  Macedonia

Macedonia  68 - 59  Eslovenia

Rusia  63 - 61  Macedonia

Cuartos de final

Macedonia  67 - 65  Lituania

Semifinales

España  92 - 80  Macedonia

y 4º Puesto

Macedonia  68 - 72  Rusia

Plantilla

Referencias

Enlaces externos
FIBA.com

Macedonia del Norte
Baloncesto en Macedonia del Norte
Baloncesto


بلدية منْهَاجة أو (نقحرة: مينايا) (بالإسبانية: Minaya) هي بلدية تقع في مقاطعة البسيط التابعة لمنطقة قشتالة والمنشف وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية منهاجة 1.682 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني الإسباني للإحصاء).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية منهاجة

بلديات البسيط
أماكن مأهولة في البسيط
أماكن ذات اسم عربي الأصل في شبه الجزيرة الإيبيرية

مينايا


O Triângulo Esmeralda é uma região no norte da Califórnia, assim chamada por ser a maior região produtora de cannabis nos Estados Unidos. A região inclui três municípios em uma configuração triangular invertida:

 Condado de Humboldt, na costa
 Condado de Trinity, interior
 Condado de Mendocino, ao sul

Os produtores cultivam plantas de cannabis nesta região desde a década de 1960, durante o Verão do Amor de São Francisco. Cultivar cannabis no Triângulo Esmeralda é considerado um estilo de vida, e os habitantes locais acreditam que todos que vivem nesta região dependem direta ou indiretamente da indústria da cannabis. A indústria explodiu na região com a aprovação da Proposta 215 da Califórnia, que legalizou o uso de cannabis para fins medicinais na Califórnia. A aprovação da Proposição 64 em 2016 legalizou a venda e distribuição geral de cannabis.

Preocupações ambientais
Há um impacto ambiental da produção de cannabis ao ar livre no Triângulo Esmeralda, que é amplamente não regulamentado. Esses efeitos incluem represamento ilegal, desvio e retirada de água de córregos (especialmente durante o verão), e também escoamento carregado de pesticidas em córregos, os quais podem degradar a pesca de salmão. O corte raso e a construção de estradas para as plantações de cannabis também podem degradar o meio ambiente e colocar o salmão em perigo. Os cultivos geralmente ocorrem ilegalmente em terras públicas.

Cannabis nos Estados Unidos

Triângulo Esmeralda


Quinto Claudio Cuadrigario  fue un cronista romano de los siglos II y I a. C.

Es uno de los autores más antiguos que han escrito los anales de la República. Escribió una obra denominada, según las fuentes, Annales, Historiae o Rerum Romanarum Libri con por lo menos veintitrés libros y que comenzaba con el saqueo de la ciudad por los pueblos galos y termina con la muerte de Sila. Tito Livio basó parte de su obra en el trabajo de este cronista y Aulo Gelio le cita con frecuencia. Fragmentos de su obra han sido publicados por Sigebert Havercamp, a continuación de su Salustio (Ámsterdam, 1742), y en los Fragmenta veterum historicorum romanorum de August Krause (Berlín, 1833).

Notas

Enlaces externos

 SMITH, William (ed.) Q. Claudius Quadrigarius en "Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology". Boston: Little, Brown & Co. 1867

Historiadores de la Antigua Roma
Escritores de la Antigua Roma
Escritores en latín
Antiguos romanos del siglo II a. C.
Antiguos romanos del siglo I a. C.
Historiadores del siglo II a. C.
Historiadores del siglo I a. C.
Cuadrigario, Quinto Claudio
Antiguos romanos de la República romana tardía

Quinto Claudio Cuadrigario


Lotto may refer to:

 Lotto, original, 15th century name of the Italian lottery
 Lotto America, one of many U.S. lottery games called Lotto
 Lotto (Milan Metro), a railway station in Milan, Italy
 Lotto carpet, a carpet having a lacy arabesque pattern
 Lotto Sport Italia, an Italian sports apparel manufacturer
 Lotto–Dstny, a Belgian cycling team
 "Lotto" (The Office), a 2011 episode of the US television series
 Lotto (band), a Polish alternative rock trio
 Lotto (album), by EXO
 "Lotto" (song), by EXO
 "Lotto", a song by Joyner Lucas from the 2020 album ADHD
 Lorenzo Lotto (c. 1480–1556/57), Italian painter, draughtsman and illustrator
 Myron P. Lotto (1925-2017), American politician

See also

Lotta (disambiguation)
Lotte (disambiguation)
Lotti (given name)
Lotty

Lotto


Zrakoplovno-tehnički centar  (ZTC), popularno znan kao Zmaj je javno poduzeće za održavanje i remont zrakoplova i helikoptera u Velikoj Gorici, smješteno pored aerodroma Pleso, koje je započelo s radom u Zagrebu 1945. u obliku tri remontne radionice koje su ujedinjene 1946. u naselju Borongaj. Naziv poduzeća je promijenjen više puta:
Oblasna aerodromska radionica (OAR), ?.-?.,
IV. školska aerodromska radionica (IV. ŠARCA), ?.-?.,
IV. Specijalizovana avionska radionica (IV. SAR), ?.-?.,
Zavod za oporavku aviona br. 154 (ZOA − 154), 1951. – 1956.,
Remontnotehnički zavod Zmaj, 1956.-?.,
Vazduhoplovno-tehnički remontni zavod Zmaj (VTRZ Zmaj), ?.-?.,
Vazduhoplovni zavod Zmaj (VZ Zmaj), 1971. – 1991.,
Zrakoplovni tehnički centar, 1991. – 1993.,
Zrakoplovno-tehnički zavod, 1993. – 2009.,
Zrakoplovno-tehnički centar, 2009.-....

Početkom 1990.-ih Zavod je bio svjetski priznata institucija, priznata od svih stručnjaka iz područja zrakoplovstva.  Bio je zadužen za remont i održavanje zrakoplova u najvišim stupnjevima i odgovornostima rada.

U početku rada obavljao se samo remont klipnih zrakoplova, a od 1960. i vojnih vozila specijalne namjene. U Veliku Goricu preseljen je 1962. kada je djelatnost preusmjerena na remont mlaznih i malo kasnije podzvučnih zrakoplova. Od 1971. Zavod obavlja i remont nadzvučnih zrakoplova te se od tada specijalizirao za kompletan remont mlaznih i nadzvučnih zrakoplova. Zmaj je bio nositelj remonta podzvučne i nadzvučne borbene avijacije JNA i trenažnih aviona. Godišnje su remontirali 40 - 60 zrakoplova. Imali su višegodišnje unosne poslove s Libijom i Irakom. Zmaj je također remontirao kompletnu sudansku flotu aviona MiG-21. U Hrvatskoj postoji ogromno iskustvo servisiranja i remontiranja MIG-ova, više od 35 godina u 2020., što je rijetka situacija u svijetu i za što je zaslužan Zmaj.

Zavod je bio vojna ustanova u kojoj su razvijane nove tehnologije i tehnička rješenja, a među zaposlenima većina su bile civilne osobe uz malen broj vojnih osoba. Proizvodio je leteće mete za vježbe gađanja, pokretne hidraulične naprave, hidrauličnu dizalicu HD 550 i najsloženije rezervne dijelove za sve tipove podzvučnih i nadzvučnih zrakoplova ratnoga zrakoplovstva. Danas, uvjetno rečeno, održava helikoptere, vojne, civilne i protupožarne zrakoplove, proizvodi vučene mete za registraciju pogodaka, bespilotne letjelice (za izviđanje i kao leteće mete), zemaljsku opremu te pričuvne dijelove. Kvaliteta se osigurava u metrološkom i kemijskom laboratoriju, laboratoriju za nerazarajuća ispitivanja te na univerzalnom ispitnom stolu za rotirajuće i nerotirajuće hidraulične komponente.

Početkom Domovinskoga rata 1991. radnici ZTC-a započeli su tihi štrajk usporavanjem rada, a 14.9. donijeli su odluku kojom su se stavili na raspolaganje Vladi RH. Pridonijeli su obrani RH tako što su onemogućavanjem popravaka zrakoplova koji su se našli u hangarima u to vrijeme spriječili njihovu uporabu u zračnim napadima na Hrvatsku. Vlada RH donijela je 17.11.1991. uredbu o osnivanju poduzeća Zrakoplovni tehnički centar, koji je trebao započeti poslovanje sa sredstvima dotadašnjega Zavoda. Primopredaja Zavoda između JNA i HV-a odrađena je 16.12.1991. Od donošenja odluke do primopredaje odnesen je veliki dio imovine (zrakoplovi, zrakoplovni agregati, oprema, rezervni dijelovi, dokumentacija), a imovina koja je ostala djelomično je uništena. Direktnoj šteti još treba pribrojiti neisplaćene obveze za radničke plaće u iznosu oko tadašnjih 1.5 milijuna USD. Pretrpljena je i neizravna šteta radi prestanka rada - procjene se kreću oko tadašnjih 35 milijuna USD - ističu se gubitak ugovora za održavanje libijskih ratnih zrakoplova, odnosno prekid tehničke suradnje s Libijom i nerealizirani remont iračkih zrakoplova. U neizravnu štetu spada i činjenica da danas RH određeni proračunski dio za oružane snage troši na remont svojih nadzvučnih aviona u drugim državama.

Zmaj je 1993. priključen MORH-u kao Zrakoplovno-tehnički zavod. Odlukom Vlade RH 2009. ustrojen je današnji Zrakoplovno-tehnički centar kao trgovačko društvo. To je omogućilo ulaz na civilno i međunarodno tržište.

Danas, veliki dio domaćih zrakoplovnih stručnjaka obučenih u Zmaju radi u Zagrebačkom prometnom zavodu.

Vidi
Zagrebački prometni zavod
Zmaj (tvrtka)

Izvori

Vanjske poveznice

Zrakoplovstvo u Hrvatskoj
Hrvatsko ratno zrakoplovstvo
Hrvatske zrakoplovne tvrtke

Zrakoplovno-tehnički centar


Das ATP-Turnier von Boston (offiziell U.S. Pro Tennis Championships) ist ein ehemaliges US-amerikanisches Herrentennisturnier, das in Boston, Massachusetts ausgetragen wurde. Rekordsieger in der Open Era ist Björn Borg mit drei Titeln, im Doppel konnte Andrés Gómez das Turnier dreimal gewinnen und ist damit Doppelrekordsieger. Vor 1968 gewann Pancho Gonzales das Turnier achtmal, da wurde das Turnier allerdings noch nicht in Boston ausgetragen.

Geschichte
Die erste Austragung fand bereits 1927 statt, damals noch in Manhattan. Schon nach einem Jahr wechselte das Turnier nach Forest Hills, den früheren Austragungsort der US Open. Nach 1932 wechselte das Turnier mehrmals die Standorte und wurde in verschiedenen Clubs in New York, Chicago, Los Angeles und West Virginia ausgetragen, bevor es nach dem Zweiten Weltkrieg wieder in Forest Hills seine Heimat fand. Von 1952 bis 1962 wurde das Turnier in verschiedenen Standorten in Cleveland ausgetragen, bevor es – nach einem einjährigen Intermezzo in Forest Hills – ab 1964 seinen endgültigen Standort im Longwood Cricket Club in Boston fand.

Das Turnier war vor 1968 ein Profi-Turnier und war unter diesen eines der angesehensten; gemeinsam mit dem Wembley Championship in London und den French Pro Championships in Paris war es eines der drei "Profi-Grand-Slam-Turniere", den Professional World Singles Tournaments. Nach 1968 in der Open Era verlor das Turnier natürlich diesen Status, wurde aber der Teil der Grand Prix Tennis Circuit, dem Vorläufer der ATP World Tour. Innerhalb dieser Tour war es von 1970 bis 1977 Teil der Grand Prix Championship Series, vergleichbar mit der heutigen ATP World Tour Masters 1000-Series. In den Jahren 1990 bis 1995 war das Turnier dann nur noch ein Exhibition-Event. In der Saison 1997 wurde das Turnier wieder Teil der ATP Tour, allerdings wurde es nach nur drei Austragungen endgültig eingestellt.

Der Belag wechselte sehr oft in der Geschichte des Turniers, zunächst wurde auf Rasen gespielt, danach je nach Austragungsort auf Sand oder Rasen. Als das Turnier in Cleveland ausgetragen wurde, spielte man auf Indoor-Hartplätzen, in Boston dann zunächst wieder auf Rasen. In der Open Era spielte man dann anfangs einige Jahre auf Hartplatz, bevor man 1974 gemeinsam mit den US Open auf Har-Tru-Sandplätze wechselte. Während man bei den US Open nach drei Jahren auf Hartplatz wechselte, behielt das Turnier in Boston seinen Sandplatzbelag. Erst im Jahr 1992 entschloss man sich ebenfalls auf Hartplätzen zu spielen, dies wurde bis zur Einstellung des Turniers 1999 so belassen.

Sieger in der Open Era

Einzel

Doppel

Weblinks
 ATP Tour
 ATP Tour Archiv

Boston
Tennisturnier in Newton (Massachusetts)
Longwood Cricket Club

ATP Boston


Ramón Emilio Treviño Martínez (Monterrey, Nuevo León; 22 de mayo de 1863 - Ciudad de México, Distrito Federal; 6 de enero de 1929) fue un médico, político y periodista mexicano.

Nació en Monterrey, Nuevo León, el 22 de mayo de 1863, siendo hijo del gobernador Ramón Treviño y de doña Josefa Martínez. Estudió en la escuela de Medicina de Monterrey. Fue regidor del Ayuntamiento en 1890 y 1891, y alcalde de la ciudad de Monterrey del 1 de enero al 14 de abril de 1914. Fue director del periódico El Espectador. Murió en la Ciudad de México el 6 de enero de 1929. Fue padre del general Leopoldo Treviño Garza, también alcalde de Monterrey en 1937-38.

Referencias

Bibliografía

Nacidos en Monterrey
Médicos de México
Políticos de Nuevo León
Periodistas de México
Presidentes municipales de Monterrey
Fallecidos en Ciudad de México

Ramón E. Treviño


"Fintech" opisuje novu tehnologiju integriranu u različite sfere za poboljšanje i automatizaciju svih aspekata financijskih usluga koje se pružaju pojedincima i tvrtkama. U početku se ova riječ koristila za tehnologiju iza pozadinskih sustava velikih banaka i drugih organizacija. A sada pokriva širok spektar inovacija povezanih s financijama u više industrija, od obrazovanja do kripto valuta i upravljanja investicijama. Iako tradicionalne financijske institucije nude paket usluga, fintech se usredotočuje na pojednostavljivanje pojedinačnih ponuda, čineći ih pristupačnim, često jednim klikom za korisnike. Taj se učinak može opisati riječju "poremećaj" - a sada, da bi bile konkurentne, banke i druge konvencionalne ustanove nemaju drugog izbora nego promijeniti ukorijenjene prakse kroz suradnju s fintech startupovima. Živopisan primjer je Visino partnerstvo s Ingo Money za ubrzavanje procesa digitalnih plaćanja. Unatoč usporavanju vezanom uz epidemiju Covid-19, fintech industrija će oporaviti zamah i nastaviti mijenjati izgled financijskog svijeta.

Tehnologije
Unutar industrije financijskih usluga neke od korištenih tehnologija uključuju umjetnu inteligenciju (AI), velike podatke, robotsku automatizaciju procesa (RPA) i blockchain.

Umjetna inteligencija je opći pojam za mnoge različite tehnologije. U smislu "fintech" industrije, AI se koristi u raznim oblicima. AI algoritmi mogu se koristiti za predviđanje promjena na tržištu dionica i davanje uvida u ekonomiju. AI se koristi za pružanje uvida u potrošačke navike potrošnje i omogućuje financijskim institucijama da bolje razumiju svoje klijente. Chatbotovi su još jedan alat vođen umjetnom inteligencijom koji banke počinju koristiti za pomoć u korisničkoj službi.

Big Data je još jedna "fintech" tehnologija koju financijske institucije koriste. U financijskom sektoru veliki podaci mogu se koristiti za predviđanje ulaganja klijenata i promjene na tržištu te stvaranje novih strategija i portfelja. Veliki podaci mogu se koristiti za analizu potrošačkih navika potrošnje i na taj način poboljšati otkrivanje prijevara. Veliki podaci pomažu bankama u stvaranju segmentiranih marketinških strategija i mogu se koristiti za optimizaciju poslovanja tvrtke.

Robotska automatizacija procesa je tehnologija umjetne inteligencije koja se fokusira na automatizaciju određenih ponavljajućih zadataka. U terminima "fintech", RPA se koristi za obavljanje ručnih zadataka koji se često ponavljaju i svakodnevno dovršavaju. Ovi zadaci samo uključuju unos informacija u sustav i ne zahtijevaju puno vještine, pa ih tvrtke zamjenjuju RPA-om koji zadatak može izvršiti brže i učinkovitije. RPA pomaže u učinkovitijoj obradi financijskih podataka kao što su dugovanja i potraživanja od ručnog postupka i često točnije. RPA se može koristiti za povećanje produktivnosti financijske tvrtke.

Blockchain je još jedna financijska tehnologija koja se počinje koristiti u industriji. Od svih "fintech" tehnologija, blockchain je razvijen za potrebe financija i tako ima izravne veze s financijskim institucijama. Iako je blockchain još uvijek tehnologija u nastajanju, mnoge tvrtke prepoznaju utjecaj koji će imati i u skladu s tim ulažu.

Neobanke

Digitalne banke ili banke samo putem interneta nemaju podružnice i posluju isključivo putem interneta.

Outlook
Financije se vide kao jedna od najranjivijih grana na softverske poremećaje jer su financijske usluge, poput izdavaštva, izrađene od informacija, a ne od konkretne robe. Posebice blockchains mogu smanjiti troškove transakcija u financijskom sustavu. Iako su financije do sada bile zaštićene regulativom i izdržale dot-com procvat bez većih preokreta, novi val novoosnovanih poduzeća sve više "razgrađuje" globalne banke. Međutim, agresivno provođenje Zakona o bankovnoj tajni i propisa o prijenosu novca predstavlja stalnu prijetnju za fintech tvrtke. Kao odgovor, Međunarodni monetarni fond (MMF) i Svjetska banka zajednički su 11. listopada 2018. predstavili Bali Fintech Agendu koja se sastoji od 12 političkih elemenata koji djeluju kao smjernice raznim vladama i središnjim bankarskim institucijama za usvajanje i raspoređivanje "brzog napretka u financijskim tehnologija".

New York Venture Capital Association (NYVCA) domaćin je godišnjih summita radi obrazovanja onih koji žele saznati više o fintechu. Samo u 2018. godini fintech je bio odgovoran za preko 1.700 poslova vrijednih preko 40 milijardi dolara.

Izvori

Računarstvo

Fintech


Pilade Corsi (Pietrasanta, 28 de agosto de 1889 - Ribeirão Preto, 25 de fevereiro de 1975) foi um Colono e investidor da cidade de Ribeirão Preto, responsável por juntamente de seu pai Pietro, organizar e participar da comitiva que trouxe o Rei Alberto I da Bélgica para a cidade homônima em 15 de outubro de 1925.  Foi o décimo Marquês de San Pellegrinetto e o décimo terceiro de Caiazzo, e, pelas suas contribuições, foi condecorado pelo município de Ribeirão Preto, que, através da Lei Nº. 11.778 de 07 de outubro de 2008 embutiu o nome de Pilade como nomenclatura de logradouro público ou próprio municipal.

Vida

Nascido em Pietrasanta em 28 de agosto de 1889, foi o quarto de oito filhos de Pietro Corsi e de Teresa Graziani. Ele imigrou com a família para o Brasil em setembro de 1896 aos sete, e perdeu a mãe anos depois, em 1899, aos dez. Na adolescência foi criado pelo pai, mas também por João Emboaba da Costa, que foi afeiçoado por todos os filhos de Pietro desde muito pequenos. Este dito João, que era político, encarregou de introduzir a família nos costumes da cidade e direcionou Pilade, matriculando o jovem em uma escola militar, lugar em que aprendeu da cultura brasileira e da língua portuguesa.

Juntamente com o Pai Pietro e este João Emboaba, participou da comitiva que recebeu o Rei da Bélgica, Alberto I, na cidade de Ribeirão Preto em 15 de outubro de 1920, herói da Guerra de 1914 (1ª. Guerra Mundial). O Rei permaneceu por três dias na Fazenda Guatapará e havia chegado no dia 08 de outubro de 1920. No dia 10 de outubro o Rei visitou a cidade de Ribeirão Preto, quando percorreu vários pontos da cidade: campo do Comercial Futebol Clube onde assistiu uma partida entre o Comercial e o Juventus, e o Hotel Central – local hoje onde está o Teatro Pedro II – onde houve para ele uma breve recepção, que discursou o Prefeito João Guião. Uma das fotos da ocasião tiradas para o álbum de João Emboaba da Costa foi doada para a prefeitura de Ribeirão Preto, e, em outra, Pilade, que estava com 31 anos, aparece logo ao lado esquerdo do Rei Alberto I, em um terno branco.

Ao entorno dos seus 40 anos, por volta de 1930, Pilade estava sentado em uma cadeira de balanço com um palito na boca, e, no incurso da tragédia, acabou engolindo o palito que perfurou sua garganta. Ele sobreviveu ao incidente, mas seu rosto terminou deformado por um inchaço desproporcional na parte baixa da mandíbula e garganta, que lhe deram um aspecto singular e o acompanharam por toda vida. Como consequência do acidente, ele também perdeu a fala, e passou, pouco a pouco, a se tornar uma pessoa mais emburrada e carrancuda. Poucos anos depois, com a morte de João Emboaba da Costa, Pilade teve de deixar a Fazenda onde cresceu, pois foi vendida pelos descendentes, e teve de se estabelecer em outra fazenda chamada Monte Alegre.

Mesmo debilitado, dedicou toda sua vida no melhoramento da cidade de Ribeirão Preto, e, por isso, foi condecorado pelo município através da Lei Nº. 11.778 de 07 de outubro de 2008 que, através do Vereador Coraucci Netto, embutiu o nome de Pilade como nomenclatura de logradouro público ou próprio municipal, vindo a se tornar, posteriormente, o nome da Rua homônima que se localiza no Bairro Jardim Progresso. Foram filhos de Pilade com Maria Cella: Maria Antonieta, Geni, Galdina, Nircina, José, Neide, Thereza, Geraldo, Maria Aparecida, e Olga, a filha caçula batizada em nome da tia homônima, nascida e batizada em 06 de julho de 1937, registrada no dia 18 do corrente mês, e a quem destinou suceder o pai.

Honrarias
  Cavaleiro de Honra e Devoção da Ordem de Malta
  Cavaleiro da Ordem de Santo Estêvão

Bibliografia

Fontes primárias

Naturais de Pietrasanta
Nascidos em 1889
Mortos em 1975

Pilade Corsi


Nagrada Ujedinjenih naroda za ljudska prava ustanovljena je na Općooj skupštini UN-a 1966. Namjera nagrade je "odati počast i pohvaliti ljude i organizacije koji su dali izuzetan doprinos u promicanju i zaštiti ljudskih prava ugrađenih u Opću deklaraciju o ljudskim pravima te u druge instrumente UN-a o ljudskim pravima".

UN je prvi puta nagradu dodijelio šestorici dobitnika na svečanosti 10. prosinca 1968. povodom 20. godišnjice Opće deklaracije o ljudskim pravima, na dan koji je UN odredio kao Dan ljudskih prava. Od tada se nagrada dijeli u petogodišnjim intervalima, s izuzetkom 1983. godine, pojedincima, skupinama i organizacijama. Do prosinca 2018. dodijeljene su 64 nagrade, uključujući devet nagrada dodijeljenih postumno (od toga su četiri primatelja ubijena dok su radili na zaštiti ljudskih prava).

Dobitnike nagrade izabire odbor sastavljen od predsjednika Generalne skupštine UN-a, predsjednika Ekonomskog i socijalnog vijeća UN-a i Vijeća UN-a za ljudska prava (koje je zamijenilo UN-ovu komisiju za ljudska prava 2006.) te predsjedatelja UN-ove Komisije za status žena i Savjetodavnog odbora Vijeća UN-a za ljudska prava (koji je zamijenio UN-ovo Povjerenstvo za promicanje i zaštitu ljudskih prava 2006.) Od 1998. godine nagrade objavljuje Ured visokog povjerenika UN-a za ljudska prava, koji je stvoren nekoliko dana nakon ceremonije 1993.

Nagrada se sastoji od metalna plakete s UN-ovim pečatom i umjetničkim ugraviranim prigodnim citatom. Za razliku od Nobelove nagrada za mir - iako popis dobitnika sadrži brojna ista imena koja se nalaze i na popisu dobitnika UN-ove nagrade za ljudska prava - UN-ova nagrada nije novčane prirode.

Dobitnici
Nagrada se dodjeljuje svakih pet godina u prosincu, s iznimkom 1983. Prva nagrada dodjeljena je 1968. za 20. godišnjicu Opće deklaracije o ljudskim pravima, a posljednja, sedamdeseta, 2018. godine. U nastavku su popisani njezini dobitnici.

1968.

 Manuel Bianchi, predsjedavajući Međuameričke komisije za ljudska prava (Čile)
 René Cassin, član UN-ove Komisije za ljudska prava (Francuska)
 Albert Luthuli (postumno), predsjednik Afričkog nacionalnog kongresa (Južna Afrika)
 Mehrangiz Manouchehrian, odvjetnik i senator (Iran)
 Pjotr Jemeljanowitsch Nedbailo, član UN-ove Komisije za ljudska prava (Ukrajina)
 Eleanor Roosevelt (postumno), predsjednica UN-ove Komisije za ljudska prava (SAD)

1973.
 Taha Hussein  (postumno), profesor književnosti (Egipat)
 C. Wilfred Jenks  (postumno), generalni direktor Međunarodne organizacije rada [ILO] (Velika Britanija)
 María Lavalle Urbina, odvjetnica i predavačica (Meksiko)
 Abel Muzorewa, predsjednik Ujedinjenog afričkog nacionalnog savjeta (UANC) (Zimbabve / Rodezija)
 Seewoosagur Ramgoolam, premijer (Mauricijus)
 U Thant, glavni tajnik UN-a (Burma)

1978.

 Begum Ra'Ana Liaquat Ali Khan, aktivistica za socijalna, obrazovna i kulturna prava žena (Pakistan)
 Prince Sadruddin Aga Khan, Visoki povjerenik UN-a za izbjeglice [UNHCR], kasnije posebni izvjestitelj UN-ove Komisije za ljudska prava (Iran)
 Martin Luther King, Jr. (postumno), ubijeni vođa američkog pokreta za građanska prava (SAD)
 Helen Suzman, političarka i borkinja protiv aparthejda (Južna Afrika)
 Međunarodni odbor Crvenog križa
 Amnesty International
 Vikarijat solidarnosti (Čile)
 Nacionalni savez tuniških žena (Tunis)

1988.

 Baba Amte, odvjetnik za ljudska prava (Indija)
 John Peters Humphrey, glavni sastavljač UN-ove Opće deklaracije o ljudskim pravima (Kanada)
 Adam Lopatka, predsjednik Vrhovnog suda (Poljska)
 Leonidas Proaño, rimokatolički biskup (Ekvador)
 Nelson Mandela, odvjetnik i državnik (Južna Afrika)
 Winnie Mandela, medicinska socijalna radnica (Južna Afrika)

1993.
 Hassib Ben Ammar, predsjednik Tuniške lige za ljudska prava i Arapske organizacije za ljudska prava (Tunis)
 Erica-Irene Daes, predsjedavajuća UN-ove radne skupine za domorodačko stanovništvo (Grčka)
 James P. Grant, izvršni direktor UNICEF-a (SAD)
 Međunarodna komisija pravnika [ICJ] (sa sjedištem u Ženevi, Švicarska)
 Medicinsko osoblje Opće bolnice u Sarajevu (Bosna i Hercegovina)
 Sonia Picado Sotela, potpredsjednica Međuameričkog suda za ljudska prava (Kostarika)
 Ganesh Man Singh, vrhovni vođa Nepala
 Sudanski savez žena (Sudan)
 Julio Tumiri Javier, osnivač Stalne skupštine za ljudska prava (Bolivija)

1998.

 Sunila Abeysekera, izvršna direktorica INFORM (Šri Lanka)
 Angelina Acheng Atyam, osnivačica Udruženja zabrinutih roditelja (Uganda)
 Jimmy Carter, državnik i bivši predsjednik (SAD)
 José Gregori, nastupni tajnik, Nacionalni sekretarijat za ljudska prava (Brazil)
 Anna Šabatová, osnivačica Povelje 77 (Češka)
 Svi aktivisti za ljudska prava, "tisuće hrabrih pojedinaca diljem svijeta"

2003.
 Enriqueta Estela Barnes de Carlotto, predsjednica organizacije Bake trga Plaza de Mayo (Argentina)
 Mano River ženska mirovna mreža (Sierra Leone, Liberija i Gvineja)
 Projektni menadžment tim za zaštitu obitelji (Jordan)
 Deng Pufang, predsjednik Kineske federacije osoba s invaliditetom (Kina)
 Shulamith Koenig, izvršna direktorica Narodnog pokreta za obrazovanje za ljudska prava (SAD)
 Sérgio Vieira de Mello (postumno), UN-ov posebni predstavnik ubijen u Iraku (Brazil)

2008.

 Louise Arbour, bivša Visoka povjerenica UN-a za ljudska prava (Kanada)
 Benazir Buto (postumno), ubijena bivša premijerka i vođa opozicije (Pakistan)
 Ramsey Clark, bivši državni tužilac (SAD)
 Dr. Carolyn Gomes, Jamajčani za pravdu (Jamajka)
 Dr. Denis Mukwege, suosnivač Opće referalne bolnice u Panzi (Demokratska republika Kongo)
 Dorothy Stang (postumno), ubijena rimokatolička redovnica (Brazil)
 Human Rights Watch

2013.
 Biram Dah Abeid, sin oslobođenog roba koji radi na ukidanju ropstva (Mauritanija)
 Hiljmnijeta Apuk, aktivistica za prava ljudi niskog rasta (Kosovo)
 Liisa Kauppinen, Predsjednica Emeritus Svjetske federacije gluhih osoba (Finska)
 Khadija Ryadi, bivša predsjednica Marokanskog udruženja za ljudska prava (Maroko)
 Vrhovni sud pravde (Meksiko)
 Malala Yousafzai, učenica na koju su pucali Talibani zbog pohađanja škole (Pakistan)

2018.
Najrecentnija 70. godišnjica Opće deklaracije o ljudskim pravima
 Asma Jahangir (postumno), odvjetnica za ljudska prava (Pakistan)
 Rebeca Gyumi, aktivistica za prava žena i djevojčica (Tanzanija)
 Joênia Wapixana, aktivistica za prava domorodačkih zajednica (Brazil)
 Front Line Defenders, organizacija koja zagovara i radi na zaštiti aktivista za ljudska prava (Irska)

Izvori

Nagrade
Ujedinjeni narodi
Pokret za ljudska prava


An Cymbidium elegans in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Cymbidium elegans in nahilalakip ha genus nga Cymbidium, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. e. elegans
 C. e. lushuiense

Mga kasarigan

Cymbidium

Cymbidium elegans


The Flora of the Malay Peninsula, (abreviado Fl. Malay. Penin.), es un libro ilustrado y con descripciones botánicas que fue escrito por Henry Nicholas Ridley y publicado en 5 volúmenes en los años 1922- a 1925.

Referencias

Enlaces externos
En IPNI

Libros de botánica
Publicaciones científicas

The Flora of the Malay Peninsula


Pterigota (lat. Pterygota), rod vazdazelenih grmova i drveća iz porodice sljezovki raširen po tropskim predjelima Azije, Amerike i Afrike. Blizu 20 priznatih vrsta.

Rod je nekada bio klasificiran u porodicu lajničevki (Sterculiaceae)

Vrste
 Pterygota adolfi-friederici Engl. & K.Krause
 Pterygota alata (Roxb.) R.Br.
 Pterygota amazonica L.O.Williams ex Dorr
 Pterygota augouardii Pellegr.
 Pterygota bequaertii De Wild.
 Pterygota brasiliensis Allemão
 Pterygota bureavii Pierre
 Pterygota colombiana Cuatrec.
 Pterygota excelsa (Standl. & L.O.Williams) Kosterm.
 Pterygota forbesii F.Muell.
 Pterygota horsfieldii (R.Br.) Kosterm.
 Pterygota kamerunensis K.Schum. & Engl.
 Pterygota macrocarpa K.Schum.
 Pterygota madagascariensis Arènes
 Pterygota mildbraedii Engl.
 Pterygota papuana Warb.
 Pterygota perrieri Hochr.
 Pterygota schoorkopfii Engl.
 Pterygota schweinfurthii Engl.
 Pterygota thwaitesii (Mast.) Alston
 Pterygota trinervia K.Schum.

Izvori

Lajničevke

Pterigota


Stijn Desmet, né le  à Duffel en Belgique, est un patineur de vitesse sur piste courte belge.

Biographie
Stijn Desmet commence le short-track en 2008.

Sa grande sœur est Hanne Desmet. Il est entraîné par Pieter Gysel, aux côtés de sa sœur, aux Pays-Bas. Il est porteur d'un trouble du déficit de l'attention avec ou sans hyperactivité.

Aux Jeux olympiques de la jeunesse d'hiver de 2016, il est quatrième au 500 mètres, septième au 1000 mètres et remporte l'équipe de relais mixte.

En août 2021, il tombe avec Bram Steenaart à l'entraînement et se blesse l'os du tibia. Au cours de la saison de Coupe du monde de patinage de vitesse sur piste courte 2021-2022, il arrive cinquième au 500 mètres sur une manche et septième au 1000 mètres le même jour, ce qui le met en neuvième position du classement général.

Il participe aux épreuves de patinage de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques de 2022 sur le 1000 mètres. En janvier de la même année, il souffre d'une infection bactérienne du pied, qui lui fait rater plusieurs entraînements.

Notes et références

Liens externes

Patineur de vitesse sur piste courte belge
Patineur de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Naissance en avril 1998
Naissance à Duffel
Étudiant de l'université de Hasselt

Stijn Desmet


Tradução arqueal é o processo pelo qual RNA mensageiro é traduzido em proteínas em archaea.  Não se sabe muito sobre este assunto, mas ao nível das proteínas parece assemelhar-se a tradução eucariota.

A maioria dos fatores de iniciação, alongamento e terminação em archaea tem homólogos em eucariotos. Sequências de Shine-Dalgarno são encontrados apenas em uma minoria de genes para muitos filos, com muitos sem a coordenação de mRNAs provavelmente iniciado por escaneamento.  O processo de ABCE1 baseado no reciclo de ATPase também é compartilhado com eucariontes.

Sendo um procarionte sem núcleo, archaea realiza transcrição e tradução ao mesmo tempo, como as bactérias.

Biologia molecular
Expressão genética

Tradução arqueal


RTL Télé Lëtzebuerg glavna je televizijska postaja u Luksemburgu, a emitira se na luksemburškom. Dio je RTL Grupe.

Emitiranje
Gledatelji u Luksemburgu mogu također nastupati na RTL 4 (kanal 41), RTL 5, RTL 7 i RTL 8 koji su namijenjeni nizozemskom tržištu. Budući da sve ove postaje imaju televizijske dozvole u Luksemburgu, dostupne su kao zemaljski kanali. Poput televizijskih kanala u Nizozemskoj, oni prikazuju sve strane programe na izvornom jeziku s podnaslovima, a ne da se presnimavaju.

Budući da je prelazak na digitalnu zemaljsku televiziju uveden preko noći 1. rujna 2006., RTL Télé Lëtzebuerg i den 2ten RTL-ov zajednički kanal 27, M6 je na kanalu 7, a RTL TVI, Club RTL, Plug TV i tri nizozemska kanala su na kanalu 24.

Televizijske postaje
Luksemburg

RTL Télé Lëtzebuerg


Lockyer ist ein Einschlagkrater im Süden der Mondvorderseite, westlich des großen Kraters Janssen und nordöstlich von Pitiscus.
Der Krater ist nur wenig erodiert, der Kraterboden ist eben.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem britischen Astrophysiker Joseph Norman Lockyer offiziell benannt.

Weblinks

 Lockyer auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Lockyer (Mondkrater)


أشواك ناعمة مسلسل سوري عرض سنة 2005، وهو ثاني أعمال المخرجة السورية رشا شربتجي التي استعانت بالكاتبة رانيا البيطار لكتابة السيناريو والحوار. يعالج مسلسل أشواك ناعمة مرحلة المراهقة عند فتيات هذا العصر.

بطولة
 سلمى المصري بدور حنان مرشدة اجتماعية ونفسية في المدرسة التي تحل كل مشاكل البنات
 سليم صبري بدور هيثم موازيني زوج حنان
 خالد تاجا بدور أبو مرح الرجل الذي أصيب بالجنون والرجل الموسوس الذي ضرب ابنته لأنها تأخرت عن البيت
 غسان مسعود بدور ياسر والد خلود
 مها المصري بدور مها أخت حنان
 ليليا الأطرش بدور دانا البنت الفاسدة الغنية التي تفسد البنات ومن ضحاياها مرح التلميذة المجتهدة
 قصي خولي بدور علاء الشاب المتواضع الذي يملك عذرا في رجله وتحبه البنت روعة وهو يعمل في الجريدة
 نادين سلامة بدور رهف الفتاة التي تخاف من جميع الرجال لسببًا تخفيه
 كندة علوش بدور ريما امها تريد ان تزوجها لكنها ترفض وتريد الحصول على الشهادة
 إياد أبو الشامات بدور غيث ابن الانسة حنان وهو تحبه بنت تدعى دلع لكنه يتركها ويتزوج بزميلته في المشفى وهو طبيب عام
 جيهان عبد العظيم بدور خلود اليتيمة الذي ابوها الكاتب الشهير يريد الزواج من الممثلة علا
 عبير شمس الدين الممثلة علا التي يتزوجها والد خلود ولكنها تواجه مشاكل بسبب خلود
 ندين تحسين بيك بدور رزان البنت الجميلة التي لا تفارقها الضحكة وهي من بنات البكالوريا
 سلافة معمار بدور نضال البنت التي اجبرها والدها على ان تصبح مسترجلة توافق في الأول لكنها بعد اعوام ترفض
 نبال جزائري بدور منى المراقبة المزعجة
 دينا هارون بدور رنا أخت الاء
 روعة السعدي بدور غزل تحب قوانين الدول الأجنبية وتحاول تطبيقها في المدرسة
 أناهيد فياض بدور ياسمين الفتاة التي تحب تناول الطعام كثيرًا ولكن تتغير فيما بعد
 جمال العلي بدور أبو محمد حارس المدرسة
 غادة بشور بدور أم سعدة مُساعدة المدرسة
 إيمان عبد العزيز المديرة نعمت
 رواد عليو بدور فرح أخت مرح
 ديمة قندلفت بدور مرح أخت فرح الكبرى

مراجع

مسلسلات تلفزيونية اجتماعية سورية
مسلسلات تلفزيونية درامية سورية
مسلسلات تلفزيونية سورية بدأ عرضها في 2005

أشواك ناعمة (مسلسل)


An Tetraria triangularis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Johann Otto Boeckeler, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Baron Clarke. An Tetraria triangularis in nahilalakip ha genus nga Tetraria, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tetraria

Tetraria triangularis


පරිගණක ක්‍රමලේඛකරණය (සාමාන්‍යයෙන් ක්‍රමලේඛකරණය හෝ කේතකරණය ලෙස කෙටි කර ඇති) යනු පරිගණක ක්‍රමලේඛවල මූලාශ්‍ර කේතය ( source code) ලිවීම , පරීක්ෂා කිරීම , දෝෂ නිරාකරණය හා පවත්වා ගැනීමේ ක්‍රියාවලියයි. මූලාශ්‍ර කේතය ලියනු ලබන්නේ ක්‍රමලේඛ භාෂාවකිනි. කේතය පවතින මූලාශ්‍රයක් නවීකරණයක් හෝ නවතම දෙයක් විය හැකිය. ක්‍රම ලේඛනයේ අරමුණ වන්නේ අවශ්‍ය හැසිරීම්වලින් යුක්ත පරිගණක ක්‍රමලේඛ නිපදවීමයි.
(අභිරුචිකරණය , customization). මූලාශ්‍ර කේත ලිවීමේ ක්‍රියාවලියට යෙදුම් වසම (domain) , විශේෂ ගණනය කිරීම් හා විධිමත් තර්කණය ඇතුළත්ව විවිධ විෂය ගණනාවක විශේෂඥ බව අවශ්‍ය වේ.

මෘදුකාංග ඉංජිනේරු ශිල්පය තුළ , මෘදුකාංග දියුණු කිරීමේ ක්‍රියාවලියේ එක් අංශයක් ලෙස ක්‍රමලේඛකරණය සැලකේ.

ක්‍රමලේඛ ලිවීම කලාවක් ද , ශිල්පයක් ද ඉංජිනේරුමය අංශයක් ද යනුවෙන් වර්තමානයේ විවාදයක් පවතී. හොද ක්‍රමලේඛගත කිරීමක් ලෙස හදුන්වන්නේ කාර්යක්ෂම හා පවත්වාගත හැකි මෘදුකාංග විසදුම් නිෂ්පාදනය කිරීමේ අරමුණ ඇති ඉහත සදහන් කළ තුනෙහිම සමබර යෙදුමකි. ('කාර්යක්ෂමතාවේ' හා 'පවත්වාගෙන යා හැකි වීමේ' මිනුම් දඩු සැලකිය යුතු ලෙස වෙනස් වේ') මෙම අංශය අනෙකුත් තාක්ෂණික වෘත්තීන්වලින් වෙනස් වේ. මන්දයත් ක්‍රමලේඛකරුවන් 'ක්‍රමලේඛකරුවන්' හෝ 'මෘදුකාංග ඉංජිනේරුවන්' ලෙස හැදින්වීමට සාමාන්‍යයෙන් අවසර ගැනීමක් හෝ සම්මත (හෝ රජයකින් පාලනය කරන) සහතිකයක් සමත්වීම අවශ්‍ය නොවේ.

තවත් විවාදයට බදුන්වන කරුණක් වන්නේ ක්‍රමලේඛ ලිවීමට යොදාගන්නා පරිගණක භාෂාව අවසාන ක්‍රමලේඛයේ ස්වරූප‍යට සිදුකරන බලපෑමයි. මෙම විවාදය වාග් විද්‍යාවේ සැප(ර්) වෝර්ෆ් කල්පනයට සමාකාර වේ. එමගින් කියා සිටින්නේ යම් භාෂාවක ස්වභාවය එය භාවිතා කරන්නාගේ පරිචිත සිතුවිලිවලට බලපෑම් ඇති කරන බවයි. විවිධ භාෂා විවිධ සිතුවිලි රටාවලට හේතුවේ. මෙම අදහස ලෝකය භාෂා මගින් පරිපූර්ණ ලෙස විස්තර හැකියාව අභියෝගයකට ලක් කරයි. මන්දයත් එමගින්  ඕනෑම භාෂාවක් එය භාවිතා කරන සමාජයේ සිතුවිලි පාලනය කරතැයි ඒත්තු ගැන්වෙන හෙයිනි.

ආශ්‍රිත

ACCU
Association for Computing Machinery
Computer networking
Hello world program
Institution of Analysts and Programmers
National Coding Week
Object hierarchy
System programming
Computer programming in the punched card era
The Art of Computer Programming
Women in computing
Timeline of women in computing

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

පරිගණක විද්‍යාව

පරිගණක ක්‍රමලේඛකරණය


Raia (din  ra`aya, cu pluralul  ra'iya "turmă, supus"; în turca otomană رعايا [ɾeˈʔaːjeː]; în turca modernă râya [ɾaːˈja] sau reaya) era numele dat membrilor clasei de jos plătitoare de biruri din societatea otomană, spre deosebire de askeri (clasa superioară) și kul (sclavii). Aceștia formau peste 90% din populația generală și comunitățile millet. În lumea musulmană, cuvântul are sensul de supus al unui guvern sau unui suveran. Clasa cuprindea creștini, musulmani și evrei care erau taxați pentru susținerea statului și clasei "otomanilor de profesie".

Atât în uz contemporan cât și modern, termenul se referă la supușii nemusulmani, numiți și zimmi. Cuvântul se traduce uneori și drept "vite" nu doar "turmă" sau "supuși" pentru a sublinia statutul inferior al clasei raia.

La începuturile Imperiului Otoman, persoanele din clasa raia nu erau eligibile pentru serviciul militar, dar, de la sfârșitul secolului al XVI-lea, musulmanii din această categorie au devenit eligibili, spre nemulțumirea celor din clasele conducătoare.

Note

Bibliografie
 Molly Greene, O Lume Comună: Creștini și Musulmani la Începutul Mediteraneene Moderne, Princeton, 2000.
 Peter F. Sugar, Sud-estul Europei de sub dominația Otomană, 1354-1804, seria titlul O Istorie de Est Europa Centrală, volumul V, University of Washington Press, 1983.

Vezi și
 Raia
 Ghiaur
 Millet

Imperiul Otoman

Raia (clasă socială)


Der Serbische Eishockeyverband () ist der nationale Eishockeyverband Serbiens.

Geschichte
Der Serbische Eishockeyverband ist Nachfolger des Eishockeyverbands Jugoslawiens, der bereits am 1. Januar 1939 in die Internationale Eishockey-Föderation aufgenommen wurde. Der Verband gehört zu den IIHF-Vollmitgliedern. Aktueller Präsident ist Nebojša Ilić.

Der Verband organisiert die Spiele der serbischen Eishockeynationalmannschaft sowie der Junioren-Mannschaften. Zudem wird unter dem Dach des Verbandes der Spielbetrieb auf Vereinsebene, unter anderem in der serbischen Eishockeyliga, ausgetragen.

Weblinks
 Website des serbischen Eishockeyverbandes (serbisch)
 Serbien auf der Webseite der IIHF (englisch)

Eishockeyverband
Eishockey (Serbien)
Nationaler Sportverband (Serbien)
Sportverband (Serbien)

Savez hokeja na ledu Srbije


Grapefruitkernextrakt ist ein natürliches Produkt, das aus den zermahlenen Kernen der Grapefruit mit Hilfe eines Extraktionsmittels gewonnen wird. Grapefruitkerne sind Abfallprodukte bei der Verarbeitung von Grapefruits. Häufig wird Glycerin zur Extraktion verwendet. Grapefruitkernextrakt wurden in der Vergangenheit verschiedene Wirksamkeiten bei einer Vielzahl von Krankheiten zugeschrieben. Insbesondere wurden antivirale, antibakterielle und fungizide Wirkungen beschrieben, z. B. bei Kandidose.

Eine Ende der 1990er Jahre im Rahmen einer Diplomarbeit durchgeführte In-vitro-Studie zeigte, dass die antimikrobielle Wirkung von Grapefruitkernextraktpräparaten auf die enthaltenen oder zugesetzten Konservierungsstoffe Benzethoniumchlorid und Triclosan zurückzuführen war. Beide Konservierungsstoffe sind in Deutschland als Lebensmittelzusatzstoffe nicht und in Kosmetika nur sehr eingeschränkt zugelassen. Konservierungsstofffreie Präparate zeigten hingegen nicht die zugeschriebene Wirksamkeit. Im Gegenvergleich zeigten die Proben mit den reinen Konservierungsstoffen ohne Grapefruitkernextrakt die gleiche Wirksamkeit wie die kommerziellen Proben von Grapefruitkernextrakt, die Konservierungsmittel enthielten. Es blieb ungeklärt, wie die genannten Konservierungsstoffe in die Extrakte gelangten. Das ehemalige Bundesinstitut für gesundheitlichen Verbraucherschutz und Veterinärmedizin (BgVV) riet 1998 zur Vorsicht bei Produkten mit Grapefruitkernextrakten, da der verbotene Zusatz von Benzethoniumchlorid zu Gesundheitsgefährdungen führen könne.

Heute sind auf dem Markt viele Grapefruitkernextrakt-Produkte erhältlich ohne die oben erwähnten Zusatzstoffe. Die mit diesen Produkten allenfalls mögliche gesundheitsfördernde Wirkung liegt dem Gehalt an Vitamin C sowie der sekundären Pflanzeninhaltsstoffe, den Flavonoiden zugrunde.

Einzelnachweise

Pflanzenprodukt

Grapefruitkernextrakt


Das YM-Medium und der YM-Agar (engl.: Yeasts (Hefe) and Molds (Schimmelpilz)) wird in der Mikrobiologie verwendet zur Kultivierung von säureliebenden (acidophilen) Hefen und Pilzen. Durch seinen sauren pH-Wert verhindert es die Vermehrung von Bakterien und anderen säureintoleranten Organismen im Medium. Es kann für eine Flüssigkultur verwendet werden oder mittels Agar-Agar zu einem festen Nährboden verfestigt werden.

Der Nährboden besteht aus (Angaben in Gramm pro Liter):

 Hefeextrakt 3,0
 Malzextrakt 3,0
 Pepton 5,0
 Dextrose (Glucose) 10,0
 Agar-Agar 20,0

Einzelnachweise

Ym
Hefepilze
Schimmelpilze
Mykologie

YM (Selektivnährboden)


ජිව භූගෝල විද්‍යාව

ජිව භූගෝල විද්‍යාව යනු අවකාශය හා කාලය මත ජිව භේදය බෙදා හැරීමේ අධ්‍යාපනයයි එයින් අරමුණු කරන්නේ ජිව වස්තු ජිවත්වන්නේ කෙසේ ද කොපමණ බහුලව  ද හාමන් ද යන්නයි.

ජිවින් බෙදා හැරීමේ ආකාරයේ මේ මට්ටමේ දී සාමාන්‍යයෙන් විස්තර කරනු ලබන්නේ අභාවයට යැම, මහද්වීපික  පාවී යෑම, හිම කදු දියවී යැම වැනි ඵෙතිහාසික හේතු එක් කිරිම මගින් (සහ මුහුදු  මට්ටම සම්බන්ධ වූ වෙනස් වීම්) සහ ගංගා අල්ලා ගැනීම් ප්‍රදේශ හා සම්බන්ධ වී මහ ඉඩම් අතහැර දැමීමෙන් තිබෙන ශක්තිය සැපයීමයි.

ඉතිහාසය
ජිව භූගෝල විද්‍යාවේ විද්‍යාත්මක මතය මැඩෙන්නේ ඇල්ෆඩ් සෙල් චාලස් හා අනෙක් කලින් ක්‍රම‍යෙන් වෙනස්  විද්‍යාඥයින්ගේ වැඩි වලින්. 19 වැනි ශත වර්ෂයේ වොලිස්  ඉ‍ගෙන ගත්තේ ගස්වැල්  හා සතුන් බෙදීම පිළිබදව මැලේ ආචිපිලාගොහිදී ය. වොලස් හා අනෙක් කීපදෙනෙකු හැරැනුවිට 1967 දී රොබට් මෑක් ආතර් හා ඊ ඕ විල්සන් ලියන ලද දිවයින පිළිබද ජිව භූගෝලි විද්‍යා මතය යන ප්‍රකාශනයට  පෙරාතුව ජිව භූගෝල විද්‍යා කේෂ්ත්‍රය  දකින ලද්දේ මුලිකව ඵෙතිහාසික එකක් ලෙසත් එම නිසා මෙම ක්ෂේත්‍රය දකින ඒකාන්තව ව්‍යක්ත එකක් ලෙසය.

මැක් ආතර් හා විල්සන් මේ දැක්ම වෙනස් කර ජිවින් බහුල ප්‍රදේශ එවැනි හේතුන් එක ජන්ම භූම් ප්‍රදේශයක් බව කලින් පෙන්නුම් කලේය. රටින් රට යෑමේ ප්‍රමාණය මා අභාවයට යැමේ ප්‍රමාණය ද පෙන්නුම් කලේය. මෙය දූපත් ජිව  භූගෝල විද්‍යාව කෙරෙහි උනන්දුවක් ගෙන දි ඇත.  දූපත් භූගෝල විද්‍යාව ජන්ම භූමි කොටස් වල යෙදීමෙන් ජිව විද්‍යාව සංරක්ෂණය කිරිම හා භූමි දර්ශන ක්ෂේත්‍රයන් සංවර්ධනය ට පොළඹවන  ලදි.  ෆයිලෝ ජියෝග්‍රෆි නමින් අළුත් විශයක් ඇති කිරිමෙන් මොලියුලර් විධි සංවර්ධනය කිරිම මගින් උසස් ජිව භූගෝල  විද්‍යාව පුළුල් කර ඇත. දූපත් රෝග වැනි මුලික ජනගහන විසිරි යැම ගැන ඇති මතය පරීක්ෂණය කිරිමට විද්‍යාඥයින්ට ඉඩ දී ඇත. උදාහරණයක් වශයෙන් ගත්කල හවායියන් දූපත්වල ජිවිනගේ පටන් ගැන්ම ගැන විමර්ශනය කිරිමට උසස් භූගෝල විද්‍යාඥයින්ට හැකිව තිබු අතර ෆයිලෝ භූගෝල විද්‍යාවේ සම්බන්ධකම පිළිබද මත පරික්ෂා කිරිමට ඉඩ දි ඇත.

ජිව භූගෝල විද්‍යාව


عبد الرحمان كاكي (18 فبراير 1934- 14 فبراير 1995). ممثل وكاتب ومسرحي جزائري ولد في مستغانم.

حياته
ولد كاكي في حي تيجديت الشعبي بمدينة مستغانم غرب الجزائر، ومن نعومة أظافره نما على حب التقاليد البدوية. كان عمه شغوفا بالموسيقى لذلك كان يحضره معه عندما تقام حفلات المديح الديني التي يديرها المداح الكبير «الشيخ حمادة».

انضم في صغره إلى إحدى الفرق الكشفية، ثم أصبح بعد ذلك جزءا من فرقة مصطفى بن عبد الله عام 1950، حيث شارك في تدريب خدمة التعليم الشعبي من إخراج هنري كوردان.

أصبح كاكي أستاذا للدراما حيث أسس فرقة مسرحية سميت فرقة الغراغوز التي اتخذ فيها أسلوبا جديدا للمسرح يختلف عما كانت تقدمه الفرق المسرحية الفرنسية وذلك من خلال دمج المسرح بالواقع الثقافي والاجتماعي الجزائري.

بعض من أعماله
من أعمال كاكي المسرحية المتميزة التي لا زالت تعرض لحد الآن مسرحية 132 سنة. التي عرضت أول مرة عام 1963 بمستغانم وأعيد عرضها في الجزائر العاصمة في الذكرى الأولى لاستقلال الجزائر حضرتها شخصيات كبيرة على غرار الرجل الثوري إرنستو تشي غيفارا، إضافة إلى مسرحيات أخرى كمسرحية بني كلبون، شعب الليل، الشيوخ، أفريقيا قبل سنة، ديوان القراقوز، القراب والصالحين، كل واحد وحكمه وغيرها من الأعمال.

نال العديد من الجوائز منها الجائزة الكبرى بالمهرجان المغاربي الأول عام 1963 بمدينة صفاقس بتونس، والميدالية الذهبية بالمهرجان العربي الأفريقي تونس 1987، والميدالية الدهبية بمهرجان المسرح التجريبي القاهرة عام 1989 مناصفة مع المسرحي العالمي بيتر بروك.

وفاته
توفي عبد الرحمان كاكي في 14 فبراير عام 1995 بمدينة وهران غرب الجزائر.

مراجع

وصلات خارجية

 نظرة جديدة لإرث ولد عبد الرحمن كاكي

مسرحيون جزائريون
ممثلو مسرح جزائريون
ممثلون وممثلات جزائريون
مواليد 1352 هـ
مواليد 1934
مواليد في مستغانم
وفيات 1415 هـ
وفيات 1995
وفيات في وهران

ولد عبد الرحمان كاكي


Paul Heyse (15. mars 1830 – 2. apríl 1914) var þýskur rithöfundur sem hlaut Nóbelsverðlaunin í bókmenntum árið 1910.

Ævi og störf
Paul Heyse fæddist í Berlín. Faðir hans var Karl Wilhelm Ludwig Heyse, frægur málvísindamaður og prófessor við Berlínarháskóla, afi hans var kunnur málfræðingur og orðabókarhöfundur. Heyse var góður námsmaður og átti vegna fjölskyldu sinnar greiðan aðgang að framámönnum í fræða- og menningarlífi Berlínar. Hann stundaði háskólanám í Berlín og Bonn, en ákvað að lokum að gerast rithöfundur.

Hann gekk til liðs við Tunnel über der Spree, ungskáldahóp í Berlín árið 1849. Fyrstu ljóð hans birtust í kjölfarið og voru þau innblásin af stjórnarbyltingum ársins áður víða um Evrópu. Hann fékk doktorsgráðu fyrir rannsóknir sínar á söngvaskáldum miðalda og var sendur af ríkisstjórninni til Ítalíu í leit að handritum sem tengdust þýskri menningu. Innblásinn af ítalskri náttúru samdi hann smásöguna L'Arrabbiata sem varð hans þekktasta verk. Sagan hefur komið út á íslensku í þýðingu Björns Jónssonar.

Bókmenntafrægð Heyse varð til þess að Maximilian II konungur í Bæjaralandi veitti honum prófessorsstöðu án kennsluskyldu við Háskólann í München. Þar gekk hann til liðs við annan kunnan skálda- og rithöfundahóp, Krókódílana (þýska: Die Krokodile). Á meðan á dvölinni í München stóð sinnti Heyse einkum leikritaskrifum.

Eftir 1870 var Heyse orðinn eitt af stóru nöfnunum í þýsku menningarlífi og raunar kunnur langt út fyrir Þýskaland. Hann var afar andsnúinn natúralismanum sem naut mikillar hylli hjá yngri höfundum. Á áttræðisafmæli hans var Heyse aðlaður auk þess sem honum voru veitt Nóbelsverðlaunin í bókmenntum. Í rökstuðningi Nóbelsnefndarinnar var staðhæft að Heyse væri mestur skáldjöfur Þjóðverja frá Goethe.

Heyse, Paul
Handhafar bókmenntaverðlauna Nóbels

Paul Heyse


Jesús Melgoza (7. desember 1956 – 14. desember 2019) var bandarískur leikari.

Tenglar

Bandarískir leikarar

Chuy Bravo


Slak (slačak, slavak, hladolež, lat. Convolvulus), biljni rod iz porodice slakovki kojemu pripada oko 200 vrsta jednogodišnjeg raslinja, trajnica penjačica i jastučastih trajnica.

U Hrvatskoj raste nekoliko vrsta, to su oštrodlakavi slak (C. althaeoides), poljski slak (C. arvensis), ružičasti slak ili nježni slačak (C. cantabrica), srebroliki slak ili srebrolisni slačak (C. cneorum), uskolisni slak (C. lineatus), trobojni slak (C. tricolor)

Hladolež ili slak se ne smije brkati s ladoležom (Calystegia), koji pripada istoj porodici.

Vrste

 Convolvulus acanthocladus Boiss. & Kotschy
 Convolvulus aitchisonii C.B.Clarke
 Convolvulus althaeoides L.
 Convolvulus ammannii Desr.
 Convolvulus angustissimus R.Br.
 Convolvulus argillicola Pilg.
 Convolvulus argyracanthus Rech.f., Aellen & Esfand.
 Convolvulus argyrothamnos Greuter
 Convolvulus arvensis L.
 Convolvulus aschersonii Engl.
 Convolvulus assyricus Griseb.
 Convolvulus asyrensis Kotschy
 Convolvulus aucheri Choisy
 Convolvulus austroafricanus J.R.I.Wood & Scotland
 Convolvulus bazmanensis Ranjbar, Ezazi & F.Ghahrem.
 Convolvulus × beguinotii Maire & Weiller
 Convolvulus betonicifolius Mill.
 Convolvulus bidentatus Bernh.
 Convolvulus bidrensis Sebsebe
 Convolvulus boedeckerianus Peter
 Convolvulus boissieri Steud.
 Convolvulus bonariensis Cav.
 Convolvulus bullerianus Rendle
 Convolvulus calvertii Boiss.
 Convolvulus canariensis L.
 Convolvulus cantabrica L.
 Convolvulus capensis Burm.f.
 Convolvulus capitulifer Franch.
 Convolvulus caput-medusae Lowe
 Convolvulus carduchorum P.H.Davis
 Convolvulus carrii B.L.Turner
 Convolvulus cassius Sam. ex Rech.f.
 Convolvulus cataonicus Boiss. & Hausskn.
 Convolvulus cephalophorus Boiss.
 Convolvulus cephalopodus Boiss.
 Convolvulus chilensis Pers.
 Convolvulus chinensis Ker Gawl.
 Convolvulus chondrilloides Boiss.
 Convolvulus clementii Domin
 Convolvulus cneorum L.
 Convolvulus coelesyriacus Boiss.
 Convolvulus commutatus Boiss.
 Convolvulus crenatifolius Ruiz & Pav.
 Convolvulus crispifolius F.Muell.
 Convolvulus × cyprius Boiss.
 Convolvulus demissus Choisy
 Convolvulus × despreauxii A.Santos & Carine
 Convolvulus divaricatus Regel & Schmalh.
 Convolvulus dorycnium L.
 Convolvulus dregeanus Choisy
 Convolvulus dryadum Maire
 Convolvulus durandoi Pomel
 Convolvulus elymaiticus Mozaff.
 Convolvulus ensifolius P.P.A.Ferreira & Sim.-Bianch.
 Convolvulus equitans Benth.
 Convolvulus eremophilus Boiss. & Buhse
 Convolvulus erinaceus Ledeb.
 Convolvulus erubescens Sims
 Convolvulus euphraticus Bornm.
 Convolvulus eyreanus R.W.Johnson
 Convolvulus farinosus L.
 Convolvulus fatmensis Kunze
 Convolvulus fernandesii P.Silva & Teles
 Convolvulus floridus L.f.
 Convolvulus fractosaxosus Petrie
 Convolvulus fruticosus Pall.
 Convolvulus fruticulosus Desr.
 Convolvulus galapagensis Andersson
 Convolvulus galaticus Rostius ex Choisy
 Convolvulus galpinii C.H.Wright
 Convolvulus germaniciae Boiss. & Hausskn.
 Convolvulus gharbensis Batt. & Pit.
 Convolvulus glaouorum Braun-Blanq. & Maire
 Convolvulus glomeratus Choisy
 Convolvulus gortschakovii Schrenk
 Convolvulus gracillimus Rech.f.
 Convolvulus graminetinus R.W.Johnson
 Convolvulus grantii Balf.f.
 Convolvulus grigorjevii Kamelin
 Convolvulus hamadae (Vved.) Petrov
 Convolvulus hamrinensis Rech.f.
 Convolvulus hasslerianus (Chodat) O'Donell
 Convolvulus hermanniae L'Hér.
 Convolvulus hildebrandtii Vatke
 Convolvulus hirsutiflorus Dammann
 Convolvulus holosericeus M.Bieb.
 Convolvulus humilis Jacq.
 Convolvulus hystrix Vahl
 Convolvulus incisodentatus J.R.I.Wood & Scotland
 Convolvulus iranicus J.R.I.Wood & Scotland
 Convolvulus jefferyi Verdc.
 Convolvulus jemensis Kotschy
 Convolvulus jordanensis Sa'ad
 Convolvulus kilimandschari Engl.
 Convolvulus koieanus Bornm.
 Convolvulus kossmatii Vierh.
 Convolvulus kotschyanus Boiss.
 Convolvulus krauseanus Regel & Schmalh.
 Convolvulus kurdistanicus Mozaff.
 Convolvulus laciniatus Desr.
 Convolvulus lanatus Vahl
 Convolvulus lanjouwii Sa'ad
 Convolvulus lanuginosus Desr.
 Convolvulus leiocalycinus Boiss.
 Convolvulus leptocladus Boiss.
 Convolvulus libanoticus Boiss.
 Convolvulus lilloi O'Donell
 Convolvulus lindbergii Sa'ad
 Convolvulus lineatus L.
 Convolvulus linoides Bornm.
 Convolvulus longipedicellatus Sa'ad
 Convolvulus lopezsocasii Svent.
 Convolvulus maireanus Pamp.
 Convolvulus mairei Halácsy
 Convolvulus massonii F.Dietr.
 Convolvulus mazicum Emb. & Maire
 Convolvulus meonanthus Hoffmanns. & Link
 Convolvulus microcalyx C.B.Clarke
 Convolvulus microsepalus R.W.Johnson
 Convolvulus mollissimus Bertol.
 Convolvulus montanus Ooststr.
 Convolvulus multifidus Thunb.
 Convolvulus namaquensis (Schltr. ex A.Meeuse) J.R.I.Wood & Scotland
 Convolvulus natalensis Bernh.
 Convolvulus ocellatus Hook.
 Convolvulus oleifolius Desr.
 Convolvulus oppositifolius Alfarhan
 Convolvulus oreophilus House
 Convolvulus oxyphyllus Boiss.
 Convolvulus oxysepalus Boiss.
 Convolvulus palaestinus Boiss.
 Convolvulus palustris Cav.
 Convolvulus peninsularis J.R.I.Wood & Scotland
 Convolvulus pentapetaloides L.
 Convolvulus persicus L.
 Convolvulus phrygius Bornm.
 Convolvulus pilosellifolius Desr.
 Convolvulus pitardii Batt.
 Convolvulus × platigena Speg.
 Convolvulus prostratus Forssk.
 Convolvulus pseudocantabrica Schrenk
 Convolvulus × pseudocompactus C.Aykurt & Sümbül
 Convolvulus pseudoscammonia K.Koch
 Convolvulus pyrrhotrichus Boiss.
 Convolvulus randii Rendle
 Convolvulus rectangularis Rech.f.
 Convolvulus recurvatus R.W.Johnson
 Convolvulus remotus R.Br.
 Convolvulus reticulatus Choisy
 Convolvulus rhyniospermus Hochst. ex Choisy
 Convolvulus rottlerianus Choisy
 Convolvulus rozynskii (Standl.) W.H.Lewis & R.L.Oliv.
 Convolvulus rufescens Choisy
 Convolvulus sabatius Viv.
 Convolvulus sagittatus Thunb.
 Convolvulus sarmentosus Balf.f.
 Convolvulus sarothrocladus Boiss. & Hausskn.
 Convolvulus scammonia L.
 Convolvulus schimperi Boiss.
 Convolvulus schirazianus Boiss.
 Convolvulus schulzei O'Donell
 Convolvulus scindicus Stocks
 Convolvulus scoparius L.f.
 Convolvulus scopulatus Thulin
 Convolvulus secundus Desr.
 Convolvulus selloi Meisn.
 Convolvulus semhaensis (R.R.Mill) J.A.Luna & Carine
 Convolvulus sericocephalus Juz.
 Convolvulus sericophyllus T.Anderson
 Convolvulus siculus L.
 Convolvulus simulans L.M.Perry
 Convolvulus sinuatodentatus Collett & Hemsl.
 Convolvulus socotranus Verdc.
 Convolvulus spicatus Peter ex Hallier f.
 Convolvulus spinifer Popov
 Convolvulus spinosus Burm.f.
 Convolvulus stachydifolius Choisy
 Convolvulus stapfii Rech.f.
 Convolvulus stenocladus Chiov.
 Convolvulus steppicola Hand.-Mazz.
 Convolvulus subsericeus Schrenk
 Convolvulus subspathulatus Vatke
 Convolvulus suendermannii Bornm.
 Convolvulus supinus Coss. & Kralik
 Convolvulus tedmoorei R.W.Johnson
 Convolvulus thomsonii Baker
 Convolvulus thunbergii Roem. & Schult.
 Convolvulus trabutianus Schweinf. & Muschl.
 Convolvulus tragacanthoides Turcz.
 Convolvulus tricolor L.
 Convolvulus truncatus Vell.
 Convolvulus tschimganicus Popov & Vved.
 Convolvulus tujuntauensis Kinzik.
 Convolvulus × turcicus Aykurt & Sümbül
 Convolvulus turrillianus Parsa
 Convolvulus ulicinus Boiss.
 Convolvulus urosepalus Pau
 Convolvulus valentinus Cav.
 Convolvulus verdcourtianus Sebsebe
 Convolvulus verecundus Allan
 Convolvulus vidalii Pau
 Convolvulus virgatus Boiss.
 Convolvulus vollesenii Sebsebe
 Convolvulus volubilis Brouss. ex Link
 Convolvulus waitaha (Sykes) Heenan, Molloy & de Lange
 Convolvulus wimmerensis R.W.Johnson
 Convolvulus xanthopotamicus J.R.I.Wood & Scotland

Vanjske poveznice

Izvori

Convolvuleae

Slak


Aulinn ég (enska: Despicable Me) er bandarísk kvikmyndasería, fyrsta kvikmyndin kom út árið 2010 og sú síðasta árið 2022.

Kvikmynd
 Aulinn ég (2010)
 Aulinn ég 2 (2013)
 Skósveinarnir (2015)
 Aulinn ég 3 (2017)
 Skósveinarnir: Gru rís upp (2022)

Kvikmyndagerð í Bandaríkjunum
Kvikmyndir
Bandarískar kvikmyndir

Aulinn ég (kvikmyndasería)