A Supercopa da França de 2021 ou Trophée des Champions 2021 foi a 26ª edição do torneio, disputada em partida única entre o campeão da Ligue 1 de 2020–21 (Lille) e o campeão da Copa da França de 2020–21 (Paris Saint-Germain). O jogo foi disputado no Bloomfield Stadium em Tel Aviv, Israel.

Participantes

Partida

Campeão

Ver também
 Supercopa da França
 Ligue 1 de 2020–21
 Copa da França de Futebol de 2020–21

2021
2021 no futebol
Partidas do LOSC Lille
Partidas do Paris Saint-Germain Football Club

Supercopa da França de 2021


Strawberry Hill is an affluent area of the London Borough of Richmond upon Thames in Twickenham. It is a suburban development situated 10.4 miles (16.7 km) west south-west of Charing Cross. It consists of a number of residential roads centred on a small development of shops and served by Strawberry Hill railway station. The area's ACORN demographic type is characterised as well-off professionals, larger houses, and converted flats. St Mary's University, Twickenham, the country's oldest Roman Catholic University, is situated on Waldegrave Road. Its sports grounds were used as a training site for the 2012 Olympics.

Strawberry Hill House & Garden

The eighteenth-century development is named after "Strawberry Hill", the fanciful Gothic Revival villa designed by author Horace Walpole between 1749 and 1776. It began as a small 17th century house "little more than a cottage", with only  of land and ended up as a "little Gothic castle" in . The original owner had named the house "Chopped Straw Hall", but Walpole wanted it to be called something more distinctive and after finding an old lease that described his land as "Strawberry Hill Shot", he adopted this name.

After a £9 million, two year restoration, Strawberry Hill House re-opened to the public in October 2010. It housed famous eighteenth-century literary figures such as Alexander Pope and Horace Walpole.

Other attractions

Other local attractions include:
 St Mary's University, Twickenham
 Radnor Gardens
 Strawberry Hill railway station, built in 1873, is an example of the Victorian era railway building boom.
 Strawberry Hill Golf Course, opened in 1900 and designed by 5-time Open champion, JH Taylor

Education

References

Notes
Jones, E. and Woodward, C. A Guide to the Architecture of London, 1983, Weidenfeld & Nicolson, London

External links

 The Strawberry Hill Residents' Association

Areas of London
Districts of the London Borough of Richmond upon Thames
Twickenham

Strawberry Hill, London


Charles Amer (* 16. September 1911 in Grangetown; † 23. Februar 2012 in Marton, Middlesbrough) war ein britischer Unternehmer (Boro) und Fußballvereinspräsident von FC Middlesbrough.

Amer verließ mit 15 die Schule und arbeitete zunächst als Bürojunge, mit 16 trat er der Armee bei.

Während des Zweiten Weltkrieges trat er mit der von ihm gegründeten Band Charles Amer Orchestra lokal auf. Ab den 1940er Jahren stieg er ins Grundstücksgewerbe ein und eröffnete mehrere Hotels.

Amer war seit 1963 Vorstandsmitglied des FC Middlesbrough und wurde 1973 dessen Präsident. 1982 trat er aufgrund von finanziellen Problemen des Vereins von diesem Posten zurück.

Veröffentlichungen
1998: Just for the Record (Autobiographie)

Einzelnachweise

Fußballfunktionär (England)
Unternehmer (Vereinigtes Königreich)
Geboren 1911
Gestorben 2012
Hundertjähriger
Mann

Charles Amer


Alegeri pentru Parlamentul European s-au desfășurat în România pe 26 mai 2019. Șapte candidați independenți și 23 de formațiuni politice s-au înregistrat la Biroul Electoral Central în vederea alegerilor. Dintre acestea, BEC a validat candidaturile a 13 partide și alianțe și a trei candidați independenți.

Alegerile au avut loc concomitent cu un referendum pe tema justiției convocat de președintele Klaus Iohannis.

Procedură de vot
Cei 32 de eurodeputați români sunt aleși prin vot universal direct de către toți cetățenii UE înregistrați pe listele electorale și având vârsta de peste 18 ani. Scrutinul se desfășoară într-o singură circumscripție electorală pe baza reprezentării proporționale, ceea ce înseamnă că numărul de deputați aleși de la fiecare partid politic depinde de numărul de voturi obținut de partid. România folosește un sistem de liste închise, care nu permite modificarea numărului de ordine a candidaților pe listă. Locurile în Parlamentul European sunt alocate partidelor care obțin cel puțin 5% din voturile valabil exprimate prin metoda d'Hondt.

Context politic

Partidul Social Democrat
Respingerea de către PSD a criticilor din partea Bruxellesului privind statul de drept și corupția a creat tensiuni în cadrul Partidului Socialiștilor Europeni. În aprilie 2019, Frans Timmermans, candidatul socialiștilor europeni la funcția de președinte al Comisiei Europene, a amenințat PSD cu repercusiuni, subliniind că "un partid care nu respectă statul de drept și drepturile fundamentale" nu poate aparține acestei familii politice europene. În replică, președintele PSD, Liviu Dragnea, a declarat că Guvernul de la București respectă statul de drept și a afirmat că "ar fi bine" ca Frans Timmermans să se ocupe de campanie electorală în Olanda și nu în România. În aprilie 2019, PES a anunțat că va îngheța relațiile cu PSD cel puțin până în iunie. De atunci, tot mai mulți membri ai partidului, inclusiv președintele acestuia, au adoptat o retorică eurosceptică în discursul lor politic.

În februarie 2019 au apărut informații în presă despre presupuse negocieri între PSD și ENF în vederea intrării partidului în grupul naționalist și eurosceptic după alegeri. Totuși, președintele PSD a evitat să se pronunțe asupra unei eventuale intrări a PSD în ENF.

Partidul Național Liberal
La trei zile după alegerile din 2014, președintele Partidului Național Liberal, Crin Antonescu, a anunțat că partidul va schimba afilierea europeană de la ALDE la PPE și că a început negocierile pentru fuziunea cu Partidul Democrat Liberal. Partidul nou creat va fi numit Partidul Național Liberal și va fi membru al PPE. Președintele Partidului Democrat Liberal, Vasile Blaga, a confirmat ulterior fuziunea celor două partide. Europarlamentarul Norica Nicolai, primul candidat pe lista Partidului Național Liberal, a refuzat să se alăture grupului Partidului Popular European și a continuat să rămână membru al grupului Alianța Liberalilor și Democraților pentru Europa. După alegerile prezidențiale din 2014, deputata Renate Weber, al doilea candidat pe lista Partidului Național Liberal, a demisionat din grupul Partidului Popular European și s-a alăturat grupului Alianța Liberalilor și Democraților pentru Europa. După finalizarea procesului de fuziune a celor două partide, celor doi deputați europeni li s-a dat un ultimatum de a se alătura grupului Partidului Popular European, altfel riscând excluderea din partid. Cele două nu s-au conformat cererii și astfel au fost excluse din Partidul Național Liberal, iar în prezent se află în grupul Alianței Liberalilor și Democraților pentru Europa. Ulterior, deputata Norica Nicolai a intrat în Partidul Alianța Liberalilor și Democraților.

La sfârșitul lunii august 2017, europarlamentara Ramona Mănescu, al treilea candidat pe lista Partidului Național Liberal, a demisionat din partid, dar a continuat să facă parte din grupul Partidului Popular European.

În mai 2018, eurodeputatul Partidului Mișcarea Populară și purtătorul de cuvânt al Partidului Popular European, Siegfried Mureșan, a anunțat că părăsește partidul pentru a se alătura Partidului Național Liberal.

Partidul Democrat Liberal
La trei zile după alegerile din 2014, președintele Partidului Liberal Democrat, Vasile Blaga, a confirmat anunțul făcut de președintele Partidului Național Liberal, Crin Antonescu, că cele două partide ar fuziona într-un nou partid, care ar păstra numele PNL și afilierea europeană a PDL-ului. Pentru a-și exprima nemulțumirea față de această decizie și lipsa unui candidat PDL la alegerile prezidențiale, deputata Monica Macovei, al doilea candidat pe lista Partidului Democrat Liberal, a demisionat din partid în septembrie 2014 și a candidat la alegerile prezidențiale din 2014 ca independent. Macovei s-a alăturat, în calitate de europarlamentar independent, Conservatorilor și Reformiștilor Europeni.

Partidul Mișcarea Populară
În septembrie 2014, în urma unor declarații făcute la adresa liderilor Partidului Mișcarea Populară, Cristian Preda, primul candidat pe lista PMP, a fost exclus din partid. El a continuat să facă parte din grupul Partidului Popular European.

În 2016, Partidul Mișcarea Populară a fuzionat cu Uniunea Națională pentru Progresul României, însă eurodeputații UNPR nu au aderat la PMP.

În mai 2018, eurodeputatul Siegfried Mureșan, purtătorul de cuvânt al Partidului Popular European, a anunțat că părăsește Partidul Mișcarea Populară pentru a se alătura Partidului Național Liberal. Ca urmare, Partidul Mișcarea Populară și-a pierdut cei doi deputați europeni.

Partidul Conservator
Partidul Conservator, UNPR și PSD au avut o listă comună la alegerile din 2014. Această alianță electorală trebuia să se numească "Uniunea Social Democrată", dar, datorită legislației românești (această denumire a fost luată de o alianță din perioada 1996-2000 între Partidul Democrat și Partidul Social Democrat din România) s-a înregistrat ca "PSD–UNPR–PC". În 2015, partidul a fuzionat cu Partidul Liberal Reformator pentru a forma Partidul Alianța Liberalilor și Democraților. Membrii nemulțumiți de această decizie, conduși de deputata Maria Grapini (primul candidat de la Partidul Conservator și al cincilea pe lista PSD–UNPR–PC), au fondat un nou partid, Partidul Puterii Umaniste. Laurențiu Rebega, al doilea candidat al Partidului Conservator și al paisprezecelea pe lista PSD–UNPR–PC, a activat ca independent în grupul Neînscriși, înainte de a se alătura PRO România și grupului Conservatorilor și Reformiștilor Europeni.

În aprilie 2019, partidul condus de Călin Popescu-Tăriceanu a fost exclus din grupul parlamentar ALDE. Anterior, în martie 2019, liderul grupului, Guy Verhofstadt, a recomandat partidului ALDE european să excludă ALDE România, menționând că președintele acestuia și-a încălcat angajamentele și că "tentativele de dezincriminare a corupției revin constant, iar justiția continuă să fie reformată de OUG-uri adoptate ad-hoc de guvern". În replică, Partidul Alianța Liberalilor și Democraților l-a acuzat pe Verhofstadt că "a ignorat permanent realitatea din România" și a subliniat că "ALDE se luptă pentru justiție, dar o justiție dreaptă, echidistantă făcută în numele binelui public".

Uniunea Națională pentru Progresul României
La alegerile din 2014, Uniunea Națională pentru Progresul României, a candidat pe o listă comună alături de Partidul Social Democrat și Partidul Conservator. În 2016, UNPR a fuzionat prin absorbție cu Partidul Mișcarea Populară, însă eurodeputații UNPR nu au aderat la PMP. Cu toate acestea, liderul formațiunii, Gabriel Oprea, a anunțat în februarie 2019 că partidul este în plin proces de reorganizare și că își propune să candideze la alegerile din mai pe liste separate.

Partidul Libertate, Unitate și Solidaritate
În ianuarie 2019, europarlamentarul Cristian Preda a aderat la Partidul Libertate, Unitate și Solidaritate, partid înființat în decembrie 2018, al cărui președinte este fostul prim-ministru Dacian Cioloș. Astfel, partidul a obținut statutul de partid parlamentar, putând avea delegați în toate secțiile de vot.

Pe 2 februarie 2019, președintele Uniunii Salvați România, Dan Barna, și președintele PLUS, Dacian Cioloș, au anunțat formarea Alianței 2020 USR–PLUS. Prin urmare, cele două partide au candidat pe o listă comună.

Delegația României în Parlamentul European înainte de alegeri

Campanie electorală
Campania electorală pentru alegerile europarlamentare din 2019 a început pe 27 aprilie, la ora 0:00, și se va încheia pe 25 mai, la ora 7:00.

Partidul Social Democrat
Președintele partidului, Liviu Dragnea, a mizat pe o retorică cu accente naționaliste. În opinia sa, viitorii europarlamentari ai PSD trebuie "să fie patrioți în fiecare celulă a corpului" și "să aibă curaj să vorbească și să apere interesul național al țării".

Pe 28 martie 2019, PNȚCD și PER au semnat cu PSD un protocol prin care își declară susținerea politică pentru lista de candidați a social-democraților la alegerile europarlamentare. Cristian Terheș, candidat pe poziția 4 în lista PSD, a fost recomandat de PNȚCD.

Perioada de campanie a fost marcată de o izolare pe plan european a partidului. Spre deosebire de 2014, în 2019 niciun lider socialist de la nivel european nu și-a făcut apariția în România pentru a încuraja PSD pe plan național.

PSD și-a lansat candidații la alegerile europarlamentare în cadrul unui miting organizat la Craiova pe 12 aprilie 2019. La miting au participat 40.000 de oameni potrivit organizatorilor și 20.000 potrivit jandarmilor. Prezent la miting, liderul partidului a lansat o serie de atacuri la adresa președintelui Klaus Iohannis, a multinaționalelor și a oficialilor europeni. Președintele PNL Dolj, Ștefan Stoica, a susținut că angajații din societățile și regiile controlate de primării și beneficiarii de ajutoare sociale "au primit ordin" să participe la miting. Intervievați de jurnaliști, unii participanți nu au știut de ce au fost aduși la miting.

Un alt miting de amploare a avut loc pe 9 mai în Iași, în aceeași zi în care la Sibiu a avut loc Summitul informal al șefilor de stat sau de guvern din Uniunea Europeană. Pentru miting au fost mobilizate în jur de 500 de autocare care au adus participanți din Bacău, Vaslui, Botoșani și alte localități din județul Iași. Pe parcursul mitingului, mii de protestatari au înconjurat Piața Unirii, scandând mesaje împotriva PSD. După încheierea mitingului, aceștia au ocupat piața, de unde au pornit apoi în marș pe străzile orașului. În discursul susținut în fața celor 15.000 de participanți, Liviu Dragnea și-a reiterat atacurile la adresa președintelui Klaus Iohannis și a partidelor din opoziție și a lăudat realizările Guvernului Dăncilă. De asemenea, i-a numit pe protestatari "derbedei", "oameni fără țară și fără Dumnezeu" și i-a acuzat că ar fi "plătiți bine". Turneul electoral al premierului Viorica Dăncilă în Transilvania din 9–11 mai a fost întâmpinat cu proteste în Alba Iulia, Cluj-Napoca, Lipova, Arad, Giarmata, Timișoara și Satu Mare.

La două zile după cel din Iași, PSD a organizat un alt miting în Galați, la care au participat în jur de 12.000 de oameni și care s-a încheiat în aproximativ o oră. În discursul său, Liviu Dragnea a lansat atacuri la adresa unor lideri europeni prezenți la summitul de la Sibiu și l-a numit pe Klaus Iohannis "trădător" și "sluga" acestora. Acesta s-a plâns că "oriunde mergem în țară este un grup de bătăuși" și a subliniat că liderii europeni "ne mint că avem probleme cu statul de drept". Imediat după încheierea mitingului, mii de manifestanți anti-PSD au ocupat piața din fața Casei de Cultură a Sindicatelor. La plecarea autocarelor cu simpatizanți PSD, manifestanții au încercat să le blocheze, așezându-se pe stradă într-un protest de tip sit-in.

Ultimul miting al PSD din campania electorală a avut loc pe 19 mai în Târgoviște. Anterior, pe 15 mai, PSD a anulat un alt miting ce trebuia să aibă loc în București. Pentru miting, 14 străzi din oraș au fost blocate circulației, iar accesul în zona manifestației s-a făcut pe baza unei parole. Discursul lui Liviu Dragnea s-a menținut în aceeași notă cu cele de la mitingurile anterioare, cu atacuri la adresa președintelui, opoziției și "străinilor" și evidențierea realizărilor PSD. Dragnea a reluat și una din temele principale a campaniei electorale a PSD – protecționismul în favoarea alimentelor și legumelor românești. Și la Târgoviște, zeci de protestatari au contestat organizarea mitingului.

Partidul Național Liberal

Pe 4 martie 2019, președintele PNL, Ludovic Orban, a anunțat că sloganul partidului în campania pentru alegerile europarlamentare este "România în primul rând". Sloganul cu accente naționaliste amintește de campania președintelui american Donald Trump "". Discursurile liderilor și candidaților PNL au balansat în timpul campaniei între un focus pe subiecte de politică europeană și un accent pe politica internă și disputele cu coaliția de guvernare.

În ciuda unor tensiuni interne legate de formarea listei de candidați, aceasta a fost validată în Biroul Executiv Național al PNL pe 14 martie 2019 și a fost oficializată în cadrul summitului Partidului Popular European organizat de PNL la București pe 16 martie, la care au participat și liderul PPE, Manfred Weber, și președintele României, Klaus Iohannis. Pe 13 mai, PNL și-a lansat programul politic pentru alegerile europarlamentare. Programul PNL este împărțit în 18 capitole, fiecare capitol prezentând propunerile și viziunea PNL într-un domeniu de politici publice. Cele 18 capitole acoperă domenii începând cu viziunea despre viitorul Uniunii Europene și locul României în UE până la educație, sănătate, reforma piețelor financiare sau politica externă a UE. Potrivit președintelui partidului, printre obiectivele PNL se numără ridicarea MCV, intrarea României în Spațiul Schengen și aderarea la zona euro. De asemenea, PNL propune înființarea unui mecanism care să monitorizeze situația statului de drept și respectarea drepturilor fundamentale în toate statele Uniunii Europene și promite trei spitale regionale, prin fonduri europene, reabilitarea a 500.000 de apartamente și 20.000 de burse Erasmus, anual, pentru studenții români. În materie de politică externă, PNL susține Parteneriatul Estic și integrarea Republicii Moldova în UE.

În cadrul mitingurilor organizate îndeosebi în fiefurile electorale ale PSD din sudul și estul României, liderii partidului au marșat pe mesaje împotriva coaliției de guvernare PSD–ALDE, criticată pentru modificările controversate în domeniul legilor justiției.

Alianța 2020 USR+PLUS

Înscrierea alianței pentru alegerile europarlamentare a fost inițial respinsă de Biroul Electoral Central, întrucât Dan Barna și Dacian Cioloș nu figurau ca președinți ai USR, respectiv PLUS în Registrul partidelor politice. Dan Barna a fost ales președinte al USR în octombrie 2017, iar Dacian Cioloș a fost ales președinte PLUS în februarie 2019. Ambele partide au solicitat înregistrarea președinților la Tribunalul București, dar până la înscrierea alianței nu primiseră o decizie definitivă. Nicușor Dan, fondatorul USR, s-a reînscris în partid pentru a contrasemna protocolul Alianței USR+PLUS. Ulterior, Înalta Curte de Casație și Justiție a admis contestația depusă de cele două partide, anulând astfel decizia BEC.

Pe 4 aprilie 2019, Alianța 2020 USR+PLUS și-a prezentat, în cadrul unei conferințe de presă, programul electoral pentru alegerile europarlamentare. Oferta electorală a alianței vizează patru teme principale: "Justiție și protejarea drepturilor românilor în UE", "Bunăstarea societății: sănătate, educație, măsuri anti-sărăcie", "Prosperitate europeană acasă, în România" și "Politica externă și de securitate". Printre promisiunile alianței se află crearea unui MCV european aplicabil, aderarea României la Spațiul Schengen, dar și modificări în educație, agricultură și infrastructură. USR+PLUS sprijină, de asemenea, aderarea Republicii Moldova la UE. Dacă programul alianței a pus accent pe priorități și obiective ale candidaților pentru Parlamentul European, în cadrul discursurilor din fața susținătorilor de la mitingurile electorale mesajul a avut un accent centrat pe politica internă, pe lupta cu puterea guvernamentală.

Cu ocazia Summit-ului de la Sibiu de pe 9 mai, Dacian Cioloș a avut o întâlnire cu Emmanuel Macron, președintele Franței, o întâlnire care s-a axat pe o discuție privind realizarea unui nou grup politic în Parlamentul European după alegerile din 26 mai.

Partidul Alianța Liberalilor și Democraților

Pe 29 martie 2019, aflat la un eveniment electoral în Târgu Jiu, președintele partidului, Călin Popescu-Tăriceanu, le-a transmis membrilor ALDE Gorj că "România are nevoie de oameni cu experiență și curaj care să reprezinte cu demnitate interesele țării noastre și ale cetățenilor români, atât din țară, cât și din străinătate". De altfel, sloganul partidului în campania pentru europarlamentare este "În Europa cu demnitate". ALDE și-a lansat candidații la alegeri pe 13 aprilie 2019, în cadrul unui eveniment organizat în Sala Mare a Teatrului Național "Vasile Alecsandri" din Iași. Singurul miting electoral al ALDE a avut loc în Brașov și a fost întâmpinat cu proteste.

Programul ALDE, disponibil într-o formă schematică pe site-ul partidului, indică mai multe arii de interes pentru candidații ALDE subsumate în șase capitole: "Europa coeziunii", "Europa sănătoasă", "Europa competitivă", "Europa nediscriminatorie", "Europa libertății" și "Europa viitorului".

În discursul liderilor ALDE și al candidaților ALDE în fața alegătorilor sau a simpatizanților se observă, la fel ca și în cazul celorlalte partide, o accentuare a temelor de politică internă. De asemenea, sunt reamintite câteva tematici care sunt favorite coaliției de la guvernare, precum presupusa "defăimare" a României de către politicienii celorlalte partide, aflate în opoziție, temă prezentă pregnant și în discursul PSD.

PRO România

Pe 27 martie 2019, Victor Ponta declara că partidul pe care îl conduce își propune să reprezinte "o alternativă la ceea ce azi înseamnă un discurs xenofob, șovin, antieuropean, un discurs de ură, de dezbinare". Tot atunci a anunțat și sloganul partidului la europarlamentare: "Mândri că suntem români, mândri că suntem europeni".

Pe 14 aprilie 2019, PRO România a organizat la Romexpo evenimentul de prezentare a candidaților la alegerile europarlamentare. Cu această ocazie, formațiunea a prezentat "Manifestul pentru Europa", platforma-program pe care o propune la scrutinul din 26 mai. Potrivit manifestului, PRO România consideră că rezolvarea decalajelor economice și sociale se poate rezolva printr-o abordare progresistă și social-liberală care să aducă beneficii pentru toți românii.

La fel ca și în cazul celorlalte partide, discursul PRO România accentuează puternic chestiuni de politică internă. Discursul liderilor PRO România este unul impregnat de opoziția la PSD și la campania PSD și declarații repetate de pro-europenism.

Uniunea Democrată Maghiară din România
Distanțându-se de mesajul PSD, cu care a semnat un protocol de colaborare parlamentară în decembrie 2016, UDMR și-a concentrat discursul electoral pe proiectele de infrastructură și accesarea fondurilor europene necesare dezvoltării zonelor populate de maghiarii din România. Pe 4 aprilie 2019, UDMR a prezentat la Cluj-Napoca programul electoral intitulat "Transilvania prosperă, Europa puternică", un mesaj cu caracter regional. Prezent la eveniment, președintele Hunor Kelemen a criticat partidele românești care nu prezintă, înaintea alegerilor pentru Parlamentul Europan, subiecte de politică europeană, ci doar subiecte interne, candidații abordând teme naționaliste, "piperate cu șovinism și mesaje anti-maghiare". UDMR dorește obținerea unui set de măsuri și acte normative care să contribuie la protejarea și afirmarea intereselor minorităților naționale și etnice autohtone europene:

Prim-ministrul Ungariei, Viktor Orbán, aflat într-un turneu în Transilvania înainte de Summitul de la Sibiu din 9 mai, a îndemnat alegătorii să voteze UDMR la alegerile europarlamentare într-o conferință de presă comună cu președintele UDMR. De altfel, Kelemen a preluat o parte din retorica anti-migrație a premierului maghiar, anunțând în conferința de presă comună că UE trebuie să își apere granițele de migranți pentru a putea garanta securitatea și bunăstarea popoarelor europene.

Partidul Mișcarea Populară

Sloganul de campanie al PMP pentru alegerile europarlamentare este "Uniți în Europa". Programul PMP pentru europarlamentare a fost prezentat pe 14 aprilie 2019 la Chișinău. Prezent la eveniment, președintele de onoare al PMP și primul candidat pe lista partidului la europarlamentare, Traian Băsescu, a declarat că misiunea pe care și-o asumă reprezentanții PMP, dacă vor fi aleși în Parlamentul European, este să contribuie la menținerea unității în interiorul UE și la procesul de reunificare între România și Republica Moldova. De asemenea, acesta propune elaborarea unui regulament privind statutul migranților, care să fie aprobat în Parlamentul European și care să permită expulzarea în masă a celor care nu se încadrează în valorile europene, afirmând că PMP nu va fi de acord cu "transformarea Uniunii Europene într-o uriașă moschee". Traian Băsescu s-a declarat un adept al creării Statelor Unite ale Europei. Pe lângă acestea, în discursurile lui Traian Băsescu sau ale lui Eugen Tomac, președintele PMP și candidat, apar și propuneri precum: adoptarea monedei euro, creșterea capacității administrative a României, intrarea în Spațiul Schengen și consolidarea justiției.

Partidul România Unită
Inițial, PRU a intenționat să participe la alegeri în alianță cu PRM. Biroul Electoral Central a respins cererea de constituire a alianței electorale, întrucât Victor Iovici nu figura ca președinte al PRM în Registrul partidelor politice. Președinții celor două partide au formulat o contestație, însă a fost respinsă de Înalta Curte de Casație și Justiție. Ulterior, liderul PRU, Bogdan Diaconu, a afirmat că formațiunea va avea candidați proprii.

Partidul România Unită a militat prin programul său pentru "România mai presus de toate", o Uniune Europeană a statelor suverane, în care protejarea identității naționale de progresism și de valul de imigranți este esențială. PRU a reclamat dublul standard al Uniunii Europene și că "țările noastre au devenit piață de desfacere și furnizori de mână de lucru ieftină".

Uniunea Națională pentru Progresul României
UNPR, reorganizat după fuziunea cu PMP în iulie 2016, a reluat retorica naționalistă și s-a prezentat electoratului cu sloganul "Pentru o Europă prosperă. Schimbăm România în bine. Dumnezeu, onoare și patrie". Potrivit președintelui partidului, Gabriel Oprea, "UNPR dorește să trimită în Parlamentul European români, patrioți adevărați care să se bată pentru interesele României și nu să își denigreze țara".

Candidați independenți
George Simion este candidatul independent cel mai prezent în sfera publică. Acesta este un activist civic implicat în campania pentru realizarea unirii dintre Republica Moldova și România. De altfel, principalul său obiectiv în Parlamentul European este tocmai această unire, lucru indicat și de sloganul campaniei sale "România Mare în Europa". Simion face campanie cu un mesaj anti-partide, argumentând că doar un independent poate reprezenta cu adevărat interesele românilor și nu diferite interese partinice. Pe lângă obiectivul unirii, Simion mai amintește de lupta pentru drepturile românilor din statele terțe UE, precum Serbia sau Ucraina, dar și de protejarea drepturilor românilor care muncesc în Uniunea Europeană. De asemenea, mai promite că va lucra în PE pentru stoparea defrișărilor ilegale din țară, dar și pentru construirea de autostrăzi care să lege Republica Moldova de România.

Gregoriana Tudoran, membru fondator al Asociației "Împreună pentru A8", care militează pentru construcția autostrăzii Iași–Târgu Mureș, are ca obiectiv principal încurajarea dezvoltării infrastructurii din poziția de europarlamentar independent.

Peter Costea, candidat și în 2014, propune o renaștere morală a Europei, sloganul campaniei sale fiind "Votați pentru renașterea morală a Europei". Acesta este președinte al Alianței Familiilor din România. Printre obiectivele asumate de acesta se regăsesc promovarea și protejarea valorilor și drepturilor familiei naturale, drepturilor copiilor și drepturilor parentale, protejarea identității culturale, tradiționale și religioase a poporului român în Uniunea Europeană și protejarea libertății de conștiință și a libertății religioase în Europa și în România.

Candidați
Mai jos sunt listați candidații partidelor politice înscrise în scrutin în ordinea pe buletinele de vot stabilită de Biroul Electoral Central:

Sondaje
Biroul Electoral Central a acreditat la nivel național institutele de sondare CURS și Avangarde pentru a realiza un sondaj de opinie la ieșirea de la urne în ziua alegerilor europarlamentare. Alte institute de sondare nu au solicitat o acreditare pentru a realiza un exit poll. Totodată, BEC a mai acreditat Megatronic World Productions pentru efectuarea de sondaje de opinie la ieșirea de la urne la nivelul județului Maramureș și Asociația Pro Democrația în județul Cluj.

Rezultate

|- style="background-color:#C9C9C9"
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" colspan="4" | Partid/Candidat
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | Număr decandidați
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | Voturi
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | %
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | +/–
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | Mandate
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" rowspan="2" | +/–
|-
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" colspan="2" | Partid național
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" | Partid european
! style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;" | Grup europarlamentar
|-
| bgcolor=#FFDD00 |
| style="text-align:left;" | Partidul Național Liberal
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 2.449.068
| style="text-align:right;" | 27%
| style="text-align:right;" | 12pp
| style="text-align:right;" | 10
| style="text-align:right;" | 2
|-
| bgcolor=#ED2128 |
| style="text-align:left;" | Partidul Social Democrat
| style="text-align:left;" | PES
| style="text-align:left;" | S&D
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 2.040.765
| style="text-align:right;" | 22,5%
| style="text-align:right;" | 15,1pp
| style="text-align:right;" | 8
| style="text-align:right;" | 1
|-
| bgcolor=#00aae7 |
| style="text-align:left;" | Alianța 2020 USR+PLUS
 Uniunea Salvați România
 Partidul Libertate, Unitate și Solidaritate
| style="text-align:left;" | ALDE (USR)
| style="text-align:left;" | Renew Europe
| style="text-align:right;" | 40
| style="text-align:right;" | 2.028.236
| style="text-align:right;" | 22,36%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 8
| style="text-align:right;" | 7
|-
| bgcolor=#1572BA |
| style="text-align:left;" | PRO România
| style="text-align:left;" |
EDP
| style="text-align:left;" | S&D
| style="text-align:right;" | 33
| style="text-align:right;" | 583.916
| style="text-align:right;" | 6,44%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 2
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#A7CF35 |
| style="text-align:left;" | Partidul Mișcarea Populară
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 522.104
| style="text-align:right;" | 5,76%
| style="text-align:right;" | 0,45pp
| style="text-align:right;" | 2
| style="text-align:right;" | 2
|-
| bgcolor=#339900 |
| style="text-align:left;" | Uniunea Democrată Maghiară din România
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:left;" | PPE
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 476.777
| style="text-align:right;" | 5,26%
| style="text-align:right;" | 1,03pp
| style="text-align:right;" | 2
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#075697 |
| style="text-align:left;" | Partidul Alianța Liberalilor și Democraților
| style="text-align:left;" | ALDE
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 42
| style="text-align:right;" | 372.760
| style="text-align:right;" | 4,11%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 2
|-
| bgcolor=#DDDDDD |
| style="text-align:left;" | Candidat independent: Peter Costea
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 1
| style="text-align:right;" | 131.021
| style="text-align:right;" | 1,44%
| style="text-align:right;" | 0,7pp
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#DDDDDD |
| style="text-align:left;" | Candidat independent: George Simion
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 1
| style="text-align:right;" | 117.141
| style="text-align:right;" | 1,29%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#DDDDDD |
| style="text-align:left;" | Candidat independent: Gregoriana Tudoran
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 1
| style="text-align:right;" | 100.669
| style="text-align:right;" | 1,11%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#D90000 |
| style="text-align:left;" | Uniunea Națională pentru Progresul României
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 54.942
| style="text-align:right;" | 0,61%
| style="text-align:right;" |
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 1
|-
| bgcolor=#FE3939 |
| style="text-align:left;" | Partidul PRODEMO
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 27
| style="text-align:right;" | 53.351
| style="text-align:right;" | 0,59%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#213C93 |
| style="text-align:left;" | Partidul România Unită
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 30
| style="text-align:right;" | 51.787
| style="text-align:right;" | 0,57%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#E30615 |
| style="text-align:left;" | Partidul Socialist Român
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 28
| style="text-align:right;" | 40.435
| style="text-align:right;" | 0,45%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor="#C41E3A" |
| style="text-align:left;" | Partidul Social Democrat Independent
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 43
| style="text-align:right;" | 26.439
| style="text-align:right;" | 0,29%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| bgcolor=#00008B |
| style="text-align:left;" | Blocul Unității Naționale
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:left;" | —
| style="text-align:right;" | 12
| style="text-align:right;" | 20.411
| style="text-align:right;" | 0,23%
| style="text-align:right;" | Nou
| style="text-align:right;" | 0
| style="text-align:right;" | 0
|-
| style="text-align:left;" colspan="4" | Total: 18.267.732 înscriși (prezență la vot – 49,65%)
! style="text-align:right;" | 473
! style="text-align:right;" | 9.069.822
! style="text-align:right;" | 100%
! style="text-align:right;" | 17,21pp
! style="text-align:right;" | 32
! style="text-align:right;" | 0
|-
| style="text-align:left;" colspan="11" | Sursă: Biroul Electoral Central
|}

Pe județe

Note

Referințe

Legături externe

Vezi și
 Alegeri pentru Parlamentul European, 2019

2019 în România
Alegeri în 2019
Alegeri Parlamentul European
Alegeri în România
Europarlamentari pentru România 2019-2024

Alegeri pentru Parlamentul European în România, 2019


Mihai Dascal, pseudonimul lui Mihail Dascălu, (n. 31 decembrie 1946, Telega, județul Prahova – d. 11 februarie 2004, București) a fost un critic și istoric literar român, cunoscut mai ales ca îngrijitor al edițiilor critice ale operei lui Cezar Petrescu și Mircea Eliade și organizator al secțiunii "repere critice" pentru volumele publicate în seria "Patrimoniu" a editurii Minerva.

Biografie
S-a născut în satul Telega (azi în județul Prahova), în familia lui Nicolae Dascălu și al soției sale, Maria (n. Ciută). A urmat studii liceale la Câmpina și apoi Facultatea de Limba și Literatura Română a Universității din București (1972). După absolvirea facultății, a lucrat începând din 1973 ca redactor la Editura Minerva, coordonând începând din 1979 colecția de eseuri "Introducere în opera lui..." (din 1979) și fiind unul dintre fondatorii seriei "Patrimoniu", pentru care a alcătuit secțiunea "repere critice" (pentru scrierile lui Titu Maiorescu, B. Delavrancea, E. Lovinescu, Liviu Rebreanu, Lucian Blaga, G. Călinescu, Tudor Vianu, Mihail Sebastian etc.). A realizat o ediție critică a operei lui Cezar Petrescu și s-a îngrijit de editarea scrierilor lui Cezar Petrescu, Mircea Eliade și Mihail Sebastian.

S-a remarcat ca un minuțios cercetător literar, îngrijind, adnotând și comentând volumul I al unei ediții critice a operei lui Cezar Petrescu (1985), care a fost distinsă cu Premiul revistei Luceafărul, și a editat, împreună cu Mircea Handoca, primele două volume din seria Opere a lui Mircea Eliade (1994-1997), ce conțineau romanele Isabel și apele diavolului și Maitreyi. Odată cu moartea sa, ediția critică a operei lui Mircea Eliade a fost întreruptă după numai două volume, pierzându-se astfel "o muncă enormă, discretă și migăloasă".

A publicat cronici literare și articole de istorie literară, remarcându-se încă din perioada studenției. A debutat cu publicistică în Viața studențească (1968) și cu recenzii în Viața Românească (1969). A fost șef al secției de critică și cronicarul literar al revistei Universitas (1969-1971), apoi timp de câteva luni cronicar literar al revistei România literară (1972). A colaborat cu articole în revistele Amfiteatru, Convorbiri literare, Cronica, Echinox, Luceafărul, Orizont, Revista de istorie și teorie literară etc.

Opera
 "Anatomia unui roman-pamflet", în vol. Panait Istrati, Ciulinii Bărăganului, București, 1977;
 "T. Vianu, critic al actualității literare", în vol. T. Vianu, Scriitori români din secolul XX, București, 1979;
 "«Străinul» din noi sau Cezar Petrescu și mutațiile prozei românești interbelice", în vol. Cezar Petrescu, Somnul. Simfonia fantastică, București, 1988;
 Fascinația exegezei, București, 1998;
 Aventuri în Țara Imanenței. Exerciții de hermeneutică literară, București, 2003.

Note

Bibliografie
 Aurel Sasu, Dicționar biografic al literaturii române A-L, vol. I, Ed. Paralela 45, București, 2004, pp. 455-456.

Nașteri în 1946
Decese în 2004
Critici literari români
Istorici literari români

Mihai Dascal


Jesper Laustrup Nielsen "Kasi", danski poduzetnik
 Jesper Nielsen (nogometaš)
 Jesper Nielsen (nogometni sudac), danski nogometni sudac
 Jesper Nielsen (rukometaš), švedski rukometaš
 Jesper Nielsen (skladatelj), švedski skladatelj
 Jesper Westerlin Nielsen, danski filmski redatelj

Jesper Nielsen


Deborah Ellis (parida el 7 de agosto de 1960) canadiense. Nacida en Cochrane, Ontario, tuvo que mudarse varias veces en su infancia debido al trabajo de sus padres. Ellis decidió comenzar a escribir cuando tenía entre 11 y 12 años de edad. Cuando creció, su obra y su escritura fueron hechas principalmente mediante el viajar y hablar a otros que tienen problemas y documentar las cosas principales. Ella inició la escritura de su primer libro, El pan de la guerra, un tiempo después.

Trayectoria
Deborah Ellis es una activista antiguerra muy activa. Viajó a Pakistán en 1997 para ayudar en un campo de refugiados afgano; a partir de estas entrevistas ella escribió la serie de cuatro partes que incluyen El pan de la guerra (The Breadwinner en inglés), un libro sobre una chica llamada Parvana; Parvana's Journey (el viaje de Parvana), su secuela; Mud City (ciudad de lodo), acerca de una chica llamada Shauzia, la mejor amiga de Parvana; y un libro adulto, Women of the Afghan War (mujeres de la guerra de Afganistán). Mientras que El pan de la guerra fue inspirado por una entrevista con una madre en un campo de refugiados, los libros subsecuentes en la trilogía fueron exploraciones más imaginativas de cómo los niños habrían sobrevivido.

En 1999, fue publicada su novela para jóvenes adultos Looking for X (buscando por X), que trata sobre una joven muchacha en su vida diaria en una pobre área de Toronto, Ontario, y recibió el premio Governor General's Award.

Ellis también escribió un libro con Eric Walters sobre los ataques terroristas trazados en Canadá. El libro es llamado Bifocal, y resalta a dos muchachos y sus posiciones en la historia sobre lo que sucede. Bifocal es un libro sobre racismo y el enraizamiento de los terroristas en Canadá.

Uno de sus trabajos más conocidos es The Heaven Shop (la tienda del cielo) que trata sobre una familia de huérfanos en Malawi, quienes están luchando con un repentino desplazamiento como resultado del impacto del VIH/SIDA. La novela fue escrita para disipar mitos sobre el VIH/SIDA y celebra el coraje de los niños que lo sufren.

En 2006, Ellis fue nombrada a la Orden de Ontario.

En 2008, Ellis publicó Lunch with Lenin and Other Stories (almuerzo con Lenin y otras historias), una colección de historias cortas que exploran las vidas de los niños que han sido afectados directa o indirectamente por las drogas. Las historias se establecen en escenarios tan diversos como un remoto y pequeño pueblo en el norte de Estados Unidos, hasta la Plaza Roja de Moscú y una granja de opio en Afganistán.

Ellis recibió los premios Governor General's Award, Jane Addams Children's Book Award, Vicky Metcalf Award por sus obras en conjunto, un ALA Notable, y el premio Children's Africana Book Award Honor Book for Older Readers.

Considerada una de las escritoras más populares para jóvenes adultos, Ellis es también una filántropa, donando casi todas sus regalías en libros a organizaciones tales como "Women for Women in Afghanistan" (mujeres para mujeres en Afganistán) y UNICEF.

Más tarde, ella escribió uno de sus más recientes superventas, I Am A Taxi (yo soy un taxi). I Am A Taxi habla sobre un chico llamado Diego cuya familia fue acusada injustamente de producir cocaína. Un accidente causó que la familia de Diego debiera a la prisión tanto dinero, que el chico se sintió tan culpable que corrió a conseguir un trabajo. Él terminó en "puentes" de cocaína, donde las hojas de coca se vuelven una pasta, y la historia sigue su aventura a partir de ahí. La secuela, Sacred Leaf (hoja sagrada), habla sobre el tiempo de Diego con la familia Ricardo (una familia que ayudó a Diego) y una gigante protesta sobre la pasta de cocaína.

Obras
En negrita figuran las obras publicadas en español.

Novelas independientes
 Looking for X (Looking for X, 1999)
 Women of the Afghan War (2000)
 Una compañía de locos (A Company of Fools, 2002)
 La tienda del cielo (The Heaven Shop, 2004)
 I Am a Taxi (2006)
 Click (with David Almond, Eoin Colfer, Roddy Doyle, Nick Hornby, Margo Lanagan, Gregory Maguire, Ruth Ozeki, Linda Sue Park, and Tim Wynne-Jones, 2007)
 Jakeman (2007)
 Bifocal (with Eric Walters, 2007)
 Sacred Leaf (2007)
 Lunch with Lenin and Other Stories (2008)
 Off to War (2008)
 We Want You to Know: Kids Talk About Bullying (2009)
 Ningún lugar seguro (No Safe Place, 2010)
 No cualquier día (No Ordinary Day, 2011)
 Maldita seas, Casey o Bichos raros (True Blue, 2011)
 La ciudad de los sueños (The Cat at The Wall, 2014)
 Moon at Nine (2014)

Serie El pan de la guerra
 El pan de la guerra (The Breadwinner, 2001)
 El viaje de Parvana (Parvana's Journey, 2002)
 Ciudad de barro o Shauzia (Mud City, 2003)
 Me llamo Parvana (My Name is Parvana, 2012)

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial de Deborah Ellis
 Página de Deborah Ellis en el sitio web Fitzhenry & Whiteside Publishers
 The Power of One Voice Entrevista con Deborah Ellis, The Cooperative Children's Book Center

Escritores de literatura infantil y juvenil
Novelistas de Canadá

Deborah Ellis


Podcasting, çoğunlukla dizi hâlindeki sayısal ses ve dijital medya ürünlerinin (radyo programları, videolar vs.) internet üzerinden -genellikle bildirim yoluyla- bilgisayar ve taşınabilir cihazlara (cep telefonu, tablet vs.) indirilebilecek şekilde yayınlanması. Bu şekilde indirilmiş dosyalara ise podcast denir.

Podcast sözcüğü 2000'li yıllarda "iPod" sözcüğündeki pod (küçük kapsül) ve "broadcast" (yayın) sözcüklerinden oluşturulmuştur. Podcastlar ilk defa iPod için geliştirilmiş olmakla birlikte podcast tabiri günümüzde sadece iPod için kullanılmaz.

Podcast sisteminin internetten bir programın ses ya da video kaydını indirmekten farkı 'feed' kullanılması ve böylece her yeni bölümü özel yazılımların izleyerek otomatik olarak yükleniyor olmasıdır. Podcast sistemi sayesinde amatör radyo/televizyon programlarına abone olunarak herhangi bir zamanda, herhangi bir cihazla izlenebilir.

Çalışma ilkesi
Podcasting, çevrimiçi yayının üyelik gibi yollarla kullanıcılara ulaştırılmasıdır. Birçok podcast, MP3 ve görüntü dosyaları biçimlerinde olup RSS protokolüyle yayınlanır. Podcasting, kullanıcılarının herhangi bir zamanda kullanabildikleri dergi ya da belgesel gibi eğitici yönü olan yayınların hepsini içine almaktadır. Bu elemanlardan farkı duyma ve görme yoluyla iletilmesidir.

Podcasting'in ortaya çıkışındaki amaç bireylerin kendi dinletilerini dağıtmalarıydı.

Hızla ve çok fazla yolla genişleyen alan günümüzde özellikle eğitim, tanıtım gibi alanlarda ve hatta emniyetten sorumlu kurumların dahi güvenlik amaçlı kullanımına girdi. Eğitim alanındaki işleviyle podcasting, öğrencilerin ve öğretmenlerin herhangi bir zaman ve yerde bilgiyi paylaşmalarını sağlayabilmektedir. Bu özelliğinden dolayı uzaktan eğitimdeki yeri önemlidir.

Teknik bilgiler

Podcast, bir oynatıcı için dağıtılan uygun ses ya da görüntü dosyasıdır. Kullanıcılar abonelik yöntemiyle bir dizi podcast'e ulaşabilir. Podcast'in kalbinde RSS (really simple syndication) özellikleriyle birlikte, XML (extensible markup language) dosyası yer almaktadır. Bu dosya ulaşılabilir olan tüm ögelerin ve bölümlerin listesini barındırmaktadır. İçinde yer alan toplayıcı program, düzenli olarak kayıtlı dosyaları örneklenip yeni bölümleriyle otomatik olarak güncelleştirmektedir. Podcast'in gezici bir enstrüman ile dinlenebilmesi (PDA, cep telefonu, bilgisayar) onu etkin bir öğrenme aracı hâline getirmektedir.

Kullanım alanları

Podcastların eğlence amaçlı kullanımı dışında eğitim amaçlı ve iş amaçlı kullanımı da yaygınlaşmaktadır. Örneğin öğrencilerin çeşitli dersleri podcast olarak takip etmesi ya da iş dünyasında çeşitli verilerin podcastlar sayesinde takibi mümkündür.

Avantajları
 Herhangi bir zamanda izleme veya dinleme
 Tekrar izleme veya dinleme
 Ücretli veya ücretsiz abonelik sistemi sayesinde yeni bölümlere kolay erişim
 İnternete bağlanan herhangi bir cihaz üzerinden kolayca yayın yapabilme
 Çabuk değişen verilerin sık sık güncellenebilmesi

Tarihçe

Kullanıcıların çoğu tarafından online bir günlük gibi kullanılan blogların popülerleşmesi ve yaygınlaşması okuyucuların blogları düzenli bir şekilde takip etmelerini zorlaştırınca Dave Winer tarafından geliştirilen RSS feed teknolojisi, kullanıcının takip ettiği bloglarda bir güncelleme olup olmadığını kontrol edip eğer varsa yeni veriyi otomatik olarak kullanıcının bilgisayarına indirerek bu konuya büyük bir kolaylık getirdi. Zamanla insanlar bloglarında ses kayıtları kullanmaya ve herhangi bir konudaki düşüncelerini daha hızlı daha efektif bir şekilde paylaşmaya başladılar. Bu blog kullanımının büyük bir parçası oldu ve insanlar bu dosyaları indirip dinlemeye başladılar.

2001 yılı itibarıyla podcasting için teorik olarak bütün bileşenler hazırdı fakat podcast kavramı ancak 2003 yılında RSS feed kullanımıyla ses dosyalarının (özellikle mp3 formatında) otomatik olarak indirilip taşınabilir müzik çalarlara aktarılması ihtiyacı doğunca ortaya çıktı. 2001 – 2003 yılları arasında ses dosyalarının internet üzerinden paylaşımı ve taşınabilir müzik çalarların kullanımı oldukça yaygınlaşmıştı. 2003 yılında Dave Winer radyo sunucusu arkadaşı Christopher Lydon için RSS feedleri mp3 dosyaları içerecek şekilde geliştirmişti ve Christopher Lydon NPR'daki programının ses dosyalarını web blogundan RSS feed yoluyla dinleyicilerine ulaştırıyordu. Bu otomasyon bloglardaki ses dosyaları için büyük bir kolaylıktı.

Adam Curry bir sonraki aşamada iPodder isimli bir program yazarak RSS feed yardımıyla indirilen ses dosyalarının Apple firmasının meşhur müzik çaları iPod'lara senkronize edilmesini, yani otomatik olarak aktarılmasını sağladı. Podcasting bu gelişmeyle birlikte resmen doğmuş oldu. Böylece insanlar iPodlarını ve Adam Curry'nin yazdığı scripti kullanarak sevdikleri bloglardaki ses dosyalarını istedikleri zaman istedikleri yerde dinleyebiliyorlardı ve bunun için ekstra bir uğraş da gerekmiyordu.

Podcast isminin ortaya çıkışı ise yazar Ben Hammersley'nin The Guardian'da 12 Şubat 2004'te yayınladığı makaleye dayanıyor. Bu konuda çok kesin bir bilgi olmamasına rağmen podcast isminin bilinen ilk kullanılışı bu makalededir. Ben Hammersley podcast ismini tahmin edilebileceği gibi iPod ve broadcast (yayın) kelimelerini bütünleştirerek yaratmıştı.

2005 yılında New Oxford American Dictionary editörleri "podcasting"i yılın kelimesi seçtiler ve anlamını "bir radyo yayını veya benzer bir programın internetten şahsi bir sesçalara indirilebilen dijital kaydı" olarak tanımladılar.

Öncüler
Podcast kişisel kullanımda olan bloglara hitab ettiği için çok kısa bir sürede yaygınlaşmıştır ve bulucularıyla, birkaç ilk kullanıcısı dışında fazla öncü insana sahip değildir. Benimsenmesi ve yaygınlaşması kullanım kolaylığı dolayısıyla çok hızlı olmuştur. Podcastingin ortaya çıkışında da bahsedildiği gibi aslan payı Adam Curry'ye aittir. Podcast kavramının hayata gelişinden sonraki ilk kullanımlarında ise Stephen Dowes'un ve Christopher Lydon'un öncülük etmiştir. 2003 yılının Haziran ayında Stephen Dowes Ed Radio programına RSS feed ile topladığı MP3 dosyalarını tek bir feede dönüştürerek müzik çalarlara aktarılmasının bir canlandırmasını yapmıştır. 2003 yılının Eylül'ünde ise Dave Winer'ın arkadaşı Christopher Lydon kendi radyo programı için podcastler hazırlamıştır. Adam Curry'nin iPodder scriptiyle birlikte podcast herkesin kullanımına girmiştir.

Podcasting öncüleri podcast kavramını ortaya çıkan insanlar arasından da bir tartışma konusu. Adam Curry podcast keşfini oldukça sahiplenmişe benziyor. İnternette yayınlanan bir habere göre (daha sonra bu Adam Curry tarafından da doğrulanmıştır) Adam Curry kendine ait bir IP adresinden Wikipedia'daki Podcasting makalesindeki Stephen Dowes'un podcastingin yaygınlaşmasındaki rolünü anlatan bir cümleyi silmiş ve bir cümleyi de podcastingi kendisinin bulduğunu belirtecek şekilde değiştirmiştir. Wikipedia'daki spam filtreleri IP adresini kötü amaçlı kullanımları engellemek için kaydettiğinden değişikliği yapan IP adresinin Adam Curry adına kayıtlı olduğu ortaya çıkmıştır.

Yaygınlaşması
Podcast'in yaygınlaşmasında iki kilit etkenin rolü olduğunu görülür. Birincisi Apple'ın iTunes yazılımının 2005'in 2. yarısında çıkan sürümüne podcast desteği koyması, ikincisi ise internet kullanıcılarının kendi radyo programlarını podcast teknolojisi ile internete koymaları.

Apple iPodların çok hızlı bir şekilde yaygınlaşması ve taşınabilir müzikçalarlar arasında en popüler olan haline gelmesiyle birlikte iTunes'un podcast desteği podcastingi yüzbinlerce insana doğrudan tanıtmış oldu. Ellerinde zaten iPodları ve iTunes yazılımını yükleyebilecek bir bilgisayarı olan insanlar podcasting için gerekli tüm donanıma da sahiplerdi ve bu sayede podcasting dünyasına hızlı bir giriş yaptılar.

İnternetin yaygın olarak kullanılmaya başlamasıyla, internet üzerinden yapılan radyo yayınları fazlasıyla popüler hale geldi. Yalnız insanların radyo yayınlarını duyurmaları ve yayın sırasında yayını dinleyebilecek insanlar bulmaları büyük bir problemdi. Radyo programlarının podcastleri çıkmaya başlayınca bu problem ortadan kalktı ve insanlar radyo programlarını parça parça bir biçimde istedikleri zaman istedikleri yerde internet erişimi olmaksızın dinleyebilir hale geldiler. Bunu fark eden yenilikçi radyo programcıları bu konunun üstüne gittiler ve podcastlerin bu konudaki başarısı bir anlamda podcasting isminin radyo programlarıyla anılmasını sağladı.

Türevleri

Video podcasts
Vodcast, Podcast üzerinden video sunmaktır. Bu özellik podcast'e en son olarak gelmiştir.

Podcasts uygulamaları
 Podcast istemcileri listesi
 Amarok (yazılım)
 Anchor (uygulama)
 AntennaPod
 Audacity
 BlogTalkRadio
 Downcast (uygulama)
 Apple Podcasts
 Google Podcasts
 iTunes
 Juice (yazılım)
 Overcast (uygulama)
 Player FM
 Podwalk
 Rhythmbox
 Stitcher Radio
 Swell Radio
 TalkShoe
 TuneIn
 Yahoo! Podcasts
 Winamp

Kaynakça

Dış bağlantılar
 TRT (arşiv) podcast : http://www.trt.net.tr/wwwtrt/podcasting.aspx

Sayısal ses
21. yüzyıl icatları
Medya formatları
Toplumda teknoloji
Web sendikasyonu
Britanyalı icatları

Podcast


La route régionale 514 () est une route régionale allant du village d'Eno de Joensuu jusqu'à Ilomantsi en Finlande.

Parcours
 Village d'Eno
 Kuisma
 Luhtapohja
 Tokrajärvi
 Ratilanvaara
 Sonkaja
 Village d'Ilomantsi

Références

Annexes

Liens externes

Cartes

Articles connexes
 Seututie

514

Transport à Joensuu
Transport à Ilomantsi

Seututie 514


José Ricardo Soares Ribeiro (nascido a 11 de novembro de 1974), mais conhecido como Ricardo Soares, é um ex-futebolista português que atuava como ala, atualmente treinador do Beijing Guoan.

Carreira de jogador
Nascido em Felgueiras, a entrada profissional de Ricardo Soares como jogador consistiu em sete jogos da Segunda Liga pelo clube da sua cidade natal, o FC Felgueiras, ao longo de três temporadas em outras tantas passagens. Ele acumulou totais da terceira divisão de 232 partidas e 28 golos durante os seus 12 anos de carreira senior, representando sete equipas na competição.

Carreira de treinador
Ricardo Soares começou a trabalhar como treinador em 2005, aos 30 anos, no clube amador Clube Caçadores das Taipas .  Entre 2005 e 2014, Ricardo Soares trabalhou em vários clubes de escalões inferiores do futebol português e obteve duas promoções com o Felgueiras, levando o clube dos campeonatos distritais ao Campeonato de Portugal.

Assinou com o FC Vizela no verão de 2014 e conseguiu a promoção ao segundo escalão no final da campanha 2015–16 .

A 18 de dezembro de 2016, Soares foi nomeado como treinador do GD Chaves, clube da Primeira Liga, substituindo Jorge Simão, vinculado ao SC Braga . O seu primeiro jogo realizou-se quatro dias depois, numa vitória caseira por 1-0 sobre o GD Estoril Praia .

Em maio de 2017, Soares mudou-se para outro clube da primeira divisão, o CD Aves.

Ricardo Soares regressou ao segundo escalão a 14 de novembro de 2017, sucedendo a Ivo Vieira na Associação Académica de Coimbra . Ele saiu por comum acordo no dia 1 de abril seguinte, depois de vencer metade dos seus 18 jogos, com a equipa em quinto lugar e a quatro pontos  da promoção.

Soares foi contratado pelo SC Covilhã a 20 de maio de 2019, substituindo Filó, vinculado ao FC Paços de Ferreira . A 18 de Dezembro desse ano, com a sua equipa em sétimo lugar, regressou à Primeira Liga, sucedendo Vítor Campelos ao comando do Moreirense FC .

Na primeira época ao serviço do Moreirense, Soares levou o clube a um histórico 8.º lugar, uma das melhores classificações de sempre. Ricardo Soares deixou o Parque de Jogos Comendador Joaquim de Almeida Freitas em novembro de 2020.

Pouco depois, foi contratado pelo Gil Vicente FC da mesma liga. Em 2021-22, ele liderou a equipa a um histórico quinto lugar e uma estreia europeia na UEFA Europa Conference League .  Enquanto treinador do Gil Vicente, Ricardo Soares foi eleito duas vezes consecutivas como treinador do mês pelos seus pares na Liga Portugal em Janeiro e Fevereiro de 2022. Foi também responsável pelo lançamento e ascensão do jogador Samuel Lino, posteriormente vendido ao Atlético de Madrid por um valor recorde do clube de 6.5M€.

Em junho de 2022, Soares mudou-se para o exterior pela primeira vez na sua carreira, pagando € 250.000 para se libertar de seu contrato com Gil Vicente antes de um contrato de dois anos no Al Ahly SC do Egito. Seu novo salário anual era de € 1,5 milhão. Em sua estreia em 2 de julho, a equipe venceu por 2 a 0 em casa para o Petrojet SC nas semifinais da copa nacional ; sua estreia na Premier League foi um empate sem golos no El Gouna FC três dias depois. Ricardo Soares acabou por sair do Al-Ahly, após uma mudança de administração interna do clube egípcio.

No dia 28 de fevereiro de 2023 assumiu o comando técnico do Estoril Praia com a missão de salvar o clube da descida à 2ª divisão, feito que conseguiu a duas jornadas do fim depois de uma vitória frente ao Arouca.

No dia 15 de janeiro foi anunciado como treinador do Beijing Guoan, da China, estreando-se com uma vitória no seu primeiro jogo, a contar para a Taça da China (1-0 frente ao Zibo Quisheng).

Ricardo Soares foi eleito "treinador do mês de agosto" para a Super Liga Chinesa, após 4 vitórias em 5 jogos, 11 golos marcados e apenas 3 sofridos.

Palmarés

Em 2023, o Al-Ahly conquistou a Taça do Egipto relativamente à época 2021/22, caminhada em que Ricardo Soares participou e disputou os oitavos de final, sendo também um título do treinador português.

Referências

Pessoas vivas
Nascidos em 1974
Futebolistas de Portugal
Futebolistas do Clube Desportivo Trofense
Futebolistas do Associação Desportiva de Fafe
Futebolistas do Futebol Clube de Felgueiras
Futebolistas do Sport Clube Freamunde
Futebolistas do Futebol Clube de Vizela
Treinadores de futebol de Portugal
Treinadores da Associação Académica de Coimbra - O.A.F.
Treinadores do Moreirense Futebol Clube
Treinadores do Grupo Desportivo Estoril Praia
Soares, Ricardo

Ricardo Soares (treinador)


Raegan J. Higgins est une mathématicienne américaine et codirectrice du  for Women. Elle est également l'une des cofondatrices du site , qui met en lumière les réalisations des mathématiciens noirs.

Formation
Higgins est allée à l'Université Xavier de Louisiane à la Nouvelle-Orléans, en Louisiane. Elle a fréquenté l'Université du Nebraska à Lincoln pour ses études supérieures sous la direction de Lynn Harry et Allan Clemens Peterson. Elle a obtenu son diplôme en 2008 et a été l'une des deux premières femmes afro-américaines à obtenir un doctorat en mathématiques de l'Université du Nebraska-Lincoln.

Carrière
Higgins, avec Ami Radunskaya, est codirectrice du  qui soutient les femmes qui poursuivent des études supérieures et, finalement, une carrière dans les sciences mathématiques. Elle a participé au programme EDGE en 2002 en tant qu'étudiante diplômée. Elle a également été animatrice d'ateliers de 2014 à 2017. Elle est devenue codirectrice du programme en 2017.

En 2008, Higgins a rejoint la faculté de l'Université Texas Tech au Département de mathématiques et de statistiques. Elle a obtenu un poste permanent et a été promue professeure associée, devenant ainsi la première afro-américaine à recevoir la permanence et la promotion au département de mathématiques et de statistiques de Texas Tech.

Recherches
Higgins étudie le  et son application à la biomathématique.

Distinctions et bourses
En 2020, Higgins a reçu le  de l'Association for Women in Mathematics (AWM). Elle a remporté plusieurs bourses de la National Science Foundation pour divers programmes d'enseignement des mathématiques. Elle a également remporté le prix Gweneth Humphreys de l'AWM 2021. Elle a codélivré une allocution plénière invitée au Festival national des mathématiques 2021.

Les réalisations de Higgins lui ont valu d'être reconnue par  en tant que lauréate du Mois de l'histoire des Noirs 2018.

Références

Liens externes

Personnalité afro-américaine du XXIe siècle
Mathématicienne américaine
Mathématicien afro-américain
Mathématicienne du XXIe siècle
Mathématicien américain du XXIe siècle
Lauréat du prix Humphreys
Date de naissance non renseignée (XXe siècle)

Raegan Higgins


Ödön Beöthy (1796–1854), Hungarian deputy and orator, was born in Nagyvárad, Hungary (today Oradea, Romania), his father being a retired officer and deputy lord-lieutenant of Bihar County.

At the age of sixteen he served in the war against Napoleon, and was present at the great battle of Leipzig. Like so many others of his compatriots, he picked up Liberal ideas abroad. He was sent to parliament by his county in 1826 and again in 1830, but did not become generally known until the session of 1832–1836, when along with Ferenc Deák he, as a liberal Catholic, defended the Protestant point of view in the mixed marriages question. He was also an energetic advocate of freedom of speech. After parliament rose he carried his principles to their logical conclusion by marrying a Protestant lady and, being denied a blessing on the occasion by an indignant bishop, publicly declared that he could very well dispense with such blessings.

In 1841 he was elected deputy lord-lieutenant of his county to counteract the influence of the lord-lieutenant, Lajos Tisza, and powerfully promoted the popular cause by his eloquence and agitation. After 1843 the conservatives succeeded in excluding him both from parliament and from his official position in the county; but during the famous March Days (1848) he regained all his authority, becoming at the same time a commander of militia, a deputy and lord-lieutenant. At the first session of the Upper House (5 July 1848), he moved that it should be radically reformed, and during the war of Independence he energetically served the Hungarian government as a civil commissioner and lord justice.

Towards the end of the war he reappeared as a deputy at the Szeged diet, and on the flight of the government took refuge first with Richard Cobden in London and subsequently in Jersey, where he made the acquaintance of Victor Hugo. Thence he went to Hamburg, to meet his wife, and died there on 7 December 1854. Beöthy was a man of extraordinary ability and character, and an excellent debater. He also exercised as much influence socially over his contemporaries as politically, owing to his unfailing tact and pleasant wit.

References

1796 births
1854 deaths
People from Oradea
Hungarian Roman Catholics
Hungarian nobility
19th-century Hungarian people

Ödön Beöthy


Beckham County can refer to:

 Beckham County, Kentucky
 Beckham County, Oklahoma

Both were named for J. C. W. Beckham, who served as Governor of Kentucky and as a member of the United States Senate from Kentucky.

Beckham County


Arroyo Guayabos ist der Name folgender Flüsse:

 Arroyo Guayabos (Arroyo Cardozo), Nebenfluss des Arroyo Cardozo, Uruguay
 Arroyo Guayabos (Río San José), Nebenfluss des Río San José, Uruguay

Arroyo Guayabos


Le Caproni Ca.9, neuvième modèle d'avion conçu et construit par le pionnier italien de l'aviation Gianni Caproni, était un monoplan monomoteur caractérisé par une configuration moderne, avec hélice tractrice et empennage.

Il vola pour la première fois mi-1911 et, au début de 1912, conquit le record du monde de vitesse  pour les avions équipés d'un moteur de moins de 40 ch de puissance.

Histoire
Le Caproni Ca.9 était le deuxième monoplan construit par Gianni Caproni dans l'atelier qu'il partageait avec l'ingénieur Agostino De Agostini et l'aviateur Gherardo Baragiola, à Vizzola Ticino dans le trentinois depuis la première moitié de 1911.

Description
Basé, dans sa conception générale, sur le Blériot XI avec lequel Louis Blériot avait effectué la première traversée de la Manche en 1909, le Ca.9 était très similaire à son prédécesseur le Ca.8.

C'était un monoplan moderne à aile haute avec une structure en bois et un revêtement en toile, équipé d'un système de gauchissement de l'aile pour le contrôle du roulis.

L'aile était renforcée par des tirants métalliques reliés au fuselage grâce à une structure pyramidale spéciale placée au-dessus. Le fuselage reposait sur une structure en treillis de bois, elle-même renforcée par des câbles métalliques, et n'était recouverte de toile que pour la moitié avant.

La même structure en bois entoilée caractérisait les empennages. Le train d'atterrissage avant fixe se composait de deux roues avec patins anti-renversement et à l'arrière un autre patin plus petit soutenait la queue.

Le moteur, qui entrainait une hélice en bois bipale à pas fixe en position de traction, était un Anzani à trois cylindres en forme de Y capable de développer une puissance de  ().

Utilisation opérationnelle
Après son premier vol à l'été 1911, le Ca.9 - comme son prédécesseur le Ca.8 - a servi à l'école de pilotage rattachée aux ateliers Caproni à Vizzola Ticino.

Le 20 janvier 1912 (ou le 30 selon d'autres sources), piloté par Enrico Cobioni, pilote breveté à l'école Caproni, l'avion battit le record du monde de vitesse pour les avions d'une puissance inférieure à 40 ch.

Le scientifique et sénateur du Royaume d'Italie Giovanni Celoria a décrit l'épisode comme suit :

Le Caproni Ca.9, ayant atteint la fin de sa vie opérationnelle, a été conservé et est aujourd'hui le seul survivant de la série de monoplans qui, commencé avec le Ca.8, s'est terminée avec le Ca.16. 71 exemplaires des différents modèles de la série ont été construits.

En 1986, à l'occasion du centenaire de la naissance de Gianni Caproni, le Ca.9 est prêté par la famille Caproni au prestigieux National Air and Space Museum de Washington. Transporté aux États-Unis, où il a également subi des interventions conservatrices, il est resté exposé pendant un certain temps dans le pavillon Early Flight du NASM.

Il a été ramené en Italie en 1988 et, lors de la réouverture du musée Caproni à Trente en 1992, le Ca.9 (qui a bénéficié de nouvelles restaurations entre-temps) a été définitivement placé dans la section du musée consacrée aux avions pionniers où il se trouve toujours.

Variantes
 Le Caproni Ca.10 semblable au Caproni Ca.9 dont il était dérivé, il différait principalement par le fait qu'il s'agissait d'un biplace au lieu d'un monoplace. Le deuxième siège destiné à un passager était en effet logé dans un espace créé en sacrifiant la taille du réservoir de carburant, à l'avant du cockpit.
 Le Ca.11 différait de ses prédécesseurs immédiats par son moteur, un Gnome 7 cylindres en étoile (type Omega) de fabrication française capable de développer une puissance de 50 ch. Piloté par Enrico Cobioni, cet appareil établit entre le 12 et le 14 février 1912 quatre nouveau records d'Italie homologués par les commissaires Augusto Vogel et Gustavo Moreno :
 Record de vitesse sur circuit fermé de 5 km en 3 min 17 s (vitesse moyenne 91.370 km/h).
 Record de vitesse sur circuit fermé de 100 km en 1 h 6 min 30 s (vitesse moyenne 90,225 km/h).
 Record de vitesse en ligne droite avec 1582 m parcouru en 53 s, soit la vitesse de 106,242 km/h.
 Record d'altitude avec 1 150 m en 15 minutes.

 Le Ca.12 continuait la série des monoplans biplaces sur base de Blériot XI.Il  se différenciait du Ca.11 par un envergure considérablement agrandie (11.2 m au lieu de 8.80 m) et par son moteur, un double étoile 6 cylindres radial Anzani 6A3 capable de développer une puissance de 50, 60 ou 70 ch selon les modèles. Toujours avec le même pilote l'avion est titulaire de nouveaux records nationaux et mondiaux :

 Record du monde de vitesse sur 250 et 300 km, ainsi que sur 3 heures, le 20 mars 1912.
 Record national de durée le 20 mars 1912 en 3 h 5 min 30 s.
 Record d'Italie de distance le 16 avril 1912 avec 449 km en 4 heures.
 Premier passager payant italien, piloté le 26 avril 1912.
 Record italien de durée en vol avec un passager à bord le 11 juin 1912 en 3 h 12 min.

 Le Ca.13 "Milan" de conception identique au Ca.12 avait un moteur plus puissant (Anzani de 70-80 ch). Il était conçu pour l'entraînement et pour des utilisations expérimentales dans l'armée. Il vola pour la première fois vers la mi-1912 (probablement le 11 juin) et montra bientôt d'excellentes caractéristiques notamment en termes de vitesse, atteignant 129,9 km/h lors d'un vol d'essai. Caproni tenta de fournir l'appareil à l'armée italienne, mais des pannes à répétition du moteur de 70 ch qui valurent plusieurs crash à Cobioni, firent échouer les négociations et mirent la Società di aviation di Vizzola Ticino en grande difficulté.

Notes et références

Références

Annexes

Bibliographie

Liens externes

Voir aussi
 Caproni Ca.8
 Musée de l'aéronautique Gianni-Caproni

Avion à hélices
Avion monoplan
Avion monomoteur
Avion d'entraînement militaire
Avion construit en Italie
Avion des années 1910
Caproni
Premier vol en 1911

Caproni Ca.9


Antboy kan hentyde til flere artikler:

 Antboy (bogserie) - bogserie af Kenneth Bøgh Andersen
 Antboy (superhelt) - Hovedpersonen i både bog- og filmserien.
 Antboy (filmserie baseret på bøgerne)
 Antboy (film fra 2013) - film fra 2013
 Antboy: Den Røde Furies hævn - film fra 2014
 Antboy 3'' - film fra 2016

Antboy


Philippe Ranaivomanana (Sarobatra, 12 de maio de 1949 – Antsirabe, 6 de setembro de 2022) foi um bispo de Antsirabe.

Philippe Ranaivomanana foi ordenado sacerdote em 16 de outubro de 1977.

João Paulo II o nomeou Bispo de Ihosy em 2 de janeiro de 1999. O Arcebispo de Fianarantsoa, Philibert Randriambololona SJ, conferiu-lhe a consagração episcopal em 13 de maio do mesmo ano; Os co-consagradores foram Félix Ramanarivo MS, Bispo de Antsirabe, e Fulgence Rabeony SJ, Bispo de Toliara.

Papa Bento XVI nomeou-o Bispo de Antsirabe em 13 de novembro de 2009.

Morte
Philippe morreu no dia 6 de setembro, aos 73 anos de idade, em Antsirabe, Madagáscar.

Ver também

Bispos católicos de Madagascar

Philippe Ranaivomanana


ترافق الرسم واللون نوع من ترافق الحس، يربط المصاب به رسما معينا بألوان يراه مصطبغة بها۔

مراجع

حس مرافق
رؤية اللون

ترافق الرسم واللون


Sho Iwamoto (født 18. marts 2001) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Gamba Osaka.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Sho Iwamoto


Charles Beaumont () a fost un scriitor american de ficțiune speculativă, cel mai renumit pentru povestirile sale științifico-fantastice și de groază sau pentru scenariile unor episoade ale serialului TV clasic Zona crepusculară ca "The Howling Man", "Miniature", "Printer's Devil" sau "Number Twelve Looks Just Like You". A scris scenariile unor filme ca 7 Faces of Dr. Lao, The Intruder sau The Masque of the Red Death. Romancierul Dean R. Koontz consideră că "Beaumont este unul dintre cei mai influenți scriitori asupra fantasticului și macabrului." Beaumont este subiectul unui documentar denumit Charles Beaumont: The Short Life of Twilight Zone's Magic Man de Jason V Brock.

Bibliografie

Episoade Twilight Zone
Următoarele episoade The Twilight Zone au fost scrise de Beaumont (cele marcate cu un asterisc indică că au fost scrise de Beaumont sub pseudonimul Jerry Sohl).
"Perchance to Dream"
"Elegy"
"Long Live Walter Jameson"
"A Nice Place to Visit"
"The Howling Man"
"" (povestire de OCee Ritch)
"The Prime Mover" (povestire de George Clayton Johnson)
"" (co-scrisă cu Bill Idelson)
""
"The Jungle"
"Dead Man's Shoes" (doar povestire; ghostwritten OCee Ritch)
""
"Person or Persons Unknown"
""
""
""
"Printer's Devil"
""*
""
""*
"Number 12 Looks Just Like You" (co-scrisă cu John Tomerlin)
"Queen of the Nile"*

Povestiri scurte
"The Devil, You Say?" (Jan 1951, Amazing Stories, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"The Beautiful People" (Sep 1952, If, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"Fritzchen" (1953, Orbit #1)
"Place of Meeting" (1953, Orbit #2)
"Elegy" (Feb 1953, Imagination, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"The Last Caper" (Mar 1954, F&SF)
"Keeper of the Dream" (1954, Time to Come)
"Mass for Mixed Voices" (May 1954, Science Fiction Quarterly)
"Hair of the Dog" (Jul 1954, Orbit #3)
"The Quadriopticon" (Aug 1954, F&SF)
"Black Country" (Sep 1954, Playboy)
"The Jungle" (Dec 1954, If, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"The Murderers" (Feb 1955, Esquire)
"The Hunger" (Apr 1955, Playboy)
"The Last Word" (with Chad Oliver, Apr 1955, F&SF)
"Free Dirt" (May 1955, F&SF)
"The New Sound" (Jun 1955, F&SF)
"The Crooked Man" (Aug 1955, Playboy)
"The Vanishing American" (Aug 1955, F&SF)
"Last Rites" (Oct 1955, If)
"A Point of Honor" / "I'll Do Anything" (Nov 1955, Manhunt)
"A Classic Affair" (Dec 1955, Playboy)
"Traumerei" (Feb 1956, Infinity Science Fiction)
"The Monster Show" (May 1956, Playboy)
"The Guests of Chance" (with Chad Oliver, Jun 1956, Infinity Science Fiction)
"You Can't Have Them All" (Aug 1956, Playboy)
"Last Night in the Rain" / "Sin Tower" (Oct 1956, Nugget)
"The Dark Music" (Dec 1956, Playboy)
"Oh Father of Mine" / "Father, Dear Father" (Jan 1957, Venture)
"The Love-Master" (Feb 1957, Rogue)
"The Man Who Made Himself" / "In His Image" (Feb 1957, Imagination, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"Night Ride" (Mar 1957, Playboy)
"The Customers" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"Fair Lady" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"The Infernal Bouillabaisse" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"Miss Gentilbelle" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"Nursery Rhyme" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"Open House" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"Tears of the Madonna" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"The Train" (Apr 1957, "The Hunger and Other Stories")
"A Death in the Country" / "The Deadly Will Win" (Nov 1957, Playboy)
"Anthem" (Apr 1958, "Yonder")
"Mother's Day" (Apr 1958, "Yonder")
"A World of Differents" (Apr 1958, "Yonder")
"The New People" (Aug 1958, Rogue)
"Perchance to Dream" (Oct 1958, Playboy, adaptare a unui episod Twilight Zone)
"The Intruder" (1959, excerpt of chapter ten of the novel)
"The Music of the Yellow Brass" (Jan 1959, Playboy)
"The Trigger" (Jan 1959, Mystery Digest)
"Sorcerer's Moon" (Jul 1959, Playboy)
"The Howling Man" (Nov 1959, Rogue, adaptare a unui episod  Twilight Zone)
"Buck Fever" (Mar 1960, "Night Ride and Other Journeys")
"The Magic Man" (Mar 1960, "Night Ride and Other Journeys")
"The Neighbors" (Mar 1960, "Night Ride and Other Journeys")
"Song For a Lady" (Mar 1960, "Night Ride and Other Journeys", adaptare a unui episod  Twilight Zone)
"Gentlemen, Be Seated" (Apr 1960, Rogue, adaptare a unui episod  The Twilight Zone ca dramă radio)
"Three Thirds of a Ghost" / "The Baron's Secret" (Aug 1960, Nugget)
"Blood Brother" (Apr 1961, Playboy)
"Mourning Song" (1963, Gamma #1)
"Something in the Earth" (1963, Gamma #2)
"Auto Suggestion" (1965, Gamma #5)
"Insomnia Vobiscum" (1982, "Best of Beaumont")
"My Grandmother's Japonicas" (1984, Masques #1)
"Appointment with Eddie" (1987, "The Howling Man")
"The Carnival" (1987, "The Howling Man")
"The Crime of Willie Washington" (1987, "The Howling Man")
"The Man with the Crooked Nose" (1987, "The Howling Man")
"To Hell with Claude" (cu Chad Oliver, 1987, "The Howling Man")
"The Wages of Cynicism" (1999)
"Adam's Off Ox" (2000, "A Touch of the Creature")
"Fallen Star" (2000, "A Touch of the Creature")
"A Friend of the Family" (2000, "A Touch of the Creature")
"The Indian Piper" (2000, "A Touch of the Creature")
"The Junemoon Spoon" (2000, "A Touch of the Creature")
"Lachrymosa" (2000, "A Touch of the Creature")
"A Long Way from Capri" (2000, "A Touch of the Creature")
"Moon in Gemini" (2000, "A Touch of the Creature")
"Mr. Underhill" (2000, "A Touch of the Creature")
"The Pool" (2000, "A Touch of the Creature")
"Resurrection Island" (2000, "A Touch of the Creature")
"The Rival" (2000, "A Touch of the Creature")
"Time and Again" (2000, "A Touch of the Creature")
"With the Family" (2000, "A Touch of the Creature")
"I, Claude" (cu Chad Oliver)
"The Rest of Science Fiction" (cu Chad Oliver)

Colecții de povestiri
The Hunger and Other Stories (Apr 1957)
Yonder (Apr 1958)
Night Ride and Other Journeys (Mar 1960)

Antologii de ficțiune scurtă
The Magic Man (1965) – nine from Hunger, three from Yonder, six from Night Ride
The Edge (1966) – three from Yonder, eight from Night Ride
Best of Beaumont (Nov 1982) – four from Hunger, eight from Yonder, six from Night Ride, four never before anthologized
Selected Stories (1988) – nine from Hunger, three from Yonder, eight from Night Ride, one from Best, eight never before anthologized
The Howling Man (1992) – reprint of Selected Stories
A Touch of the Creature (2000) – fourteen previously unpublished/unfinished stories
Perchance to Dream (2015)

Film
Tradita (1954)
Queen of Outer Space (1958)
Ursula (1961, based on the short story "Miss Gentilbelle")
Night of the Eagle (1962) U.S. title Burn, Witch, Burn! (screenplay co-written with Richard Matheson and George Baxt based on the novel Conjure Wife by Fritz Leiber).
Premature Burial (1962)
The Wonderful World of the Brothers Grimm (1962)
The Intruder (1962, based on the novel)
The Haunted Palace (1963)
7 Faces of Dr. Lao (1964)
The Masque of the Red Death (1964)
Mister Moses (1965)
Journey Into Darkness (1968, based on the short story "The New People")
Brain Dead (1990) (postum, pe baza scenariului său)
Miss Gentilbelle (2000)

Romane
Run from the Hunter (1957, ca Keith Grantland, w/ John E. Tomerlin)
The Intruder (1959)

Nonfiction
Remember? Remember? (1956, essays on American pop culture between the world wars)
Omnibus of Speed: An Introduction to the World of Motorsport (1958, with William F. Nolan)

Benzi desenate
The Mystery of Whalers' Cove Mickey Mouse #43 (1955) [w/ William F. Nolan]
The Mystery of Diamond Mountain Mickey Mouse #47 (1956) [w/ William F. Nolan]

Bibliografie suplimentară
 Running from the Hunter: The Life and Works of Charles Beaumont, de Lee Prosser, (1996), .
 California Sorcery, editată de William F. Nolan și William Schafer.
 The Work of Charles Beaumont: An Annotated Bibliography & Guide, de William F. Nolan.

Referințe și note

Legături externe
 Bibliograpical information

 The Comic World Fortnight May 1955
George Clayton Johnson interview in the Archive of American Television

Vezi și
Listă de autori de literatură științifico-fantastică

Nașteri în 1929
Decese în 1967
Scriitori americani de literatură de groază
Scriitori americani de literatură științifico-fantastică

Charles Beaumont


Glendale est une banlieue de la ville de Wainuiomata, qui elle-même est une partie de la cité de Lower Hutt, située dans le sud de l'Île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
Elle est entourée au nord par la localité de Arakura, au sud par Homedale, au sud-ouest par Fernlea et à l'ouest par Parkway.

Voir aussi

 Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Ville en Nouvelle-Zélande
Banlieue
Région de Wellington

Glendale (Nouvelle-Zélande)


Um málsóknarumboð eru engin almenn lög, heldur fáein lagaákvæði, þar sem ráðgert er að því megi eða skuli beita við ákveðnar aðstæður, en að öðru leyti helgast heimildir til notkunar málsóknarumboðs af fremur þröngum venjum, sem eru yfirleitt bundnar við ákveðin svið. Þá eru engar almennra reglur í löggjöf um heimildir málsóknarumboðsmanns til aðgerða fyrir umbjóðanda sinn.

Dæmi um tilvik, þar sem málsóknarumboð styðst beinlínis við fyrirmæli laga, verða einkum fundin á vettvangi vinnulöggjafar, en af því sviði má benda á reglur umboð stéttarfélaga og félag atvinnurekanda til að reka mál aðildarfélaga sinna eða félagsmanna fyrir Félagsdómi, sbr. 45. gr. laga nr. 80/1938, svo og sambærilegar reglur í 26. og 27. gr. laga nr. 94/1986 um kjarasamninga opinberra starfsmanna. Í þessum tilvikum verður að ætla að tilgangur umboðsins sé að tryggja að viðkomandi samtök gæti hagsmuna allra félagsmanna sinna í senn. Fáein önnur dæmi eru til af lagaákvæðum, þar sem kveðið er á um málsóknarumboð, en lítið reynir á þau í framkvæmd. Í því sambandi má benda á reglur í 13. gr. siglingalaga nr. 34/1985, þar sem mælt er fyrir um málsóknarumboð skipstjóra til að gæta hagsmuna útgerðar skips í málum út af atriðum, sem varða það.

Engar almennar takmarkanir eru á því hverjum verði veitt málsóknarumboð, svigrúm er til þess háð sakarefninu hverju sinni. Í sumum tilvikum er lögákveðið að málsóknarumboð verði veitt tilteknum umboðsmanni í vissum tegundum mála, en þegar heimildir til að beita málsóknarumboði helgast af venjum virðist misjafnt hvort þær eru bundnar við ákveðna umboðsmenn eða ekki.

Sá grundvallarmunur er á málflutninsumboði og málsóknarumboði að málflutningsumboðsmaður kemur fram af hálfu aðila, sem er nafngreindur í máli og er ekki kenndur við umboðsmann sinn í heiti máls eða á annan hátt, en á hinn bóginn ríkir sú venja að annaðhvort komi málsóknarumboðsmaður fram í eigin nafni í máli án þess að umbjóðandi hans sé nokkru sinni nafngreindur eða mál hefur heiti, sem ber með sér að málsóknarumboðsmaður reki það "fyrir hönd" eða "vegna" nafngreinds umbjóðanda síns. Í tilfelli málsóknarumboða er því staðan sú að umboðsmaðurinn er samkenndur við umjóðanda sinn í ríkara mæli en þegar málflutningsumboði er beitt.

Sögulegt samhengi
Í réttarsögulegu samhengi má benda á að málsóknarumboð fór að tíðkast erlensi á fyrri öldum til að koma fram hjá reglum um málflutningsumboð og þeim takmörkunum, sem leiddu af þeim reglum um hverjum yrði veitt umboð til að flytja mál. Málsóknarumboð hefur þannig lengi haft á sér þann blæ að það sé óvelkomin leið til að víkjast undan reglum um einkarétt lögmanna til að taka að sér málflutning fyrir aðra. Hér á landi hefur ekki verið amast við málsóknarumboði í sama mæli og í sumum öðrum löndum, en í einhverjum tilfellum hefur verið reynt að koma í veg fyrir notkun þess erlendis með lögum. Hérlendis hefur málsóknarumboð verið umborið í framkvæmd í nokkrum mæli, utan lögboðinna tilvika. Þessi bakgrunnur málsóknarumboða veldur þó þeirri tilhneigingu í framkvæmd að heimildir til að beita málsóknarumboði verði skýrðar þröngt.

Heimildir

Lögfræði
Einkamálaréttur
Málflutningur
Umboðsmenn

Málsóknarumboð


An Cymbidium induratifolium in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Zhong Jian Liu ngan J.N.Zhang. An Cymbidium induratifolium in nahilalakip ha genus nga Cymbidium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cymbidium

Cymbidium induratifolium


Arapaho er et folk af Amerikas oprindelige folk, der historisk set levede på prærien i nutidens Colorado og Wyoming. De var nært allieret med cheyennerne og havde endvidere forbindelse med lakota og dakota. Arapaho-sproget (Heenetiit) er et algonkinsk sprog nært beslægtet med gros ventre (ahe/a'ananin), der blev talt af folket med samme navn, som menes at være en tidlig udløber af arapahoerne. Andre præriefolk som cheyenne og blackfoot, hvis sprog også er algonkinske, taler sprog, der er ret forskellige fra arapaho.

Arapahoerne tilsluttede sig Fort Laramie traktaten (1851). I 1850'erne dannede arapahogrupper to divisioner: nordlige og sydlige arapaho. Siden 1878 har nordlige arapaho levet sammen med østlige shoshone i Wind River-indianerreservatet i Wyoming og anerkendes af de føderale myndigheder. Sydlige arapaho lever sammen med sydlige cheyenne i Oklahoma. Disse to stammer er ligeledes anerkendt af de føderale myndigheder som fælles gruppe.

Kultur

Religion
Soldansen var arapahoernes vigtigste ceremoni og blev kaldt "offerhytten" af dem selv.

Referencer

Litteratur

Oprindelige amerikanere i USA

Arapaho


Khasan Iragiyevich Yandiyev (en  ; , Almaty, Kazakhstan - , Karaboulak) est un juge russe, chef adjoint de la Cour suprême d'Ingouchie. Il a présidé les procès d'un certain nombre de responsables gouvernementaux corrompus et de fondamentalistes et rebelles islamiques en Ingouchie, l'une des provinces les plus pauvres et les plus troublées de Russie.

Jeunesse et études
Khasan Yandiyev nait dans une famille ingouche à Almaty, en République socialiste soviétique kazakhe (aujourd'hui Almaty, Kazakhstan) ; après l'insurrection de 1940-1944 en Tchétchénie, le gouvernement soviétique a forcé des centaines de milliers de Tchétchènes et d'Ingouches à se déplacer vers l'Asie centrale. En 1980, il est diplômé de l'Institut pédagogique d'État d'Andijan en Ouzbékistan, où il a étudié l'éducation physique. Il est entraîneur de lutte jusqu'en 1986, date à laquelle il obtient un diplôme en droit de l'Université d'État de Tachkent.

Assassinat
Khasan Yandiyev est tué le 13 avril 2008, alors qu'il change un pneu près de la ville ingouche de Karaboulak. Il a 52 ans au moment de sa mort. La police pense qu'il a été tué par un tireur d'élite ou des assaillants armés d'un fusil d'assaut muni d'un silencieux, puisque personne dans le secteur n'a entendu de coup de feu. Les autorités russes et ingouches ont blâmé les fondamentalistes islamiques locaux, ainsi que les rebelles islamiques de la Tchétchénie voisine. Les opposants au gouvernement ont blâmé les politiques inefficaces et répressives de l'Ingouchie au regard de l'augmentation des attaques.

Le successeur de Khasan Yandiyev au poste de juge en chef adjoint à la Cour suprême, Aza Gazgireeva, a elle aussi été assassinée le 10 juin 2009, 18 mois seulement après l'assassinat de Khasan Yandiyev.

Références

Juge russe
Mort assassiné en Russie
Décès en avril 2008
Naissance en juillet 1948
Décès à 59 ans

Khasan Yandiyev


Maksim Mihajlovič Mihajlov (Kuzmolovski, 19. ožujka 1988.) ruski je odbojkaš, igrač kazanjskog Zenita i ruske odbojkaške reprezentacije.

Europski prvaci u odbojci
Ruski odbojkaši

Maksim Mihajlov