අධ්‍යාපන මනෝවේදය යනු මිනිසා අධ්‍යාපන පසුබිමක ඉගෙන ගන්නා ආකාරය, අධ්‍යාපනික වෙනස්කම්වල ඵලදායීතාව ඉගැන්වීමේ මනෝ විද්‍යාත්මක පසුබිම සහ පාසල් සමාජ මනෝ විද්‍යාත්මක පසුබිම ගැන කරන විග්‍රහයකි. නමුත් අධ්‍යාපනික මනෝවිද්‍යාව සහ පාඨශාලීය මනෝවිද්‍යාව එකිනෙකට බැඳුණ ද ගවේශකයින් සහ මතවාදීන් අධ්‍යාපනික මනෝ විද්‍යාඥයින් ලෙසද පාසල් හා ඒවා ආශ්‍රීත මනෝ විද්‍යාඥයින් පාඨශාලීය මනෝවිද්‍යාඥයින් ලෙස ද හැඳින්විය හැක. අධ්‍යාපනික මනෝ විද්‍යාව මගින් ශිෂ්‍යයා ඉගෙනීම සහ තම බුද්ධිය වැඩි දියුණු කරන ආකාරය ගැන අවධානය යොමු කර ඇති අතර විශේෂයෙන්ම මෙහිදී අධිමානසිකත්වයක් ඇති සිසුන් සහ අබාධිත සිසුන් ගැන වැඩි අවධානයක් යොමු කරයි.

අධ්‍යාපන මනෝවිද්‍යාව යන්න එය අනිත් අංගයන් හා ඇති සබඳතාවයන් මගින් බොහෝ දුරට අවබෝධ කර ගත හැකිය. මෙය මනෝවිද්‍යාව හා අතර ඇති සම්බන්ධතාවය ද වෛද්‍ය විද්‍යාව සහ ජීව විද්‍යාව අතර සහ භෞතික විද්‍යාව හා ඉංජිනේරු විද්‍යාව අතර ඇති බැඳීමට සමාන වෙයි. එමෙන්ම අධ්‍යාපනික මනෝවිද්‍යාව මගින් පුහුණු සැලසුම් අධ්‍යාපනික තාක්ෂණවේදය, විෂය මාලා සැකසුම , සංවිධානාත්මකතා අධ්‍යාපනය, විශේෂ අධ්‍යාපනය, පන්ති පාලනය වැනි උප කොටස් මනාව පහදා දෙයි. මෙය ඥානාත්මක විද්‍යාව සහ ඉගෙනීම් විද්‍යාව යන දෙඅංශයටම දායක වෙයි. විශ්ව විද්‍යාලයන්හි අධ්‍යාපනික මනෝවිද්‍යා පරිශ්‍රය පිහිටා ඇත්තේ ශාස්ත්‍ර පීඨය තුළයි. මෙම නිසා මූලික මනෝවිද්‍යා පාඨග්‍රන්ථයන්හි අධ්‍යාපනික මනෝවිද්‍යාව සඳහා යොදවා ඇති (හඳුන්වාදීම) ඉඩ ප්‍රමාණය අල්ප වේ.

ජීව විද්‍යාව
මනෝ විද්‍යාව

අධ්‍යාපන මනෝවේදය


Osobe
 James Madison (1751 - 1836), četvrti Predsjednik SAD-a
 Dolley Todd Madison (1768 - 1849) supruga 4. američkog predsjednika Jamesa Madisona

Naselja u SAD-u
 Madison (Wisconsin), središte savezne države Wisconsin i ujedno i najveći grad
 Madison (Alabama)
 Madison (Arkansas)
 Madison (Kalifornija)
 Madison (Connecticut)
 Madison (Florida)
 Madison (Georgia)
 Madison (Illinois)
 Madison (Indiana)
 Madison (Kansas)
 Madison (Maine)
 Madison (Minnesota)
 Madison (Mississippi)
 Madison (Missouri)
 Madison (Nebraska)
 Madison (New Hampshire)
 Madison (New Jersey)
 Madison (New York)
 Madison (Sjeverna Karolina)
 Madison (Ohio)
 Madison (Pennsylvania)
 Madison (Južna Dakota)
 Madison (Tennessee)
 Madison (Virginia)
 Madison (Zapadna Virginia)

Zemljopis
 Madison (rijeka), u SAD-u, savezne države Wyoming i Montana

Građevina
 Madison Square Garden, poznata građevina u gradu New York

Madison


Anneka Svenska (nascida a 26 de janeiro de 1974) é uma conservacionista, apresentadora, atriz, jornalista e ambientalista.

Svenska ganhou atenção da mídia quando liderou o programa OutTHERE do Canal 5. A partir de 2013, organizou vários eventos conservacionistas, incluindo o canal do YouTube Animal Watch, que explora a natureza e a história de vários animais. Svenska, uma apaixonada ativista pelos direitos dos animais, é especialista em comportamento canino. Ela é a fundadora da Green World TV e patrona do Dia Mundial dos Animais.

Svenska é de High Wycombe, Buckinghamshire.

Vida pessoal
Svenska é casada com Michael Tanaka, filho do empresário nipo-americano Gary Tanaka, e tem dois filhos. Ela às vezes é referida com o nome hifenizado 'Tanaka-Svenska'.

Nascidos em 1974
Pessoas vivas
Atrizes do Reino Unido
Ambientalistas do Reino Unido
Jornalistas do Reino Unido

Anneka Svenska


Beach evolution - erosion & accretion
වෙරළහි පරිණාමය - ඛාදනය හා තැ‍ටි විශාල වීම

සුනාමි හා සුළි සුළං

	සුනාමි යනු භූමිකම්පා නිසා විශාල උදම් රල ගොඩබිමට පැමිණිමයි. මෙයට ඛාදනය හැකියාව ඇත. මෙය කාලයක් තිස්සේ තැන්පත් වු ද්‍රව්‍ය කඩා බිම දමා තවද සාගරික වෘක්ෂලතා විනාශ ද සිදු කරයි. තවද ගංවතුර ඇති වීමද, ගෙවල් ගොඩනැගිලි විනාශද වේ.

	කුණාටු යනු අඩු පීඩනයදී මුහුදු සුළං වැඩිවීමයි. මෙයට සමකාන්ත කුණාටු උදාහරණය වේ. කුණාටු නිසා ඛාදනයද එමෙන්ම මුහුදු බඩ ප්‍රදේශ වල තැන්පත් විම් වැඩිවීමද සිදු විය හැක..

ඩෙල්ටා - ඩෙල්ටා පෝෂණය වන්නේ දුපියළුම (alluvium) සහ වැලි හා තැන්පතු ගංගා මුඛයේ තැන්පත් වීමයි. මෙය සාගර ඛාදනය අඩු කරයි. බොහෝ ඩෙල්ටා මීට වසර ගණනකට පෙර තැනී ඇත. ගංවතුර වැනි අවස්ථා නිසා ඩෙල්ටා කැඩී යාම සිදු වේ.

යුරෝපාත්‍ර වෙරළ වර්ධනය වීම
ඉහත දැක්වෙන්නේ 'රෝන්" ඩෙල්ටාවයි.

	මධ්‍යධරණි මුහුදේ ඇති ඩෙල්ටා කලක් තිස්සේ වර්ධනය වෙමින් පවතින්නේ, මුහුදු මට්ටම ඒකකාරි වීම හා ගංගාවන් හරියාකාර ලෙස ගලායාමයි. නමුත් මානව ක්‍රියාවන් නිසා මේ ප්‍රදේශ වෙනස් වේ.
	උදා- බාසිලෝනා වෙරළ තීරය මධ්‍යකාලීන යුගයේ සිට තැන්පතු වැඩි වු නිසා වරාය ඉදි කිරීම පහසු විය.

නවීන කාලයේ වෙරළ තීරය පසු බැසීම

ඉහත දැක්වෙන්නේ පෘතුගීසීයේ ඛාදනය වන වෙරළ තීරයක්

	මෑත කාලීන යුගයේ සිට වෙරළ ඛාදනය වැඩි වෙමින් පවතී. මේ නිසා වෙරළ ඝනකමද අඩු වේ. උදා. කලිෆෝනියා වෙරළ, පොල්ලන්ත වෙරළ, පෘතුගාල වෙරළ


Abbas Koty Yacoub (1952–22 de outubro de 1993) foi um político chadiano e líder rebelde.

Biografia

Formação
Abbas Koty recebeu sua educação primária em sua cidade natal, Iriba. Continuou os estudos secundários primeiro no liceu franco-árabe de Abéché e depois no Lycée Félix Eboué de N'Djamena até obter o bacharelado série A4. Em 1976, matriculou-se na Escola Militar de Armas Combinadas para Oficiais em N'Djamena, onde se formou como oficial em 1978.

Carreira
Koty, um Zaghawa, foi Diretor do Gabinete Militar sob o comando do Chefe de Estado Goukouni Oueddei de 1979 a junho de 1982, quando Oueddei foi deposto por Hissène Habré. Ele então partiu para o exílio na Nigéria. Embora contrário a Habré, retornou ao Chade em 1985 como parte de uma política de reconciliação nacional e, em 1986, foi nomeado encarregado de negócios para o Sudão, servindo lá até 1988.

Koty, em seguida, juntou-se a organização rebelde Movimento Patriótico de Salvação (MPS) e tornou-se membro de seu bureau político. Após a tomada do poder no Chade em dezembro de 1990, ele foi promovido a coronel e tornou-se chefe do Estado-Maior do Exército. Em maio de 1991, foi nomeado Ministro da Defesa, Veteranos e Vítimas de Guerra do presidente Idriss Déby; em dezembro de 1991, foi transferido para o cargo de Ministro de Obras Públicas e Transportes. Em um congresso do MPS, Koty foi eleito para o Comitê Executivo do partido e encarregado da defesa e segurança.

Em 18 de junho de 1992, foi anunciado que um complô golpista organizado por Koty havia sido frustrado. Koty fugiu para o exílio em Camarões, onde foi um dos fundadores do Comitê Nacional de Recuperação (CNR) em 21 de junho. Em novembro de 1992, foi eleito presidente do grupo. Em 15 de agosto de 1993, ele assinou um acordo de paz com o governo em Trípoli, Líbia, e posteriormente retornou ao Chade. Em 16 de outubro, assinou um novo acordo com o governo, que previa a transformação do CNR em partido político, bem como a integração dos combatentes do grupo no exército. Em 22 de outubro, no entanto, Koty foi baleado e morto em N'Djamena pelas forças de segurança. Segundo o governo, ele planejava um golpe e resistiu à prisão, mas o CNR negou e disse que Koty foi morto porque Déby o considerava uma ameaça devido à sua popularidade. Um relatório de direitos humanos do Departamento de Estado dos Estados Unidos também lançou dúvidas sobre o relato oficial, alegando que havia "fortes evidências de que se tratava de um assassinato político".

Políticos do Chade

Abbas Koty


Ri Chun-hee (angiveligt født 1943) er en nordkoreansk nyhedsoplæser.

Hun blev kaldt "folkets tv-vært" Hun blev ansat på den statslige tv-station KCTV i 1971 og begyndte at læse nyheder op samme år. Tre år senere blev hun ledende nyhedsoplæser. Hun annoncerede Kim Il-sungs død i 1994 og Kim Jong-ils død i 2011.

Hun var gået på pension i 2012, men kom tilbage på skærmen i januar 2016 for at orientere om, at landet havde prøvesprængt en brintbombe. Efter pensioneringen ville hun undervise nye tv-værter. Før hun kom til KCTV, studerede hun performancekunst på teateruniversitet i Pyongyang.

Referencer

Tv-værter
Personer fra Nordkorea

Ri Chun-hee


Ioan Dordea a luat parte la Marea Adunare Națională din 1 decembrie 1918 de la Alba-Iulia în calitate de prim delegat și reprezentant al Cercului Electoral Ocna-Sibiului.

Biografie
Ioan Dordea a fost de profesie era avocat, profesie care a început-o în anul 1908. În anul 1918 a fost căpitan în Regimentul Nr. 20 de artileria Homezească. După Adunarea de la Alba-Iulia a fost numit comisarul guvernului la Băile și Salinele Statului.

Note

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1879
Avocați români
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Ioan Dordea


Agrilus gloriosulus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Péringuey, 1908.

Referências

gloriosulus

Agrilus gloriosulus


Anselmo Ramon (født 23. juni 1988) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Anselmo Ramon


Laplasyen , skaler bir  alanının gradyanı alınarak elde edilen vektörün diverjansıdır. Fizikteki birçok diferansiyel denklem laplasyen içerir.

Kartezyen koordinat sisteminde

Küresel koordinat sisteminde

Silindirik koordinat sisteminde

Tansör gösterimi

Çok değişkenli hesap
Eliptik kısmi diferansiyel denklemler
Fourier analizi
Harmonik fonksiyonlar

Laplasyen


Teijsmanniodendron, biljni rod rod iz porodice medićevki (Lamiaceae), dio potporodice Viticoideae. Postoji 23 priznatih vrsta drveća raširenih od Indokine do Solomonovih Otoka.

Vrste

 Teijsmanniodendron ahernianum (Merr.) Bakh.
 Teijsmanniodendron bintuluense Moldenke
 Teijsmanniodendron bogoriense Koord.
 Teijsmanniodendron bullatum Rusea
 Teijsmanniodendron coriaceum (C.B.Clarke) Kosterm.
 Teijsmanniodendron glabrum Merr.
 Teijsmanniodendron havilandii (Ridl.) Rusea
 Teijsmanniodendron hollrungii (Warb.) Kosterm.
 Teijsmanniodendron holophyllum (Baker) Kosterm.
 Teijsmanniodendron latiffii Rusea
 Teijsmanniodendron obscurinerve Rusea
 Teijsmanniodendron pteropodum (Miq.) Bakh.
 Teijsmanniodendron punctatum Rusea
 Teijsmanniodendron renageorgeae Rusea
 Teijsmanniodendron sarawakanum (H.Pearson) Kosterm.
 Teijsmanniodendron scaberrimum Kosterm. ex Rusea
 Teijsmanniodendron simplicifolium Merr.
 Teijsmanniodendron simplicioides Kosterm.
 Teijsmanniodendron sinclairii Kosterm.
 Teijsmanniodendron smilacifolium (H.Pearson) Kosterm.
 Teijsmanniodendron subspicatum (Hallier f.) Kosterm.
 Teijsmanniodendron unifoliolatum (Merr.) Moldenke
 Teijsmanniodendron zainudinii Rusea

Sinonimi
 Xerocarpa H.J.Lam

Izvori

Viticoideae

Teijsmanniodendron


Bell firması tarafından üretilen askeri amaçlı taşıma helikopteri. UH-1 Iroquois adıyla bilinir. Türkiye'de halk arasında Pat Pat olarak anılır. İlk başta askeri amaçlarla üretilmiş bir helikopter olsa da beklenenden çok daha büyük bir ilgi görmüş ve sivil amaçlar için de kullanılmıştır.

Gelişim Süreci
UH-1'in iskelet yapısı Bell Model 204'e dayanır. Helikopter arama kurtarma, nakliye ve pilot eğitimi görevlerinde kullanılmak üzere tasarlanmıştır. İlk uçuşunu 22 Ekim 1956'da yapan UH-1'ler 1959 yılında Amerikan Ordusu'nun hizmetine girmişlerdir. "Tüm zamanların En İyi Helikopterleri" belgeselinde, en iyi helikopter seçilmiştir.

UH-1'ler başarılı Bell helikopterleri serisinin öncüsüdür. Vietnam Savaşı'nda kullanılmak üzere tasarlanan UH-1B modelinde kabin, 9 asker veya 3 sedye alacak şekilde genişletilmiştir. Vietnam Savaşı'nda üretiliş maksatlarının dışında piyadelere yer desteği verme ve keşif görevlerinde de kullanılmışlardır. Bu yüzden çok yüksek kayıplar vermişlerdir. Ölen pilot sayısı 2.002 iken kaybedilen helikopter sayısı yaklaşık olarak 5.000 adettir.

2004 yılında Amerikan Ordusu bütün UH-1'leri UH-60 Blackhawk(Karaşahin)'larla değiştirmiştir. 2004 yılından sonra Amerikan Ordusu sadece şu dört helikopteri kullanacağını açıklamıştır:AH-64 Apache, CH-47 Chinook, OH-58 Kiowa ve UH-60 Blackhawk. Amerikan ordusunda UH-1'lar hala eğitim amacıyla ve hava ambulansları olarak kullanılmaktadır. Avustralya Ordusu da birkaç yıl önce son UH-1 helikopterini yaptığı bir törenle emekliye ayırmıştır.

Huey Helikopteri
Huey Helikopteri, "Huey 800" veya "Bell 204/205", Bell Huey helikopter ailesinin bir mensubudur. Bu helikopter, bir askeri helikopterdir ancak sivil kullanım için çevrilmiş biçimleri de mevcuttur. Örneğin UH-1 Iroquois, bu helikopterin sivil versiyonlarındandır. Bell Helicopter firması tarafından 1952 yılında tasarımı başlamış ve 1956'da satışa çıkmıştır. En yaygın kullanımı Amerikan askerleri tarafından özellikle MAC-V, SOG ve USMC tarafından Vietnam Savaşı sırasında bolca kullanılmış yaklaşık 7,000 "Huey" kullanıma alınmıştı.

Silah Motoru

Silah motoru olarak İkili Sistem kullanılmış, bununla birlikte Amerikan askerlerinin koduyla,"The Huey's raises hell." Eklenilen ve dünyada ilk kez denenen İkili Sistem motoru, saniyede 780 mermi atabilmektedir ve .55 kalibrelik mermiler kullanmaktadır. Vietnam Savaşı'nın en etkili aktörlerindendi.

Kullanıcılar

UH-1'ler;  Azerbaycan, Afganistan, Arnavutluk, Avustralya, Avusturya, Bahreyn, Bangladeş, Belize, Bolivya, Bosna-Hersek, Brezilya, Brunei, Myanmar, Kamboçya, Kanada,  Kazakistan, Şili, Kolombiya, Kosta Rika, Dominik Cumhuriyeti, Kamboçya, Ekvador, Etiyopya, Almanya, Yunanistan, Gürcistan, Guatemala, Honduras, Endonezya, İran, Irak, İsrail, İtalya, Jamaika, Japonya, Ürdün, Kuveyt, Lübnan, Kuzey Makedonya, Meksika, Fas, Hollanda, Yeni Zelanda, Norveç, İtalya, Pakistan, Paraguay, Papua Yeni Gine, Filipinler, Tayvan, Suudi Arabistan, Senegal, Singapur, Sırbistan, Somali, Güney Kore, Vietnam, İspanya, İsveç, Tanzanya, Tunus, Türkiye, Uganda, Birleşik Arap Emirlikleri, ABD, Uruguay, Venezuela, Yemen, Zambiya, Zimbabve tarafından halen kullanılmaktadır.

Teknik Veriler

UH-1(205A-1)

Genel Özellikler
 Ağırlık:
 Yüksüz: 2.363 kg
 En Yüksek Kalkış Ağırlığı: 4.309 kg
 Uzunluk:
 Gövde: 12,77 m
 Tamamı(rotorla): 11.62 m
 Yükseklik: 4,42 m
 Rotor çapı: 14,63 m
 Mürettebat:1-2
 Taşıma Kapasitesi: hava sıcaklığı ve bulunulan rakıma göre değişkendir.ortalama 9-10 asker veya 6 sedye

Performans
 Motor: 1 Avco Lycoming T53-L-13 Wellenturbine mit 1.400 WPS (1.044 kW)
 En Yüksek Hız: 204 km/sa.
 Hizmet Tavanı: 3.840 m
 Uçuş Yüksekliği: 4.280 m
 Menzil: yaklaşık 510 km

Ayrıca bakınız
 Mi-24
 Mi-17
 UH-60 Karaşahin

Bell helikopterleri
Askerî helikopterler

Bell UH-1 Iroquois


Robert J. "Bob" McNeill (Filadelfia, Pensilvania, ) es un exjugador de baloncesto estadounidense que disputó dos temporadas en la NBA, además de jugar posteriormente en la EPBL. Con 1,85 metros de estatura, lo hacía en la posición de base.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante tres temporadas con los Hawks de la Universidad de Saint Joseph's, en las que promedió 17,2 puntos, 5,4 asistencias y 4,9 rebotes por partido. Lideró al equipo en puntos y asistencias durante las tres temporadas, acabando como líder histórico de la universidad en asistencias en un partido (13 vs. Lafayette), una temporada (175, 1958-59) y una carrera (442). En sus tres temporadas fue incluido en el mejor quinteto de la Philadelphia Big 5.

Profesional
Fue elegido en la decimonovena posición del Draft de la NBA de 1960 por New York Knicks, donde jugó una temporada como suplente de Richie Guerin, promediando 5,8 puntos y 3,2 asistencias por partido.

Al año siguiente fue traspasado junto con Charlie Tyra a Chicago Packers a cambio de Dave Budd, quienes inmediatamente lo vendieron a los Philadelphia Warriors, quienes lo traspasaron nuevamente tras 22 partidos disputados a Los Angeles Lakers. Con el equipo californiano llegó a disputar las Finales de la NBA de 1962, en las que cayeron ante Boston Celtics,con McNeill promediando 1,8 puntos y 1,4 asistencias por partido.

Tras quedarse sin equipo en la NBA fichó por los Camden Bullets de la EPBL, con los que jugó 4 temporadas, logrando el título de campeones en 1964, en una temporada en la que fue el segundo mejor anotador del equipo, por detrás de Paul Arizin, promediando 21,3 puntos por partido. En 1963 y 1965 fue elegido MVP del All-Star Game.

Jugó posteriormente con los Trenton Colonials y con los Allentown Jets, con los que ganaría un segundo título de campeón en 1968, antes de retirarse definitivamente.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Playoffs

Referencias

Enlaces externos

 Ficha de Bob McNeill en ultimatenba.com

Baloncestistas de Pensilvania
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Saint Joseph's Hawks
Baloncestistas de los New York Knicks
Baloncestistas de los Philadelphia Warriors
Baloncestistas de Los Angeles Lakers
Baloncestistas de los Camden Bullets
Baloncestistas de los Allentown Jets
Baloncestistas de los Trenton Colonials
Nacidos en Filadelfia

Bob McNeill


مركز العلوم والهندسة ألبرت ب. كراري (CSEC)، الذي يقع في محطة ماك موردو ، كان قد خصص في نوفمبر تشرين الثاني 1991 من قبل المؤسسة الوطنية للعلوم (NSF). المختبر سمي تكريما للجيوفيزيائي والجيولوجي ألبرت ب. كراري. هناك خمسة طوابق مما يوفر 4،320 متر مربع كمساحة عمل يتضمن طابقين رئيسيين، وطابق لعلوم الأحياء، وطابق لعلوم الأرض وآخر لعلوم الغلاف الجوي، وحوض أسماك.

المراجع

وصلات خارجية
 مركز العلوم والهندسة ألبرت ب. كراري

تأسيسات سنة 1991 في أنتاركتيكا
قاعدة ماك موردو
منشآت في القارة القطبية الجنوبية
هيئات تعليمية أسست في 1991

مركز العلوم والهندسة ألبرت ب. كراري


Die Saison 1996/97 ist die 22. Spielzeit der 2. Basketball-Bundesliga. Die reguläre Saison begann am 21. September 1996 und endete am 8. März 1997. Die "Postseason" mit Relegations- und Abstiegsrunde dauerte vom 13. März 1997 bis zum 26. April 1997.

Modus
Die Liga war vor Saisonbeginn in zwei Staffeln (Nord und Süd) mit jeweils zwölf Mannschaften unterteilt. Die jeweils sechs besten Teams in der Abschlusstabelle der Staffeln erwarben das sportliche Teilnahmerecht an einer dreistaffeligen Relegationsrunde mit den sechs schlechtesten Teams der Basketball-Bundesliga 1996/97 zum Aufstieg in die Basketball-Bundesliga (BBL). Die jeweils sechs schlechtesten Teams nahmen an einer Abstiegsrunde teil. Pro Staffel stiegen regulär zwei Mannschaften in die zugeordneten Regionalligen ab. Die Ergebnisse der Hauptrunde wurden in die Abstiegsrunden mitgenommen.

Saisonnotizen
 In der Gruppe Nord gab es in der letzten Saison einen Aufsteiger mit den Telekom Baskets Bonn, aber keinen Absteiger, daher verblieb der sportlich abgestiegene Schalke 04 in der Liga.
 Umgekehrt gab es in der Gruppe Süd einen Erstliga-Absteiger mit der TG Landshut und keinen Aufsteiger, so dass die BG Karlsruhe neben den regulären Absteigern BG Chemnitz, Bayern München und TGS Ober-Ramstadt ebenfalls in der Regionalliga antreten mussten.
 Aufsteiger aus den Regionalligen waren in der Gruppe Nord VfL Bochum BG und TSV Quakenbrück sowie in der Gruppe Süd die BG Koblenz und die DJK Falke Nürnberg.
 Vor der Saison zog sich Eintracht Frankfurt und während der Saison Mitte Dezember Erstliga-Absteiger TG Landshut vom Spielbetrieb der Gruppe Süd zurück. Alle Spiele der Landshuter wurden aus der Wertung genommen und die Spielzeit mit zehn Mannschaften zu Ende gespielt.
 Meister der 2. Basketball-Bundesliga wurden: BC Johanneum Hamburg (Nord) und USC Freiburg (Süd), der in der Relegationsrunde den Aufstieg in die BBL erreichte.

Nord

Tabelle

Abstiegsrunde
Die Ergebnisse der Hauptrunde wurden in die Abstiegsrunden mitgenommen.

Süd

Tabelle

1Mannschaft wurde während der Saison vom Spielbetrieb zurückgezogen und Ergebnisse aus der Wertung genommen.
2Mannschaft wurde vor der Saison vom Spielbetrieb zurückgezogen.

Platzierungsrunde
Die Ergebnisse der Hauptrunde wurden in die Platzierungsrunde mitgenommen.

Relegationsrunde
Für die Relegationsrunde 1996/97 zum Aufstieg in die erste Basketball-Bundesliga, siehe Basketball-Bundesliga 1996/97#Relegationsrunde

Siehe auch
 Liste von deutschen Basketballmannschaften

Weblinks
 2. Basketball-Bundesliga

1996/97
Basketballsaison 1996/97

2. Basketball-Bundesliga 1996/97


Da provinsen mistede sin uskyld er en dansk dokumentarfilm fra 2006 med ukendt instruktør.

Handling
Lise Nørgaard fortæller om de mange facetter i tv-serien Matadors tilblivelse, og giver også her sit endelige bud på, hvad der sker med Korsbæks borgere - efter seriens slutning.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2006

Matador
Dokumentarfilm fra Danmark

Da provinsen mistede sin uskyld


Wellington Clayton Gonçalves dos Santos (født 2. januar 1983) er en brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Wellington Clayton Gonçalves dos Santos


Observer bias is one of the types of detection bias and is defined as any kind of systematic divergence from accurate facts during observation and the recording of data and information in studies. The definition can be further expanded upon to include the systematic difference between what is observed due to variation in observers, and what the true value is.

Observer bias is the tendency of observers to not see what is there, but instead to see what they expect or want to see. This is a common occurrence in the everyday lives of many and is a significant problem that is sometimes encountered in scientific research and studies. Observation is critical to scientific research and activity, and as such, observer bias may be as well. When such biases exist, scientific studies can result in an over- or underestimation of what is true and accurate, which compromises the validity of the findings and results of the study, even if all other designs and procedures in the study were appropriate.

Observational data forms the foundation of a significant body of knowledge. Observation is a method of data collection and falls into the category of qualitative research techniques. There are a number of benefits of observation, including its simplicity as a data collection method and its usefulness for hypotheses. Simultaneously, there are many limitations and disadvantages in the observation process, including the potential lack of reliability, poor validity, and faulty perception. Participants' observations are widely used in sociological and anthropological studies, while systematic observation is used where researchers need to collect data without participants direct interactions. The most common observation method is naturalistic observation, where subjects are observed in their natural environments with the goal to assess the behaviour in an intervention free and natural setting.

Observer bias is especially probable when the investigator or researcher has vested interests in the outcome of the research or has strong preconceptions. Coupled with ambiguous underlying data and a subjective scoring method, these three factors contribute heavily to the incidence of observer bias.

Examples of cognitive biases include:

 Anchoring – a cognitive bias that causes humans to place too much reliance on the initial pieces of information they are provided with for a topic. This causes a skew in judgement and prevents humans and observers from updating their plans and predictions as appropriate.
 Bandwagon effect – the tendency for people to "jump on the bandwagon" with certain behaviours and attitudes, meaning that they adopt particular ways of doings things based on what others are doing.
 Bias blind spot – the tendency for people to recognize the impact of bias on others and their judgements, while simultaneously failing to acknowledge and recognize the impact that their own biases have on their own judgement.
 Confirmation bias – the tendency for people to look for, interpret, and recall information in such a way that their preconceived beliefs and values are affirmed.
 Guilt and innocence by association bias – the tendency for people to hold an assumption that individuals within a group share similar characteristics and behaviours, including those that would hail them as innocent or guilty.
 Halo effect – the tendency for the positive impressions and beliefs in one area around a person, brand, company, product or the like to influence an observers opinions or feelings in other unrelated areas.
 Framing effect – the tendency for people to form conclusions and opinions based on whether the pertinent relevant is provided to them with positive or negative connotations.
 Recency effect – the tendency for more recent pieces of information, ideas, or arguments to be remembered more clearly than those that preceded.

Examples
Examples of observer bias extend back to the early 1900's. One of the first recorded events of apparent observer bias was seen in 1904, with the case of "Clever Hans". Clever Hans was a horse, whose owner, Wilhem von Olson, claimed could perform arithmetic equations. Von Olson would ask Clever Hans a series of questions involving arithmetic functions, and the horse would appear to answer by tapping its hoof with the numbered answer. This example was investigated by the psychologist Oskar Pfungst, and it was found that when the horse was nearing the correct number of taps, the owner would subconsciously react in a particular way, which signalled to Clever Hans to discontinue his tapping. This only worked, however, when the owner himself knew the answer to the question. This is an example of observer bias, due to the fact that the expectations of von Olson, the horse's owner, were the cause of Clever Hans actions and behaviours, resulting in faulty data.

One of the most notorious examples of observer bias is seen in the studies and contributions of Cyril Burt, an English psychologist and geneticist who purported the heritability of IQ. Burt believed, and thus demonstrated through his research because of his observer bias, that children from families with lower socioeconomic status were likely to have lower levels of cognitive abilities when compared with that of children from families with higher socioeconomic status. Such research and findings had considerable impacts on the educational system in England throughout the 1960s, where middle- and upper-class children were sent to elite schools while the children from the lower socioeconomic demographic were sent to schools with less desirable traits. Following Burt's death, further research found that the data in Burt's studies was fabricated, which was presumed to be a result of his observer bias and the outcomes he was intending to find through his studies.

Another key example of observer bias is a 1963 study, "Psychology of the Scientist: V. Three Experiments in Experimenter Bias", published by researchers Robert Rosenthal and Kermit L. Fode at the University of North Dakota. In this study, Rosenthal and Fode gave a group of twelve psychology students a total of sixty rats to run in some experiments. The students were told that they either had "maze-bright" rats, who were bred to be exceptionally good at solving mazes, or that they had "maze-dull" rats, who were bred to be poor at solving mazes. They were then asked to run experiments with the rats and collect the data as they usually would. The rats were placed in T-shaped mazes where they had to run down the center and then decide to turn left or turn right. One of the sides of the maze was painted white, while the other was painted dark gray, and it was the rat's job to always turn towards the dark gray side of the maze. The rats who turned towards the dark gray side of the maze received a reward, while the rats who turned towards the white side of the maze did not. The students kept track of how many times each rat turned towards the correct (or dark gray) side of the maze, how many times each rat turned towards the incorrect (or white) side of the maze, and how long it took each rat to make a decision. They repeated this experiment ten times per day, all over the course of five days total, and in the end, they found that the "maze-bright" rats were better at both correctly completing the maze and completing the maze in the fastest time. However, there were actually no "maze-bright" or "maze-dull" rats; these rats were all genetically identical to one another and were randomly divided into the two categories. The two groups of students should have gotten the same results for both kinds of rats, but failed to do so because of observer bias. The entire effect of the experiment was caused by their expectations: they expected that the "maze-bright" rats would perform better and that the "maze-dull" rats would perform worse. Rosenthal and Fode concluded that these results were caused by smaller and more subtle biases on the part of the students. The students were unaware of the fact that they were treating the rats differently. It's possible that they had slightly different criteria for when the two groups of rats finished the maze, that they had the tendency to hit the stopwatch later for the "maze-dull" rats, or that they were paying more attention to the "maze-bright" rats overall. In this way, the students, or the observers, created what looked like a real result, but what was, in reality, totally false.

Impact
Observational data forms the foundation of a significant body of knowledge. Observer bias can be seen as a significant issue in medical research and treatment. There is greater potential for variance in observations made where subjective judgement is required, when compared with observation of objective data where there is a much lower risk of observer bias.

When there is observer bias present in research and studies, the data collection itself is affected. The findings and results are not accurate representations of reality, due to the influence of the observers' biases. Although they may not intend to do so, observer bias may result in researchers subconsciously encouraging certain results, which would lead to changes in the findings and outcomes in the study. A researcher that has not taken steps to mitigate observer bias and is being influenced by their own observer bias has a higher probability of making erroneous interpretations, which ultimately will lead to inaccurate results and findings.

Research has shown that in the presence of observer bias in outcome assessment, it is possible for treatment effect estimates to be exaggerated by between a third to two-thirds, symbolising significant implications on the validity of the findings and results of studies and procedures.

Preventative steps

Bias is unfortunately an unavoidable problem in epidemiological and clinical research. However, there are a number of potential strategies and solutions for the reduction of observer bias, specifically in the areas of scientific studies and research across the medical field. The effects that bias has can be reduced through the use of strong operational definitions, along with masking, triangulation, and standardisation of procedures, and the continual monitoring of the objectivity of those conducting the experiments and observations.

Blinded protocols and double-blinded research can act as a corrective lens in terms of reducing observer bias, and thus, to increase the reliability and accuracy of the data collected. Blind trials are often required in order for the attainment of regulatory approval for medical devices and drugs, but are not common practice in empirical studies despite the research supporting its necessity. Double-blinding is done by ensuring both the tester and research participants lack of information that could have a potential influence on their behaviour, while single-blind describes those experiments where information is withheld from the participants that may otherwise skew the results or introduce bias, but the experimenter is entirely aware of and in possession of those facts.

An example of how observer bias can impact on research, and how blinded protocols can impact, can be seen in the trial for an anti-psychotic drug. Researchers that know which of the subjects received the placebo and those that received the trial drugs may later report that the group that received the trial drugs had a calmer disposition, due to the expectations of that outcome. Similarly, if the participants in the trial were not blinded, then they may report how they are feeling differently based on whether they were provided with the placebo or the trial drug.

A further example could be seen at schools. Boys of school-age generally outperform their female peers in science, however there is evidence that this is potentially as a result of how they are taught and treated by their teachers, who have the expectation that the boys have higher performances, and thus subtly encourage them. As such, the observers, being the teachers who conduct tests and evaluate the results, have a bias and preconceived belief that boys will outperform girls, which impacts on their behaviour.

To complement blind or masked protocols and research, further strategies including standardised training for observers and researchers about how to record findings can be useful in the mitigation of observer bias. Clear definition of methodology, tools and the time frames allocated for the collection of findings can assist in adequately training and preparing observers in a standardised manner. Further, identifying any potential conflicts of interest within observers before commencement of the research is essential in ensuring bias is minimised.

Finally, triangulation within research is a method that can be used to increase the findings validity and credibility. Triangulation in research refers to the use of a variety of methods or data sources as a means of developing a more comprehensive and accurate understanding of the subject at hand. Triangulation will considerably increase the confidence in a study tremendously. There are a few ways triangulation can occur, including the use of multiple observers, which is a form of reliability in itself called interobserver reliability, measured by the percentage of times that the observers agree.

Hawthorne effect (observer effect)
Observer bias is commonly only identified in the observers, however, there also exists a bias for those being studied. Named after a series of experiments conducted by Elton Mayo between 1924 and 1932, at the Western Electric factory in Hawthorne, Chicago, the Hawthorne effect symbolises where the participants in a study change their behaviour due to the fact that they are being observed.

Within the Hawthorne studies, it was found that the departmental outputs increased each time a change was made, even when the changes made were reverting to the original unfavourable conditions. The subjects in the experiment were told that better lighting would result in improved productivity, and as such, their beliefs about the impact of good lighting had a more significant effect on their behaviour and output than what the actual lighting levels were. Researchers formed the conclusion that the workers were in fact responding to the attention of the supervisors, not the changes in the experimental variables.

To prevent the Hawthorne effect, studies using hidden observation can be useful. However, knowledge of participation in the study would be required by law and is thought to still have the potential to cause the induction of the Hawthorne effect. Further, making responses or study data completely anonymous will result in reducing the likelihood of participants altering their behaviour as a result of being observed as they take part in an experiment or study. Furthermore, conducting research prior to the studies to establish a baseline measure could assist in mitigating the Hawthorne effect from biasing the studies results significantly. With a baseline established, any potential participant bias that arises as a result of being observed can be evaluated. Furthermore, establishing a follow-up period could be of benefit to enable the examination of whether a behaviour or change continues and is sustained beyond the observation period.

See also
 Observer-expectancy effect, when a researcher subconsciously influences the participants of an experiment

References

Experimental bias

Observer bias


බඩගිනි දුම්රිය පොළ (ඉංගිරිසි (ඔස්ට්රේලියානු) බසින් Baddaginnie //බඩගිනී// ) යනු ඕස්ට්‍රේලියාවෙහි වික්ටෝරියා රජයෙහි පිහිටි ඊසානදිග දුම්රිය මාර්ගයේ බඩගිනි නගරයෙහි ඇති වසා දැමුණු දුම්රිය පොළ කි. දුම්රිය පොළ සතු වැ පුළුල් ආමාන (බ්‍රෝඩ් ගේජ් (පීලි අතර දුර)) දුම්රිය මඟ ට බටහිරි දෙසින් තනි වේදිකාවක් තුබූ අතර සම්මත ආමාන දුම්රිය මඟ එයට සමාන්තර වැ දිවැ ගියේ යැ.

2426 (කි.ව.1882) වසරෙහි ජුනි 19 වන දින බඬු සඳහා ද එ මැ වසරෙහි මැ ජූලි 3 වන දින මඟී ගමන් සඳහා ද ඇරුණු මේ දුම්රිය පොළට  1908 දී නව වේදිකාවක්, දුම්රිය පොළ ගොඩනැඟිල්ලක් හා බඬු මඩුවක් ලැබුණු අතර, මේවා 1960 ගණන්වලැ සම්මත ආමාන දුම්රිය පීල්ල බඬු මඩුව හරහා යන ලෙස දුම්රිය පොළ නැවත ගොඩනඟන තෙක් පැවැතුණි. පුළුල් ආමාන දුම්රිය පීල්ල මාරු වන තැන ලූපය(?) (loop) දිගු කර නව සන් (සංඥා) පෙට්ටියක් සපයා ඇති අතර, වේදිකාවට පිටුපසින් ආදේශක භාණ්ඩ පැති මඟක් (siding?) හා මඩුවක් ද සපයා ඇති. 2522 (කි.ව.1978) ජූලි 5 වන දින දක්වා දුම්රිය පොළ මඟීන් සඳහා විවෘත වැ පැවැති අතර, සිසිර කාලසටහන හඳුන්වාදීමත් සමඟ එය සපුරා මැ වසා දමන ලදී.  2523 (කි.ව.1979) ජුලි මස අවසන වන විටැ, බඬු මඩුව සහ පශු සම්පත් අංගනය, කොටස් ගලවා ඉවත් කරන ලදී. භාණ්ඩ වේදිකාව 2008 දී ද දැකිය හැකි වියැ.

යොමු කිරීම්

Coordinates on Wikidata

බඩගිනි දුම්රිය පොළ


A interação gravitacional da antimatéria com a matéria ou antimatéria não foi observada pelos físicos. Embora o consenso entre os físicos seja que se espera que a gravidade atraia tanto a matéria quanto a antimatéria na mesma proporção em que a matéria atrai a matéria, isso não é confirmado experimentalmente.

A raridade e a tendência de aniquilação da antimatéria ao entrar em contato com a matéria tornam seu estudo uma tarefa tecnicamente exigente. Além disso, a gravidade é muito mais fraca do que as outras forças fundamentais, por razões ainda de interesse para os físicos, complicando os esforços para estudar a gravidade em sistemas pequenos o suficiente para serem criados de forma viável em laboratório, incluindo sistemas de antimatéria. A maioria dos métodos para a criação de antimatéria (especificamente anti-hidrogênio) resulta em partículas e átomos de alta energia cinética, que são inadequados para estudos relacionados à gravidade.

Além da incerteza sobre se a antimatéria é gravitacionalmente atraída ou repelida por outra matéria, também não se sabe se a magnitude da força gravitacional é a mesma. Dificuldades na criação de modelos de gravidade quântica levaram à ideia de que a antimatéria pode reagir com uma magnitude ligeiramente diferente.

Teorias da atração gravitacional

Quando a antimatéria foi descoberta pela primeira vez em 1932, os físicos se perguntaram como ela reagiria à gravidade. A análise inicial se concentrou em saber se a antimatéria deveria reagir da mesma forma que a matéria ou reagir de forma oposta. Surgiram vários argumentos teóricos que convenceram os físicos de que a antimatéria reagiria exatamente da mesma forma que a matéria normal. Eles inferiram que uma repulsão gravitacional entre matéria e antimatéria era implausível, pois violaria a simetria de carga, paridade e reversão do tempo (invariância C.P.T.), a conservação de energia, resultaria em princípio da equivalência fraco. Muitas dessas primeiras objeções teóricas foram derrubadas posteriormente.

O princípio da equivalência

O princípio da equivalência prevê que matéria e a antimatéria são aceleradas de forma idêntica por um campo gravitacional. Deste ponto de vista, a repulsão gravitacional matéria–antimatéria é excluída. Além disso, os fótons, que são suas próprias antipartículas na estrutura do Modelo padrão, foram observados em um grande número de testes astronômicos (desvio para o vermelho gravitacional e lentes gravitacionais, por exemplo) interagindo com o campo gravitacional da matéria comum exatamente como previsto pela teoria da relatividade geral. Esta é uma característica que qualquer teoria que prevê que matéria e antimatéria se repelem deve explicar.

Teorema C.P.T.

A simetria de carga, de paridade e de reversão do tempo implica que a diferença entre as propriedades de uma partícula de matéria e as de sua contraparte de antimatéria é completamente descrita pela inversão de C. Como essa inversão de C não afeta a massa gravitacional, o teorema C.P.T. prevê que a massa gravitacional da antimatéria é a mesma da matéria comum. Uma gravidade repulsiva é então excluída, pois isso implicaria uma diferença de sinal entre a massa gravitacional observável de matéria e antimatéria.

Argumento de Morrison

Em 1958, Philip Morrison argumentou que a antigravidade violaria a conservação de energia. Se matéria e antimatéria respondessem de forma oposta a um campo gravitacional, não seria necessária energia para alterar a altura de um par partícula–antipartícula. No entanto, ao se mover através de um potencial gravitacional, a frequência e a energia da luz são alteradas. Morrison argumentou que a energia seria criada pela produção de matéria e antimatéria em uma altura e depois aniquilando-as mais acima, já que os fótons usados na produção teriam menos energia do que os fótons produzidos pela aniquilação. No entanto, foi demonstrado posteriormente que a antigravidade ainda não violaria a segunda lei da termodinâmica.

Argumento de Schiff

Mais tarde, em 1958, L. Schiff usou a teoria quântica de campos para argumentar que a antigravidade seria inconsistente com os resultados do experimento de Eötvös.  No entanto, a técnica de renormalização usada na análise de Schiff é fortemente criticada e seu trabalho é visto como inconclusivo. Em 2014, o argumento foi refeito por Marcoen Cabbolet, que concluiu, no entanto, que apenas demonstra a incompatibilidade do Modelo padrão e a repulsão gravitacional.

Argumento de Good

Em 1961, Myron L. Good argumentou que a antigravidade resultaria na observação de uma quantidade inaceitavelmente alta de violação de C.P. na regeneração anômala de kaons. À época, ainda não havia sido constatada violação de C.P. No entanto, o argumento de Good é criticado por ser expresso em termos de potenciais absolutos. Ao reformular o argumento em termos de potenciais relativos, Gabriel Chardin descobriu que isso resultou em uma quantidade de regeneração de kaons que concorda com a observação. Ele argumenta que a antigravidade é de fato uma explicação potencial para a violação de C.P. com base em seus modelos em mésons K. Seus resultados datam de 1992. Desde então, no entanto, estudos sobre mecanismos de violação de C.P. nos sistemas de mésons B invalidaram fundamentalmente essas explicações.

O argumento de Gerard 't Hooft

De acordo com Gerard 't Hooft, todo físico reconhece imediatamente o que há de errado com a ideia de repulsão gravitacional: se uma bola é lançada no ar de modo que caia para trás, então seu movimento é simétrico sob a reversão do tempo; e, portanto, a bola também cai na direção oposta do tempo. Como uma partícula de matéria na direção oposta do tempo é uma antipartícula, isso prova, de acordo com 't Hooft, que a antimatéria cai na Terra exatamente como a matéria "normal". No entanto, Cabbolet respondeu que o argumento de 't Hooft é falso e apenas prova que uma anti-bola cai sobre uma anti-terra - o que não é contestado.

Teoria de Cabbolet

Os primeiros princípios físicos não clássicos e não quânticos subjacentes a uma repulsão gravitacional matéria–antimatéria foram publicados por Marcoen Cabbolet. Ele introduz a Teoria elementar de processo, que usa uma nova linguagem para a física, ou seja, um novo formalismo matemático e novos conceitos físicos, e que é incompatível tanto com a mecânica quântica quanto com a relatividade geral. A ideia central é que partículas de massa de repouso diferentes de zero, como elétrons, prótons, nêutrons e suas contrapartes de antimatéria, exibem movimento gradual à medida que alternam entre um estado de repouso semelhante a partícula e um estado de movimento semelhante a uma onda. A gravitação então ocorre em um estado ondulatório, e a teoria permite, por exemplo, que os estados ondulatórios de prótons e antiprótons interajam de maneira diferente com o campo gravitacional da Terra.

Análise

Outros autores usaram uma repulsão gravitacional matéria–antimatéria para explicar as observações cosmológicas, mas essas publicações não abordam os princípios físicos da repulsão gravitacional.

Experimentos

Supernova 1987A

Uma fonte de evidência experimental a favor da gravidade normal foi a observação de neutrinos da Supernova 1987A. Em 1987, três detectores de neutrinos em todo o mundo observaram simultaneamente uma cascata de neutrinos emanando de uma supernova na Grande nuvem de Magalhães. Embora a supernova tenha acontecido a cerca de 164.000 anos-luz de distância, neutrinos e antineutrinos parecem ter sido detectados virtualmente simultaneamente. Se ambos fossem realmente observados, então qualquer diferença na interação gravitacional teria que ser muito pequena. No entanto, os detectores de neutrinos não conseguem distinguir perfeitamente entre neutrinos e antineutrinos. Alguns físicos estimam conservadoramente que há menos de 10% de chance de que nenhum neutrino regular tenha sido observado. Outros estimam probabilidades ainda mais baixas, algumas tão baixas quanto 1%.  Infelizmente, é improvável que essa precisão melhore com a duplicação do experimento em breve. A última (mais recente) supernova conhecida a ocorrer em uma faixa tão próxima antes da Supernova 1987A foi por volta de 1867.

Experimentos de anti-hidrogênio neutro frio

Desde 2010, a produção de anti-hidrogênio frio tornou-se possível no Desacelerador de antiprótons do C.E.R.N.. O anti-hidrogênio, que é eletricamente neutro, deve permitir medir diretamente a atração gravitacional das partículas de antimatéria para a matéria da Terra.

Átomos de anti-hidrogênio foram presos no C.E.R.N., primeiro A.L.Ph.A. e depois A.Trap.; em 2012, o A.L.Ph.A. usou esses átomos para definir os primeiros limites soltos de queda livre na interação gravitacional da antimatéria com a matéria, medida dentro de ±7500% da gravidade normal, o que não é suficiente para uma afirmação científica clara sobre o sinal da gravidade agindo na antimatéria. Experimentos futuros precisam ser realizados com maior precisão, seja com feixes de anti-hidrogênio (AEgIS) ou com anti-hidrogênio aprisionado (A.L.Ph.A. ou G.B.A.R.).

Em 2013, experimentos com átomos de anti-hidrogênio liberados da armadilha A.L.Ph.A. estabeleceram limites diretos, isto é, queda livre, limites aproximados da gravidade da antimatéria. Esses limites eram grosseiros, com uma precisão relativa de ±100%, portanto, longe de uma afirmação clara, mesmo para o sinal de gravidade atuando na antimatéria. Experimentos futuros no C.E.R.N. com feixes de anti-hidrogênio, como A.E.g.I.S., ou com anti-hidrogênio aprisionado, como A.L.Ph.A. e G.B.A.R., precisam melhorar a sensibilidade para fazer uma afirmação científica clara sobre a gravidade na antimatéria.

Ver também

 Energia escura
 Matéria escura
 Quinta força

Referências

Antimatéria
Gravitação

Interação gravitacional da antimatéria


San Salvador de Jujuy (), commonly known as Jujuy and locally often referred to as San Salvador, is the capital and largest city of Jujuy Province in northwest Argentina. Also, it is the seat of the Doctor Manuel Belgrano Department. It lies near the southern end of the Humahuaca Canyon where wooded hills meet the lowlands.

Its population at the  was 237,751 inhabitants. If its suburbs are included, this figure rises to around 300,000. The current mayor is Raúl Jorge.

City information
The city lies on National Route 9 that connects La Quiaca  with Salta , and it is   from Buenos Aires. Tourist destinations not far from the city are Tilcara , Humahuaca , and the Calilegua National Park .

Jujuy is located near the Andes, at the junction of the Xibi Xibi River and the Río Grande de Jujuy, 1,238 meters above sea level. The weather is humid during the summer and dry and cold during the winter. Temperatures vary widely between day and night.

The city is the provincial government, financial and cultural centre. Most administrative offices related to economic activities that take place in other parts of the province are located here; these activities include petroleum extraction and pre-processing, sugarcane and sugar industry (Ledesma), tobacco (El Carmen,  south), steel (in nearby Villa Palpalá), citrus, and fruit and vegetable production for local consumption.

The city has a colonial city centre including the Cabildo, the cathedral, and colorful Andean carnivals.

The Gobernador Horacio Guzmán International Airport  at coordinates , is  southeast of the city (in Ciudad Perico) and has regular flights to Buenos Aires.

History

After previous attempts in 1565 and 1592, the current city was founded as San Salvador de Velazco en el Valle de Jujuy on April 19, 1593, by Francisco de Argañarás y Murguía. The settlement initially developed as a strategic site on the mule trade route between San Miguel de Tucumán and the silver mines in Potosí, Bolivia.

Reaching its peak importance during the colonial period, San Salvador de Jujuy declined to the status of a remote provincial capital after the Argentine Declaration of Independence in 1816. The town became the capital of Jujuy Province when the latter separated from Salta Province in 1834. The 1863 Jujuy earthquake leveled the town, and it recovered slowly in the following decades. Jujuy began to grow following the arrival of the Northern Central Railway in 1900. Its first institution of higher learning, the Economic Sciences Institute, was established in 1959, and was incorporated into the new National University of Jujuy in 1973. The city was the location of a number of Argentine films, including Veronico Cruz (1988) and Una estrella y dos cafés (2005). The city's impoverished Lower Azopardo neighborhood would later give rise to Milagro Sala's Indigenist Tupac Amaru Neighborhood Association.

Climate
Jujuy has a humid subtropical climate (Cwa, according to the Köppen climate classification), mainly because of the altitude. Summers bring warm days at  and nights at  with frequent thunderstorms. The rest of the year is sunny, with temperatures at about  during the day and  at night, crisp, dry winters with warm days of  and cold nights at , and sunny springs with warm days at  and cool nights at . During heat waves, temperatures can sometimes reach  but these are not frequent and nights always bring significant cooling, as opposed to many low-lying areas in Northern Argentina. During the winter, the record low has fallen to . Precipitation is about , which falls in the form of thunderstorms during the warmest months. The highest temperature recorded was  on October 16, 2014 while the lowest temperature recorded was  on August 14, 1978.

Notable people

Iván Almasana (born 1993), Argentine professional footballer
Ana Pelegrín (1938–2008), researcher, writer, and educator

See also

 List of twin towns and sister cities in Argentina
Yolanda Carenzo (pianist born in San Salvador de Jujuy)

References

External links

  Municipal site
  City tourist and Cultural office
  Digital Newspaper

Capitals of Argentine provinces
Cities in Argentina
Populated places established in 1593
Populated places in Jujuy Province
1593 in the Spanish Empire

San Salvador de Jujuy


System X (pronounced "System Ten") was a supercomputer assembled by Virginia Tech's Advanced Research Computing facility in the summer of 2003. Costing US$5.2 million, it was originally composed of 1,100 Apple Power Mac G5 computers with dual 2.0 GHz processors. System X was decommissioned on May 21, 2012.

System X ran at 12.25 Teraflops, (20.24 peak), and was ranked #3 on November 16, 2003  and #280 in the July 2008 edition of the TOP500 list of the world's most powerful supercomputers. The system used error-correcting (ECC) RAM, which is important for accuracy due to the rate of bits flipped by cosmic rays or other interference sources in its vast number of RAM chips.

Background
The supercomputer's name originates from the use of the Mac OS X operating system for each node, and because it was the first university computer to achieve 10 teraflops on the high performance LINPACK benchmark. The supercomputer is also known as Big Mac or Terascale Cluster.  In 2003 it was also touted as "the world's most powerful and cheapest homebuilt supercomputer." System X was constructed with a relatively low budget of just $5.2 million, in the span of only three months, thanks in large part to using off-the-shelf Power Mac G5 computers.  By comparison, the Earth Simulator, the fastest supercomputer at the time, cost approximately $400 million to build.

Upgrade to Server-Grade Parts
In 2004, Virginia Tech upgraded its computer to Apple's newly released, Xserve G5 servers. The upgraded version ranked #7 in the 2004 TOP500 list and its server-grade error-correcting memory solved the problem of cosmic ray interference. In October 2004, Virginia Tech partially rebuilt System X at a cost of about $600,000.  These improvements brought the computer's speed up to 12.25 Teraflops, which placed System X #14 on the 2005 TOP500 list.

Similar Projects
Virginia Tech's system was the model for Xseed, a smaller system also made from Xserve servers and built by Bowie State University in Maryland. Xseed was ranked #166 in the 2005 TOP500.

System G has 324 Mac Pros (2592 processor cores) with QDR InfiniBand in Virginia Tech's Center for High-End Computing Systems.

See also
 History of supercomputing

References

External links
 Virginia Tech - System X (via Internet Archive)
 CHECS Computing Resources: Experimental Facilities - System G, Production Computing Facilities - System X (via Internet Archive)
 Virginia Tech - Advanced Research Computing
 TOP500 website
 Film about System X, YouTube

One-of-a-kind computers
Supercomputers
Virginia Tech

System X (supercomputer)


زابرودي  هي مدينة في مقاطعة فورونيج أوبلاست في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 8686 نسمة.

مدن مقاطعة فورونيج

زابرودي (فورونيز)


නේහා ශර්මා (උපත 1987 නෙවැම්බර් 21) ඉන්දියානු නිළියක සහ නිරූපිකාවක වේ.

ආශ්‍රිත

1987 උපත්
සිනමාව
ඉන්දියානු සිනමාව
ඉන්දියාව
ජීවමාන ජනයා

නේහා ශර්මා


Tongue-in-cheek is an idiom that describes a humorous or sarcastic statement expressed in a serious manner.

History
The phrase originally expressed contempt, but by 1842 had acquired its modern meaning. Early users of the phrase include Sir Walter Scott in his 1828 The Fair Maid of Perth.

The physical act of putting one's tongue into one's cheek once signified contempt. For example, in Tobias Smollett's The Adventures of Roderick Random, which was published in 1748, the eponymous hero takes a coach to Bath and on the way apprehends a highwayman. This provokes an altercation with a less brave passenger:

The phrase appears in 1828 in The Fair Maid of Perth by Sir Walter Scott:

It is not clear how Scott intended readers to understand the phrase. The more modern ironic sense appeared in the 1842 poem "The Ingoldsby Legends" by the English clergyman Richard Barham, in which a Frenchman inspects a watch and cries:

The ironic usage originates with the idea of suppressed mirth—biting one's tongue to prevent an outburst of laughter.

See also
 Slang dictionary

References

External links

English-language idioms
Humour
Satire
Tongue

Tongue-in-cheek


Forfecuța (Loxia curvirostra), numită și forfecuță comună, este o pasăre mică din familia fringilide, cu ciocul puternic având vârfurile mandibulelor încrucișate ca niște foarfece, o adaptare perfectă pentru scoaterea semințelor din conurile rășinoaselor, hrana lor preferată, masculii au penele roșu-cărămizii, iar femele verzui-cenușii. Este răspândită în cea mai mare parte a Europei, în Asiei, nordul Africii, America de Nord și în America Centrală. Trăiește obișnuit în pădurile de conifere mature, alcătuite din molid, brad sau pin, mai rar în păduri de amestec. În partea de sud a arealului (în regiunea mediteraneană, în România, Africa de Nord și chiar în Asia tropicală, America Centrală) cuibărește numai în pădurile de conifere montane. În general este o pasăre sedentară, dar când hrana este insuficientă hoinărește, căutând păduri cu producție bogată de conuri, sau se deplasează în masă pe distanțe foarte lungi. În România este sedentară și trăiește numai în Carpați, unde preferă zona coniferelor, dar s-a semnalat și la limita superioară a pădurilor mixte, frecvent este întâlnită între 1300 și 1700 m; iarna uneori coboară spre văi; adesea apare în parcurile orașelor. În România populația este estimată la 280.000-560.000 de perechi cuibăritoare. În Republica Moldova apare accidental, solitar sau în cârduri mici, mai ales în sezonul rece. Este ușor de recunoscut după forma ciocului său mare cu baza lată și mandibule ascuțite, încrucișate la vârf (curbate spre dreapta sau spre stânga). Capul este mare, corpul rotunjit, picioarele scurte și coada scurtă, ușor bifurcată. Are o lungime de 14-20 cm și o greutate de 23-53 g. Longevitatea maximă în natură este de 7 ani. Masculul are fruntea, creștetul, ceafa și părțile superioare de culoare roșu-cărămizie cu pete brun-închise. Târtița roză. Tectricele supracaudale brune, tivite pe margini cu brun-roșcat. Rectricele cozii brun-închise, tivite pe margini cu brun-roșcat. Tectricele supraalare brun-negricioase, tivite pe margini cu roz sau brun-roșcat. Remigele aripilor tivite pe margini cu brun-gălbui sau brun-roșcat. Lorul de culoare închisă, dunga de peste ochi brun-cenușie, restul feței roșu-cărămiziu. Gâtlejul și părțile inferioare sunt roșii sau roșu-portocalii, cu pete mai întunecate pe piept și cu o nuanță surie pe flancuri, mijlocul abdomenului este alb-murdar sau cu o nuanță rozacee. Irisul brun-închis sau negru. Ciocul cenușiu sau cenușiu-gălbui. Picioarele brune sau brun-închise. Femela are partea superioară a capului, târtița și partea inferioară verzi-gălbui-cenușii; uneori cu pete închise pe spate. Este o pasăre monogamă, care stă în perechi tot anul. Forfecuța nu are epocă fixă de cuibărit; dacă are condiții bune de hrană, se reproduce în orice anotimp, chiar și iarna, pe timpul celor mai mari geruri. Cuibul este construit pe ramuri de conifere, la înălțime de 2-20 m, lângă trunchi sau spre vârful lor, el are formă de cupă sau strachină și este alcătuit la bază din rămurele de conifere, diverse graminee, mușchi, licheni și păr animal, căptușit cu resturi vegetale fine, păr de animale, pene ș.a. Cuibul este construit de către femelă, masculul contribuind cu materiale. Femela depune 2-6 ouă, câte unul zilnic, pe care le clocește singură timp de 12-16 zile. Ouăle sunt alb-verzui sau alb-albăstrui, cu pete violete, roz și violacee. Puii sunt nidicoli; ei sunt acoperiți de femelă circa o săptămâna după ecloziune, timp în care masculul aduce hrană la cuib; după aceasta, ambii părinți hrănesc puii. Puii părăsesc cuibul la 14-22 de zile, depinzând de adulți încă alte 3-4 săptămâni. La început, ciocurile puilor nu sunt curbate și ei nu pot să scoată semințele din conuri. O pereche poate avea până la 2-4 ponte într-un an, în funcție de disponibilitatea hranei. Forfecuța se hrănește cu semințe, în special de conifere, mai rar cu insecte și larvele lor. Cu ajutorul ciocului puternic și cu mandibulele încrucișate taie și desfac conurile de conifere de unde scot semințele cu care se hrănesc.  Sunt recunoscute nouăsprezece subspecii. În România și Republica Moldova se întâlnește subspecia nominată Loxia curvirostra curvirostra.

Taxonomie

Denumirea latină a acestei specii Loxia curvirostra a fost dată de Linnaeus în 1758 (terra typica Suedia).

Formează un grup de specii cu forfecuța scoțiană (Loxia scotica) și forfecarul (Loxia pytyopsittacus), toate fiind uneori considerate conspecifice (din aceeași subspecie). Probabil hibridizează cu scatiul de pin (Spinus pinus). În vestul palearcticului, variațiile geografice sunt destul de neînsemnate și clinale (subspecia nominată devine mai deschisă la culoare, mai viu colorată și mai mare de la vest spre est, și în Europa mai viu colorată de la nord spre sud), de asemenea, există variații individuale considerabile; unele subspecii acceptate sunt după cât se pare sinonime, de ex. subspecia guillemardi și subspecia nominată; Subspecia pusilla (considerată a fi vocal deosebită) este uneori menționată ca "percna".

Câteva subspecii menționate, de ex. hispana (din sud-estul Spaniei), mariae (din Crimeea), vasvarii (din nord-vestul Turciei), caucasia (din Caucaz) și ermaki (din nordul Altaiului), au fost propuse pe baza unor deosebiri foarte mici sau prezintă caractere intermediare; în schimb, unele populații (de ex., cele din sudul Peninsulei Iberice) merită probabil să fie recunoscute ca subspecii; subspecia balearica restrânsă la Insulele Baleare se bazează pe studii genetice. Situația subspeciilor din estul palearcticului și sudul Asiei nu a fost încă cercetată.

În America de Nord, au fost făcute numeroase încercări ca populațiile de la nordul frontierei mexicană să fie repartizate în subspecii separate, cu areale de cuibărit distincte. Subspeciile descrise reai (din Idaho) și vividior (din Colorado) pot merita recunoașterea ca subspecii separate, în timp ce subspeciile sitkensis și benti sunt incluse uneori în subspecia bendirei , dar poziția lor este complicată de identificarea a zece tipuri distincte de strigăte emise în zbor (în SUA și vestul Canadei) corelate cu alte caracteristici vocale (detectabile cu ajutorul unor sonograme) și de diferențele în mărimea sau forma ciocului (asociate cu specializarea alimentară a lor pe anumite specii de conifere) și de culoarea penajului, care, dacă duc la izolarea reproductivă, pot fi considerate "specii criptice". În 2009, o nouă formă descoperită în Idaho a fost propusă ca specie separată, "Loxia sinesciuris", pe baza diferențelor mici morfologice și vocale atribuite absenței concurenței pentru conurile de pin (Pinus) din partea veverițelor (Sciuridae).

Cercetări similare în vestul Europei au identificat șase tipuri vocale, cu un anumit grad de împerechere selectivă și o suprapunere considerabilă a teritoriilor de cuibărit; însă într-un studiu mai recent din vestul regiunii mediteraneene au fost descrise încă șase tipuri vocale, punându-se astfel la oarecare îndoială valoarea lor taxonomică. Sunt necesare cercetări suplimentare, mai ales că există acum mai multe tipuri vocale cunoscute în cadrul populațiilor de forfecuțe și adaptarea la resursele respective poate fi o explicație mai adecvată.

Subspecii și distribuție
Sunt recunoscute nouăsprezece subspecii:

 Loxia curvirostra curvirostra Linnaeus, 1758 - subspecia nominată – cuibărește în pădurile de conifere (în special de molid și brad) și pădurile mixte de foioase-conifere din Anglia și Irlanda, și din Eurasia - din centrul Scandinaviei spre est prin nordul Rusiei și taigaua din Siberia până în Iakutia (posibil spre est până pe coasta Pacificului) și spre sud, fragmentat până în Spania, centrul Italiei, Grecia, Bulgaria, România, nordul Ucrainei, Belarus, sudul Uralilor și Asia Mică (izolat), prin estul Siberiei până în munții Saian, nordul Mongoliei și Transbaikalia până în nordul regiunii Amur; migrează, neregulat, spre sudul arealului de cuibărit și, mai rar, mai la sud.

 Loxia curvirostra balearica (Homeyer, 1862) - cuibărește în Insulele Baleare.

 Loxia curvirostra corsicana Tschusi, 1912 - cuibărește în Corsica.

 Loxia curvirostra poliogyna Whitaker, 1898 - cuibărește în nord-estul Marocului, nordul Algeriei și nordul Tunisiei; și probabil în sudul Italiei și Sicilia.

 Loxia curvirostra guillemardi Madarász, 1903 - cuibărește în estul Balcanilor, Turcia, Cipru, Crimeea și Caucaz.

 Loxia curvirostra japonica Ridgway, 1884 - cuibărește în sud-estul extrem al Rusiei (Primorie), insula Sahalin, sudul insulelor Kurile, nordul și centrul Japoniei (rar în Hokkaido și Honshu), nord-estul și estul Chinei (Mongolia Interioară și Heilongjiang, spre sud până în Liaoning) și Coreea de Nord; iernează în sudul și partea est-centrală a Chinei (la sud până în Zhejiang) și Japonia.

 Loxia curvirostra altaiensis Sushkin, 1925 - cuibărește în nord-estul Kazahstanului, sudul Rusiei (centrul și sudul munților Altai, munții Saian și Tuva) și în vestul și nordul Mongoliei.

 Loxia curvirostra tianschanica Laubmann, 1927 - cuibărește în sud-estul Kazahstanului, spre sud până în Kârgâzstan și nord-vestul Chinei (nord-vestul regiunii autonome Xinjiang); iernează în nord-vestul și nordul Chinei.

 Loxia curvirostra himalayensis Blyth, 1845 - cuibărește în Himalaia din nordul Indiei (din Himachal Pradesh până în cel puțin Arunachal Pradesh), Nepal și Bhutan, sudul Platoului Tibetan (sudul și estul Regiunii Autonome Tibet) și centrul Chinei (Qinghai și Gansu, spre sud până în nord-vestul provinciei Yunnan și vestul provinciei Sichuan); iernează mai la sud până în sudul provinciei Yunnan și nordul Myanmarului.

 Loxia curvirostra meridionalis Robinson & Kloss, 1919 - cuibărește în sudul Vietnamului (sudul Annamului).

 Loxia curvirostra luzoniensis Ogilvie-Grant, 1894 - cuibărește în nordul și vestul insulei Luzon din nordul Filipinelor (munții Cordillera Central și munții Zambales).

 Loxia curvirostra sitkensis Grinnell, 1909 - cuibărește în sud-estul Alaskăi, coasta vestică a Canadei și vestul SUA (la sud până în nord-vestul Californiei); iernează mai la sud în sudul Canadei și sud-vestul SUA.

 Loxia curvirostra bendirei Ridgway, 1884 - cuibărește în sud-vestul Canadei (sudul Yukonului și centrul Columbiei Britanice, spre est până în sud-vestul provinciei Saskatchewan) și nord-vestul SUA (spre sud până în Wyoming); iernează mai la sud în sud-vestul și sudul SUA.

 Loxia curvirostra minor (C. L. Brehm, 1846) - cuibărește în sud-estul Canadei (în Ontario, spre est până în Noua Scoție) și nord-estul SUA (spre sud până în Munții Apalași); iernează mai la sud în partea est-centrală a SUA.

 Loxia curvirostra pusilla Gloger, 1834 - cuibărește în estul Canadei (în Newfoundland); iernează mai la sud în nord-estul SUA (uneori până în Virginia și Georgia).

 Loxia curvirostra benti Griscom, 1937 - cuibărește în centrul Munților Stâncoși, din partea vest-centrală a SUA.

 Loxia curvirostra grinnelli Griscom, 1937 - cuibărește în sud-vestul SUA (California și Nevada); uneori iernează mai la sud până în Arizona și nord-vestul Mexicului.

 Loxia curvirostra stricklandi Ridgway, 1885 - cuibărește în sudul SUA (Arizona și New Mexico), la sud până în sudul Mexicului, posibil și în Belize.

 Loxia curvirostra mesamericana Griscom, 1937 - cuibărește în Guatemala și Belize, spre sud până în nordul Nicaraguei.

Descrierea

Are o lungime de 14-20 cm și o greutate de 23-53 g. Este o fringilidă de talie mijlocie-mare cu capul mare, corpul rotunjit, picioarele scurte și coada scurtă, bifurcată; are un cioc deosebit, mare cu baza lată, și mandibule ascuțite, încrucișate la vârf (curbate spre dreapta sau spre stânga).

Masculul subspeciei nominate are fruntea până la creștet, ceafa și părțile superioare de culoare roșu-cărămizie (culoarea este variabilă, de la roșu-viu până la portocaliu-închis), cu pete brun-închise. Remigele scapulare sunt mai brunii, cu o ușoară nuanță variabilă de la roșu-portocalie până la roșu-cărămizie. Târtița roz-vie sau roz-roșiatică. Tectricele supracaudale brune, tivite pe margini cu brun-roșcat. Rectricele cozii brun-închise sau negricioase, tivite îngust pe margini cu brun-roșcat. Tectrice supraalare negricioase sau brun-negricioase, tectricele supraalare mijlocii și mari tivite îngust pe margini cu roz sau brun-roșcat. Remigele aripilor tivite îngust pe margini cu brun-gălbui sau roz sau brun-roșcat în penajul proaspăt. Excepțional, vârfurile supraalarelor mijlocii și/sau supraalarelor mari sunt albe până la brun-gălbui deschise sau nisipii, formând dungi pe aripă, remigele terțiare sunt tivite pe vârfuri cu aceeași culoare. Lorul (lorum) până la ochi de culoare închisă, dunga de peste ochi și partea posterioară a regiunii auriculare cenușii până la brun-cenușii, restul feței roșu-cărămiziu, uneori există o sprânceană deschisă, roșu-rozacee. Gâtlejul (partea inferioară a gâtului) și părțile inferioare sunt aproape în întregime roșii sau roșu-portocalii, cu pete mai întunecate pe piept și cu o nuanță surie pe flancuri, partea centrală a abdomenului până la tectricele subcodale alb-murdară sau cu o ușoară nuanță rozacee și cu porțiunile centrale sau vârfurile penelor cenușiu-închise. În penajul uzat, capul și părțile superioare mai viu colorate cu roșu, fără pete întunecate, aripile și coada mai uniform negricioase, cu tivuri reduse sau absente. Irisul brun-închis sau negru. Ciocul cenușiu sau cenușiu-gălbui cu marginile tăioase mai deschise sau gălbui. Picioarele brune sau brun-închise.

Femela nu are roșu în penaj. Ea are capul și părțile superioare colorate viu cu verde-măsliniu sau cenușiu-verzui cu pete sau cu striații mai întunecate pe creștet. Fața este mai măsliniu-închisă sau cu o nuanță mai cenușie cu excepția sprâncenei slab conturate de culoare verde-deschisă, ceafa este de asemenea mai verde-deschisă decât creștetul. Mantaua și spatele cu bazele penelor închise și remigele scapulare ușor mai întunecate, verde-măslinii, târtița de culoare vie, verde-gălbuie, tectricele supracaudale la fel colorate cu centrele măsliniu-închise. Coada și aripile ca la mascul, dar tivite îngust pe margini cu măsliniu-verzui spălăcit (rareori, cu vârfurile penelor brun-gălbui albicioase pe tectricele alare și marginile remigelor terțiare). Părțile inferioare sunt galben-măslinii, uneori cu o nuanță verde sau cu bazele penelor vizibile mai cenușii, abdomenul până la tectricele subcodale albicios cu pete mici închise și striații pe axul penei. În penajul uzat, capul și părțile superioare mai viu colorate cu verde, târtița și tectricele supracaudale cu o nuanță aurie sau brun-gălbuie ca bronzul, și părțile inferioare mai galbene, cu striații cenușiu-închise pe gatlej. Părțile golașe (ciocul, picioarele, irisul) aproape la fel ca la mascul.

Juvenilul are fruntea până la ceafă și părțile superioare cu dungi (striații) late brun-măslinii sau negricioase și alb-murdare până la brun-gălbui deschise (juvenilul mascul poate avea creștetul tivit măsliniu pe vârf). Mantaua și remigele scapulare puțin mai întunecate, verde-măslinii (la mascul) sau brune (la femelă), târtița gălbuie sau verde-gălbuie cu striații înguste mai întunecate (sau mai brunii la mascul). Tectricele supracaudale brun-închise, cele mai lungi tectrice sunt tivite pe margini cu măsliniu sau cenușiu-măsliniu. Coada și aripile ca la femelă, dar toate tectricele alare, tivite îngust pe vârfuri cu brun-gălbuie (pot avea vârfurile penelor înguste și neclare sau uneori bine conturate de culoare deschisă, verde-cenușie, galben-albicioasă sau alb-murdară, care formează dungi înguste pe aripă); marginile și vârfurile remigelor terțiare brun-gălbui, vârfurile rectricelor cozii sunt mai ascuțite decât la adult. Fața brun-cenușie cu striații înguste de culoare inchisa, partea posterioară a regiunii auriculare adesea cu dungi închise, sprânceana și o pată mică suboculară  brun-gălbui deschise, cu pete mici mai întunecate. Părțile inferioare alb-murdare până la brun-gălbui, intens striate cu brun-negricios (cu excepția părților inferioare a flancurilor și a abdomenului).

Masculii în prima iarnă și în prima vară de viață au un colorit variabil de la galben-verzui până la portocaliu-gălbui sau roșu-portocaliu, cu pete mai întunecate, porțiunile centrale ale penelor brun-cenușii mai vădite pe cap, pe partea superioară a mantalei și pe piept, abdomen și flancuri. Se menține coloritul aripii juvenilului (inclusiv al tectricelor laterale cu vârfurile albicioase înguste) și a cozii (penele au marginile verzi sau verde-măslinii) și câteva striații pe părțile inferioare, dar marginile și striațiile dispar de obicei în prima vară (în penajul uzat devin mai viu colorate, portocaliu viu până la galben-auriu, cu nuanțe galbene sau portocaliu-stacojii, porțiunile centrale întunecate ale penelor reduse pe corp, penele aripilor și cozii sunt foarte uzate sau erodate).

Femelele în prima iarnă și prima vară de viață sunt asemănătoare cu femela adultă, dar cu vârfurile supraalarelor mari (mai ales a celor laterale) brun-gălbui și striații neînsemnate pe părțile superioare și inferioare. Se menține coloritul juvenil al penelor aripii și cozii (marginile verzi sau verde-măslinii se reduc cu uzura penelor și devin foarte erodate).

Penajul adult este dobândit la prima năpârlire completă de la sfârșitul iernii a doua sau din a doua vară, când unii indivizi au vârsta de (sau sub) 18 luni.

Note

Legături externe
 Forfecuță Loxia curvirostra. SOR
 Red Crossbill   Loxia curvirostra. The Internet Bird Collection (IBC). Video
 Red Crossbill Loxia curvirostra. eBird
 Crossbill (Loxia curvirostra). BirdGuides
 Bec-croisé des sapins Loxia curvirostra - Red Crossbill. Oiseaux.net
 Bec-croisé des sapins Loxia curvirostra - Red Crossbill. Photos, Oiseaux.net.
 Loxia curvirostra Linnaeus, 1758 - Обыкновенный клест. Позвоночные животные России
 Клест-еловик Loxia curvirostra (Linnaeus, 1758). Птицы Казахстана

Fringillidae
Păsări din România
Păsări din Republica Moldova
Păsări descrise în 1758

Forfecuță (pasăre)


An Hyparrhenia filipendula in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Ferdinand von Hochstetter, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Otto Stapf. An Hyparrhenia filipendula in nahilalakip ha genus nga Hyparrhenia, ngan familia nga Poaceae. Nag-uusahan nga subspecies: H. f. pilosa.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hyparrhenia

Hyparrhenia filipendula


Sampho Jigme Wangchen Rimpoché () né en 1927 à Lhassa au Tibet et mort le 6 février 2022 à Salt Lake City, Utah, USA est un tulkou et homme politique tibétain.

Biographie

Sampho Jigme Wangchen Rimpoché est né à Lhassa au Tibet, dans la famille Sampho. Sa mère est issue de la famille Kunsang Tse, Kalsang Yangki, et son père est Sampho Tsewang Rigzin.

Il est reconnu comme la réincarnation de Drubwang Shakya Shri par Tokden Paksam Gyatso (1895-1962) et devint un disciple de Chatral Rinpoché. Il a étudié le tibétain à l'école Tarkhang à Lhassa. Il épouse Dechen Yangkyi Sekshing en 1951 à Lhassa.

En 1959, il fuit le Tibet en passant par Nathu La, la frontière entre le Sikkim et le Tibet, avec sa famille et ses proches. En 1960, il travaille pour le gouvernement tibétain en exil après avoir reçu une lettre du  dalaï-lama. Il a été secrétaire du Conseil de l'éducation tibétaine à Dharamsala, Co-rédacteur en chef de l'Institut de la culture tibétaine du  dalaï-lama à Dharamsala, co-éditeur de la biographie du  dalaï-lama, directeur de l'École des réfugiés tibétains de Simla, directeur adjoint de la Tibet House de New Delhi, rédacteur en chef de Tibetan Freedom Press à Darjeeling, éditeur de  Bod kyi gyal rab, un livre sur l'histoire tibétaine traduit par Phuntsok Tashi Takla à partir des annales de la dynastie chinoise Tang, éditeur du livre de Tsepon W. D. Shakabpa sur l'histoire politique du Tibet, directeur de la Enchey School de Gangtok au Sikkim, professeur de langue tibétaine de la Girls High School de Gangtok.

Il s'installe aux Etats-Unis en 1976 et enseigne le tibétain au centre Orgyen Cho Dzong à New York. En 2001, il réside à Salt Lake City.

Le 28 septembre 2019, il reçoit un prix pour l'ensemble de ses réalisations et sa contribution à la préservation des traditions Nangma et Toeshhay de musique tibétaine, lors de la première conférence internationale des arts du spectacle tibétains célébrant le  anniversaire de l'Institut tibétain des arts du spectacle à Dharamsala. Ce prix de l'Institut tibétain des arts du spectacle et du  de l'Administration centrale tibétaine lui est remis par le dalaï-lama lors de la cérémonie d'ouverture.

Sa femme et sa fille, Tseten Sampho, lui survivent.

Il est l'une des personnalités qui apparaissent dans le documentaire de Sonam Tashi (Acho Danny), directeur de l'Institut tibétain des arts du spectacle, et Eric Henningsen Acho Namgyal: the gift of music sorti en 2010 à Dharamsala.

Notes et références

Lien externe
  བསམ་ཕོ་འཇིགས་མེད་དབང་ཆེན་རིན་པོ་རྗེས་དྲན། Obituary: Venerable Sampho Jigme Wangchen Rinpoche, RFA

Naissance en 1927
Naissance à Lhassa
Famille Sampho
Personnalité politique tibétaine
Personnalité tibétaine morte en exil
Rédacteur en chef
Journaliste tibétain
Rinpoché
Décès à Salt Lake City
Décès en février 2022

Sampho Jigme Wangchen Rimpoché


Derbendžije (tur. derbenci, čuvar klanca perz. derbend, dervend, klanac) poluvojnički odred u Osmanskom carstvu nastao pojavom oružane borbe pokorenih naroda protiv osmanlijske vlasti. U 17. i 18. stoljeću za brinuli su se za sigurnost prometa na najvažnijim mjestima kao što su prijevoji, tjesnaci, klanci ili šumska područja.

U sastav derbendžija ulazili su pripadnici lokalnog stanovništva koji su na položaju čuvara ključnih prometnih mjesta zamijenili vojnike. Za vršenja službe uživali su brojne povlastice, a najvažnija je bila oslobađanje od danka u krvi.

Na naročito važnim prolazima u gradovima, selima i palankama sve je stanovništvo, bez obzira na vjeru, angažirano u derbendžije. Takva naselja kao što su Priboj i Krupa nazivana su gradovi-derbendi, a tamo gdje ih nije bilo osnivana su potpuno nova čija je jedina svrha bilo čuvanje strateških pozicija u carstvu.

Literatura

 "Derbendžije". U: Vojna enciklopedija, sv. 2. Beograd: Izdanje redakcije Vojne enciklopedije, 1970, str. 385.

Osmanske vojne postrojbe

Derbendžije


نوفل بن خويلد هو نوفل بن خويلد بن أسد بن عبد العزى بن قصي القرشي أخو خديجة بنت خويلد زوج النبي. أحد سادة قريش ممن وقفوا ضد الإسلام وحاربوه.

كان نوفل من فرسان قريش المعدودين ويلقب بأسد قريش، وكانت قريش تعظمه وتقدمه وتطيعه. كان في معسكر المشركين المناويء للنبي في غزوة بدر وهي أول -ومن أهم- معارك "العصر النبوي"، وفيها قتله علي بن أبي طالب في السنة الثانية للهجرة.

روي في كتاب الإرشاد عن محمّد بن إسحاق، عن يزيدَ بن رُوْمان، عن عرُوة بن الزبير: أنّ الإمام علياً أقبل يومَ بدر نحو طُعَيْمَة بن عَدِيّ بن نَوْفَل فشَجَره بالرُمح، وقال له: «والله، لاتخاصِمُنا في اللّه بعد اليوم أبداً». وروى عبد الرَزاق، عن مَعْمَر، عن الزُهْريّ قال: لمّا عَرَف رسول اللّه حضور نَوْفَل بن خُويَلد بدراً قال: «اللّهم اكفِني نَوْفلاً» فلما انكشفَتْ قريش رآه الإمام عليّ بن أبي طالب وقد تحيّر لايَدري ما يَصْنع، فصَمَدَ له ثمّ ضربه بالسيف فنَشِبَ في حَجَفته فانتزعه منها، ثمّ ضرب به ساقَه -وكانت دِرعه مُشَمّرَة- فقطعها، ثمّ أجهز عليه فقتله. فلما عاد إلى النبي سَمِعه يقول: «مَنْ له علمً بنَوْفل؟ فقال له: أنا قتلتُه يارسولَ الله» فكبّر النبي وقال: «الحمد للّه الذي أجاب دعوتي فيه».

مراجع

بنو أسد بن عبد العزى
جاهليون
سنة الولادة غير معروفة
عرب في القرن 6
عرب في القرن 7
قتلى بدر
مشركو قريش
مواليد 572
وفيات 624

نوفل بن خويلد


Raková este o comună slovacă, aflată în districtul Čadca din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 5.507 locuitori.

Istoric
Localitatea Raková este atestată documentar din 1658.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Raková, Čadca


ලන්ඩන් ()  යනු එංගලන්තය සහ එක්සත් රාජධානිය යන රටවල අග නගරය වේ. ලන්ඩන් නගරය ලොව ප්‍රමුඛතම මූල්‍ය මධ්‍යස්ථානයකි. විවිධ ජාතීන්, සංස්කෘතීන් හා ආගම්වල සම්මිශ්‍රණයක් පවතින ලන්ඩන් නග‍රයේ භාෂා 300කට අධික ප්‍රමාණයක් භාවිතා වන බව පැවසෙයි. 2007 ජුලි මස දී මෙහි ජනගහණය 7,556,900ක් විය. ලන්ඩන් හීත්රෝ ගුවන්තොටුපොළ මගීන් සංඛ්‍යාව අතින් ලොව කාර්යබහුලම ගුවන්තොටුපොළ ලෙස සැළකෙයි.

මූලාශ්‍ර

අගනගර
ලන්ඩනය
එංගලන්තය
යුරෝපය
යුරෝපයේ ලෝක උරුම අඩවි

ලන්ඩන්


Aenhenrya, rod orhideja smješten u podtribus Goodyerinae ili Physurinae. Tipična vrsta je indijski endem A. rotundifolia, to je kritično ugrožena vrsta iz južne Indije sa Zapadnih Gata koja naraste od ¸15 do 20 cm; puzavog rizoma sa jajastim, mesnatim i šiljastim listovima. Cvjetovi su bijeli, pojedinačni, nose se na cvjetnoj stapci dugoj 10-15 cm.Cvate od svibnja-lipnja.

Rod je dobio ime u čast britanskog botaničara A. N. Henryja, za njegov pionirski doprinos flori brda Agastyamalai.
Aenhenrya agastyamalayana Gopalan, možda je sinonim za A. rotundifolia; ili je posebna vrsta

Sinonimi
 Aenhenrya agastyamalayana Gopalan
 Anoectochilus rotundifolius (Blatt.) N.P.Balakr.
 Odontochilus rotundifolius Blatt.

Izvori

Cranichideae

Aenhenrya


A cantora e atriz estadunidense Janet Jackson figurou em várias produções cinematográficas e programas de televisão ao longo de sua carreira artística. Jackson deu início à sua carreira de atuação na década de 1970 como estrela infantil nas sitcoms Good Times (1974), Diff'rent Strokes (1978) e posteriormente co-estrelou a série televisiva Fame (1982). Nos anos seguintes, Jackson teve sua estreia no cinema como protagonista no filme romântico Poetic Justice (1993), dirigido por John Singleton, e no qual interpretou Justice, uma cabelereira e poetisa que lida com o suicídio de sua mãe e o assassinato de seu namorado escrevendo poesia. Ao longo da década seguinte, Jackson foi inicialmente escalada para papéis principais em filmes variados, incluindo Jerry Maguire (1996), The Matrix (1999), Scream 3 (2000) e X-Men (2000), mas não conseguiu prosseguir com as filmagens devido a conflitos de agendas com sua carreira musical neste período.

Jackson recebeu uma críticas positivas por sua atuação como a professora Denise Gaines no filme de comédia The Nutty Professor II: The Klumps (2000), que arrecadou $ 175 milhões em bilheterias mundiais. Anos depois, a atriz apresentou várias esquetes no Saturday Night Live e teve pequenas participações na série televisiva Will & Grace (1998-2006). Jackson interpretou a conselheira amorosa Patricia Agnew no filme de comédia Why Did I Get Married? (2007) e na sequência Why Did I Get Married Too? (2010). Neste mesmo ano, a atriz co-estrelou o drama For Colored Girls ao lado de outras renomadas atrizes do cinema estadunidense como Thandiwe Newton e Anika Noni Rose.

Os três primeiros filmes de Jackson estrearam em primeiro lugar, com os dois seguintes estreando entre os três primeiros. Ela também tem um mínimo de três filmes para estrear em primeiro lugar nas paradas de DVD e Blu-ray, vendendo de um a dois milhões de cópias na primeira semana. Suas atuações no cinema receberam inúmeros prêmios, que incluem MTV Movie Awards e Image Awards. Suas composições para filmes também receberam reconhecimento, incluindo indicações ao Oscar e ao Globo de Ouro de "Melhor Canção Original de um Filme". Os críticos consideram Jackson uma das poucas estrelas infantis a fazer a transição com sucesso para uma atriz confiável. Ela também é considerada uma das carreiras cinematográficas mais notórias de um músico. Ao longo de sua carreira, ela também filmou anúncios para Pepsi, Jaguar, Japan Airlines, KDDI e The Trevor Project, entre outros.

Filmografia

Cinema

Ver também
 Discografia de Janet Jackson
 Filmografia de Eddie Murphy

Jackson, Janet
Jackson, Janet
Janet Jackson

Filmografia de Janet Jackson


Rafael Aghayev (Sumqayit, 4 de março de 1985) é um carateca azeri, medalhista olímpico.

Carreira

Depois de se formar na escola secundária nº 21 em 2003, Aghayev ingressou no campo das artes marciais na Academia Estadual de Cultura Física e Esporte do Azerbaijão, graduando-se em 2007. Ele conquistou a medalha de prata nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, após confronto na final contra o italiano Luigi Busà na modalidade kumite masculina até 75 kg. Ele é cinco vezes campeão mundial e onze vezes campeão europeu em sua disciplina.

Caratecas do Azerbaijão
Caratecas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020

Rafael Aghayev


Álvaro Enrique Peña (født 3. august 1989) er en uruguayansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Uruguay

Álvaro Enrique Peña


Vira Hyrytch (en ukrainien : ), née en 1967 et morte en avril 2022, est une journaliste ukrainienne tuée lors de bombardements et découverte chez elle, sous les décombres, pendant l'invasion de l'Ukraine par la Russie de 2022.

Biographie
Vira Hyrytch est née en 1967. Elle a travaillé pour le média TCH (janvier 2005-décembre 2016) puis entre mai 2017 et février 2018, elle collabore avec la chaîne ukrainienne Espresso TV, notamment pour des articles liés aux conséquences historiques de l'union soviétique. En 2018, elle commence à travailler pour Radio Free Europe/Radio Liberty's Radio Svoboda (nommée cheffe du département de diffusion d'informations et programmes d'information analytique en 2017 .

Elle travaillait précédemment pour l'ambassade d'Israël en Ukraine.

Sa mort a lieu pendant la visite du Secrétaire général des Nations unies António Guterres à Kiev. En France, le bombardement a été condamné par le ministre de l'Europe et des Affaires étrangères Jean-Yves Le Drian. Le président américain Joe Biden a également évoqué la mort de Hyrych lors d'un discours lors du traditionnel dîner de l'Association des correspondants de la Maison Blanche.

Sa collègue Maryana Drach, directrice de la rédaction de Radio Liberty, précise qu'elle travaillait sur la trace écologique que laisse la flotte russe dans la Mer Noire. Plusieurs de ses consœurs et confrères lui ont rendu un hommage collectif sur New Voice of Ukraine

Environ un an après son décès sort un film d'enquête intitulé «Vira» sur les circonstances de décès et tourné par Radio Svoboda. Celui ci détaille qu'elle a été tuée par un missile X-101 tiré depuis un bombardier Tu-95MS qui a décollé depuis l'aéroport Engels en Russie.

Notes et références

Liens externes

Naissance en  décembre 1967
Journaliste ukrainienne
Correspondant de guerre ukrainien
Décès à Kiev
Décès en avril 2022
Décès à 54 ans
Naissance en RSS d'Ukraine
Journaliste tué en reportage sur la guerre russo-ukrainienne

Vira Hyrytch


Skovbrandene i Portugal 2017 var en serie af, oprindelig 4, skovbrande, der startede i det centrale Portugal om eftermiddagen den 17. juni 2017, og resulterede i 66 døde og 204 sårede. Størstedelen af dødsfaldene skete i Pedrógão Grande, hvor branden bredte sig over en vej, der var fyldt med folk på flugt i deres biler. De portugisiske myndigheder indsatte mere end 1.700 brandfolk i en landsdækkende forsøg på at få brandene under kontrol, og den portugisiske premierminister António Costa tre dages landesorg.

Referencer

Portugals historie
Naturbrande
Begivenheder i 2017

Skovbrandene i Portugal 2017


Juan Ricárdez Broca (Comalcalco, Tabasco 1890 - Honduras 1925). Fue un general, comandante y coronel tabasqueño-mexicano que participó en la Revolución Mexicana, fue parte del Ejército Constitucionalista y parte clave en la Rebelión delahuertista específicamente en Yucatán.

Su imagen se vio empañada en mayo de 1924 y posteriormente en julio del mismo año, al ser acusado por Plutarco Elías Calles y por la señora Adela Puerto (madre de los Carrillo Puerto) de ser el autor intelectual del magnicidio de Felipe Carrillo Puerto y doce de sus colaboradores. En la actualidad se duda de la participación premeditada de Ricárdez Broca ya que su testimonio nunca fue recogido oficialmente. Fue perseguido y asesinado en agosto de 1925, corriendo la misma suerte que varios generales que apoyaban a Adolfo de la Huerta, como Salvador Alvarado y el también tabasqueño Carlos Greene.

Orígenes y primeros años en la Revolución Mexicana

Juan Ricardez Broca nacido en 1890 en Comalcalco, Tabasco, vivió en Santa Rita en Cárdenas, Tabasco, de muy joven se dedicó al comercio junto con su tío materno quien también lo crio. Para el estallido de la Revolución Mexicana en 1910 Ricardez Broca tenía veinte años y se alista voluntariamente a la causa.

El panorama revolucionario cambia drásticamente por el asesinato del presidente Francisco I. Madero y el vicepresidente Pinosuárez pues este último era tabasqueño. Así varios revolucionarios de Tabasco se unen al movimiento Constitucional anti usurpación comandado por Venustiano Carranza en 1913, que desconocía a Victoriano Huerta. Empezó militando en el ejército constitucionalista a las órdenes del General Pedro C. Colorado, con el grado de Coronel.

Adición a Carranza y al emblemático Ejército Constitucionalista

Más tarde plénamente adherido Ricárdez Broca, al Ejército Constitucionalista de Venustiano Carranza, lo comisionan a otros territorios de la República Mexicana siendo Jefe de la segunda brigada de infantería de la cuarta división de oriente. En 1916 fue gravemente herido en el estado de Morelos en la llamada guerra de guerrillas conflicto entre los villistas, los zapatistas contra los carrancistas. Consta en un reporte del general Ernesto Aguirre C. donde pedía a Carranza que le tuviera consideración a Ricárdez Broca por su estado.

Una vez promulgada la constitución de 1917 muchos Constitucionalistas se regresan acreditados a sus lugares de procedencia, Ricárdez Broca se vuelve diputado local en Tabasco (por el Partido Liberal Constitucionalista), y posteriormente es Gobernador Constitucional Interino (elegido por votación en el congreso constitucional local) de Tabasco durante un breve periodo de tiempo en el año 1920. Durante este tiempo se enemista con Tomás Garrido Canabal, lo que se puede corroborar en los telegramas de Garrido Canabal.

Venustiano Carranza es asesinado el 21 de mayo de 1920 por designar a un civil: Ignacio Bonillas ya que el sucesor natural de Carranza era el general Álvaro Obregón, pero, al aproximarse el relevo presidencial, Carranza cambió de idea y designó a un civil. Ante esto surge el Plan de Agua Prieta. Y Ricardez Broca simpatiza con Adolfo de la Huerta y así le seguiría, hasta que Obregón siendo presidente hace lo mismo que Carranza (impone a Plutarco Elías Calles) y es cuando surge la Rebelión delaHuertista.

Antecedentes y la Rebelión delaHuertista en el Sureste en 1923-1925

Ante el dedazo presidencial obregonista a Calles, el inicio del movimiento delaHuertista en contra del presidente Álvaro Obregón, y del general Plutarco Elías Calles se empieza a conocer en Yucatán a finales de 1923. Los militares en Yucatán declararon su intención de apoyar la rebelión a la que se unieron los estados de Chihuahua, Michoacán, Jalisco, Oaxaca, Puebla, Hidalgo y Tabasco.

Ricárdez Broca fue nombrado "Jefe del movimiento anti-imposicionista de Yucatán", y posteriormente fue Gobernador el 12 de diciembre de 1925, por 4 breves meses y a su vez comandante por el movimiento delaHuertista.

Carrillo Puerto y su apoyo a Alvaro Obregón

Carrillo Puerto se negó a apoyar a los rebeldes sublevados y ratificó el respaldo del Partido Socialista del Sureste a la candidatura presidencial de Plutarco Elías Calles y al presidente en turno Álvaro Obregón.

Con el fin de prepararse para combatir la insurrección de Adolfo de la Huert, Carrillo Puerto se puso en contacto con el Coronel Rafael Durazo, Jefe de las Armas en Campeche. Pero el 12 de diciembre de 1923 supieron que la guarnición de Campeche al mando del Teniente Coronel José María Vallejos, había desconocido la autoridad del Coronel Durazo, uniéndose a los delaHuertistas.

Carrillo Puerto decidió enviar refuerzos a Durazo inmediatamente, y mandó un fuerte contingente militar desde Mérida con rumbo a Campeche, al mando del Coronel Robinson, Jefe de la Guarnición de Mérida, al cual el propio Carrillo Puerto salió a despedir con un numeroso grupo de sus partidarios y colaboradores. Sin embargo, cuando el tren se encontraba entre Chocholá y Maxcanú, algunos oficiales que secretamente conspiraban a favor de los delahuertistas, se insubordinaron contra Robinson, lo hicieron prisionero y ordenaron la vuelta del tren a Mérida.

Estando la ciudad de Mérida desprotegida y ante el inesperado acontecimiento, Carrillo Puerto, después de tener un cambio de impresiones con sus partidarios, se dirigió por tren a Motul. Durante el trayecto, en los pueblos intermedios y en la estación del ferrocarril en Motul, fue aclamado por varios miles de personas que desde luego no tenían armas. En Motul se encontraban campesinos que provenían también de Muxupip, Ucú, Baca, Suma, Tixcocob, Izamal y comunidades aledañas, dispuestos a seguirlo para luchar en contra de los rebeldes, pero no estaban ni organizados, ni armados para ello. Fue entonces que tuvo noticias de que ya se encontraba en camino hacia Motul un tren con tropas insurrectas con la misión de aprehenderlo.

La detención y juicio militar de Carrillo Puerto

Sin armas con que luchar y sin el respaldo que pensaba, Carrillo Puerto emprendió la retirada hacia El Cuyo, donde esperaba recibir armas enviadas por su representante en Nueva York, Manuel Cirerol. Sin embargo, al llegar a ese punto, no habiendo llegado las armas, Carrillo Puerto cambió de planes y tomó apresuradamente un barco alquilado por su ayudante Eligio Rosado. Al estar ya navegando, el barco empezó a hacer agua lo que los hizo regresar a la costa, siendo todos capturados el 17 de diciembre de 1923 en Holbox. Carrillo Puerto tampoco consiguió  apoyo de Alvaro Obregón a pesar de que este le apoyaba.

Carrillo Puerto y doce acompañantes, entre los cuales estaban tres de sus hermanos quienes eran miembros de su gobierno (en lo que se puede entrever un cierto nepotismo contradictorio en la administración Carrillo-Puertista)-Wilfrido, Edesio y Benjamín-, fueron llevados a Tizimín y luego a la penitenciaría Juárez de la ciudad de Mérida, para ser juzgados sumariamente por un tribunal militar a cargo del Juez Militar: Luís Hernán López Trujillo, posteriormente fueron ejecutados en el Panteón Civil de Mérida en la madrugada del 3 de enero de 1924.

Ricárdez Broca se mantuvo hasta el mes de abril de 1924, en que la rebelión delahuertista fue sofocada en Yucatán y el Congreso de Yucatán designó a José María Iturralde Traconis gobernador, restaurándose el orden constitucional del presidente Álvaro Obregón en el estado.

Culpado como asesino intelectual de Carrillo Puerto

A Ricárdez Broca se le acusó en la prensa desde el 2 de julio de 1924 de ser el asesino intelectual de Felipe Carrillo Puerto, esto mediante un artículo que Plutarco Elías Calles publicó en su periódico el Demócrata. Sin embargo varias hipótesis contemporáneas, han conducido estudios sobre el magnicidio, sugieren que se trató del grupo oligarca Casta Divina en conjunción con la intervención maquiavélica de Obregón y Calles. Si bien las hipótesis no exoneran a Ricárdez Broca, ya se pone en duda las afirmaciones que han prevalecido hasta la fecha ya que no se ha tenido una voluntad de estudiar la biografía de Ricárdez Broca con objetividad y rigor.

Libros de la autoría de Juan Ricárdez Broca

 Ricárdez Broca redactó el libro: Despierta Pueblo en el año de 1914. No se sabe si se sobrevive algún ejemplar a la fecha, tampoco se sabe cuantas páginas lo integraban.

Véase también

 Adolfo de la Huerta
 Carlos Greene
 Revolución mexicana en Yucatán
 Salvador Alvarado
 Venustiano Carranza
 Ernesto Aguirre Colorado
 Pedro C. Colorado
 Felipe Carrillo Puerto
 Casta divina
 Tomás Garrido Canabal
 Alvaro Obregón
 Plutarco Elías Calles

Referencias

Enlaces externos

 Manifiesto de Adolfo de la Huerta Con acceso el 25 de enero de 2012.
 Cuba y Yucatán, Revista de la Universidad de México
 Boletín informativo de la Universidad Autónoma de Yucatán Con acceso 25 de enero de 2012

Nacidos en Comalcalco
Coroneles de México
Gobernadores de Yucatán del siglo XX
Gobernadores de Tabasco
Revolución mexicana en Yucatán

Juan Ricárdez Broca


Daishiro Yoshimura (16. august 1947 - 1. november 2003) var en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1970||4||1
|-
|1971||6||2
|-
|1972||8||1
|-
|1973||3||0
|-
|1974||7||2
|-
|1975||6||1
|-
|1976||12||0
|-
!Total||46||7
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Daishiro Yoshimura


Biserica Flămânda este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Câmpulung.

Istoric
Biserica a fost construită în anul 1940 după planurile arhitectului George Matei Cantacuzino, pictura fiind realizată în 1945-1946 de Gheorghe Popescu.

Note

Legături externe

 Site-ul oficial

Monumente istorice din județul Argeș
Biserici din secolul al XX-lea din România

Biserica Flămânda din Câmpulung


Češnjača (lučica, lat. Alliaria), rod dvogodišnjeg bilja iz porodice krstašica. Postoji svega dvije ili tri priznate vrste, ljekovita češnjača (A. petiolata) i  A. brachycarpa. Rod je raširen od Europe pa do Himalaja. A. taurica (Adam) V.I.Dorof., ograničena je na Kavkaz

Izvori

Vanjske poveznice

Thlaspideae

Češnjača (biljni rod)


Kanlıkavak, Kahramanmaraş ilinin Göksun ilçesine bağlı klasik bir Anadolu kasabasıdır. Kanlıkavak, Kahramanmaraş-Malatya ve Kayseri-Malatya yolu üzerindedir. Kanlıkavak ve çevresinde çok yüksek dağlar mevcuttur. Kanlıkavak herhangi bir doğa güzelliğine, tarihi ya da turizm güzelliğine sahip değildir.

Tarihçe
26 Mart 1986'da belediye statüsü alarak beldeye dönüştü. 12 Kasım 2012'de TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile mahalle oldu.

Coğrafya
Kanlıkavak Göksun ilçesine 14, Elbistan ilçesine 60, Malatya'ya 180, Kayseri'ye 214 km. Kahramanmaraş merkeze ise 104 km uzaklıktadır.

Yönetim

Kaynakça
 Yerelnet Kanlıkavak
 Hürriyet
 Mynet
 Haber3
 EnSonHaber
 Kahramanmaraş Şehir Portalı
 Göksun Nüfus Müdürlüğü

Göksun'un mahalleleri

Kanlıkavak, Göksun


Kirgiska karlalandsliðið í knattspyrnu er fulltrúi Kirgistan í knattspyrnu og er stjórnað af knattspyrnusambandi landsins. Liðið hefur aldrei komist í úrslit heimsmeistaramóts.

Asísk knattspyrnulandslið
Karlalandslið í knattspyrnu
 Kirgistan

Kirgiska karlalandsliðið í knattspyrnu