Accipiter quartus ist eine ausgestorbene Greifvogelart aus der Gattung der Habichte und Sperber (Accipiter), die auf Neukaledonien heimisch war. Sie ist nur von subfossilen Überresten aus dem Holozän bekannt. Das Artepitheton quartus für "vier" bezieht sich auf die Tatsache, dass Accipiter quartus die vierte Habichtart war, die auf Neukaledonien entdeckt wurde.

Der Holotypus, der 1986 in der Pindai Cave (21° 20′S, 164° 57′O) auf der Halbinsel Nepoui an der Westküste von Neukaledonien entdeckt wurde, besteht aus einem linken Oberschenkelknochen. Die Paratypen umfassen das rumpfnahe (proximale) und rumpfferne (distale) Ende des linken sowie das distale Ende des rechten Tibiotarsus.

Accipiter quartus war die kleinste Habichtart auf Neukaledonien. Das Typusmaterial lässt auf einen Körperbau schließen, der kleiner und deutlich weniger robust als jener der vermuteten Weibchen, jedoch größer und robuster als jener der vermuteten Männchen des Sydneysperbers (Accipiter cirrocephalus) war. Ein möglicherweise einzigartiges Merkmal der Art ist die Präsenz zweier pneumatischer Foramen (Löcher in der Knochenwand als Verbindung zwischen den Luftsäcken im hohlen Knocheninneren und dem Luftsacksystem außerhalb des Skeletts) in der Oberfläche des Trochanters, wobei das größere der beiden direkt unterhalb der Gelenkfläche des Oberschenkelhalses liegt. Zwischen den beiden pneumatischen Foramen befinden sich noch drei weitere, sehr kleine Öffnungen in der Trochanterfläche. Alle anderen Accipiter-Arten haben lediglich ein einzelnes großes Fenster in diesem Teil des Oberschenkelknochens.

Aussterbezeitpunkt und -ursache von Accipiter quartus sind nicht bekannt.

Literatur
 Jean Cristophe Balouet, Storrs L. Olson: Fossil Birds from Late Quaternary Deposits in New Caledonia. Smithsonian Contributions to Zoology. Nummer 469. Smithsonian Institution Press, Washington, D.C., 1989 (online; Erstbeschreibung der Art dort auf Seite 7 f.)
 Michael Walters, Julian Pender Hume: Extinct Birds. Poiser Monographes, Bloomsbury Publishing, 2012, ISBN 978-140-815-725-1 (Abhandlung der Art dort auf S. 80)

Habichte und Sperber
quartus
Ausgestorbener Vogel
Endemischer Vogel Neukaledoniens

Accipiter quartus


Afroguatteria, biljni rod iz porodice Annonaceae smješten u tribus Uvarieae. Postoje dvije priznate vrste, endemi iz DR Konga i Cabinde.

Vrste
 Afroguatteria bequaertii (De Wild.) Boutique
 Afroguatteria globosa C.N.Paiva; Cabinda

Izvori

Annonaceae

Afroguatteria


Dukak, cunoscut și ca Duqaq, iar sub numele complet ca Abu Nasr Șams al-Muluk Dukak () a fost conducătorul selgiuc de Damasc între anii 1095–1104, în timpul primei Cruciade.

Biografie
Dukak era un fiu al emirului selgiuc al Siriei, Tutuș I, el a fost de asemenea fratele lui Radwan. Când tatăl lor a murit în 1095, Radwan a pretins Siria pentru el însuși, iar Dukak a moștenit inițial Mesopotamia de Sus și a domnit împreună cu fratele său din Alep. Cu toate acestea, în curând el sa răzvrătit și a preluat controlul Damascului, aruncând Siria în anarhie și război civil. Dukak a avut sprijinul lui Yaghi-Siyan din Antiohia, care nu avea niciun conflict cu Radwan, însă nu ia plăcut de atașatul lui Radwan, Janah ad-Dawla; curând lui Yaghi-Siyan și Dukak s-a aliniat și Ilghazi, conducătorul Ierusalimului. Radwan sa aliat cu fratele lui Ilghazi, artuchidul .

Radwan la atacat pe Yaghi-Siyan, iar când Dukak și Ilghazi au venit să-l ajute, Radwan a asediat și Damascul. Cu toate acestea, Radwan sa certat în curând cu Janah ad-Dawla, care capturase Homsul de la el și cu atabegul din alianță, Yaghi-Siyan era mult mai dispus să-l ajute. Această nouă alianță a fost încheiată cu o căsătorie între Radwan și fiica lui Yaghi-Siyan. Cei doi au fost pe punctul de a ataca orașul Shaizar când au auzit despre sosirea primilor cruciați; toate alianțele s-au desființat și toți s-au întors în propriile lor orașe, deși dacă oricare dintre alianțe ar fi rămas intactă sau ar fi lucrat împreună, probabil că ar fi fost capabile să împiedice succesul cruciadei.

Pe timpul iernii din anii 1097–1098, Antiohia a fost asediată de cruciați, iar Yaghi-Siyan a căutat ajutor de la Dukak. La 30 decembrie 1097, întăririle de la Dukak au fost înfrânte de corpul armat al lui Boemund de Taranto, iar Dukak sa retras către Homs. Dukak s-a alăturat mai târziu lui Kerbogha de Mosul pentru a-i ataca repetat pe cruciați după ce aceștia au ocupat Antiohia în iunie 1098, însă în timpul bătăliei detașamentele lui Dukak au fugit de pe câmpul luptei și Kerbogha a fost învins. În timp ce era ocupat în Siria, posesiunile lui Dukak în Mesopotamia au fost confiscate de unii vasali rebeli; în 1099 el a recapturat Diyarbakirul.

În 1100, Dukak l-a indus în ambuscadă pe Balduin I al Edessei în apropierea Beirutului, în timp ce ultimul se îndrepta spre Ierusalim pentru a-și asuma regalitatea de la fratele său recent decedat, Godfrey de Bouillon. Oamenii lui Balduin au rezistat presiunii într-o trecătoare îngustă, iar trupele lui Dukak nu au putut să o străpungă; Balduin a fost victorios și a continuat drumul spre Ierusalim.

În 1103, Dukak a capturat Homsul când Janah ad-Dawla, fostul atașat al lui Radwan, a fost asasinat. Dukak sa îmbolnăvit în 1104 și, după sfatul mamei sale, la numit pe atașatul său  ca atabeg al fiului său Tutuș al II-lea. Dukak a murit în data de 8 iunie al aceluiași an, iar Toghtegin a răsturnat curând dinastia lui Dukak pentru a înființa propria dinastie, care va conduce Damascul în următorul jumătate de secol.

Referințe

Bibliografie
 Kenneth Setton, ed. A History of the Crusades, vol. I. University of Pennsylvania Press, 1958 (available online).
 The Damascus Chronicle of the Crusades: Extracted and Translated from the Chronicle of Ibn al-Qalanisi. H.A.R. Gibb, London, 1932.

Decese în 1104
Conducători selgiucizi
Emiri de Damasc
Musulmani ai Primei Cruciade

Dukak


Simultaneitatea este relația între două evenimente presupuse a avea loc în același timp într-un anumit sistem de referință. Potrivit teoriei relativității a lui Einstein, simultaneitatea nu este o relație absolută între evenimente; ceea ce este simultan într-un sistem de referință nu va fi neapărat simultan într-un alt sistem de referință (vezi relativitatea simultaneității). Pentru sisteme de referință inerțiale aflate în mișcare unul față de altul la viteze mici în comparație cu viteza luminii, acest efect este redus și poate fi ignorat în cazurile practice, permițând ca simultaneitatea să fie tratată ca relație absolută.

Vezi și
Biserică simultană

Teoria relativității

Simultaneitate


O conceito de presente nupcial está presente nos campos de estudo da ecologia nutricional, história de vida e seleção sexual. Esta última trata do processo no qual indivíduos com certas características têm vantagens sobre outros do mesmo sexo unicamente com relação ao sucesso de acasalamento.

O termo presente nupcial refere-se a um tipo de material doado, além das próprias células reprodutivas (gametas), de macho para fêmea, ou ao contrário em alguns casos, durante o ato da  corte ou do intercurso sexual. A natureza desse presente pode variar desde uma base proteica, lipídica, até minerais e carboidratos. Alguns exemplos são: alcalóides defensivos secretados pelo doador, micronutrientes, sementes, presas.

Um caso interessante de doação de fêmea para macho ocorre na espécie de inseto Phoreticovelia disparata popularmente conhecido como inseto zeus, em que o indivíduo feminino secreta um tipo de cera nutritiva através da glândula localizada na parte posterior de sua cabeça. Enquanto isso, o macho posiciona-se montado sobre ela e se alimenta de tal presente. O objetivo desse esforço é fazer com que o macho em idade reprodutiva permaneça sobre as costas dela até que libere os espermatozóides e os ovos possam ser fertilizados.

Ocorrência
A maior parte dos casos de presente nupcial descritos na literatura científica ocorrem em invertebrados, especialmente os insetos. Contudo, também há relatos de sua ocorrência em aracnídeos, sendo uma representante emblemática da espécie Pisaura mirabilis. Nesta espécie de aranha, a fêmea é presenteada com material nutritivo pelo macho no momento de corte. No entanto, para entender a abrangência desse acontecimento são necessários mais estudos abordando o presente nupcial dentro da diversidade taxonômica de Arachnida.

É importante mencionar que essa característica faz parte do comportamento de vários outros tipos de grupos animais, como os pássaros, por exemplo. Porém, devido a uma maior facilidade de delinear e executar experimentos com insetos do que com aves e mamíferos  (tempo, complexidade, estruturas onerosas, espaço), a gama de informações sobre a ocorrência em insetos é predominante.

Classificações
Eles podem ser classificados em comestíveis e não comestíveis, mas são principalmente categorizados quanto ao seu local de produção ou aquisição em presentes endógenos e exógenos. O primeiro refere-se àqueles gerados no corpo do doador, podendo ser doada, inclusive, uma estrutura inteira dele. Há ainda uma subdivisão dentro de presentes endógenos, de acordo com o local por onde serão absorvidos pelo receptor.

 Presentes endógenos orais: absorvidos através do trato digestivo, a exemplo de secreções salivares ou anais produzidas pelo macho ou alimentação a partir de alguma estrutura corporal e até mesmo do corpo inteiro do macho, como ocorre com o louva-a-deus (canibalismo sexual).
 Presentes endógenos genitais: absorvidos através das genitálias, a exemplo de proteínas do fluido seminal de Drosophilas.
 Presentes endógenos transdérmicos: absorvidos através da parede corporal do receptor, a exemplo da injeção de fluido seminal na hemocele de percevejos ou injeção da estrutura reprodutora love dart, em português dardo do amor, em gastrópodes.

No caso de presentes exógenos, o doador pode caçar ou coletar o material, como insetos capturados, sementes e utilizá-lo para alimentar o receptor durante a corte. Há também a entrega de presentes não relacionados à nutrição, como pedras.

Evolução
Um dos fatores que condiciona o sucesso reprodutivo dos indivíduos é a decisão a respeito da proporção de investimento atribuída a essa reprodução frente a manutenção de suas necessidades fisiológicas básicas, isto é, as escolhas entre as demandas conflitantes que demandam esforço mas trazem benefícios. O ritual do presente nupcial também pode ser enxergado nessa lógica.

Além disso, presentes nutritivos têm sua evolução atrelada a condição e disponibilidade de recursos, principalmente dos macronutrientes demandados durante a reprodução feminina.  Dessa maneira, cabe discutir as relações de custo e benefício associadas a cada um dos sexos.

Indivíduos do sexo feminino e masculino não possuem o mesmo interesse reprodutivo e esse fato traz implicações nas dinâmicas de doação desse material. Desse modo, um presente nupcial que inicialmente proporciona aumento no fitness tanto do macho quanto da fêmea, pode evoluir para um presente que reduz a aptidão do receptor ou o oposto, beneficiando apenas uma das partes.

Embora os presentes nupciais tenham uma participação significativa na reprodução de diversos animais, pesquisas que aplicam métodos filogenéticos comparativos ainda são escassas, por isso ainda tem-se poucas informações sólidas acerca de como ocorrem as transições desse tipo de comportamento, sua evolução e comparações sistematizadas entre os variados táxons.

Custo e benefício
Como dito anteriormente, os custos e benefícios do presente nupcial podem se distribuir de forma diferente entre doadores e receptores ao longo do processo evolutivo. Por exemplo, a amplificação da fecundidade feminina via presente nupcial, dependendo do grau de aumento desse potencial, pode reduzir a diferença na relação esforço/recompensa para cada um dos membros do par, tendendo a uma estabilidade benéfica para ambos, conforme é sugerido nos estudos teóricos de Alonzo e Pizzari (2010).

A escolha preferencial de membros que ofertam presentes nupciais nutritivos pode levar à evolução de táticas alternativas, ou seja, a confecção de presentes falsos (materiais não nutritivos) que possam garantir o acesso à cópula a partir de uma demanda energética significativamente menor por parte do doador.

Presente nupcial em invertebrados

Captura pelo macho
Nos invertebrados, principalmente nos insetos, o macho pode dar como presente nupcial à fêmea um artrópode capturado por ele mesmo ou algum outro alimento.

A presa nupcial, que é consumida pela fêmea durante o acasalamento, é um tipo de presente encontrado em Empididae e em duas famílias da ordem Mecoptera, sendo elas a Bittacidae e a Panorpidae, na qual encontram-se as moscas-escorpião. Na espécie Hylobittacus apicalis, da família Bittacidae, alguns machos podem comportar-se similarmente às fêmeas diante de machos que já conseguiram capturar uma presa. Graças a esse comportamento de imitar as fêmeas, esses machos diminuem os seus riscos de serem predados enquanto caçam uma presa e aumentam as suas chances de acasalamento, já que as fêmeas possuem preferência por machos que carregam uma presa como presente nupcial. Na espécie Bittacus mastrilli e em Panorpidae, existem situações em que o macho oferece à fêmea uma grande massa de saliva secretada por ele no lugar de oferecer uma presa. No caso de Panorpidae, as moscas-escorpiões machos oferecem um artrópode apenas quando estão em más condições; se estão saudáveis, oferecem saliva. Já em aranhas, o macho da espécie Paratrechalea ornata da família Trechaleidae, durante o momento de cortejo, oferece à fêmea como presente nupcial uma presa enrolada em seda, no formato de uma esfera branca pequena.

Alimento como presente nupcial é encontrado em diversos grupos, e em diferentes formas. Em Stilbocoris natalensis, o macho libera uma semente de figo pré-digerida durante a copulação. No caso das vespas da família Thynnidae, é regurgitado néctar, podendo também ocorrer a secreção de gotas de uma substância viscosa pelo ânus. Outro exemplo de comida regurgitada é o da Drosophila suboscura, na qual a fêmea consome a comida liberada pelo macho antes da copulação.

Além da família Thynnidae, outros grupos também secretam gotas de um líquido viscoso pelo ânus. Esse líquido é secretado durante a corte e pode ser encontrado em Sependon fuscipennis, com uma secreção quase incolor, Sependon aenescens, espécie em que também pode ocorrer uma mistura dessa secreção anal com uma secreção salivar, e em Drosophila nebulosa. Na espécie Euprosopia anostigma, quem produz a secreção durante a corte é a fêmea, sendo que posteriormente é ingerida pelo macho.

Canibalismo nupcial

O macho pode dar o seu próprio corpo como presente, constituindo o canibalismo nupcial. Nas espécies Hapithus agitator, ortópteros, a fêmea consome a tégmina do macho enquanto permanecem juntos após terem copulado. Em Cyphoderris também é encontrado o caso da fêmea comer parte do corpo do macho, sendo que as asas não-esclerotizadas do inseto macho são consumidas por ela, além de um pouco da hemolinfa que é liberada, tanto antes, quanto durante a copulação.

Exemplos de situações em que a fêmea se alimenta por completo do macho durante ou após o acasalamento são encontrados em algumas espécies de Arachnida, especificamente em aranhas e escorpiões. Em insetos, esse comportamento está em pequenas moscas de Ceratopogonidae, nos insetos do gênero Stenopelmatus, na espécie Saga da família Tettigoniidae e em muitas espécies de louva-deus, da família Mantidae.

A falta de comida promove a louva-deus fêmea a se alimentar do corpo inteiro do macho, como já foi observado em situações de cativeiro. Entretanto, esse tipo de comportamento é visto em campo, ambiente com abundância de alimento.

O macho é capaz de participar da cópula mesmo após o processo de canibalismo ter se iniciado. Não há evidências sobre o macho ter um papel cooperativo nesse fenômeno. Quando estão próximos às fêmeas, estes animais apresentam-se com extrema cautela, e em algumas espécies os machos agem com estratégias que visam minimizar o ataque canibal, o que ocorre em Tenodera sinensis e Sphodromantis lineola.

O canibalismo sexual em louva-deus gera um aumento da fecundação, e com isso, um aumento da prole, o que indica uma vantagem para as fêmeas na propagação da espécie.

Produtos glandulares do macho

Em algumas espécies de insetos, secreções de glândulas do corpo do macho servem como presente nupcial para a fêmea. Na família Pyrochroidae, os besouros machos de Neopyrochroa flabellata secretam pelas glândulas anteriores uma substância rica em cantaridina (C10H12O4), que é então consumida pela fêmea e posteriormente alocada para os ovos, garantindo uma proteção contra predadores. Outras famílias de besouro que possuem secreção externa que é digerida pela fêmea durante a corte como presente nupcial são a Anthicidae e a Malachiidae.

Em Zorotypus barberi, glândulas cefálicas liberam uma secreção que atrai as fêmeas para a cópula. Em Blattidae e Tettigoniidae, as baratas e as esperanças macho produzem uma secreção nas glândulas dos tergitos dorsais, e antes da cópula, a fêmea apalpa e consome essa secreção. Nos gêneros Oecanthus e Neoxabea e nas espécies Discoptila fragosoi, Vanzoneliniella sambophila e Truljalia hibinonis, as fêmeas se alimentam das substâncias liberadas pelas glândulas metanotais. No caso de Oecanthus, esse comportamento aumenta a transferência de esperma ao impedir que a fêmea retire o espermatóforo antes do processo ser finalizado. Em Allonemobius, Neonemobius e Eunemobius, os machos secretam uma substância por meio de um esporão encontrado na região tibial de suas pernas. Em Nemobius sylvestris, Adenopterus e Archenopterus, as glândulas que liberam a substância que serve de presente nupcial estão localizadas na superfície superior das asas dianteiras dos indivíduos machos.

Secreções salivares também podem ser presentes nupciais, podendo ser encontrado em, por exemplo, Rivellia boscii, Euprosopia subula, Platystoma seminationis, Cardiacephala myrmex e Rioxa pornia. Em Sepedon aenescens, o macho libera um líquido incolor pelo ânus durante a corte para que a fêmea o consuma antes e durante a cópula, e após a liberação, ele altera o líquido de forma que ele adquira uma cor opaca, provavelmente adicionando gotas salivares. Em Panorpa, quando o macho não consegue oferecer um artrópode morto à fêmea, ele secreta uma grande quantidade de saliva para oferecer como presente. Caso o macho desse gênero não consiga realizar nenhum desses dois feitios, eles são capazes de forçar a cópula, imobilizando a fêmea pelas asas de forma que ele consiga depositar o seu esperma.

Um terceiro tipo de presente nupcial nessa categoria é o espermatofilaxo, um líquido espermático de caráter gelatinoso, sem a presença de espermatozóides. Ele é secretado pelas glândulas acessórias do macho que se ligam à porção com esperma do espermatóforo. Após o fim da cópula, esse líquido é ingerido pela fêmea, que em seguida consome o restante do espermatóforo. Nas esperanças, essa secreção pode apresentar-se em alta quantidade, havendo variação interespecífica. Além de Tettigoniidae, outras famílias que possuem espermatofilaxo são a Haglidae, Stenopelmatidae, Rhaphidophoridae, Gryllacrididae e Gryllidae.

Há duas hipóteses não excludentes referentes à função do espermatofilaxo: pode ser um esforço de acasalamento, ao impedir que a fêmea retire o espermatóforo antes da transferência total do esperma do macho, ou pode ser um investimento paterno, no qual o líquido secretado serve como nutrição para a prole.

Os espermatóforos e as substâncias encontradas na ejaculação também são vistas como presente nupcial, e há evidências que corroboram com a teoria de que esses componentes são um investimento paterno, uma vez que, após a transferência de esperma, são consumidos pela fêmea. Em muitos grupos de insetos, substâncias da ejaculação apresentam-se como estimuladoras de oviposição. Em Orthoptera, os machos de algumas espécies são capazes de produzir múltiplos espermatóforos em questão de horas ou até de minutos, todos dos quais a fêmea se alimenta. Em Coleoptera, um espermatóforo grande reduz a competição de esperma por garantir um aumento da transferência de esperma. Além dessas duas ordens, o espermatóforo é encontrado como  presente nupcial em várias espécies de Lepidoptera e Diptera.

Presente nupcial em vertebrados
Na espécie de pássaro Picanço-grande, o sucesso da cópula dos machos está associado ao tamanho do seu presente nupcial, que são presas, como lagartos e insetos grandes, dadas antes da cópula.

Ecologia
Reprodução

Presente nupcial


Sveinbjörn Beinteinsson (4 July 1924 – 23 December 1993) was an Icelandic religious leader and singer of rímur who was instrumental in helping to gain Icelandic government's recognition of the pre-Christian Heathenry in the country.

Biography
Sveinbjörn lived his entire life in West Iceland Borgarfjörður. From 1944 on, he was a sheep farmer while also pursuing literary interests on the side. He published a book of rímur in 1945, a textbook on the verse forms of rímur in 1953, two volumes of his own verse in 1957 and 1976, and edited several anthologies. He was married to Svanfríður Hagvaag with whom he had two sons, born in 1965 and 1966.

The Ásatrúarfélagið ("Fellowship of Æsir faith"), which he co-founded in 1972, and for which he acted as allsherjargoði, was officially recognised as a religious body in 1973.

Sveinbjörn is regarded with much respect and affection amongst Germanic neopagans. He was not only well known as a rímur singer, or kvæðamaður, in Iceland but also attracted fans and audiences throughout Europe and North America. He sometimes performed at rock concerts and is the opening act in the film Rokk í Reykjavík, directed by Friðrik Þór Friðriksson. Sveinbjörn can be heard singing on the bootleg album "Ragnarok (A New Beginning)" by Burzum, on the last track of the album entitled "Hávamál".
In 1978, Sveinbjörn appeared on the television program In Search Of in an episode on "Lost Vikings" which examined the possibility of Viking pre-Columbian contact with North America.
Sveinbjörn can be heard performing Ásatrú marriage rites for Genesis P-Orridge and Paula P-Orridge on Psychic TV's LP Live in Reykjavik and on the double LP entitled Those who do not.

In 1982 Sveinbjörn released an album, Eddukvæði (Songs from The Poetic Edda), in which he recites in rímur style 75 stanzas from Hávamál, Völuspá and Sigrdrífumál. The album, on the Gramm label, included a booklet of the poems in Icelandic, with translations into English, Swedish, and German.

David Tibet released a CD of Sveinbjörn performing his own rímur and reciting the traditional Poetic Edda under the title Current 93 presents Sveinbjörn 'Edda''' in two editions through the World Serpent Distribution.

His biography Allsherjargoðinn was written by Berglind Gunnarsdóttir and published in 1992.

A memorial stone for Sveinbjörn was inaugurated in Reykjavík on 22 April 2010. It is located next to the site of the planned hof Ásatrúarfélagsins on the hill Öskjuhlíð.

His sister, Halldóra B. Björnsson, translated Beowulf into Icelandic as Bjólfskviða'', "The Lay of Bjólfur" in 1968; a version was published in 1983.

Publications

Writings
 Gömlu lögin, 1945.
 Bragfræði og háttatal, 1953.
 Stuðlagaldur, 1954.
 Vandkvæði, 1957.
 Reiðljóð, 1957.
 Heiðin, 1984.
 Gátur I-III, 1985–91.
 Bragskógar, 1989.

As editor

 Rímnavaka, 1959.
 Rímnasafn, 1966.
 Fúsakver, 1976.
 Rimnasafn Sigurðar Breiðfjörð 1–6, 1961–73.
 Borgfirðingaljóð: ljóð eftir 120 höfunda, 1991.

Discography
 Snælda tengd Bragfræði og háttatali, 1981.
 Eddukvæði, 1982.
 93 Current 93 Present Sveinbjörn Beinteinsson: Edda, 1990.

References

External links

 Discogs
 Interview
 Háttatal In Icelandic, but probably the best modern introduction to the metrics of Rímur.

 In Search of... "Lost Vikings" (TV Series) episode 61 Season 3 #13

1924 births
1993 deaths
Sveinbjorn Beinteinsson
Adherents of Germanic neopaganism
Founders of modern pagan movements
Sveinbjorn Beinteinsson
Modern pagan poets
Sveinbjorn Beinteinsson
Performers of modern pagan music
Sveinbjorn Beinteinsson

Sveinbjörn Beinteinsson


Ippei Saga (født 20. maj 1980) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Consadole Sapporo og Montedio Yamagata.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Ippei Saga


බිමන් ලියනගේ (තවද බිමන් නජීක ලියනගේ, ඉංග්‍රීසි: Biman Najika Liyanage or Biman Liyanage ) යනු  නව තාක්ෂණික නිපැයුම් ව්‍යවසායක, පර්යේෂක, න‍වෝත්පාදක, නිර්මාතෟ CirQ Technologies, AI LAB, Nanjing Tamo Technologies Is (DTT) හොංකොං චීනය, URBUNX නයිරෝබි කෙන්යාව.

ජීවන සටහන්

බිමන් ලියනගේ වරලත් පරිගණක ඉංජිනේරු වරයෙකි. ඔහු බීහැන් විශ්වවිද්‍යාලය චීනය ඉංජිනේරු උපාධි දරයෙකි.

ඔහු 2019 වසරේ චීනයේ හොදම විදේශීය ව්‍යවසායකයන් 30 දෙනාගේ ලැයිස්තුවට තේරී පත්ව තිබේ. එසේම 2017 වසරේදී ෆෝබ්ස් සඟරාව නම් කළ ආසියාවේ වයස අවුරුදු 30 ට අඩු තරුණ නායකයින් 30 දෙනා  අතරට සහ චීනයේ වයස අවුරුදු 30ට අඩු තරුණ නායකයින් 30 දෙනා අතරට ද බිමන් ඇතුළත් විය. 2016 වසරේ ස්විට්ස්ර්ලන්තයේ St. Gallenහි පැවැති සම්මන්ත්‍රණයකදී ප්‍රකාශයට පත් කළ ලොව අනාගත නායකයින් 200 දෙනාගේ ලැයිස්තුවට ද ඔහු ඇතුළත් විය.

බිමන් ලියනගේ  කොළඹ නාලන්දා විද්‍යාලයයේ ආදි සිසුවෙකි.

ආශ්‍රිත
  බිමන් ලියනගේයන් ගේ ඉංග්‍රීසි විකිපීඩියා පිටුව

 චීනයේ හොදම විදේශීය ව්‍යවසායකයින් 30 දෙනා අතරට ශ්‍රී ලාංකික තරුණයෙක්

 චීනය නවීන තාක්ෂණය සමගින් වේගයෙන් ඉදිරියට - නව නිපැයුම් විශේෂඥ බිමන් ලියනගේ

 Bonus Episode: Biman Liyanage | විද්‍යාඥයෙක් වෙන්නෙ කොහොමද? | How to Become a Scientist?

 තරුණ ශ්‍රී ලාංකික නව නිපැයුම් කරුවෙක් වන බිමන් ලියනගේ 2017 Forbes 30 under 30 Asia වර්ගීකරණයට

 Astro Talks S01-BonusEpisode: Tech entrepreneurship as a Sri Lankan: Discussion with Biman Liyange about his career as an entrepreneur

 Sri Lankan scientist working in China:Difference in life between the two countries

 Biman Liyanage

 SLINTEC appoints Biman Liyanage as Country Representative for China

 විද්‍යාඥයෙක් වෙන්නේ කොහොමද?

චරිත කතා
ශ්‍රී ලාංකිකයෝ
ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධයෝ
ලාංකික සිංහලයෝ
ආදි නාලන්දියයෝ
ශ්‍රී ලංකීය විද්‍යාඥයන්

බිමන් ලියනගේ


HMS Blake was a light cruiser of the  of the British Royal Navy, the last of the (traditional) Royal Navy gun-armed cruisers in the 20th century. She was named after Robert Blake, a 17th-century admiral who was the "Father of the Royal Navy". She was ordered in 1942 as one of the  of light cruisers. They had a low construction priority due to more pressing requirements for other ship types during World War II, particularly anti-submarine craft.

Construction and commissioning
Blake was laid down in 1942. In 1944, she was renamed Tiger, then back to Blake again in 1945, the year she was launched partially constructed at the Fairfield Shipbuilding and Engineering Company at Govan, by Lady Jean Blake, wife of Vice Admiral Sir Geoffrey Blake. Construction was suspended in 1946 and she was laid up at Gareloch.

In 1954, construction of Blake resumed, but to a new design. The new design was approved in 1951, but construction did not resume until 1954. She would have fully automatic 6 inch guns in twin high-angle mounts with each gun capable of shooting 20 rounds per minute, and a secondary battery of fully automatic 3 inch guns which delivered 90 rounds per minute per gun. She would have no lighter anti-aircraft armament or torpedo tubes. Air conditioning was fitted throughout the ship, and a 200-line automatic telephone exchange was installed. Each 6 inch and 3 inch mounting had its own director, linked to a dedicated radar on the director. On 18 March 1961, Blake finally commissioned into the Royal Navy, to date the last (traditional) cruiser to do so. Just two years later, she was placed in reserve.

Conversion
From 1965 to 1969, she underwent a major conversion to become a helicopter and command cruiser. This reconstruction included replacing the aft 6 inch and 3-inch mounts with a flight deck and hangar. She also had new radars and taller funnels. She had excellent command, control, and communications facilities installed, and found use as a flagship to task groups. The refit was very expensive; during the conversion, a major fire broke out causing considerable damage and raising the costs still further. There were concerns that the money used to convert Blake and her sister ship  to helicopter cruisers drained much-needed resources better used elsewhere.

Later career

In 1969 Blake deployed to Gibraltar along with other Royal Navy units in order to 'fly the flag' in response to Spanish hostility following the closure of the Gibraltar-Spain border by General Franco. Also in 1969 a Royal Air Force (RAF) Harrier jet landed on Blake. In 1971, she was present during the emotional withdrawal from Malta, supporting the commando carrier . In 1977 she took part in the Fleet Review of the Royal Navy during the Silver Jubilee celebrations for Queen Elizabeth II, which took place off Spithead, site of many Fleet Reviews.

The cruiser was carried Westland Wessex HAS.3 helicopters of 820 Naval Air Squadron from June 1969; these were replaced by the Westland Sea King HAS.1 helicopter in December 1972, continuing until Blake was withdrawn from service in 1979. Blake was the last ship to fire a six-inch gun in the Royal Navy. Her large crew made her an expensive ship to operate and maintain.

Decommissioning
Blake was refitted in 1980, and due to a defence manpower drawdown that resulted in manpower shortages, became part of the Standby Squadron in HMNB Chatham. The advent of the Falklands War led to a rapid ship survey in early April 1982 and work was immediately begun to recommission her and sister ship Tiger for service in the conflict, but work was stopped on both in late May when it was clear neither could be ready in time to be deployed. Chile showed some interest in acquiring both her, and Tiger in June–July, but a proposed deal did not go through for the ships, despite both being in good shape and that a good deal of reactivation work had been accomplished the past April–May. She was sold for scrap on 25 August 1982 to Shipbreaking (Queenborough) Ltd for £210,000.  She was the last cruiser serving with the Royal Navy upon her decommissioning. She was sold for breaking up in August 1982 and on 29 October 1982, she was towed from Chatham for Cairnryan, near Stranraer in Scotland, arriving 7 November 1982.

The 1961-1963 ship's bell of Blake has been preserved and was on display in Saint Mary's Church, Bridgwater, until 2016. Following the reordering of the church it was transferred to Blake Museum, Bridgwater where it forms part of the display about Robert Blake.

Commanding officers

References

Sources

HMS Blake at Uboat.net
A history of the Tiger class

Tiger-class cruisers
Helicopter carriers
Ships built in Govan
1945 ships
Cold War cruisers of the United Kingdom

HMS Blake (C99)


Antena 3 es una emisora de radio portuguesa de ámbito nacional. Fundada en 1994, está especializada en música actual de ámbito alternativo y prioriza la difusión de artistas portugueses. Forma parte de la radiodifusora pública RTP.

Historia

La emisora comenzó sus emisiones el 26 de abril de 1994, con una programación centrada en el público joven y en impulsar la industria musical portuguesa.

En aquella época adoptó la marca «Antena 3 RDP» en referencia a Radiodifusão Portuguesa, el ente público de radio. En 2004, tras completarse la reestructuración de la radiodifusión pública lusa, la emisora pasó a llamarse simplemente «Antena 3».

Desde 2010 hasta 2016, la cadena mantuvo dos emisoras temáticas de radio en internet: Antena 3 Rock y Antena 3 Dance. Ambas fueron cerradas con motivo de una reestructuración en RTP.

Actualmente, Antena 3 mantiene una programación centrada en música alternativa, artistas portugueses y espacios culturales, con contenidos ampliados en su sitio web.

Referencias

Enlaces externos

 Sitio web oficial de Antena 3

Emisoras de radio de Portugal
RTP

Antena 3 (Portugal)


في برمجة الكمبيوتر، نمط الوكيل هو نمط في تصميم البرمجيات.

الوكيل (Proxy)، في شكله الأكثر عمومية، هو فئة تعمل بمثابة واجهة لشيء آخر. الوكيل يمكن ان يكون واجهة لأي شيء: اتصال بالشبكة، كائن كبير في الذاكرة، ملف، أو بعض الموارد الأخرى التي هي مكلفة أو من المستحيل تكررارها.

من الأمثلة المعروفة لنمط الوكيل هو كائن مؤشرعد المراجع.

في الحالات التي يكون فيها نسخ متعددة من كائن معقد يجب أن تتواجد، يمكن تبني نمط الوكيل لإدماج نموذج (نمط) وزن الذبابة من أجل الحد من بصمة الذاكرة للتطبيق. وعادة نسخه واحده من الكائن المعقد يتم إنشاؤه، وكائنات وكيل متعددة يتم إنشاؤها، وجميعها تتضمن إشارة إلى كائن معقد اصلي واحد. أي عملية تجرى على وكلاء تحال إلى الكائن الأصلي. عندما تكون جميع نسخح الوكيل(Proxy) هي خارج النطاق، يمكن مسح الكائن من الذاكرة.

مثال

المثال التالي في الجافا يوضح نمط الوكيل(Proxy) «الافتراضي». والفئة ProxyImage يستخدم للوصول إلى طريقة نائية.

import java.util.*;

interface Image {
    public void displayImage();
}

//on System A
class RealImage implements Image {
    private String filename;
    public RealImage(String filename) {
        this.filename = filename;
        loadImageFromDisk();
    }

    private void loadImageFromDisk() {
        System.out.println("Loading   " + filename);
    }

    public void displayImage() {
        System.out.println("Displaying " + filename);
    }
}

//on System B
class ProxyImage implements Image {
    private String filename;
    private Image image;

    public ProxyImage(String filename) {
        this.filename = filename;
    }
    public void displayImage() {
        image = new RealImage(filename);
        image.displayImage();
    }
}

class ProxyExample {
    public static void main(String[] args) {
        Image image1 = new ProxyImage("HiRes_10MB_Photo1");
        Image image2 = new ProxyImage("HiRes_10MB_Photo2");

        image1.displayImage(); // loading necessary
        image2.displayImage(); // loading necessary
    }
}

مخرج البرنامج:
 Loading HiRes_10MB_Photo1
 Displaying HiRes_10MB_Photo1
 Loading HiRes_10MB_Photo2
 Displaying HiRes_10MB_Photo2

مراجع

وصلات خارجية
 نمط الوكيل في جافا
 نمط الوكيل في UML and in LePUS3 (a formal modelling language)
 السيطرة مع نمط تصميم الوكيل بواسطة ديفيد جيري، JavaWorld.com
 JT J2EE الأطار موجه النمط
 PerfectJPattern مشروع مفتوح المصدر، ويوفر تنفيذ مكوني لنمط الوكيل في جافا

نماذج تصميم البرمجيات

نمط الوكيل


لويس أركونادا ، من مواليد 26 يونيو 1954 بسان سيباستيان ببلاد الباسك، لاعب كرة قدم إسباني سابق وحارس مرمى، لعب مع منتخب إسبانيا لكرة القدم.

شارك مع منتخب بلاده في كأس العالم 1982 وكأس أوروبا 1984، وخسر النهائي أمام فرنسا بهدفين دون رد. ويتحمل مسؤولية الهدف الأول الذي سجله بلاتيني من ركلة حرة مباشرة أفلتت من تحت ذراعه.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية إسبان
حراس مرمى كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون من سان سباستيان
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثالثة
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1980
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1984
لاعبو ريال سوسيداد
لاعبو ريال سوسيداد ب
لاعبو كأس العالم 1978
لاعبو كأس العالم 1982
لاعبو كرة قدم أولمبيون إسبان
أركونادا
لاعبو كرة قدم باسكيون
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 1976
لاعبو كرة قدم من سان سباستيان
لاعبو منتخب إسبانيا لكرة القدم
لاعبو منتخب إسبانيا لكرة القدم للشباب
لاعبو منتخب إسبانيا لكرة القدم للهواة
لاعبو منتخب منطقة إقليم الباسك لكرة القدم
أركونادا
مواليد في سان سيباستيان

لويس أركونادا


عبد الحي حلمي (1857 - 1912م) من أوائل مشاهير المطربين الذين أقاموا حفلات عامة يحضرها الناس مقابل مالي في المحلات العامة والكازينوات والمقاهي، ومن تلك الأماكن حديقة الأزبكية التي اُفتتحت رسمياً عام 1872. إلا أن ذلك لم يمنعه من الغناء أيضاً في الصالونات وفي حضرة الأمراء العثمانيين في إسطنبول سنة 1910.

ولد وترعرع في مدينة بني سويف في صعيد مصر حيث تعلم تعليماً أولياً، ثم انتقل إلى الإسكندرية حيث عمل لدی إسماعيل باشا حافظ الذي كان من أعيان الإسكندرية وأثريائها. في صالون إسماعيل باشا التقی عبد الحي بكبار المطربين في مصر في أواخر القرن التاسع عشر وعلی راسهم عبده الحامولي. في هذه البيئة الفنية حفظ عبد الحي الكثير من الألحان القديمة التي كان يغنيها المطربون القدامى، أمثال عبده الحامولي، ومحمد عثمان، والشيخ محمد عبد الرحيم المسلوب. ومن خلال عمله مذهبجياً في تخت الحامولي تعلم أصول الغناء قبل أن يجيزه نقيب الموسيقيين في القاهرة ليَكون مطرباً منفرداً يرافقه تخته الخاص.

وقد عرف عن عبد الحي أنه كان شديد الاهتمام بمظهره متأنقاً واشتهر بنزواته الغريبة حتی كان إذا ما جلس للغناء ولم يطب له محيا الحاضرين ترك المجلس وراح يقضي سهرته مغنياً لغرباء يسرون لناظره. وكان مقبلا على الكحول ويستعمل سائر المخدرات حتّى يبلغ مرحلة «السّلطنة» التي لا بدّ منها لإطلاق العنان لارتجالاته الموسيقية. وقد أدّى به شططه إلى أن يستهلك عمره قبل الأوان وقضى سنة 1912 بالإسكندريّة إثر إفراطٍ في الكحول ووليمة على سلحفاة البحر.

ما عُرف عن حياته عُرف أيضاً عن فنه إذ كانت طريقة أدائه للأدوار الشائعة تتسم بالتحرر من القواعد المألوفة والجاهزة، فكان يغفل أجزاءً كاملة من اللحن ليصب كامل اهتمامه في مقطع أو جملة أو خلجة مقامية مخصوصة. كذلك عرف عنه استخفافه بالإيقاع واللحن الجاهز، مما عرّضه لانتقادات شتی في زمانه. لذلك وجد عبد الحي في الموال المبني علی الارتجال خير شكلٍ لإبداعه ومن المواويل التي أداها «يا حادي العيس» و«الفجر أهو لاح» و«قاضي الغرام». كذلك اشتهر عبد الحي بالأدوار مثل «على روحي أنا الجاني» لمحمد عثمان، و«بستان جمالك» لمحمد عثمان، و«قدك أمير الأغصان».

من العازفين الذين رافقوا تخت عبد الحي في أدائه يذكر عازف القانون محمد عقاد وعازف الكمان إبراهيم سهلون وكذلك الكماني الحلبي سامي الشوا. كان أول تسجيل له مع شركة زينوفون سنة 1906 تلاه تسجيلات مع شركات إسطوانات مختلفة في مصر مثل جراموفون البريطانية وأوديون وبيضافون.

المصادر

 - عبد الحي حلمي، فردريك لاغرانج، نادي الاسطوانة العربية (غلاف القرص المدمج)، 1993.

مغنون مصريون
ملحنون مصريون
مواليد 1857
وفيات 1912

عبد الحي حلمي


Partij van de Arbeid van België (PVDA) (på nederlandsk) eller Parti du Travail de Belgique (PTB) (på fransk), (ofte forkortet: PVDA-PTB) er et belgisk kommunistisk og marxistisk-leninistisk parti, der blev dannet i 1979.

Partiet er et af de få belgiske partier, der har afdelinger både i de fransktalende og i de nederlandsktalende dele af landet.

Valgresultater
Ved valgene i 2014 fik partiet valgt to medlemmer ind i kammeret i det føderale parlament. Desuden blev partiet repræsenteret i hovedstaden Bruxelles's parlament samt i det vallonske parlament og i det fransktalende fællesskabs parlament.

Ved det føderale valg i 2019 Belgian fik partiet fremgang og opnåede 10 mandater. Ved valget til Europa-Parlamentet i 2019 fik partiet 14,59% af stemmerne og opnåede derved en enkelt plads i Europa-Parlamentet.

Det internationale kommunistiske seminar
Fra 1999 til 2014 afholdt partiet årligt Det internationale kommunistiske seminar i begyndelsen af maj. Fra Danmark har blandt andet Danmarks Kommunistiske Parti og Kommunistisk Parti deltaget.

Politiske partier i Belgien
Kommunistiske partier
Etableret i 1979

Partij van de Arbeid van België (1979)


La baronía del Castillo de Burjasenia es un título nobiliario español creado por el rey Alfonso XIII en favor de Eulogio Despujol y Reynoso, nieto del I conde de Caspe y hermano de la I baronesa de las Torres, mediante real decreto del 17 de marzo de 1919 y real despacho del 2 de julio del mismo año, para hacer memoria de un antiguo señorío de su casa.

Barones del Castillo de Burjasenia

Historia de los barones del Castillo de Burjasenia

 Eulogio Despujol y Reynoso, I barón del Castillo de Burjasenia.
El 8 de septiembre del 2000, previa orden del 17 de julio para que se expida la correspondiente carta de sucesión (BOE del 12 de agosto), le sucedió su sobrino, hijo de su hermana Joaquina Despujol y Reynoso, I baronesa de las Torres, y de su esposo Luis Álvarez de Estrada y Luque:

Luis Álvarez de Estrada y Despujol (m. Madrid, 25 de febrero de 2015), II barón del Castillo de Burjasenia, II barón de las Torres.
Casó con María del Pilar Sáinz de Vicuña y Soriano. El 26 de enero de 2016, previa orden del 18 de diciembre de 2015 para que se expida la correspondiente carta de sucesión (BOE del 6 de enero), le sucedió su hijo:

 Jaime Álvarez de Estrada y Sainz de Vicuña, III barón del Castillo de Burjasenia.

Referencias

Castillo de Burjasenia
España en 1919

Baronía del Castillo de Burjasenia


A astrápia-de-arfak (Astrapia nigra) é uma espécie de ave-do-paraíso pertencente ao gênero Astrapia, nativa das Montanhas Arfak na Península de Volgelkop, Papua Ocidental.

Na natureza, a ave pode hibridizar com o bico-de-foice-preto (Epimachus fastosus), criando indivíduos que já foram considerados como uma espécie distinta, denominados de "Epimachus ellioti". Enquanto alguns ornitólogos ainda acreditam que esta ave é uma espécie distinta, possivelmente criticamente ameaçada ou mesmo extinta, muitos agora pensam que era apenas um híbrido entre as duas espécies.

Estado de conservação
Sendo protegida por seu isolamento geográfico e vivendo em florestas primárias, é classificada como pouco preocupante na Lista Vermelha de Espécies Ameaçadas da IUCN. Também está listado no Apêndice II da CITES.

Aves da Nova Guiné
Aves descritas em 1788
Astrapia

Astrápia-de-arfak


Diyâr-ı Bekr Eyaleti tam adı Diyâr-ı Bekr Beylerbeyliği, 1515 yılında kurulan Osmanlı Devleti eyaleti. Eyaletin merkezi Diyarbakır'dır. Doğrudan Osmanlı İmparatorluğuna bağlı olarak yönetilmiştir.

Tarihi
Akkoyunlu Türk imparatorluğu'nun başkenti Diyarbakır'a Safevi Hanedanı egemen olmuştur. 23 Ağustos 1514 yılında Çaldıran Muharebesi'nde Osmanlı Devleti, Safevi Hanedanı'nı yenmiştir. Diyarbakır'ı yönetmekte olan Ustacılı Muhammed Han, Osmanlı Devleti kuvvetleri ile savaşırken ölmüştür. Bunun üzerine halk ayaklanarak Osmanlı Devleti'ne bağlanmak istemiştir. Bu isteklerini Osmanlı Devleti'ne bildirmek için halk Mevlana İdris-i Bitlisi'den yardım istemiştir. Dönemin Osmanlı padişahı Yavuz Sultan Selim durumu kendisine bildiren Mevlana İdris-i Bitlisi'yi bu işle görevlendirmiştir. Bunun üzerine Safevi şahı Şah İsmail gerekli önlemleri aldırmıştır. Ustacılı Muhammed Han'ın kardeşi Karahan'ı Urfa hakimi Durmuş Bey ile birlikte Diyarbakır'ı kuşatıp geri almakla görevlendirmiştir. Karahan ve Durmuş Bey'in kuvvetlerine Mardin, Hasankeyf ve Ergani'de bulunan Safevi kuvvetlerine de katılmıştır. Böylece Karahan'ın kuvveti 5 bin kişiye ulaşmıştır. Karahan'ın ordusu bir yıl kadar Diyarbakır'ı kuşatma altında tutmuştur. Diyarbakır halkı Karahan'ın ordusuna karşı savaşmıştır. Bıyıklı Mehmet Paşa komutasındaki Osmanlı ordusu Diyarbakır'a gelmiş ve kuşatmayı kaldırmıştır. Karahan'ın ordusu Mardin'e çekilmiştir. 10 Eylül 1515 tarihinde Osmanlı Devleti ordusu Diyarbakır'a girmiştir. 4 Kasım 1515 tarihinde Diyâr-ı Bekr Eyaleti kurulmuştur. Eyaletin ilk beylerbeyi Bıyıklı Mehmet Paşa'dır.

1847 yılında eyalette Bedirhan Bey isyanı çıkmıştır. Teşkil-i Vilâyet Nizamnâmesi 'nin kabul edilmesinin ardından 1867 yılında Diyâr-ı Bekr Eyaleti kaldırılmış yerine Diyâr-ı Bekr Vilayeti kurulmuştur.

Sancakları

Valiler

Kurulduğu tarihten cumhuriyetin ilanına kadar olan süre içinde valilik yapan devlet adamları şunlardır:

 Bıyıklı Mehmed Paşa 1515-1521
 Hüsrev Paşa 1522-1528
 Fil Yakup Paşa 1528-1530
 Uzun Süleyman Paşa 1530-1532
 İbrahim Paşa 1532-1534
 Hadım Ali Paşa 1534-1537
 Sofu Hadım Ali Paşa 1537-1540
 Damat Rüstem Paşa 1540-1543
 Bali Paşa 1543-1546
 Tokatlızâde Mehmed Paşa 1546-1548
 Ayas Paşa 1548-1551
 Çerkes İskender Paşa 1551-1564
 Halhallı Behram Paşa 1564-1567
 Hüsrev Paşa 1567-1570
 Vezirzâde Hasan Paşa 1570-1572
 Bodur Hüseyin Paşa 1572-1573
 Özdemiroğlu Osman Paşa 1573-1575
 Derviş Paşa 1575-1577
 Sağır Behram Paşa 1577-1579
 Hadım Mehmed Paşa 1579-1580
 İbrahim Paşa 1580-1581
 Yusuf Sinan Paşa 1581-1582
 Hüsrev Paşa 1582-1583
 Şehid Mehmed Paşa 1583-1585
 Cafer Paşa 1585-1586
 Koca Mehmed Paşa 1586-1589
 Yusuf Sinan Paşa 1589-1590
 Deli İbrahim Paşa 1590-1592
 Saatçı Hasan Paşa 1592-1593
 Deli İbrahim Paşa 1593-1594
 Mehmed Paşa 1594
 Hadım Osman Paşa 1594
 Mehmed Paşa 1594-1595
 Ferhad Paşa 1595
 Murad Paşa 1595-1601
 Hadım Hüsrev Paşa 1601-1602
 Sofu İbrahim Paşa 1602-1603
 Ketenci Ömer Paşa 1603-1604
 Koca Osman Paşa 1604-1605
 Çağalazâde Mahmud Paşa 1605-1606
 Zincirkıran Ali Paşa 1606
 Nasuh Paşa 1606-1611
 Zülfükar Paşa 1611-1612
 Mustafa Paşa 1612-1614
 Muallimzâde Mehmed Paşa 1614
 Tekeli Mehmed Paşa 1614-1615
 Dilaver Paşa 1615-1618
 Mustafa Paşa 1618
 Dilaver Paşa 1618
 Kemankeş Ali Paşa 1618-1619
 Dilaver Paşa 1619
 Süleyman Paşa 1621-1623
 Hafız Ahmed Paşa 1623-1624
 Deli Murad Paşa 1624-1626
 Koca Hüsrev Paşa 1626-1627
 Gürcü Mehmed Paşa 1627-1628
 Halıcızâde Mustafa Paşa 1628-1629
 Halil Paşa 1629-1631
 Tayyar Mehmed Paşa 1631
 Murtaza Paşa 1631-1633
 Tayyar Paşa 1633-1638
 Koca Derviş Mehmed Paşa 1638-1639
 Melek Ahmed Paşa 1639-1640
 Maksud Paşa 1640-1641
 Koca Derviş Mehmed Paşa 1641-1644
 Kara Mustafa Paşa 1644
 Tarhuncu Ahmed Paşa 1645-1646
 Telli Mustafa Paşa 1646
 Tarhuncu Ahmed Paşa 1646-1647
 Çavuşzade Mehmed Paşa 1647-1648
 Mısırlı Mustafa Paşa 1648-1649
 Çağırğan Mehmed Paşa 1649
 Saçbağı Mehmed Paşa 1649-1650
 Kara Mustafa Paşa 1650-1651
 Haydarzade Mustafa Paşa 1651-1652
 Mısırlı Mustafa Paşa 1652-1653
 Bostancı Mehmed Paşa 1653-1654
 Gürcü Cafer Paşa 1654-1655
 Şatır Kara Mustafa Paşa 1655
 Tayyarzâde Ahmed Paşa 1655-1656
 Silahdar Ahmed Paşa 1656
 Abaza Hasan Paşa 1656-1657
 Tayyarzâde Ahmed Paşa 1657-1658
 Silahdar Osman Paşa 1658-1660
 Mîrahûr Mustafa Paşa 1660-1661
 Silahdar Kenan Paşa 1661
 Kethüda Mehmed Paşa 1661-1662
 Defterdar Hacı Hüseyin Paşa 1662-1663
 Çuhadar Hasan 1663-1667
 Yeniçeri Ağası Kenan Paşa 1667-1668
 Hacı Mehmed Paşa 1668-1671
 Çuhadar Hasan Paşa 1671-1673
 Şatır Mehmed Paşa 1673-1674
 Kaplan Mustafa Paşa 1674-1676
 Damad Hüseyin Paşa 1676-1677
 Defterdar Hüseyin Paşa 1677
 Kaplan Mustafa Paşa 1677-1678
 Kemankeş Mahmud Paşa 1678-1681
 Kara Mehmed Paşa 1682-1683
 Osman Paşa 1683
 Düdüklü İbrahim Paşa 1683-1684
 Köprülü Damadı Abaza Siyavuş Paşa 1684-1686
 Damad Hüseyin Paşa 1686-1687
 Müfettiş Cafer Paşa 1687-1688
 Silahdar Ömer Paşa 1688
 Osman Paşazâde Ahmed Paşa 1688-1689
 Kemankeş Ahmed Paşa 1689-1690
 Merzifonlu Çalık Hacı Ali Paşa 1690-1691
 Şahin Mehmed Paşa 1691-1693
 Kalaylı Koz Ahmed Paşa 1693
 Halil Paşa 1693
 Merzifonlu Çalık Hacı Ali Paşa 1693
 Hacı Osman Paşa 1693
 İsmail Paşa 1693
 Darendeli Ahmed Paşa 1693-1694
 Kavanoz Ahmed Paşa 1694-1695
 Şahin Mehmed Paşa 1695
 Topal Hüseyin Paşa 1695-1696
 Taltaban Mustafa Paşa 1696-1697
 İbrahim Paşa 1697
 Tosun Mehmed Paşa 1697-1698
 Çelebi Yusuf Paşa 1698-1699
 Bıyıklı Mehmed Paşa 1699-1701
 Topal Yusuf Paşa 1701-1703
 İbrahim Paşa 1703
 Hasan Paşa 1703
 Çelebi Yusuf Paşa 1703
 Hasan Paşa 1703-1705
 Palabıyık Yusuf Paşa 1705-1706
 İbrahim Paşa 1706-1707
 Receb Paşa 1707-1710
 Maktulzade Ali Paşa 1710-1713
 Şehla İbrahim Paşa 1713-1715
 Kara Mustafa Paşa 1715-1716
 Receb Paşa 1716-1718
 Köprülüzâde Abdullah Paşa 1718-1720
 Küçük Osman Paşa 1720
 Arif Ahmed Paşa 1720-1725
 Receb Paşa 1725-1726
 Silahdar Mehmed Paşa 1725-1726
 Kürd İbrahim Paşa 1726-1728
 Hacı Mustafa Paşa 1728-1729
 Hekimoğlu Ali Paşa 1729-1730
 Kara Mustafa Paşa 1730-1733
 Silahdar Damat Mehmed Paşa 1733
 Kara Mustafa Paşa 1733-1734
 Gürcü İsmail Paşa 1734-1735
 Sarı Mustafa Paşa 1735
 Silahdar Firarî Mustafa Paşa 1735-1736
 Genç Ali Paşa 1736
 Silahdar Mehmed Paşa 1736-1737
 Abdi Paşazade Ali Paşa 1737-1738
 Tuz Mehmed Paşa 1738-1739
 Mehmed Memiş Paşa 1739-1740
 Çeteci Abdullah Paşa 1740-1741
 Kethüda Hüseyin Paşa 1741-1742
 Güleç Ali Paşa 1742
 Abdipaşazâde Ali Paşa 1742-1744
 Kazıkçı Hüseyin Paşa 1744
 Çeteci Abdullah Paşa 1744-1746
 Puladzâde Çelik Mehmed Paşa 1746-1747
 Ahmed Paşa 1747
 Seyyid Hasan Paşa 1747-1748
 Yahya Paşa 1748-1749
 Çeteci Abdullah Paşa 1749-1750
 İbrahim Paşa 1750-1751
 Çeteci Abdullah Paşa 1751-1752
 Şehsuvarzade Mustafa Paşa 1752-1753
 İbrahim Paşa 1753-1754
 İbrahim Paşa 1754-1757
 Seyyid Abdullah Paşa 1757-1758
 Numan Paşa 1758-1759
 Abdullah Paşa 1759
 Çeteci Abdullah Paşa 1759-1760
 Feyzullah Paşa 1760-1761
 Ağazâde Mustafa Paşa 1761-1763
 Sarı Abdurrahman Paşa 1763-1764
 Ali Paşa 1766-1767
 Hüseyin Paşa 1767-1768
 Abdülcelilzâde Emin Paşa 1768-1770
 Bostancı Ahmed Paşa 1770-1771
 Moldovancı Ali Paşa 1771
 Hazinedar Ali Paşa 1771-1773
 Osman Paşa 1773
 Ispanakçı Mustafa Paşa 1773-1774
 Abdullah Paşa 1774-1776
 Abdi Paşa 1776
 Hazinedar Şahin Ali Paşa 1776-1777
 Adullah Paşa 1777-1778
 Kemahlı Halil Paşa 1778-1779
 Ahmed İzzed Paşa 1779
 Osmanpaşazâde Mehmed Paşa 1779-1780
 Hasan Paşa 1780
 Mehmed Paşa 1780
 Osman Paşa 1780-1781
 Kiki Abdi Paşa 1781-1784
 Nasuh Paşa 1784-1784
 Azimzade Abdullah Paşa 1784-1785
 Miktad Paşa 1785-1786
 Kiki Abdi Paşa 1786-1786
 Yeğen Hacı Mehmed Paşa 1786-1786
 Safranbolulu İzzet Mehmed Paşa 1786-1787
 Ebubekir Paşa 1787-1788
 Firuz Paşa 1788
 Abdi Paşa 1788-1789
 Süleyman Paşa 1789-1791
 Ferhat Paşa 1791-1792
 Kör Yusuf Ziyaettin Paşa 1792-1794
 Hasan Paşa 1794-1795
 Ebubekir Paşa 1796-1796
 Ali Paşa 1796-1798
 Salih Paşa 1798-1798
 Silahdar Hacı İbrahim Paşa 1798-1799
 Adim(Azimzade)Abdullah Paşa 1799-1800
 Şeyhzade İbrahim Paşa 1800
 Çorumlu Hüseyin Paşa 1800-1801
 Osman Paşa 1801
 Tayyarzade Mahmud Paşa 1801
 Zühdü İsmail Paşa 1801-1802
 Mehmed Paşa 1802-1804
 Kösepaşazade Veliyüddün Paşa 1804-1805
 Hüsrev Mehmed Paşa 1805
 Hasan Paşa 1805
 Hacı İbrahim Paşa 1805-1805
 Katarağasızade Mehmed Paşa 1805-1806
 Abdi Paşa 1806
 Murad Paşa 1806-1807
 Mehmed Şerif Paşa 1808-1809
 Şeyhzade İbrahim Paşa 1809-1813
 Emin Paşa 1813-1815
 Süleyman Paşa 1815-1815
 Kalender Paşa 1815-1816
 Pehlivan İbrahim Paşa 1816-1816
 Moralı Hacı Ebubekir Paşa 1816-1817
 Abidin Paşa 1817-1818
 Maraşlı Ali Paşa 1818-1819
 Behram Paşa 1819-1819
 Seyyid Ahmed Paşa 1819-1820
 Gevranlızade Ali Paşa 1820
 Hafız Ali Paşa 1820-1821
 Hacı Alâeddin Paşa 1821-1822
 Mehmed Emin Rauf Paşa 1822
 Gevranlızade Mehmed Paşa 1822-1823
 Hüseyin Paşa 1823-1824
 Salih Paşa 1824-1826
 Ebu'l-bûd Mehmed Emin Paşa 1826
 Salih Paşa 1826-1829
 Yahya Paşa 1829-1831
 Ali Rıza Paşa 1831-1832
 Çötelizade Hacı İbrahim Paşa 1832
 Çötelizade İshak Paşa 1832-1834
 Mehmed Reşid Paşa 1834-1836
 Hafız Paşa 1837-1839
 Mehmed Sadullah Paşa Mayıs 1839-Temmuz 1840
 Mehmed Vecîhî Paşa  Ekim 1841-Ağustos 1842
 Payaslı İsmail Paşa Ağustos 1842-Eylül 1845
 Çırpanlı Abdülkerim Nadir Paşa Şubat 1851
 Nasuhzade Mehmed Hamdi Paşa   Eylül 1853-Ocak 1855
 Hatunoğlu Kurt İsmail Hakkı Paşa   Nisan 1868-Ekim 1875
 Ahmed Tevfik Paşa Ekim 1875-Nisan 1877
 Abdurrahman Nureddin Paşa  Nisan 1877-Şubat 1879
 Mehmed İzzet Paşa  Şubat 1879-Nisan 1882
 Hasan Samih Paşa  Nisan 1882-Mayıs 1886
 Ahmed Aziz Paşa Mayıs-Aralık 1886
 Giritli Sırrı Paşa Nisan 1888-Mart 1889
 Hasan Refik Paşa Mart 1889-Temmuz 1891
 Giritli Sırrı Paşa Temmuz 1891-Ekim 1895
 Enis Paşa  Ekim 1895-Kasım 1896
 Mehmed Atâ Bey  Ocak-Nisan 1906
 Mustafa Nuri Bey  Mayıs 1906-Ağustos 1906
 Mahmud Arif Paşa  Aralık 1907-Ağustos 1908
 Şevket Bey  Nisan 1918-Ocak 1919
 Mustafa Neyyir Bey  Ocak-Haziran 1919

Kaynakça

Osmanlı İmparatorluğu'nun Anadolu'daki eyaletleri
Osmanlı döneminde Diyarbakır

Diyarbekir (eyalet)


St. Leonhard ist eine Wegkapelle in Michelwinnaden, einem Stadtteil von Bad Waldsee im Landkreis Ravensburg in Oberschwaben.

Die Kapelle, erbaut im 18. Jahrhundert, liegt nördlich von Michelwinnaden auf dem Weg nach Winterstettendorf an der K 7943. Der einfache Rechteckbau hat ein ziegelgedecktes Satteldach ohne Dachreiter, das in einer nicht eingezogenen dreiseitigen Apsis endet.

Im Inneren der Kapelle befindet sich ein Barockaltar. Den Mittelpunkt dieses Altares bildet die Darstellung einer in Öl auf Leinwand gemalten Maria vom guten Rat. Der hl. Leonhard, Schutzpatron der Tiere und Namensgeber der Kapelle, hat seinen Platz auf einem Wandsockel vor dem Altar.

Literatur

Weblinks

Michelwinnaden
Michelwinnaden
Michelwinnaden
Michelwinnaden
Bauwerk in Bad Waldsee
Michelwinnaden
Michelwinnaden
Michelwinnaden

Wegkapelle St. Leonhard (Michelwinnaden)


An Yushania anceps in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Algernon Bertram Freeman Mitford, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Wei Chih Lin. An Yushania anceps in nahilalakip ha genus nga Yushania, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Yushania

Yushania anceps


Ivan Frederick Boesky (born March 6, 1937) is a former American stock trader who became infamous for his prominent role in an insider trading scandal that occurred in the United States during the mid-1980s. He was charged and pled guilty to insider trading, was fined a record $100 million, served three years in prison and became an informant.

Early life and education
Boesky was born to a Jewish family in Detroit, Michigan. His family owned several delicatessens and taverns in the city. He attended the Cranbrook School in Bloomfield Hills before graduating from Detroit's Mumford High School. He then attended courses at Wayne State University, Eastern Michigan University and the University of Michigan. Despite lacking an undergraduate degree, he was admitted to Detroit College of Law (now Michigan State University College of Law) and graduated during 1965. In the 1980s, he served as an adjunct professor at Columbia University's Graduate School of Business and at New York University's Graduate School of Business.

Career
In 1966, Boesky and his wife relocated to New York where he worked for several stock brokerage companies, including L.F. Rothschild and Edwards & Hanly. In 1975, he initiated his own stock brokerage company, Ivan F. Boesky & Company, with $700,000 (equivalent to $ million in ) worth of start-up money from his wife's family with a business plan that speculated on corporate takeovers. Boesky's company grew from profits as well as buy-in investments from new partnerships. By 1986, Boesky had become an arbitrageur who had amassed a fortune of more than US$200 million by betting on corporate takeovers and the $136 million in proceeds from the sale of The Beverly Hills Hotel. Boesky was on the cover of Time magazine December 1, 1986.

In 1986, Boesky entered into a plea agreement with the United States Attorney's Office for the Southern District of New York, agreeing to plead guilty to one count of Conspiracy to Commit Violations of the Federal Securities Laws.  Boesky used inside information provided by Robert Wilkis and Ira Sokolow, two investment bankers, and purchased securities for entities Boesky was affiliated with. The inside information typically involved tender offers, mergers or other possible business combinations, for companies such as Nabisco Brands, Inc., R.J. Reynolds, and Houston Natural Gas Corp.

Although insider trading of this kind was illegal, laws prohibiting it were rarely enforced until Boesky was prosecuted. Boesky cooperated with the SEC and informed on others, including the case against financier Michael Milken. As a result of a plea bargain, Boesky received a prison sentence of  years and was fined US$100 million. Although he was released after two years, he was permanently prohibited from working with securities. He served his sentence at Lompoc Federal Prison Camp near Vandenberg Air Force Base in California.

Boesky, unable to rehabilitate his reputation after being released from prison, paid hundreds of millions of dollars as fines and compensation for his Guinness share-trading fraud role and a number of separate insider-dealing scams. Later, Boesky began practicing Judaism and attended classes at the Jewish Theological Seminary of America where he had been a major donor; however, during 1987, after the fallout from his financial scandal, The New York Times reported that "after Ivan F. Boesky had been fined $100 million in the insider-trading scandal, the Jewish Theological Seminary, acting at his request, took his name off its $20 million library."

Personal life

During 1962, he married Seema Silberstein, the daughter of a Detroit real estate magnate whose holdings included The Beverly Hills Hotel in California. After his father-in-law's death, Boesky and Seema won a court battle with her sister and brother-in-law over the hotel's ownership.

In 1991, he divorced his wife and she agreed to pay him $23 million and $180,000 a year for life. They have four children. His daughter Marianne is an art dealer. His second wife is Ana Boesky and they have a child. They live in La Jolla, California.

In popular culture
The character of Gordon Gekko in the movie Wall Street (1987) is based at least in part on Boesky, in particular a commencement speech he delivered in May 1986 at the Haas School of Business at UC Berkeley, in which he stated, "I think greed is healthy. You can be greedy and still feel good about yourself".

Boesky was featured in a CNBC documentary entitled the Empires of New York.
"

References

External links
 Taking America: How We Got from the First Hostile Takeover to Megamergers, Corporate Raiding, and Scandal, by Jeff Madrick, Beard Books, 2003. Retrieved March 10, 2019.

1937 births
1986 crimes in the United States
American businesspeople convicted of crimes
American financial businesspeople
American hoteliers
20th-century American Jews
American people convicted of fraud
American white-collar criminals
Businesspeople from Detroit
Corporate raiders
Cranbrook Educational Community alumni
Detroit College of Law alumni
Living people
People convicted of insider trading
Stock and commodity market managers
Mumford High School alumni
Columbia Business School faculty
New York University faculty
21st-century American Jews

Ivan Boesky


Alerjik konjonktivit aslında bir grup hastalığı tanımlayan genel bir terimdir. Temelde tip I aşırı duyarlılık reaksiyonu ile birlikte görülmekte birlikte, süreğen -kronik- tiplerinde hücresel bağışık yanıt da -tip IV reaksiyon- rol oynamaktadır.

Mevsimsel
En sık rastlanan alerjik göz hastalığıdır, genellikle çocuklukta başlar, aile öyküsü vardır, astım gibi benzer alerjik şikayetler bulunabilir. Yatkın bireylerin, konjonktivasına temas eden havadaki allerjen maddeler, konjonktivada, tip I alerji reaksiyonu oluşturur. Konjonktivada yer alan bazofil ve mast hücrelerinin IgE antikorları için reseptörleri vardır. Hücre içerisindeki salgısal taneciklerden, histamin proteoglikan (heparin), proteazlar (triptaz), gibi etken maddeler de salgılanır. Bu etken maddeler, damar duvar geçirgenliğinde artış, akciğer bronşlarında daralma, yangı hücrelerinin ortama çekilmesi gibi etkilere sahiptir. Konjonktivada bu açığa çıkan maddelere bağlı olarak; gözlerde kaşınma, kızarma ve sulanma görülür. Göz kapakları hafif şişmiş olabilir, kornea çoğunlukla etkilenmez ve kişinin görmesi etkilenmemiştir. Aynı zamanda, burun akıntısı, hapşırma, burunda tıkanıklık ve kaşıntı gibi, alerjik rinit bulguları da olabilir.
Tedavisinde, soğuk kompresler, etkenden kaçınması, antihistaminik ilaçlar, nonsteroidal anti inflamatuar (NSAİ) ilaçlar, kortikosteroidli damlalar kullanılabilir.

Not: Kortikosteroidli damlaların ciddi yan etkileri bulunur.

Pereniyal (Sürekli)
Pereniyal, kelime anlamı olarak yıl boyunca süren demektir. Pereniyal alerjik konjonktivit, aslında mevsimsel alerjik konjonktivitin türevidir, belirtileri ve bulguları bir miktar daha hafif olmakla birlikte mevsimsel alerjik konjonktivitte olduğu gibidir. Bu hastalıkta mast hücreleri sürekli aktiftir ve etken maddeleri sürekli bir şekilde salgılarlar. Zaman zaman alevlenmeler ve, eşlik eden alerjik rinit bulguları da olabilir. Bu hastalıktan genellikle, mevsimsel özellik göstermeyen allerjenler sorumludur, bunlar, akarlar, mantarlar, ev tozu, kuş tüyleri gibi daha çok organik kökenli moleküllerdir. Tedavisi, mevsimsel alerjik konjonktivitte olduğu gibidir, ilaçların sürekli kullanılması gerekebilir.

Akut anaflaksi
Allerjene maruz kalma ile ani olarak ağır kapak ödemi, konjonktivada kızarıklık, ve ödem gelişebilir. Allerjen etken olarak topikal ilaçlar, polenler, mantarlar ve böcek ısırmaları sayılabilir. Aynı zamanda alerjinin diğer belirtileri olan rinit ve ürtiker de görülebilir. İleri olgularda anaflaksi bulguları (anjioödem, bronkospazm ve hipotansiyon) bulunabilir. Tedavisinde soğuk kompresler, sistemik ve topikal antihistaminikler, damar büzücü (vazokonstriktör) ilaçlar genellikle yeterli olur. Ağır olgular ölüm riski içerir, anaflakside olduğu gibi tedavi edilmelidir.

Dev papiller konjonktivit
Bu tip, konjonktivada ve korneada daha şiddetli bir tutulum yapar. Dev papiller alerjik konjonktivit oluşumunda Tip I aşırı duyarlılık yanı sıra hücresel bağışıklık da sorumludur.

Vernal konjonktivit
Vernal konjonktivit, tipik olarak çocukluk çağlarında, 10 yaş öncesinde başlar ve 20'li ve 30'lu yaşlarda sıklığı azalır. Ergenlikten önce erkeklerde kızlara göre 2-3 kat daha fazla görülür ancak 20 yaşından sonra cinsiyetler arasında bu görülme sıklığı farkı ortadan kalkar. Limbal ve palpebral olmak üzere iki formu vardır. Palpebral formda, özellikle üst göz kapak konjonktivasında, limbal formda ise kornea ve sklera bileşke bölgesindeki konjonktivada tutulum vardır. Erken evrelerde küçük ve sayıca az olan papillalar, zamanla sayıca ve hacim açısından artış gösterirler, ve konjonktivada kaldırım taşı manzarasında dev papillalara dönüşürler. Konjonktiva ödemli ve kalınlaşmış olarak izlenir.
Her iki formda da ağır olgularda kornea tutulumu olabilir. Bir önceki konuda sözü geçen genel tedavi önlemleri bu hastalık için de geçerlidir. Tedavinin temel bileşeni mast hücre membran stabilazörü ilaçlardır. İlaçların yıl boyunca kullanılması gerekebilir. Ağır olgularda kısa süreli kortikosteroidli damlalar kullanılabilir.

Atopik keratokonjonktivit
Genellikle ailesel veya kişisel olarak, atopik dermatit, astım, alerjik rinit, ürtiker veya besin alerjisi gibi atopik hastalığı olan kişilerde görülür. Atopik keratokonjonktivit olan hastalarda en sık rastlanan atopik hastalıklar, astım ve atopik dermatitdir. Atopik dermatiti olanların yaklaşık %25'inde atopik keratokonjonktivit vardır. Çocuklukta başlayabilse de vernal konjonktivitden farklı olarak daha geç olarak 20'li yaşlar civarında başlar. Göz kapakları sıklıkla tutulmuştur, göz kapaklarının cildi kızarık ve pul pul olmuştur. Konjonktiva tutulumu genellikle alt kapaktadır, papillalar vardır ancak bunlar vernalde olduğu kadar belirgin değildir, daha çok skatrizan -yara yeri iyileşme dokusu- bir görünüm vardır. Kornea tutulumu vardır. Tedavisi vernal olduğu gibidir, kirpik diplerinin temizliği ve hijyeni önemlidir. Cilt tutulumu için sistemik ilaç tedavisi gerekebilir.

Etkene bağlı dev papiller konjonktivit
Kontakt lenslere, göz küresine uygulanmış bazı protez veya eksplantlara veya göz ve çevre dokularında kullanılan dikiş malzemesine bağlı olarak gelişir. Oluşmasında mekanik irritasyonunun önemli bir yeri vardır. Tedavisinde yol açan etkenin ortadan kaldırılması ve antialerjik ilaçların kullanılması gerekebilir.?

Oftalmolojik enflamasyonlar

Alerjik konjonktivit


Abdelkader Hachani (1956-1999), un homme politique algérien ;
 Ahmed Hachani (1957-), un homme politique tunisien ;
 Saïb Hachani (1936-1966), un tueur en série français.

Hachani


Memorijalni turnir Antun Batinić je nogometni turnir za seniorske klubove kojeg od 1993. godine organizira klub Elektra iz Osijeka.
Turnir se uglavnom održava u srpnju ili kolovozu, a na njemu uglavnom nastupaju momčadi iz Osijeka te Slavonije i Baranje. Kolokvijlno se turnir naziva "Batek"  ili "Batekov memorijal".
Antun Batinić je bio istaknuti član Elektre i časnik Hrvatske vojske.

Dosadašnji pobjednici i sudionici

Izvori

Nogometni turniri u Hrvatskoj
Nogomet u Osijeku

Memorijalni turnir Antun Batinić


Kabaca, Zonguldak ilinin Devrek ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Zonguldak il merkezine 50 km, Devrek ilçe merkezine 21 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Devrek belde ve köyleri

Kabaca, Devrek


سحمر هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء البقاع الغربي في محافظة البقاع.

المراجع

أماكن مأهولة في قضاء البقاع الغربي
أماكن مأهولة في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة البقاع
مدن لبنان

سحمر


An Fimbristylis urakasiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Georg Kükenthal. An Fimbristylis urakasiana in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fimbristylis

Fimbristylis urakasiana


Arinda da Cruz Sobral (Rio de Janeiro, 4 de agosto de 1883 – 1981) foi uma professora e arquiteta brasileira.

É considerada a primeira arquiteta do Brasil, formada pela Escola de Belas Artes da Universidade Federal do Rio de Janeiro. Arinda foi responsável pelo primeiro projeto feito por uma mulher no país, a Capela São Silvestre, finalizada em 1918, no Rio de Janeiro, hoje localizado em um área tombada pelo Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional (IPHAN), no Parque Nacional da Tijuca.

É possível que Arinda seja a primeira mulher formada em arquitetura da América Latina.

Biografia
Arinda nasceu em 1883, na então capital federal do Rio de Janeiro. Era filha de Margarida Perpétua da Cruz Sobral e João José Sobral. Tinha uma irmã, Palmyra da Cruz Sobral, também era professora. Sua família não era rica, mas pertencia a uma classe média urbana emergente por conta do funcionalismo público da capital. Cursou a Escola Normal em 1906 e se estabeleceu como professora da Prefeitura do Distrito Federal.

Arinda dava aulas na rede municipal, no Instituto Profissional Feminino e em colégios da área de São Cristóvão, próximo à Quinta da Boa Vista como o Colégio Nilo Peçanha, havia um ano quando ingressou no curso de arquitetura da Escola Nacional de Belas Artes, hoje pertencente à Universidade Federal do Rio de Janeiro em 1907 que, até a década de 1930, foi a única escola a oferecer o curso de arquitetura no Brasil. Era a primeira e única mulher da turma. Arinda se formou em 1914 e teve seu nome publicado em 16 de dezembro de 1911 no jornal O Paiz, de grande circulação na cidade do Rio de Janeiro, que registrou o fato de Arinda ser a primeira mulher a se formar num curso de arquitetura no Brasil.

Aprovada com distinção em todas as disciplinas, Arinda também participou de exposições e concursos de trabalhos durante a graduação. Em 1908 e 1909, recebeu o segundo e o terceiro lugar respectivamente no concurso da aula de desenho figurado. O trabalho de 1909 foi incluído na Exposição de Trabalhos do ano letivo.

Seu projeto mais conhecido é a Capela São Silvestre, situada no caminho para o Corcovado na região do Parque Nacional da Tijuca. Construída antes de erigirem a estátua do Cristo Redentor, a inauguração da capela se deu em 24 de dezembro de 1911 e no dia 31 de dezembro houve a festa de ano novo e comemoração do dia do santo homenageado, São Silvestre. Em ambas as ocasiões, o então presidente da República, Hermes da Fonseca, esteve presente.

Apesar disso, Arinda continuou trabalhando como professora, sendo inclusive diretora de escola.

Vida pessoal
Arinda se casou em 1923 com João Henrique Belhan, funcionário do Tesouro Nacional, passando a adotar o nome de Arinda Sobral Belham. Sabe-se que o casal teve ao menos uma filha, Margarida, que faleceu aos seis anos.

Morte
Arinda morreu em 1981, no Rio de Janeiro, aos 98 anos.

Naturais da cidade do Rio de Janeiro
Arquitetos do Brasil

Arinda da Cruz Sobral


O Palazzo della Farnesina, muitas vezes chamado simplesmente de Farnesina, é um edifício da administração pública, hoje sede do  da República Italiana. Está localizado entre o Monte Mario e o Tibre, na área do Foro Italico, em Roma. O termo "Farnesina" é frequentemente usado como metonímia para indicar o ministério ali localizado.

Etimologia
O nome "Farnesina" deriva do fato de este edifício estar situado numa área que pertenceu a um dos papas mais famosos, Paulo III Farnese: para o distinguir dos chamados "Orti Farnesiani", no Palatino, e na Villa Farnesina, em , a área era conhecida pelo nome de "la Farnesina".

Arquitetura
A construção foi iniciada em 1937 pelos arquitetos Enrico Del Debbio,  e , após as várias fases de um concurso publicado em 27 de dezembro de 1933, que previa vários locais para a construção, a última das quais, optando por lugares mais altos e apesar da opinião contrária de alguns os arquitetos o colocaram no extremo norte do Foro Italico. Na verdade, o complexo deveria ser o novo "Palazzo del Littorio", sede do "Partito Nazionale Fascista", mas já em 1940, com a construção já em andamento, o uso pretendido havia sido alterado para o "Ministero degli affari esteri". As obras foram interrompidas em 1943, quando a estrutura e a parte externa já estavam concluídas. e retomadas após a guerra (1946).

O edifício reflecte os cânones do monumentalismo ou neoclassicismo simplificado, com as suas geometrias racionais e referências neoclássicas, desde a simetria ao mármore branco do travertino. A fachada de travertino ganha vida por um desenho visível do revestimento e aberturas desiguais nos vários níveis. Com mais de 1300 quartos e 9 andares com uma fachada de 169 metros de comprimento e 51 metros de altura, abrangendo uma área de 120.000 m² e um volume construído de 720.000 m³, a Farnesina é, juntamente com o Palácio Real de Caserta, um dos edifícios mais volumosos presentes na Itália. Nas 1.300 salas do edifício, acomodam até 7.000 pessoas, há 6,5 km de corredores, 7 salas de exposições de arte, 20 salas de reuniões e 1 sala de conferência internacional.

Em 1959 o edifício Farnesina foi concluído pelos mesmos arquitectos, com ligeiras variações face ao projecto original, passando a ser sede do "Ministero degli affari esteri", até então disperso por treze sucursais.

Arquivo Histórico Diplomático
A documentação diplomática histórica produzida pelas repartições centrais do ministério e pelas representações diplomáticas e consulares no exterior é mantida e inventariada no "archivio storico diplomatico". Os originais dos documentos internacionais também são preservados.

A coleção de arte
A "Collezione Farnesina" traça a história da arte italiana do século XX e inclui obras importantes de Alighiero Boetti, Salvatore Garau, Michelangelo Pistoletto, Umberto Boccioni, Fortunato Depero, Mario Sironi, Giorgio De Chirico, Carlo Carrà, Giuseppe Capogrossi, Alberto Burri , Carla Accardi, Piero Dorazio, Giacomo Balla, Emilio Vedova, Renato Guttuso, Fabrizio Plessi, Jannis Kounellis, Sandro Chia, Mimmo Paladino.

Em 1999, a Direcção-Geral de Promoção e Cooperação Cultural do Ministério dos Negócios Estrangeiros lançou a iniciativa de expor no Palazzo della Farnesina um conjunto de obras representativas da arte italiana do século XX. A "Coleção Farnesina" traça a história da arte italiana do século XX através das correntes da art nouveau, do futurismo, da metafísica, da arte abstrata, da arte pobre, da transvanguarda e da nova escola romana.

Em 2008, a coleção de arte italiana da Farnesina foi ampliada, estabelecendo uma nova coleção que reúne as obras das últimas gerações de artistas italianos. A nova "Collezione Farnesina Experimenta" foi inaugurada a 5 de Julho de 2008, integrada na "Farnesina Porte Aperte".

Em 13 de março de 2009 foi anunciado o nascimento de uma terceira coleção, a "Collezione Farnesina Design".

Do lado de fora do prédio da Farnesina há uma obra em bronze fundido chamada "Sfera grande" de Arnaldo Pomodoro; a obra havia sido concebida para a Expo Montreal de 1967 e foi colocada em frente ao prédio.

Ver também
 Enrico Del Debbio

Bibliografia
 Maurizio Calvesi, Paolo Portoghesi, Artisti italiani del XX secolo alla Farnesina, Roma, Edizioni dell'elefante, 2001, SBN IT\ICCU\RMS\0145074.
 Giorgio Ciucci, Gli architetti e il fascismo. Architettura e città 1922-1944, Torino, Giulio Einaudi Editore, 2002. ISBN 88-06-16310-8.
 Gigliola Del Debbio, Roberto Luciani e Maria Luisa Neri, Il Palazzo della Farnesina al Foro Italico, Roma, Palombi, 2008.
 Davide Lacagnina, a cura di, Alle origini dell'Unione Europea. Architettura e arte italiana per il Palazzo della Farnesina, catalogo della mostra (Stoccolma, Istituto italiano di cultura, 2014; Berlino, Ambasciata d'Italia, 2014; Skopje, Galleria Nazionale "Chifte Hamam", 2014-2015), Silvana editoriale, Cinisello Balsamo 2014.
 Davide Lacagnina, La Farnesina. Il palazzo, gli artisti, le opere, De Luca, Roma 2019.

Ligações externas

Arquitetura da Itália
Palácios de Roma
Arquitetura de 1959

Palazzo della Farnesina


محاضرات دوايت إتش. تيري والتي تعرف أيضا بمحاضرات تيري، هي محاضرات تُنظم في جامعة ييل ضمن مبادرة بدأت في العام 1905 من منحة قدمها دوايت إتش تيري. وتهدف هذه المحاضرات إلى طرح القضايا الدينية من وجهة نظر إنسانية وفي ضوء العلم والفلسفة في العصر الحديث. وهي شبيهة من حيث الموضوع بمحاضرات جيفورد في اسكتلندا. وقد شارك العديد من المحاضرين حول العالم في هذه المحاضرات.

تكون هذه المحاضرات مجانية ومتاحة للعامة. وعادة ما يكون عنوان المحاضرة مقسماً على أربع محاضرات يلقيها المفكر الزائر على فترة شهر أو أقل. وعادة ما يتم إصدار المحاضرات في صورة كتب تنشرها مطبعة جامعة ييل، كما يتم توثيق هذه المحاضرات بالصوت والصورة على الموقع الرسمي الخاص بمحاضرات تيري.

ألقيت أول محاضرة من محاضرات تيري في العام 1923 وقدمها جون آرثر تومسون وكانت موضوع المحاضرة حول نظرية النشوء والارتقاء.

الروابط الخارجية
 الموقع الرسمي لمحاضرات تيري

مراجع

فلسفة الدين
أحداث الفلسفة
محاضرات على الدين والعلم

محاضرات تيري


أكشن سكريبت  هي لغة برمجة نصية مبنية على قواعد لغة البرمجة النصية إي سي إم إيه ECMA (مجازا جافا سكريبت). تستخدم أكشن سكريبت بصورة أساسية لتطوير المواقع والبرمجيات باستخدام مشغل أدوبي فلاش. يتم ذلك في صورة توليد ملفات ذات الامتداد swf التي تدمج في صفحات الويب.يمكن استخدامها في تطبيقات قواعد البيانات كما في ألفا فايف.طورت بالأصل بواسطة شركة ماكروميديا وهي مملوكة الاّن لشركة أدوبي سيستمز

تم صناعة أكشن سكريبت بالأساس للمساعدة وللتحكم بالرسوم الثنائية الأبعاد في فلاش (أدوبى فلاش-ماكروميديا فلاش سابقا-).تمت إضافة عدة إمكانيات جديدة وقوية لها بعد ذلك لتمكن المطورين من برمجة ألعاب متطورة ومحتوى ويب تفاعلي غني بالإضافة إلى تطوير تقنيات بث الوسائط كالفيديو والصوت على الويب.

تطور أكشن سكريبت على مر الزمن وأصبح لغة برمجة حقيقية وتطبيقية في شتى الميادين (قواعد البيانات ومعالجة المعطيات والرسوم ثلاثية الأبعاد، معالجة الصور وحتى الفيديو) وظهر هذا التغيير الكبير في الإصدار أكشن سكريبت 3.0، حيث تم تزويد فلاش بلاير بآلة افتراضية لضمان توافق الإصدارات أكشن سكريبت 1.0 و2.0.

ويوجد أيضا، في هذه الأيام مواقع تستخدم لغة الأكشن سكربت بشكل ملحوظ ومنها موقع الألعاب الشهير، جيمزر.

مثال لكود أكشن سكريبت 3.0

package com.example
{
	import flash.text.TextField;
	import flash.display.Sprite;

	public class Greeter extends Sprite
	{
		public function Greeter()
		{
			var txtHello:TextField = new TextField();
			txtHello.text = "Hello World";
			addChild(txtHello);
		}
	}
}

وصلات داخلية

 أدوبي فليكس
 أدوبي فلاش

مراجع

أدوبي فلاش
برمجيات 1998
برمجيات حرة ومفتوحة المصدر
عائلة جافا سكريبت
لغات برمجة
لغات برمجة أنشئت في 1998
لغات برمجة عالية المستوى
لغات برمجة نصية

أكشن سكربت


تابع التابعي هو من لقي التابعي من الثقلين مؤمنا بالنبي محمد ومات على الإسلام. .

عصرهم
عصر تابعي التابعين هو العصر الذي يلي عصر التابعين، وهو يبدأ من سنة مائة وسبعين تقريبًا، قال السيوطي: . من أشهر أتباع التابعين الإمام مالك بن أنس ومحمد الباقر وجعفر الصادق بالمدينة المنورة، وسفيان بن عيينة بمكة المكرمة، والأوزاعي بالشام، والليث بن سعد بمصر، وأبو يوسف بالعراق.

فضلهم

روى البخاري عن عبد الله بن مسعود أن النبي قال: «خير الناس قرني ثم الذين يلونهم ثم الذين يلونهم ثم يجيء قوم تسبق شهادة أحدهم يمينه ويمينه شهادته قال إبراهيم وكانوا يضربوننا على الشهادة والعهد ونحن صغار». وقد ورد الحديث بألفاظ مختلفة. قال الحافظ محمد عبد الرؤوف المناوي: .

انظر أيضًا
 سلف

مراجع

تبع التابعين
علماء الدراسات الإسلامية
مصطلحات إسلامية

تابعو التابعين


ඕවලයක් (ලතින් ඕවුම්, "බිත්තරය" වෙතින්) යනු,  තලයක පවතින සංවෘත වක්‍රයක් වන අතර "දළ වශයෙන්" බිත්තරයක හැඩය ගනියි.

ඕවලය


Negerliv i Nigeria er en dansk dokumentarfilm fra 1941 instrueret af Ernst J. Engskov efter eget manuskript.

Handling
Bachamaernes landsbyer ved Benue-floden - "Barnepige" - Markedspladsen i Farai - Forskellige typer af negre - Rituelle danse ved festerne før markarbejdets påbegyndelse - Dyrkning af majs, kassava og durra - Tærskning, rensning, afskalning og maling af durra til mel - Indkøb på markedet - Tilberedning af et måltid - Måltidet.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Stumfilm fra Danmark
Danske film fra 1941

Negerliv i Nigeria


Las protestas en Sicilia de enero 2012  son una serie de movilizaciones civiles que causaron un bloqueo de la economía siciliana entre el 16 y el 20 de enero de 2012.

Orígenes, razones y reclamos

El bloqueo se origina a partir de las protestas de los camioneros, pescadores, agricultores y ganaderos debidas al incremento agudo en Sicilia de los precios de la gasolina.

Con el precio del combustible aumentado en un 40% respecto al año anterior, las protestas han tenido rápidamente el respaldo de los operadores de otros sectores de la economía siciliana, que ha implicado una parte importante de la población de la isla, incluyendo los comerciantes, los estudiantes, y los trabajadores desempleados.

Este evento es por lo general relacionado con la crisis de la deuda soberana europea y la crisis económica de 2008-2012, pero la gota que derramó el vaso y precipitó las huelgas que llevaron al bloqueo, y ha obtenido su apoyo desde varios grupos de ciudadanos, fue el aumento de los costos del combustible en las semanas inmediatamente anteriores, determinado por el gobierno tecnocrático del primer ministro italiano, Mario Monti.

Los organizadores

Fuerza de choque (en italiano Comitato Forza d'Urto) es el nombre del grupo político que organizó la Operación Vísperas Sicilianas, que bloqueó por cinco días las principales carreteras y puertos de Sicilia, y por lo tanto ha paralizado su economía en enero de 2012.

Bajo el paraguas de la organizaciones sin fines de lucro Fuerza de choque son representados otras asociaciones, como el Movimiento de las Horcas (en italiano Movimento de Forconi), una asociación de agricultores, pastores y agricultores, o la Asociación de Empresas de Transporte de Sicilia (AIAS), una asociación que representa a los conductores de camiones y las pequeñas empresas del sector logístico, pero desde la manzana del primer día estas asociaciones han recibido un importante apoyo de los trabajadores y los pequeños empresarios de otros sectores, tales como la industria pesquera, la construcción, así como de muchos estudiantes sicilianos.

Los miembros de organizaciones de la extrema derecha y la extrema izquierda se unieron a las huelgas y la protestas.

La Operación Vísperas sicilianas y el bloque de Sicilia

A partir del 16 de enero, el Movimiento de las Horcas apoyó la operación Vísperas sicilianas que llevó a la paralización de las actividades económicas en Sicilia. En particular, la ciudad de Catania ha visto bloqueos de carreteras, se ha quedado sin gasolina, la falta de productos perecederos en los supermercados y de los periódicos en los quioscos de prensa. El nombre se refiere a las Vísperas Sicilianas, la victoriosa rebelión del  siglo XIII contra de la dominación de los Anjou.

El bloqueo comenzó el 16 de enero, cuando las carreteras, autopistas y puertos más importantes de Sicilia han sido bloqueadas. Las refinerías de Sicilia, que producen el 42% de la producción italiana de combustible eran un objetivo estratégico para los manifestantes. En pocos días en la isla comenzaron a registrarse escasez de combustible.

Los métodos utilizados para implementar este bloqueo son controvertidos. De acuerdo a los adherentes del movimiento, se habría producido un apoyo y una adhesión espontánea de la población.

El 19 de enero, una delegación de manifestantes encabezados por el presidente de la AIAS, Giuseppe Richichi, se encontró con el jefe del gobierno siciliano, Raffaele Lombardo, quien dijo: "Espero que el bloqueo se retire. Esta iniciativa comenzó a crear problemas graves para la población. Estamos de acuerdo con las razones de la protesta, pero no con la degeneración".

El 20 de enero, varios eventos en Palermo, Gela, Agrigento y otras ciudades sicilianas tuvieron como protagonistas a los agricultores, transportistas, comerciantes y estudiantes, que se unieron a la protesta por solidaridad. En Palermo, algunos estudiantes quemaron una bandera tricolor: "Es un símbolo del Estado italiano, que con sus maniobras financieras de lágrimas y sangre, y con el aumento exponencial de los impuestos y el costo de vida, está reduciendo la población a la pobreza, haciendo todavía enriquecerse más a los sospechosos de siempre". En Gela el alcalde Angelo Fasulo del Partido Democrático obligó a todas las empresas a cerrar durante el evento desde la 09 a.m. a la 12:30p.m.. La orden fue emitida "por un sentido de solidaridad y para evitar graves problemas de orden público y seguridad".

La AIAS suspendió la huelga después del cuarto día, el 21 de enero, en acuerdo con la ley italiana, pero el Movimiento de las Horcas y Fuerza de Choque decidieron a seguir indefinidamente.

Se reportaron en los días siguientes bloqueos de carreteras fuera de Sicilia, en la cercana Calabria, y cerca de Pescara.

El bloqueo está teniendo un impacto negativo en la economía de la cercana Malta.

Accidentes

 El 17 de enero cerca de Lentini un manifestante resultó levemente herido en la cara por un vendedor ambulante que había tratado de evitar la larga fila de camionetas y camiones.
 El 19 de enero, cerca de Catenanuova, uno de los manifestantes se quedó con un pie atrapado bajo las ruedas de un camión que había tratado de romper el bloqueo.

Referencias

Véase también
 Indignados
 Crisis económica de 2008-2012
 Protestas en Rumania de 2012

Italia en 2012
Conflictos en 2012
Sicilia

Protestas en Sicilia de enero de 2012


Serkland eller Særkland, det vil sige serkernes eller saracenernes land, betegner i den gammelnordiske litteratur landene ved Eufrat og Tigris, Mesopotamien samt Nordafrika, som i middelalderen var maurisk. I norrøne kilder som sagaer og runesten er "Serkland" eller "Særkland" navnet på abbasidekalifatet og sandsynligvis flere muslimske nabolande.

På trods af ligheden med "saracen" bliver stednavnet antagelig hentet fra særk ("kappe", "kjole") og land; det refererer til indbyggernes klæder. Det kan også være beslægtet med Sarkel, en by i khazarerriget.

En af Ingvarstenene, Gripsholmstenen, opstillet ca. 1040 ved Gripsholm, mindes en væring, Ingvar, der døde under et fejlslået plyndringstogt i Serkland. De øvrige runesten, der nævner Serkland, er Sö 131, Sö 279, Sö 281, Tillingestenen (U 785) og sandsynligvis den tabte runesten U 439.

Flere sagaer nævner Serkland: Ynglingesaga, Sörla saga sterka, Sörla þáttr, Sagaen om Sigurd Jorsalfar og Hjálmþés saga ok Ölvis. Det nævnes også af skjalden Þórgils fiskimaðr fra 1000-tallet, og skalden Þórarinn stuttfeldr fra 1100-tallet.

Se også
 Bláland
 Gardariki
 Vinland
 Miklagård
 Vikingernes ekspansion

Referencer

Litteratur
 Ture Johnsson Arne. Austr i Karusm och Särklandsnamnet. I Fornvännen 42, s. 290–305. Stockholm 1947.
 Sven B. F. Jansson. Runinskrifter i Sverige. Stockholm 1963
 Carl L. Thunberg. Särkland och dess källmaterial. Gøteborg 2011.

Eksterne henvisninger
 Carl L. Thunberg (2011). Särkland och dess källmaterial

Vikingetid

Serkland


El Ladrillar es un río afluente del Alagón por su margen derecha, en las provincias de Cáceres y Salamanca, España.

Curso
Nace cerca de Riomalo de Arriba y desemboca cerca de Riomalo de Abajo.

Pasa por Riomalo de Arriba, Ladrillar, Cabezo, Las Mestas y Riomalo de Abajo. Todas estas localidades pertenecen al término municipal de Ladrillar excepto Riomalo de Abajo que pertenece al de Caminomorisco. El Ladrillar antiguamente también era conocido como río Malo, de ahí el nombre de las localidades donde nace y desemboca. Esto era debido al poder destructivo de las lluvias que acababan en el Ladrillar después de erosionar los valles.

Afluentes

El principal afluente es el río Batuecas que se une a él por su izquierda cerca de Las Mestas.

Véase también
 Río Batuecas

Referencias

Enlaces externos

 Ayuntamiento del municipio de Ladrillar

Ladrillar
Ladrillar
Ladrillar
Las Hurdes

Río Ladrillar


جبل هَرّابَة جبل يقع بشمال غربي الجمهورية التونسية، شمال غربي مدينة تاجروين وجنوب غربي مدينة الكاف. يبلغ ارتفاعه 1095 م.

مراجع

هرابة

جبل هرابة


Two ships of the United States Navy have been named USS White Plains, after the Battle of White Plains during the American Revolutionary War.

 The first  was an escort carrier in service from 1943 to 1946, and notable for action in the Battle off Samar.
 The second  was a combat stores ship in service from 1968 to 1995.

United States Navy ship names

USS White Plains


Tobeornottobe er en eksperimentalfilm instrueret af Anna Neye Poulsen efter eget manuskript.

Handling
"Life's but a walking shadow, a poor player / That struts and frets his hour upon the stage / And then is heard no more." (Macbeth V.5.) Hvem er forfatteren til bogen "Livet"? Er det os selv, en gud, William Shakespeare? Hvem bestemmer, hvornår vi fødes, lever og dør? Og hvem bestemmer, at beslutningen om at tage sit eget liv er en tragedie og ikke en triumferende dans over et glinsende parketgulv med Astair?

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1998
Eksperimentalfilm fra Danmark

Tobeornottobe


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Branč enthält die zwei nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Branč im Okres Nitra.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Branc

Liste der denkmalgeschützten Objekte in Branč (Nitra)