Marino Perani (27. oktober 1939 - 18. oktober 2017) var en italiensk fodboldspiller (angriber).

Perani tilbragte størstedelen af sin karriere i hjemlandet, hvor han i hele 14 år var tilknyttet Bologna FC. Han vandt ét italiensk mesterskab og to Coppa Italia-titler med klubben.

For det italienske landshold spillede Perani fire kampe. Han var med i truppen til VM 1966 i England og spillede to af italienernes kampe i turneringen.

Titler
Serie A
 1964 med Bologna

Coppa Italia
 1970 og 1974 med Bologna

Referencer

Eksterne henvisninger

Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1966
Fodboldspillere fra Italien

Marino Perani


Fresnedo de Teverga (en asturiano y oficialmente Fresnéu) es un pequeño pueblo del municipio de Teverga, al sur del Principado de Asturias, a los pies de la cordillera Cantábrica. Entre sus lugares de interés destacan la cueva de la Huerta, la segunda en extensión del Principado, los Abrigos y Pinturas Rupestres de la Edad de Bronce y el comienzo de la Edad de Hierro y la casa de los Álvarez-Prida, un perfecto ejemplo de arquitectura nobiliaria del municipio.

Lugares de interés

Cueva Huerta

La Cueva Huerta es una cueva de interés hidrogeológico y biológico situada a 1 km de Fresnedo en el desfiladero del río Sampedro. Fue declarada Monumento Natural en 2002 y cuenta con un singular conjunto kárstico. Es la segunda cueva asturiana por el desarrollo total de sus galerías (14,5 km).

Abrigos y Pinturas Rupestres

Ubicados en las montañas cercanas al pueblo de Fresnedo, datan de la Edad del Bronce y el comienzo de la Edad de Hierro y con más de 50 figuras en las que se representan figuras humanas o cápridos, entre otras. Se encuentran los siguientes abrigos: abrigo de Cochantoria, el abrigo de la Cuesta el Paso, el abrigo del Ganado, la cueva del Ganado o el abrigo de Trechacueva.

Casa de los Álvarez-Prida

La casa de los Álvarez-Prida se encuentra en Fresnedo. Fue construida alrededor del  por la familia Álvarez-Prida, los hidalgos del pueblo. Hoy en día es propiedad de María Rosa de Madariaga y Álvarez-Prida. Aunque se supone que el edificio data del , el lugar pudo albergar anteriormente una villa romana.

Durante su historia, el edificio ha sufrido numerosas reformas. La más importante de ellas fue la de 1890, que realizada por el político asturiano Emilio Álvarez-Prida Arias, transformó radicalmente la fachada principal, sustituyendo los pequeños ventanucos por balcones y el palomar por una galería. También el interior de la casa fue remodelado; en el primer piso, se hizo un comedor  y un despacho; en el segundo, se construyó una sala y varios dormitorios. Además, se construyó una panera.

Véase también
 Teverga
 Asturias

Referencias

Localidades de Teverga
La Carrozal

Fresnedo (Teverga)


Ernst Liebermann (n. 9 mai 1869, Langemüß din Mieningen – d. 11 februarie 1960, Beuerberg (Eurasburg), Bavaria Superioară) a fost un pictor, grafician și ilustrator german.

Liebermann a urmat cursurile Academiei de Arte din Berlin în perioada 1890 - 1898, avându-l ca profesor pe Josef Scheurenberg. A făcut călătorii de studii în Germania, Italia și Paris. A pictat la Langemüß și din anul 1897 la München, unde a realizat și ilustrații de carte. A ilustrat în anul 1904, cartea fraților Grimm, Prințul Broască (The Frog Prince), în stilul Art Nouveau și o serie de cărți ale editorului Josef Scholz. A ilustrat antologia Kindersang - Heimatklang apărută în anul 1907. În anul 1925, a realizat ilustrații color la cartea Der Wolkenkonig a lui Albert Sixtus.

Ernst Liebermann a creat numeroase litografii cu peisaje urbane și rurale, iar mai târziu s-a dedicat picturii. A făcut portrete impresioniste, nuduri și peisaje în brunuri de impact romantic. A realizat picturi monumentale pe plafoanele din Kirchheim, lângă Erfurt. Opera lui Liebermann este una reprezentativă și nudurile lui reflectau conceptul naționalist socialist al artei. A participaat la marile expoziții de artă germană din Casa de Artă din München. La finalul celui de al doilea război mondial, Hitler l-a trecut în lista Gottbegnadeten ca fiind cel mai important pictor german.

Sporadic, Ernst Liebermann a lucrat la revista Jugend din München. A fost membru al juriului și primul secretar al federației de artiști din Bavaria. A fost președintele Asociației Artiștilor și membru al Luitpoldgruppe din München.

Ca membru al Deutscher Kunstlerbund, Liebermann a participat constant cu lucrări la galeriile Glaspalast și a primit în anul 1913 a doua medalie de aur. Picturile sale se găsesc astăzi la Städtische Galerie Rosenheim și în alte muzee.

Note

Legături externe
 Ernst Liebermann auf www.artroots.com

Nașteri în 1869
Decese în 1960
Nașteri pe 9 mai
Decese pe 11 februarie
Pictori germani din secolul al XIX-lea
Pictori germani din secolul al XX-lea

Ernst Liebermann


Haanja højland (estisk: Haanja kõrgustik) er en landskabelig region i det sydøstlige Estland.

Højlandet hæver sig op til en højde af ca. 160 meter over grundfjeldet i form af aflejringer fra sidste istid (Weichsel-istiden). Der kan udskilles 5 forskellige morænelag som med deres mellemliggende lag af sand, grus og ler i lagtykkelse kan nå 180 meter.

Højlandet strækker sig ind i Letland og Rusland. I Letland er der kendt for at være et område med Alūksne højland (også kendt som det østlige Vidzeme højland).

Beskrivelse

Haanja højland er både absolut og relativt Estlands højest liggende område. Det omfatter et areal på ca. 2.500 km2. Det absolut højeste punkt er Suur Munamägi - 318,1 m. Landskabet præges af et relief dannet af isen med den centrale del mere end 250 m over havet og med terrænhældninger på 12-30° (stedvis 40°). Hældningerne skabes af kløfter mmed dybder på over 8 meter. Fra det centrale højland udgår gamle afsmeltningsrender for isen: Kütiorg, Pärlijõe, Rõuge og Piusa org (org=dal). Foruden det centrale højland findes lokale højdepunkter, mellem hvilke løber Piusa jõgi (dvs. å) og hvor byen Vastseliina alevik ligger.

Haanja højland afgrænses mod vest af Hargla lavning og mod nord af Võru-Petseri dal, der begge præges af moseland. Der findes omkring 170 søer og vandhuller, hvilket dog kun udgør en brøkdel af de oprindeligt eksisterende. Mange er tilgroede, og her findes tørvelag på op til 16,7 meters tykkelse.

Haanja højlands højeste punkter
 Suur Munamägi 318 m
 Vällamägi 304 m
 Kerekunnu mägi 296 m
 Tsälbämägi 293 m
 Rohtõsuu mägi 289 m
 Haragamägi 289 m
 Papisöödü mägi 288 m
 Kivestmägi 288 m
 Mustikmägi 286 m
 Vänni Kõrgõmägi 285 m

Klima
Haanja højland har en gennemsnitlig temperatur i juni på 14,0-15,0 °C og i december på ÷5,0 °C. Som regel bliver sneen liggende til begyndelsen af april måned. Der falder i gennemsnit over 650 mm nedbør (gns for årene 1966-1985).

Haanja højland udgør en del af søen Peipsis afvandingsområde.

Fredning
92 km2 af Haanja højland blev fredet ved landskabsfredning i 1979.

Noter

Litteratur
 Eesti A&O; Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1993;
 Anto Raukas: Eesti Loodus; Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1995;

Estlands geografi

Haanja højland


Als Asbāb an-nuzūl ( oder 'Offenbarungsanlässe') werden in der Koranexegese solche Berichte bezeichnet, die den historischen Anlass (sabab, Pl. asbāb) für die Offenbarung eines gegebenen Koranabschnitts, meist eines Koranverses, näher bestimmen. Als Berichterstatter tritt hierbei ein Prophetengefährte auf, und wie bei Hadithen geht dem Bericht üblicherweise eine Überliefererkette voraus.

Asbāb-an-nuzūl-Berichte, die einen der wichtigsten Textbestandteile von traditionellen Korankommentaren bilden, nennen das Ereignis aus dem Leben des Propheten, das zur Offenbarung des betreffenden Verses geführt haben soll, oft ergänzt durch die Angabe konkreter Personen und Orte, die dazu in Beziehung stehen. Einige dieser Berichte sind narrativ sehr stark ausgestaltet, was auf den Einfluss der frühislamischen Geschichtenerzähler (quṣṣāṣ) zurückzuführen ist. Am Ende des Berichts steht meist eine Formel wie: "Darauf offenbarte Gott …" mit nachfolgendem verkürzten Zitat des betreffenden Verses.

Birgit Krawietz erwähnt asbāb an-nuzūl als Bestandteil des iǧtihād der Gefährten Muḥammads. Dieser iǧtihād sei eine autonome Rechtsfindungsmethode gewesen, wobei die Kenntnis der Offenbarungsanlässe neben den maqāṣid und allgemeiner Kenntnis des Korans und der Sunna (spezieller der nuṣūṣ) eine Grundvoraussetzung zur Rechts- und Normenfindung dargestellt habe. Ṣaḥāba und tābiʿūn hätten, so Krawietz, gerade in der Erklärung von Koran und Sunna durch die besondere Kenntnis der Sprache, der juristischen Kompetenz und ihr Wissen um die asbāb an-nuzūl in den späteren tafsīr-Werken Spuren hinterlassen. In umfassenderen Kommentar-Werken wie demjenigen von at-Tabarī wird zu den einzelnen Versen häufig auch eine Vielzahl von Asbāb-an-nuzūl-Berichten mit unterschiedlichen Überliefererketten angeführt. Hierbei kommt es vor, dass der Grund für die Offenbarung eines Verses in den verschiedenen Berichten unterschiedlich angegeben wird. Dies hat zu Diskussionen unter den muslimischen Gelehrten geführt, wie mit solchen einander widersprechenden Asbāb-an-nuzūl-Überlieferungen umzugehen ist. Ibn Taimīya meint hierzu in seiner "Einführung in die Grundlagen der Koranexegese", dass in diesem Fall die unterschiedlichen Berichte trotzdem wahr sein könnten, weil die Möglichkeit bestehe, dass der betreffende Vers zweimal herabgesandt worden sei.

Ab dem 11. Jahrhundert begannen muslimische Gelehrte, die Asbāb-an-nuzūl-Berichte in diesem Thema gewidmeten Spezialwerken zusammenzuführen. Einer der ersten Gelehrten, der dies tat, war ʿAlī ibn Aḥmad al-Wāḥidī (st. 1075) aus Nischapur mit seinem Buch "Gründe der Offenbarung des Korans" (Asbāb nuzūl al-Qurʾān). Dies gilt als das klassische Asbāb al-nuzūl-Werk, allerdings behandelt es nur 83 Suren des Korans. Von einem gewöhnlichen Korankommentar unterscheidet es sich dadurch, dass es nur das auf Veranlassung der Offenbarungen bezügliche Material enthält. Für al-Wāḥidī sind gerade die Offenbarungsanlässe Grundvoraussetzung für ein Verständnis des Korans: "Eine Interpretation des Verses ist ohne die Kenntnis von dessen Text und dessen Offenbarungsanlass nicht möglich". Andrew Rippin setzt das sich verstärkende Interesse an den Asbāb-an-nuzūl mit dem Aufstieg des islamischen Traditionalismus im 11. Jahrhundert historisch in Beziehung. Große Popularität genossen auch die später verfassten Asbāb-an-nuzūl-Werke von Ibn Hadschar al-ʿAsqalānī (st. 1449) und as-Suyūtī (st. 1505), die darin zusätzliches Material aus den klassischen Tafsīr- und Hadith-Werken lieferten.

Asbāb-an-nuzūl-Berichte erfüllen auch eine wichtige Funktion in der juristischen Koranexegese. Sie dienen der Bestimmung des genauen Rechtsgrundes, der zur Anwendung einer gegebenen koranischen Norm führt. Fraglich ist allerdings, inwieweit die im Koran gegebene Norm von dem spezifischen historischen Kontext ablösbar ist. Grundsätzlich bestand in der Vormoderne eher die Tendenz, die Allgemeingültigkeit dieser Normen zu betonen. Sie kommt in der folgenden Sentenz zum Ausdruck, die in vielen rechtstheoretischen Zusammenhängen als Maxime dient: "Maßgeblich ist der allgemeine Wortlaut, nicht der besondere (Offenbarungs)anlass" (al-ʿibratu bi-ʿumūmi l-lafẓi lā bi-ḫuṣūṣi s-sabab). Ibn Taimīya schreibt hierzu in seiner "Einführung in die Grundlagen der Koranexegese":

Literatur
Arabische Asbāb-an-nuzūl-Literatur (in chronologischer Reihenfolge)
 ʿAlī ibn Aḥmad al-Wāḥidī: Kitāb asbāb nuzūl al-Qurʾān. Ed. Aḥmad Ṣaqr. Kairo 1969.
 ʿAlī ibn Aḥmad al-Wāḥidī: Kitāb asbāb nuzūl al-Qurʾān. Ed. Kamāl Basyūnī Zaghlūl. Beirut 1991.
 Šihāb ad-Dīn Ibn Ḥaǧar al-ʿAsqalānī: al-ʿUǧāb fī bayān al-asbāb. Ed. Aḥmad Farīd al-Mazīdī. Beirut 2004.
 Ǧalāl ad-Dīn as-Suyūṭī: Lubāb an-nuqūl fī asbāb an-nuzūl. Beirut: Dār Iḥyāʾ al-ʿUlūm 1978.

Studien
 Andrew Rippin: "The exegetical genre asbāb al-nuzūl. A bibliographical and terminological survey" in Bulletin of the School of Oriental and African Studies (BSOAS) 48 (1985) 1–15.
 Andrew Rippin: "Al-Zarkashī and al-Suyūṭī on the "occasion of revelation" material" in Islamic Culture 59 (1985) 243-58.
 Andrew Rippin: "The function of asbāb al-nuzūl in qurʾānic exegesis" in BSOAS 51 (1988), 1–20
 Andrew Rippin: "Occasions of Revelation" in Jane Dammen McAuliffe (Hrsg.): Encyclopaedia of the Qur'an. 6 Bde. Leiden 2001–2006. Bd. 3, S. 569–573.
 Hans-Thomas Tillschneider: Typen historisch-exegetischer Überlieferung. Formen, Funktionen und Genese des asbāb al-nuzūl-Materials. Ergon,  Würzburg 2011, ISBN 3-89913-861-9.
 Birgit Krawietz: Hierarchie der Rechtsquellen im tradierten sunnitischen Islam. Duncker & Humblot, Berlin 2002, ISBN 3-428-10302-5.

Einzelnachweise

Koran
Tafsir
Islamische Rechtstheorie

Asbāb an-nuzūl


L'ermitage de Bretzenheim est un ermitage entre Bretzenheim et Guldental. On le considère comme le seul monastère rupestre au nord des Alpes.

Histoire
Déjà à l'époque préhistorique, on a probablement creusé dans la roche un lieu de culte païen et à l'époque romaine, il sert comme mithraeum jusqu'au . Il connaît une reconsécration chrétienne au début de l'ère chrétienne, probablement entre le  et le . On le mentionne pour la première fois dans un document en 1043 sous la forme d'un autel consacré à cette époque. L'église de cette époque et celle construite plus tard, victime d'un éboulement en 1567, n'existe plus aujourd'hui, contrairement à l'habitation rupestre encore accessible aujourd'hui. Celui-ci a une superficie d'environ  et a parfois servi de couvent à un monastère ou à des ermites. La sécularisation a lieu pendant l'occupation française. Le dernier ermite meurt en 1827 à l'âge de 82 ans.

L'ermitage rupestre est retiré de la propriété de la Stiftung kreuznacher diakonie en 2019 et vendu à la commune de Bretzenheim. Le site peut être visité à tout moment. L'appartement rocheux ne peut être visité que dans le cadre d'une visite guidée.

Références

Source de la traduction

Abbaye en Rhénanie-Palatinat
Abbaye en ruines
Ermitage chrétien devenu monastère

Ermitage de Bretzenheim


Compendium Saxonis (også kendt som Abbreviatio Saxonis) er en sammendrag af Saxos Gesta Danorum, der er inkluderet i Chronica Jutensis. Den er omkring en fjerdedel af størrelsen på Gesta Danorum og er skrevet på latin.

Det antages at være skrevet af samme forfatter som Chronica Jutensis.

I sammendraget findes navnet Gesta Danorum, og det vides ikke, om Saxo også brugt dette navn på sit oprindelige arbejde.

Da det er et sammendrag, er en større del af det oprindelige arbejde skåret fra, hvilket nogle læsere har fundet frustrerende. Da forfatteren er mindre interesseret i krig og slag, er passager om disse emner ofte reduceret kraftigt.

Det oprindelige manuskript er gået tabt, men der findes fire forskellige håndskrevne kopier, såkaldt faksimiler, der er omkring hundrede år yngre. En blev skrevet af en munk fra Odense i 1431.

Latinske kopier findes på:
 Det Kongelige Bibliotek i København, Add.. 49 2o (1431)
 Det Kongelige Bibliotek, Don. Var. 139 4o (13/1400-tallet).
 Kungliga biblioteket i Stockholm, De la Gardie 44 4o (1400-tallet)
 Kungliga biblioteket i Stockholm, Skokloster 47 4o (1400-tallet)

Referencer
 M.CL.Gertz, "Scriptores Minores Historiæ Danice", G.E.C.Gad, 1917-1918
 Repertorium Chronicarum

Krøniker fra Danmark
Latinsk litteratur
Nordisk litteratur fra middelalderen

Compendium Saxonis


Bagalkot (en maratí: बागलकोट ) es una ciudad de la India, centro administrativo del distrito de Bagalkot, en el estado de Karnataka.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 535  a 532 km de la capital estatal, Bangalore, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2011 contaba con una población de 102 859 habitantes.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades de Karnataka

Bagalkot


Olaylar
 22 Temmuz - Falkirk Savaşı gerçekleşti.
 Marco Polo, Cenevizlilere esir düştü.

Doğumlar

Ölümler
 Smilets, İkinci Bulgar İmparatorluğu çarı

1298


Carl Kaiser ist der Name folgender Personen:

* Carl Kaiser (Unternehmer) (1859–1945), deutscher Handelsunternehmer
 Carl Kaiser (Eishockeyspieler) (Carl Joseph Kaiser; * 1927), kanadischer Eishockeyspieler
 Carl Kaiser (Politiker) (* 1949), liechtensteinischer Politiker (FBP)
 Carl Kaiser-Herbst (1858–1940), österreichischer Maler
 Carl-Christian Kaiser (1931–2019), deutscher Journalist
 Carl Gangolph Kaiser (1837–1895), österreichischer Architekt, siehe Carl Gangolf Kayser

Siehe auch:
 Karl Kaiser
 Carl Kayser
 Karl Kayser

Carl Kaiser


Olof Georg Rydeberg, né le  et mort le , est un acteur suédois.

Il a joué dans 75 films entre 1932 et 1981.

Biographie

Filmographie partielle

Comme acteur

 1933 : Chère Famille (Kära släkten) de Gustaf Molander
 1938 : Dollar
 1938 : Visage de femme
 1941 : Hem från Babylon
 1945 : Deux Êtres (Två människor) de Carl Theodor Dreyer
 1947 : Trafic de femmes
 1948 : Nu börjar livet de Gustaf Molander
 1952 : Pour les ardentes amours de ma jeunesse
 1953 : Le Pain de l'amour
 1957 : Nattens ljus de Lars-Eric Kjellgren : directeur
 1960 : Le Juge
 1967 : Sophie de 6 à 9
 1968 : L'Heure du loup (Vargtimmen) d'Ingmar Bergman
 1969 : Le Père (Fadern) de Alf Sjöberg

Récompenses et distinctions

 1963 : Prix Eugene O'Neill
 1970 : Médaille Litteris et Artibus
 1977 : Svenska Akademiens teaterpris

Notes et références

Liens externes

Naissance en juillet 1907
Décès en février 1983
Décès à 75 ans
Lieu de naissance inconnu
Lieu de décès inconnu
Acteur suédois de cinéma
Acteur suédois de télévision
Acteur suédois de théâtre
Naissance à Göteborg
Décès à Stockholm

Georg Rydeberg


Mübeccel Vardar (9 Ocak 1960, İstanbul - 27 Mayıs 2006, İstanbul), Türk tiyatro ve sinema oyuncusu.

Kariyeri
İstanbul Devlet Konservatuvarı Tiyatro Bölümünden mezun olan Mübeccel Vardar, Harold ve Maude adlı oyun ile Kenter Tiyatrosu'nda profesyonel oldu. Cyrano de Bergerac, Ölümü Yaşamak, Babalar ve Oğullar, Gönül Suçları, Şafak Yıldızları, Yarın Cumartesi, Kökler, Arzu Tramvayı, Nice Yıllar adlı oyunlarda rol aldı. Sanatçı, Tiyatro İstanbul'da da "Acaba Hangisi" adlı oyunda oynamıştı. Halit Refiğ'in Hanım ve en son Yavuz Turgul'un Gönül Yarası filmlerinde rol alan sanatçı; Çalıkuşu, Saat Saat Sabahın Dokuzu, Kuşlu Çorap, Önce Canan, Ayı, Uğurlugiller, Hastane, Dişi Kuş, Yabancı Damat adlı televizyon dizilerinde oynamıştı.

Ölümü
Vardar, bir süredir tedavi gördüğü akciğer kanseri nedeniyle, 27 Mayıs 2006 Cumartesi günü 46 yaşında öldü.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Mübeccel Vardar, Tiyatro İstanbul

1960 doğumlular
2006 yılında ölenler
Türk kadın tiyatro oyuncuları
Türk kadın dizi oyuncuları
Türk kadın sinema oyuncuları
Akciğer kanserinden ölenler
Zincirlikuyu Mezarlığı'na defnedilenler

Mübeccel Vardar


Ping kan henvise til:

 Ping (it) - et netværksværktøj
 Ping (flod) - en flod i Kina
 Ping - en figur skabt af Storm P, se Peter og Ping
 Ping - et lydsignal udsendt gennem vand af sonar

Ping


Hello, adieu, et nous au milieu () est une comédie dramatique américaine écrite par Ben York Jones et Amy Reed, réalisée par Michael Lewen et sorti à l'été 2022.

Le film, qui marque les débuts de Lewen en tant que réalisateur, est adapté du roman du même nom de Jennifer E. Smith et met en vedette Talia Ryder, Jordan Fisher et Ayo Edebiri.

Netflix a acquis les droits de distribution mondiaux du film.

Synopsis

Claire et Aidan ont conclu un pacte pour rompre avant la fac, sans regrets ni cœurs brisés. Et si un rendez-vous d'adieu épique donnait une dernière chance à l'amour ?

Fiche technique
 Titre original :
 Réalisation : Michael Lewen
 Scénario : Ben York Jones, Amy Reed, d'après un roman de Jennifer E. Smith
 Photographie : Bryce Fortner, Andrew Gordon
 Montage : Joe Landauer
 Musique : Jordan Fisher
 Production : Matthew Kaplan
 Production déléguée : Aubrey Bendix, Jordan Fisher, Chris Foss, Matthew Janzen, Ben York Jones, Max Siemers et Jennifer E. Smith
 Chef monteur : Joe Landauer
 Directeur de la photographie : Bryce Fortner et Andrew Gordon
 Pays de production : États-Unis
 Langue originale : anglais
 Format : couleur
 Genre : comédie dramatique
 Durée :
 Dates de sortie :
 États-Unis : 6 juillet 2022
 France : 6 juillet 2022

Distribution
 Jordan Fisher  : Aidan
 Talia Ryder  : Claire
 Nico Hiraga  : Scotty
 Ayo Edebiri  : Stella
 Jennifer Robertson  : Nancy
 Julia Benson : Claudia
 Sarah Grey : Collette
 Em Haine : Aubrey
 Patrick Sabongui  : Steve
 Djouliet Amara  : Tess
 Eva Day  : Riley
 Dalias Blake : Rick
 Sarah Hayward  : Deb
 Kyle Clark : Miles

 et carton de doublage français.

Production
En septembre 2020, Talia Ryder et Jordan Fisher rejoignent le casting du film, avec Michael Lewen qui fait ses débuts en tant que réalisateur, à partir d'un scénario de Ben York Jones et Amy Reed inspiré du roman du même nom de Jennifer E. Smith, avec Fisher commee producteur exécutif.

En octobre 2020, Ayo Edebiri, Nico Hiraga, Jennifer Robertson, Patrick Sabongui, Eva Day, Julia Benson, Dalias Blake, Sarah Grey et Djouliet Amara rejoignent également le casting.

Tournage
La photographie principale commence en octobre 2020.

Notes et références

Articles connexes

Liens externes

Film américain sorti en 2022
Comédie dramatique américaine
Film en anglais
Adaptation d'un roman américain au cinéma

Hello, adieu, et nous au milieu


أرمينوكوريون (Αρμενοχώριον) هي مدينة في فلورينا في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 1064 نسمة.

مراجع

أماكن مأهولة في فلورينا (مقاطعة)
مدن اليونان

أرمينوكوريون (فلورينا)


Michaela Ek (født d. 1. februar 1988 i Skövde) er en svensk håndboldspiller, der spiller for Ringkøbing Håndbold i Damehåndboldligaen. Hun har tidligere optrådt for Skövde HF i hjemlandet og Silkeborg-Voel KFUM.

Hun har også haft debut på det svenske A-landshold.

Eksterne henvisninger

 Michaela Ek - DHDb
 Michaela Ek præsenteret for hjemmepublikummet og erhvervsklubben
 Michaela Ek flytter til Danmark

Håndboldspillere fra Sverige
Håndboldspillere fra Skövde HF
Håndboldspillere fra Silkeborg-Voel KFUM
Håndboldspillere fra Ringkøbing Håndbold
Personer fra Skövde

Michaela Ek


Dario Cerrato (28 de septiembre de 1951) es un piloto de rally italiano que ha sido Campeón de Europa de Rally  en 1985 y 1987 y Campeón de Italia  en seis ocasiones: 1985, 1986, 1988, 1989, 1990 y 1991. Compitió al igual que otros pilotos italianos de la época, con diferentes vehículos Lancia: Lancia Delta Integrale, Delta S4, Lancia 037, así como en equipos satélite de Lancia, como el Jolly Club y el Martini Lancia.

Sus inicios como piloto fueron en 1975 con un Opel Ascona y hasta 1978 siguió compitiendo con otros modelos del Opel: Kadett GT/E y Ascona B. Ese año hace su debut en una prueba del mundial: el Rally de San Remo, a la que acudiría también en 1977 hasta 1980. En 1981 debuta en otras pruebas del mundial fuera de Italia: el Rally de Montecarlo y el Rally de Portugal con un Fiat 131 Abarth. Su mejor resultado mundialista fue un segundo puesto en San Remo de 1986 con un Lancia Delta S4, aunque la FISA anuló posteriormente los resultados de ese rally.

En 1985 comenzó a competir con Jolly Club, teniendo a Miki Bisasion como compañero de equipo. Ese año logra con el Lancia 037 Rally Evo II el campeonato de Europa. En 1986 gana por segunda vez el campeonato italiano con un Lancia Delta S4. En 1987 y tras la prohibición de los grupo B, cambia el S4 por un Lancia Delta HF 4WD de grupo A, otra vez con los colores de Jolly Club logrando su segunda corona europea. En el italiano no puede con Fabrizio Tabaton que ese año se llevaría el título nacional también con un Lancia Delta.

Entre 1988 y 1991 gana el campeonato italiano de manera consecutiva siempre con un Lancia Delta de Jolly Club patrocinado por la petrolera FINA y en 4 evoluciones diferentes: HF 4WD, Integrale e Integrale 16v. En esos años logra buenos resultados en el mundial sumando puntos para Lancia. En 1991 logró un tercer puesto en San Remo.

En 1993, cuando los Lancia Delta dejaron de ser competitivos, Cerrato dejó la competición, aunque hizo una aparición en 1997 en el  Challenge Prince Albert de Monaco con un Fiat Cinquecento, prueba que se realizaba en conjunto al Rally de Montecarlo.

Referencias

Enlaces externos
 ewrc-results.com

Pilotos de rally de Italia
Campeones del Campeonato Europeo de Rally
Pilotos de Jolly Club en el Campeonato Mundial de Rally
Nacidos en la provincia de Cuneo

Dario Cerrato


Rāmachandra veya daha sık kullanılan kısa ismiyle Rama (IAST'de rāma, राम (veya Sri Rama: श्रीराम) Devanagari'de) Vişnu'nun yedinci avatarıdır. Ayrıca Hinduizm'de Tanrı alametlerinin (görünüşlerinin) en önemlilerindendir. Hint mitolojisindeki efsanelerin ve Güney Asya ile Güneydoğu Asya'daki halk söylencelerinin en popüler karakterlerinden birisidir. Ramayana destanının baş kahramanıdır.

Mitolojik krallar
Ramayana
Vişnu
Vaişnavizm
Ramayana karakterleri

Rama (avatar)


بتمدة إحدى قرى مركز بنها التابع لمحافظة القليوبية بجمهورية مصر العربية.

التاريخ
قرية بتمدة من القرى القديمة، حيث وردت باسم «بتميدة» في أعمال الشرقية ضمن قرى الروك الصلاحي التي أحصاها ابن مماتي في كتاب قوانين الدواوين، كما وردت في أعمال الشرقية ضمن قرى الروك الناصري التي أحصاها ابن الجيعان في كتاب «التحفة السنية بأسماء البلاد المصرية». وفي العصر العثماني وردت في التربيع العثماني الذي أجراه الوالي العثماني سليمان باشا الخادم في عصر السلطان العثماني سليمان القانوني ضمن قرى ولاية القليوبية، وفي تاريخ 1228هـ/1813م الذي عدّ قرى مصر بعد المسح الذي قام به محمد علي باشا باسم «بتمدة» ضمن قرى مديرية القليوبية.

السكان
بلغ عدد سكان بتمدة 11,637 نسمة، حسب الإحصاء الرسمي لعام 2006.

انظر أيضاً
قائمة قرى محافظة القليوبية

مصادر

قرى بنها

بتمدة


Jan Krissler, plus connu sous son pseudonyme starbug, est un informaticien et hacker allemand. Il est surtout connu pour son travail sur la défaillance des systèmes d'identification biométriques, notamment la TouchID de l'iPhone.  Il est également un membre actif de la communauté des hackers allemands et européens.

Hacker

Démonstrations publiques de failles de sécurité

Empreintes biométriques d'éminents politiciens allemands

Wolfgang Schäube
En collaboration avec le Chaos Computer Club, Jan Krissler expose publiquement la reproduction des empreintes digitales du ministre de l'Intérieur de l'époque, Wolfgang Schäuble dans le but de protester et de démontrer la faiblesse de cette identification biométrique. Il photographie les empreintes sur un verre utilisé par Wolfgang Schäuble à l'aide d'un appareil photo numérique et la modifie numériquement pour cet exercice.   Auparavant, le ministère de l'Intérieur Schäubles avait introduit des passeports biométriques qui comprenaient une copie numérique de l'empreinte digitale du titulaire.

Ursula von der Leyen
En 2014, il affine l'attaque en reproduisant l'empreinte digitale de la ministre de la Défense Ursula von der Leyen à partir d'une photo de presse haute résolution. L'attaque est présentée lors du Chaos Communication Congress de 2014.

Angela Merkel
À partir de photos hautes résolution d'Angela Merkel, il parvient à extraire son empreinte d'iris. Il démontre comment il est aisé d'extraire des empreintes d'ris, notamment de femmes et d'hommes politiques car les visages sont exposés en haute résolution.

Vulnérabilité de systèmes
En 2017, il parvient à répliquer une empreinte d'iris sur la nouvelle génération de smartphone Samsung Galaxy.

En 2018, il déjoue l'identification biométrique basée sur la reconnaissance veineuse en 2 dimensions de Hitachi et Fujitsu.

Recherche
Outre ses activités et ses articles populaires publiés en tant qu'activiste, Jan Krissler est avant tout un scientifique. Ses premiers travaux portaient sur la sécurité des systèmes biométriques. Plus tard, Jan Krissler étudie les fondements des systèmes à fibres optiques   et le développement de nouvelles attaques sur les cartes à puce.

À partir de 2014, il concentre ses travaux sur les nouvelles méthodes d'attaque des systèmes d'identification biométriques. Il est internationalement reconnu pour ses recherches sur les risques émanant des caméras haute résolution des smartphones qui permettaient de voler secrètement des empreintes digitales. Les lacunes des systèmes de paiement biométriques constituent un autre domaine de ses travaux de recherches.

Actuellement, Jan Krissler est assistant de recherche à la l'Université technique de Berlin et travaille avec le groupe de recherche dirigé par Jean-Pierre Seifert.

Références

Voir aussi

Article connexe
 Chaos Computer Club
 Chaos Communication Congress
 Biométrie
 Reconnaissance veineuse

Liens externes

 Google scholar

  Die Datenschleuder magazine du CCC
  Radio du CCC
  Fondation Wau Holland
  Haecksen

Scientifique allemand
Personnalité allemande de l'informatique
Hacking (sécurité informatique)
Biométrie

Jan Krissler


Frane Baće (Pakoštane, 3. listopada 1911. – Zagreb, 28. svibnja 1993.) bio je hrvatski slikar i grafičar.

Životopis
Akademiju likovnih umjetnosti u Zagrebu završio je 1934. godine. Bio je vrstan pedagog, organizator i aktivan djelatnik Udruženja likovnih umjetnika Hrvatske. Bio je profesor na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu, na odsjeku grafike (1956. – 1982.), gdje je zajedno s Marijanom Detonijem 1956. osnovao Grafički odjel s dodiplomskim i postdiplomskim studijem. Iste godine bio je uz Vilka Glihu Selana i Ivana Švertaseka suosnivač Radionice za obradu plemenitih metala pri Školi primijenjenih umjetnosti u Zagrebu (danas Radionica primijenjenih umjetnosti d.d.). Uz grafiku i slikarstvo bavio se dizajnom stakla, obradom plemenitog metala, ilustracijama i opremom knjiga. Na Akademiji likovnih umjetnosti radio je sve do umirovljenja 1982.

Izvori

Hrvatski slikari
Hrvatski grafičari

Frane Baće


Mohammad Sharif (born 1933 in Nepal), was the head of the Youth Unit, Centre for Social Development and Humanitarian Affairs at the United Nations from 1979 to 1987 and then became in charge of 3 sections:  disability, ageing and youth sections. He was also the Executive Secretary of International Youth Year

During International Youth Year Sharif represented the UN at a number of International Conferences in the capacity as the personal representative of the Secretary General of the UN. Among the few conferences where he played this role (mentioned in the Secretary General's Report to the UN on IYY in 1985) are the UNESCO's World Youth Congress and the International Youth Year Conference on Law.

He graduated from Patna University in India and completed a PhD at Iowa State University in 1969. He was formerly an official in the Nepalese government and an advisor to the King. He played a key role in the establishment of that country's national airline.

References

1933 births
Living people
Iowa State University alumni

Mohammad Sharif (United Nations)


تاروت قرية تقع في جنوب غربي من ليبيا، وتبعد عن مدينة طرابلس العاصمة 750 كلم. تعتبر من أقدم القرى في منطقة وادي الشاطئ وهي منطقة جبلية وخصوصا تاروت القديمة حيث تحيط بها الجبال من ثلاث اتجاهات وهي تنقسم إلى ثلاث مناطق. تاروت القديمة وتاروت الجديدة وتاروت الشعبية. وتتميز بتنوع تركيبتها من صخور نارية إلى صخور رملية يتمازج بها الجبل مع الرمال.ويوجد إلى الآن وبكامل ملامحها أول منطقة تعمر في هذه القرية حيث كان تبنى المساكن بالطين وهو عبارة عن مسكن بسيط لما تحتاجه متطلبات الحياة الضرورية وكان أغلب هذه المساكن توجد به غرفة في الأعلى يصعد إليها بسلم تسمى (الغرفة) وتتميز بتلاصق مبانيها لتشكل مع بعضها زقاقات عشوائيه.

أصل التسمية
أغلب سكان تاروت كانوا يعتقدون أن اصل التسمية تارقي (طوارق) وهو ما يعني في لغتهم (القايلة) أي فترة الظهيرة حيث ترتفع درجه الحرارة. إلا أن هذا الرأي لا يستند إلى تحليل علمي. وهناك رأي آخر يرجع إلى أن أصل التسمية فينيقي حيث كان يرمز إلى الآلهة عشتروت نظراً لوجود كثير من النقوش الفنيقية بوضوح على الصخور في وادي تاروت وفي جبل الحساونة القريب منها بحوالي 15 كلم.
وهناك من راي اخر يرجع اصل تسمية تاروت  الي توارت ..اي انها توارت عن الانظار..فالقادم اليها  لايمكنه رويتها لانها تقع في منطقة منخفضه هذا اولا .وتانيا لانها تحيط بها الجبال من جميع الاتجاهات فلا يمكن رويتها من بعيد..
يبلغ عدد سكان تاروت من 2500 إلى 3500 نسمة.

انظر أيضا
 تاروت (جزيرة في الخليج العربي)

أماكن مأهولة في ليبيا

تاروت (ليبيا)


Valentina Costa Biondi née le  en Argentine, est un joueuse argentine de hockey sur gazon. Elle joue avec l'équipe nationale argentine de hockey sur gazon, remportant la médaille d'argent aux Jeux olympiques d'été de 2020.

Carrière
En 2019, Costa Biondi a été appelée dans l'équipe nationale féminine senior. Elle a concouru dans l'équipe qui a terminé quatrième de la Ligue professionnelle 2019 à Amsterdam.

Elle a remporté une médaille d'or aux Jeux panaméricains de 2019 à Lima.

Références

Liens externes

Joueuse argentine de hockey sur gazon
Naissance en septembre 1995
Médaillée d'argent olympique argentine
Joueuse de hockey sur gazon aux Jeux olympiques d'été de 2020

Valentina Costa


Fenerbahçe, Kadıköy'de yer alan parktır. Fenerbahçe Adasının büyük kısmını oluşturan parkta piknik alanları, kafeler ve denize inen merdivenler mevcuttur. Park, 1990 yılında Çelik Gülersoy tarafından ele alınarak bugünkü hâline getirilmiştir.

Fenerbahçe Çeşmeleri

Parka 1967'de iki çeşme konuldu. Bu çeşmelerden büyük olanı yontulmuş taşlarla yapılmış bir çatının altına inşa edilmiştir. Çeşmenin ayna taşı da mermer malzemesi kullanılarak yapılmıştır. Birinci çeşmeden daha küçük olan çeşmede de eski bir yapıdan çıkarılmış işlemeli ayna taşı ve yalak kullanılmıştır.

Galeri

Kaynakça

Kadıköy'deki parklar
Park

Fenerbahçe Parkı


József Szinnyei () a fost un bibliograf, bibliotecar și istoric literar maghiar, care a fost ales membru corespondent al Academiei Maghiare de Științe, membru al Societății Kisfaludy și membru de onoare al Societății Petőfi. A fost tatăl istoricului literar Ferenc Szinnyei și al lingvistului József Szinnyei și bunic al medicului József Szinnyei, toți trei membri titulari ai Academiei Maghiare de Științe .

Biografie
S-a născut la 18 martie 1830, sub numele József Ferber, pe malul dunărean stâng (nordic) al orașului Komárom din Regatul Ungariei. Orașul aflat pe ambele maluri ale Dunării a fost divizat în 1918 între Ungaria și Cehoslovacia, iar porțiunea de pe malul dunărean stâng a devenit orașul Komárno din Slovacia. Szinnyei a absolvit studiile gimnaziale în orașul său natal, apoi a urmat studii universitare la Pesta și la Győr, învățând în acea perioadă limbile slovacă și franceză.

În 1848 s-a alăturat trupele revoluționare maghiare și a participat la Războiul de Eliberare al Ungariei. A fost membru al garnizoanei maghiare (conduse de generalul György Klapka) care a apărat orașul Komárom și a beneficiat de amnistia generală acordată de autoritățile militare austriece. Mai târziu, a locuit la cumnatul său, Zsigmond Beöthy, unde a lucrat și a învățat alte limbi străine. În 1853 s-a căsătorit. A trăit apoi o perioadă la Pozsony, iar mai târziu s-a mutat la Budapesta.

Szinnyei a lucrat la Biblioteca Universitară din Budapesta (ELTE) în perioada 1872-1888 și apoi la Muzeul Național al Ungariei în perioada 1888-1913. Lucrarea sa principală este Magyar írók élete és munkái ("Viața și opera scriitorilor maghiari"), publicată între anii 1891 și 1914 în 14 volume cu un număr total de aproximativ 10.500 de pagini; această operă monumentală cuprinde biografiile a aproximativ 30.000 de publiciști maghiari: poeți, prozatori, dramaturgi, filozofi, oameni de știință, teologi, jurnaliști etc. și o listă a lucrărilor publicate de ei.

A murit la 9 august 1913 în Budapesta.

Lucrări (selecție)

 Magyar írók élete és munkái ("Viața și opera scriitorilor maghiari")
 Hazai és külföldi folyóiratok magyar tudományos repertóriuma ("Repertoriul revistelor științifice maghiare din țară și din străinătate") , 3 vol., 1874, 1885
 Magyarország természettudományi és mathematikai könyvészete 1472-1875 ("Bibliografia studiilor de matematică și științe naturale din Ungaria în perioada 1472-1875"), 1878
 Komárom 1848-49-ban ("Komáromul în anii 1848-1849"), 1887, reeditată în 1999
 A komáromi magyar színészet története ("Istoria teatrului maghiar din Komárom"), 1881

In memoriam
 biblioteca districtuală și o stradă din Komárno îi poartă numele
 placă memorială în Komárno
 premiul "Szinnyei József" din 1992

Note

Legături externe
 Katolika leksikono

Nașteri în 1830
Decese în 1913
Bibliografi maghiari
Membri ai Academiei Maghiare de Științe

József Szinnyei (bibliograf)


මියන් මොහොමඩ් අස්ලාම් (උපත 1949 අප්‍රේල් 1) යනු පකිස්ථාන හිටපු ක්‍රිකට් විනිසුරුවෙකි . ඔහු 1984 සහ 2001 අතර ටෙස්ට් තරඟ අටකට සහ 1982 සහ 2002 අතර එක්දින තරඟ 18කට සහභාගී විය. ඔහු ලාහෝර්හි මුස්ලිම් ජිම්කානා හි ප්‍රධාන සංවිධායක ලෙස කටයුතු කර ඇත.

ඔහුගේ සොහොයුරා වන මියන් පර්වේස් අක්තාර් ලාහෝර්හි මුස්ලිම් ජිම්කානා හි තරඟ තීරකයෙකු සහ පුහුණුකරුවෙකු විය.

යොමු කිරීම්

ජීවමාන ජනයා
1949 උපත්

මොහොමඩ් අස්ලාම්


Portretul unui gentilom este o pictură în ulei pe pânză realizată în jurul anului 1535 de Lorenzo Lotto, acum în Galeria Borghese din Roma. Prima dată apare în registrul scris în 1790, când este menționat într-un inventar al galeriei.

Datarea se bazează pe asemănări stilistice cu alte lucrări ale lui Lotto realizate la mijlocul anilor 1530. O teorie cu privire la subiectul tabloului vorbește despre condotierul albanez Mercurio Bua, care a murit în timp ce lucra pentru Veneția în jurul anului 1542. Scena văzută prin fereastră în fundalul din stânga îl prezintă pe Sfântul Gheorghe și dragonul, un subiect popular în cadrul comunității balcanice din Veneția.

O altă teorie cu privire la subiect vorbește despre autoportret al artistului, dar simbolurile prezente contrazic acest lucru - acestea includ petalele de flori și un craniu miniatural pe masă. Subiectul își ține mâna pe splină, despre care pe atunci se spunea că este organul care reprezintă melancolia sau doliul. Aceasta, cele două inele pe arătător și costumul său negru s-ar potrivi cu identificarea cu Bua, care era văduv în 1524.

Note

Pictura italiană
Picturi din 1535

Portretul unui gentilom (Lotto)


est un film japonais réalisé par , sorti en 2020.

Le scénario s'inspire de la vraie vie du photographe  (né en 1979 à Mie) et des albums qu'il a édités.

Synopsis

Dans la famille Asada, on assiste à la cérémonie funéraire du père, où se trouvent réunis sa femme et ses deux fils, l'aîné nous entraîne dans un flash back expliquant que son jeune frère Masashi les a exposés plus qu'ils n'auraient voulu au regard de tous, pour l'amour de la photo.

Masashi a été initié jeune à la photo par son père qui lui a offert son appareil.

Le père de famille s'occupe de la maison alors que sa femme poursuit sa vocation en menant sa carrière d'infirmière.

Le premier modèle pour ses photos est une camarade d'école dont il est très proche.

Alors qu'il termine ses études de photographie, sans vraiment s'y engager, le professeur de l'école qu'il ne fréquente pas assidûment, lui demande afin d'obtenir son diplôme, de réaliser une photo comme si c'était la dernière de sa vie...

Masashi inquiéte sa famille car diplôme obtenu il ne s'engage en rien dans la vie et préfère faire semblant de pêcher. Alors que le temps passe son père l'interroge sur qui il voudrait être, Masashi lui retourne la question.

Le jeune Masashi se lance un défi : prendre des portraits de sa famille au complet afin de réaliser les désirs de leur vie jusqu'alors inassouvis. Son père aurait voulu être pompier, son frère pilote de Formule 1 et sa mère épouser un yakuza : le temps d'une photo, un rêve se réalise ! Pris au jeu il les photographie dans les situations les plus improbables.

Plus tard, il rejoint à Tokyo son amour d'enfance et essaie de vendre son album de photos décalées.

Encore plus tard, alors que le tsunami de 2011 a ravagé une partie de la côté Est du Japon, il rejoint un bénévole qui s'est donné pour mission de retrouver des photos dans les vestiges et de permettre aux survivants de retrouver celles qui leur appartiennent.

Fiche technique

 Titre original :
 Titre français : La Famille Asada
 Réalisation :
 Scénario : Ryōta Nakano et
 Musique : Takashi Watanabe
 Décors : Michitoshi Kurokawa
 Photographie : Hironori Yamasaki
 Montage :

 Société de distribution : Art House Films (France)
 Pays de production :
 Langue originale : japonais
 Format : couleur — 2,35:1
 Genre : comédie dramatique
 Durée :
 Dates de sortie :
 Japon :
 France :  (Les Saisons Hanabi) ;  (sortie nationale)

Distribution
 Kazunari Ninomiya  : , le petit frère
 Satoshi Tsumabuki : Yukihiro Asada, le grand frère
 Haru Kuroki (VF : Elia-Carmine Robbe ) : Wakana Kawakami
 Masaki Suda : Yōsuke Ono
 Jun Fubuki  : Junko Asada, la mère
 Mitsuru Hirata  : Akira Asada, le père
 Makiko Watanabe
 Yukiya Kitamura : Kenzō Shibukawa
 Maho Nonami
 Tarō Suruga
 Nobue Iketani
 Ryūto Iwata : Masashi Asada jeune
 Tsubasa Nakagawa : Yukihiro Asada jeune

Distinctions

Récompenses
 Festival international du film de Varsovie 2020 : NETPAC Award
 Japan Academy Prize 2021 : prix de la meilleure actrice dans un second rôle pour Haru Kuroki
 Festival du cinéma japonais contemporain Kinotayo 2022 : Soleil d'or du public

Nominations
 Japan Academy Prize 2021 : prix du meilleur film, du meilleur réalisateur pour , du meilleur scénario pour Ryōta Nakano et , du meilleur acteur pour Kazunari Ninomiya, du meilleur acteur dans un second rôle pour Satoshi Tsumabuki, des meilleurs décors pour Michitoshi Kurokawa et du meilleur montage pour

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Cinéma japonais
 Genre photographique

Liens externes

Film japonais sorti en 2020
Comédie dramatique japonaise
Film sur la photographie
Film sur la famille
Séisme au Japon dans l'art et la culture
Séisme de 2011 de la côte Pacifique du Tōhoku
Film se déroulant dans les années 2000
Film se déroulant dans les années 2010
Film se déroulant dans la préfecture de Mie
Film se déroulant à Tokyo
Film tourné au Japon
Film en japonais

La Famille Asada


veya kısaca LDAP (Türkçe: Basit İndeks Erişim Protokolü) TCP/IP üzerinde çalışan indeks servislerini sorgulama ve değiştirme amacıyla kullanılan uygulama katmanı protokolü.

Bu protokol,  gibi indeks sunucuları tarafından kullanılmaktadır.

Tanımı
LDAP terimi şu hizmetleri kapsamaktadır:

 TCP/IP protokolü üzerinde çalışan, istemci-sunucu modeline dayanan dağıtık bir indeks hizmet protokolü.
 Lightweight Directory Access Protocol; indeks hizmetlerine () erişebilmek için kullanılan, standart, genişletilebilir bir Internet protokolü.
 Bir indeksi kullanmakta rehberlik edecek dört model içerir:
 Bir indeks (directory) içine verinin nasıl ekleneceğini tanımlayan bilgi modeli ()
 İndeks içinde bulunan verinin nasıl referanslandırılacağını ve düzenleneceğini belirleyen adlandırma modeli ()
 İndeks verisi ile ne yapılacağını belirleyen fonksiyonel model ()
 İndeks verilerini yetkisiz kullanıcılardan koruyacak emniyet modeli ()
 LDAP Data Interchange Format (LDIF); indeks verilerini değiş-tokuş etmek için standart metin şekli.
 LDAP sunucu yazılımı; Ticari veya açık-kaynaklı implemantasyonlar ()
 LDAP sunucularla ya da LDAP–tabanlı programlarla bir arada gelen komut-satırı araçları
 LDAP istemci uygulamaları geliştirebilmek için kullanılacak LDAP UPA'ları.

LDAP protokolü message-oriented (mesaj kaynaklı) bir protokoldür. Bunun anlamı şudur: istemci istek içeren bir LDAP iletisi oluşturur ve mesajı sunucuya gönderir, sunucu ise bu istemi işler ve sonucu bir veya birden fazla LDAP mesajı olarak istemciye yanıtı gönderir.

LDAP mesaj tabanlı bir protokol olduğu için, istemci bir anda birden fazla istemde bulunabilir. Örneğin bir istemci aynı anda iki arama işlemini aynı anda yapabilir. Birden fazla işlemi aynı anda yababilmeyi mümkün kılması LDAP protokolünü buna izin vermeyen HTTP ve benzeri protokollere göre daha esnek ve verimli bir protokol yapmaktadır.

Amacı ve kullanım alanları
LDAP tüm kullanıcılarının en hızlı şekilde ve sürekli olarak bilgiye ulaşmalarını sağlayabilmek için, hızlı, ölçeklenebilir ve yönetilebilir bir ağ altyapısı kurmak için oluşturulmuştur. Bilgisayarların yoğun olarak kullanıldığı ağ üzerindeki IP () adres ayarlarının otomatik olarak gerçekleştirilebilmesi amacıyla LDAP kayıtlarını kullanan bir otomatik IP atama sistemi kullanılır.

Protokole genel bakış
İstemci LDAP oturumunu, DSA () olarak adlandırılan LDAP sunucusuna bağlanarak, varsayılan olarak TCP'nin 389. portundan başlatır. Daha sonra istemci, sunucuya bir işlem talebi gönderir ve sunucu da cevap döndürür. Bazı istisnai durumlar haricinde, istemci bir sonraki talebi göndermek için cevabı almayı beklemeye gerek duymaz; ve sunucu cevaplarını herhangi bir sırada gönderebilir.

İstemcinin aşağıdaki işlemleri talep edebilir:
 TLS'i başlatır - güvenli bağlantı için LDAPv3 TLS () kullanılır
 Bağlanır - LDAP protokol versiyonunu belirlenir ve yetkilendirme gerçekleştirilir
 Araştırılır - İndeks girişleri alınır ve araştırılır
 Karşılaştırılır - Girilen değerin, verilen özellik değerini içerip içermediği test edilir
 Yeni giriş eklenir
 Giriş silinebilir
 Giriş değiştirilebilir
 DN () değiştirilebilir - giriş yeniden isimlendirilebilir veya taşınabilir
 Bırakılabilir - Önceki talep iptal edilebilir
 İşlem genişletilebilir - jenerik işlemler diğer işlemleri tanımlamak için kullanılabilir
 Bağlantı kesilebilir/kapatılabilir (2. maddedeki "Bağlanır"'ın ters işlemi değildir)

Ayrıca; sunucu hiçbir talebe cevap vermeyen "İstenmeyen Bildirim ()" gönderebilir. Örneğin bağlantı zaman aşımına uğramadan önce...

LDAP bağlantısının güvenliğini sağlamanın bir diğer alternatifi ise SSL tüneller kullanmaktır. Bu, "ldaps" URL şemalarının kullanılarak, LDAP URLlerinde gösterilir. SSL üzerinden varsayılan LDAP portu 636'dır. SSL üzerinden LDAP kullanımı genelde LDAP Versiyon 2'de gerçekleştirilir, ama bu durum resmi bir standart olarak belirtilmemiştir. Bu kullanım, resmi olarak 2003'te bırakılan LDAPv2 süresince kabul edilmemiştir.

LDAP, ASN.1 'de tanımlanmıştır ve protokol mesajları BER ikili () formatında kodlanmıştır. Yine de, bazı ADN.1 alanları/tipleri için metin sunumunu kullanır.

LDAP operasyonları
LDAP üç kategori içinde tanımlanabilecek 9 temel protokol operasyonuna sahiptir:
 Sorgulama Operasyonları: arama ve karşılaştırma (search, compare)
 Güncelleme Operasyonları: ekleme, silme, güncelleme, yeniden isimlendirme ()
 Kimlik doğrulama (authentication) ve kontrol operasyonları: bağlanma, bağlantıyı kesme ve bağlantı iptali (.)

Kaynakça

Uygulama katmanı protokolleri

LDAP


Kosuke Matsuda (født 26. september 1986) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder YSCC Yokohama.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kosuke Matsuda


Yeonmi Park (sau Park Yeon-mi; născută la 4 octombrie 1993) este o refugiată din Coreea de Nord, devenită mai târziu activistă pentru drepturile omului; ea a evadat din cea mai cruntă dictatură din câte a cunoscut istoria și din cea mai săracă țară, Coreea de Nord; a trecut ilegal frontiera în China în 2007 și, după suferințe de neimaginat, a reușit să ajungă în Coreea de Sud în 2009. Yeonmi venea dintr-o familie educată și, inițial, conectată din punct de vedere politic; dar greșeala uneia dintre rude i-a adus la dizgrație și la sapă de lemn, așa încât tatăl lui Yeonmi a apelat la tranzacționarea de metale scumpe pe piața neagră (janmadang) în Coreea de Nord, aflată din 1990 și până azi în colaps economic. După ce tatăl ei a fost acuzat de contrabandă și trimis într-unul din  lagărele de muncă - adevărate lagăre de exterminare prin foame și epuizare - familia ei s-a confruntat cu foamea. Yeonmi și mama sa au fugit în China, unde au căzut în mâinile traficanților de carne vie, care vindeau nord-coreence pentru câteva sute de dolari unor țărani chinezi. Au reușit în cele din urmă să evadeze în Mongolia, unde au traversat deșertul Gobi iarna! De acolo, au ajuns în Coreea de Sud, care li s-a părut un paradis terestru.

Yeonmi este acum avocată a victimelor traficului de persoane din China și lucrează pentru a promova drepturile omului în Coreea de Nord și în întreaga lume.

Yeonmi Park  a devenit o celebritate mondială de aceeași talie cu Malala Yusafzai după ce a ținut un discurs la summitul  One Young World din 2014 de la Dublin, Irlanda — un summit anual care adună tineri din întreaga lume pentru a găsi soluții la probleme globale. Discursul ei, despre experiența ei evadarea din Coreea de Nord, a avut 50 de milioane de vizualizări în următoarele două zile pe YouTube și mediile de socializare, totalizând mai mult de 80 de milioane de accesări. Memoriile ei, In Order to Live: A North Korean Girl's Journey to Freedom  au fost publicate în septembrie 2015 și traduse în română în același an cu titlul: Yeonmi Park - Drumul către libertate - Autobiografia unei refugiate din Coreea de Nord.

Evadarea din iadul nord-coreean
Tatăl lui Yeonmi a fost arestat pentru comerț ilegal și supus la muncă silnică. Opinia ei despre Dinastia Kim s-a schimbat când a privit în 1997 DVD-ul importat în mod ilegal cu filmul Titanic, care a făcut-o să realizeze natura opresivă a guvernului nord-coreean. Ea afirmă că filmul a învățat-o adevărata semnificație a iubirii și i-a deschis "gustul pentru libertate".

China
Yeonmi și mama ei au scăpat din Coreea de Nord traversând granița cu China. În noaptea de 30 martie 2007, cu ajutorul traficanților de ființe umane, ele traversează râul înghețat Yalu și trei munți pentru a ajunge în China. Tatăl lui Yeonmi, fiind grav bolnav, a rămas în Coreea de Nord, crezând că boala sa ar fi un impediment. Apoi ele s-au îndreptat spre provincia Chineză Jilin. Au au încercat fără succes să o găsească pe Eunmi, sora cea mare; au presupus în cele din urmă că a murit.

Unul dintre traficanți le-a amenințat că le predă autorităților (care le-ar fi trimis înapoi în Coreea de Nord) dacă Yeonmi (care avea 13 ani) nu îi cedează. Mama ei a intervenit și s-a oferit ea traficantului. Până la urmă, mama ei a fost vândută unui țăran chinez, iar ea însăși a devenit amanta unui alt traficant, șef de bandă. Acesta are totuși niște sentimente de compasiune și de remușcare și, în octombrie 2007, Yeonmi poate trimite vorbă tatălui ei că a aranjat să-l introducă ilegal în China. Acolo, el a fost diagnosticat cu cancer inoperabil de colon.

În ianuarie 2008, în timp ce familia trăia ascunsă, Park tatăl moare, în vârstă de 45 de ani. Yeonmi și mama ei nu au fost în măsură să-l jelească deschis, temându-se că le-ar fi descoperit autoritățile chineze și i-au îngropat cenușa într-un munte din apropiere. "Nu a fost nici o înmormântare - spune Yeonmi în cartea sa. Nimic. Nici măcar atât nu puteam face pentru tatăl meu. Nici nu puteam suna pe nimeni să-i spun că tatăl meu a murit."

În Mongolia
În februarie 2009, după ce au primit ajutor de la niște activiști pentru drepturile omului și misionari creștini, Yeonmi și mama ei au călătorit până în Mongolia pentru a solicita azil Ambasadei Coreei de Sud, după o traversare înspăimântătoare prin Deșertul Gobi înghețat.

Când au ajuns la granița mongolă, gardienii au oprit grupul de fugari din care făceau parte Yeonmin și mama ei și i-au amenințat că-i deportează înapoi în China. Yeonmi își amintește că, ea și mama ei hotărâseră de mai dinainte să se sinucidă în caz de repatriere, mama cu somnifere și Yeonmi cu un cuțit. "Am crezut că a fost sfârșitul vieții mele. Ne luam rămas bun una  de la cealaltă." Tentativele lor de sinucidere lor i-au convins pe paznici să le lase să treacă, dar au fost plasate sub arest și păstrate în custodie la centrul de detenție din Ulan Bator, capitala Mongoliei. Pe 1 aprilie 2009, au fost duse de delegați ai Ambasadei Coreei de Sud la Aeroportul Gingis Khaan cu destinația Seul. Yeonmi s-a simțit ușurată văzându-se, în sfârșit, liberă.

În Coreea De Sud

Yeonmi și mama ei au avut dificultăți de adaptare la noua lor viață în Coreea de Sud, dar au reușit să găsească locuri de muncă ca vânzătoare și chelnerițe. Yeonmi, de asemenea, și-a continuat educația la Universitatea Dongguk din Seul. În aprilie 2014, Serviciul de Informații din Coreea de Sud a informat-o pe Yeonmi că sora ei, Eunmi, a fugit și ea în Coreea de Sud, prin China și Thailanda. Yeonmi și mama ei s-au reunit în cele din urmă cu Eunmi.

Convingerile
Yeonmi consideră că Kim Jong-un este un lider crud prin continuarea abuzării propriului său popor. "El este un criminal. El ucide oameni acolo. După ce a ajuns la putere, el a ucis 80 de persoane într-o singură zi pentru vizionarea unui film sau pentru citirea Bibliei. Acest tânăr este atât de crud. El a ordonat ca oamenii care încearcă să scape să fie împușcați".

Publicații
 Yeonmi Park - Drumul către libertate - Autobiografia unei refugiate din Coreea de Nord -Editura Polirom - ISBN 978-973-46-5670-7

Note

Link-uri externe

 În timp ce au Privit (2015) un film documentar in care joacă Yeonmi Park
 Parcul dDiscursul lui Yeonmi Park  la One Young World Conference
 Prelegere Ubben la Universitatea DePauw, octombrie 5, 2015
Nașteri în 1993
Oameni în viață
Activiste

Yeonmi Park


El Aeródromo de San Enrique,  es un aeródromo privado español situado en el municipio de  Almodóvar del Campo (Ciudad Real) .

El aeródromo tiene una pista de aterrizaje de tierra, de 3637 pies x 59 pies.

Referencias

Véase también
Aeropuertos de España

San Enrique
Almodóvar del Campo

Aeródromo de San Enrique


La temporada 2012 del Campeonato Mundial de Turismos fue la novena temporada del WTCC y el octava desde su reaparición en 2005. Empezó en el Autódromo de Monza el 20 de marzo y finalizó con el Gran Premio de Macao en el Circuito da Guia el 18 de noviembre, después de veinticuatro carreras.

Escuderías y pilotos

Calendario

Clasificaciones

Campeonato de pilotos
Sistema de puntuación:

Campeonato de Constructores

Trofeo Yokohama de Pilotos

Trofeo Yokohama de Escuderías

Referencias

Campeonato Mundial de Turismos
Deportes de motor en 2012

Temporada 2012 del Campeonato Mundial de Turismos


es uno de los 24 barrios de la ciudad de Osaka, Japón. Hasta el 1 de agosto de 2011 tenía una población estimada de 199.472 habitantes y una densidad de 13,040 personas por metro cuadrado. La superficie total del barrio es de 15,30 km².

Véase también
Barrios de Japón

Referencias

Enlaces externos
Página principal (en japonés)

Barrios de Osaka

Hirano-ku (Osaka)


Donja Zimća je naseljeno mjesto u gradu Visokom, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 656

 Srbi - 422
 Hrvati - 142
 Muslimani - 32
 Jugoslaveni - 32
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 28

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 600

 Bošnjaci - 454
 Hrvati - 94
 Srbi - 6
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 46

Izvori

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Visoko (BiH)

Donja Zimća


Avrupa jaguarı (Panthera gombaszoegensis) kedigiller familyasından yaklaşık olarak 1,5 milyon yıl önce yaşamış olan ve Avrupa'da bulunan ilk Panthera türüdür.  İlk fosil kalıntılarına İtalya'nın Olivola kazı alanında rastlanmış ve Panthera toscana adı verilmiştir. Daha sonra benzer örnekler İngiltere, Almanya, İspanya, Fransa ve Hollanda'da bulunmuştur. Bazen jaguarın (Panthera onca) bir alt türü olarak tanınır.

Avrupa jaguarı Güney Amerika'da bulunan jaguardan daha büyüktü ve dolayısıyla da daha büyük hayvanları avlayabiliyordu. Panthera gombaszoegensis 'e benzeyen başka fosillere de Pleistosen dönemin başlarında Doğu Afrika'da rastlanmıştır. Bu fosillerde hem aslan hem de kaplan benzeri özellikler yer alıyordu.

Avrupa jaguarı büyük bir olasılıkla yalnız yaşayan bir hayvandı. Günümüz jaguarına benzeyen özelliklere sahip, ormanda yaşayan bir kedi olduğu düşünülmektedir ancak yakın zamandaki çalışmalar Avrupa jaguarı ile ormanlık alanlar arasındaki bağlantının sanıldığı kadar da güçlü olmadığını göstermektedir.

Kaynakça
Özel

Genel
 A. Turner: The big cats and their fossil relatives. Columbia University Press, 1997.ISBN 0-231-10229-1

Jaguar
Tarih öncesi Avrupa memelileri
Tarih öncesi kedigiller
Soyu tükenmiş etçiller
Buzul Çağı memelileri
Buzul Çağı'nda soy tükenmeleri
Avrasya megafaunası
1938'de tanımlanan fosil taksonları

Avrupa jaguarı


فيلم مصري إنتاج عام 1991م، قصة فريد شوقي ، إخراج حسين عمارة .

المشاركين
 فريد شوقي (حسن)
 آثار الحكيم (د. فـاطمة)
 خالد محمود (علاء)
 عماد رشاد (د. مدحت)
 محسن محيي الدين
 نجوى فؤاد
 أمينة رزق
 شعبان حسين ( يوسف عرابي)
 حسني عبد الجليل (عباس)
 علية حامد

مراجع

وصلات خارجية

أفلام آثار الحكيم
أفلام فريد شوقي
أفلام مصرية إنتاج 1991

شاويش نص الليل (فيلم)


Takeo Takahashi (født 31. maj 1947) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1966||2||1
|-
|1967||1||0
|-
|1968||2||0
|-
|1969||1||0
|-
|1970||8||3
|-
!Total||14||4
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Takeo Takahashi


The London Mathematical Society (LMS) is one of the United Kingdom's learned societies for mathematics (the others being the Royal Statistical Society (RSS), the Institute of Mathematics and its Applications (IMA), the Edinburgh Mathematical Society and the Operational Research Society (ORS).

History
The Society was established on 16 January 1865, the first president being Augustus De Morgan.  The earliest meetings were held in University College, but the Society soon moved into Burlington House, Piccadilly.  The initial activities of the Society included talks and publication of a journal.

The LMS was used as a model for the establishment of the American Mathematical Society in 1888.

Mary Cartwright was the first woman to be President of the LMS (in 1961–62).

The Society was granted a royal charter in 1965, a century after its foundation.  In 1998 the Society moved from rooms in Burlington House into De Morgan House (named after the society's first president), at 57–58 Russell Square, Bloomsbury, to accommodate an expansion of its staff.

In 2015 the Society celebrated its 150th Anniversary. During the year the anniversary was celebrated with a wide range of meetings, events, and other activities, highlighting the historical and continuing value and prevalence of mathematics in society, and in everyday life.

Membership
Membership is open to those who are interested in mathematics. Currently, there are four classes of membership, namely: (a) Ordinary, (b) Reciprocity, (c) Associate, and (d) Associate (undergraduate). In addition, Honorary Members of the Society are distinguished mathematicians who are not normally resident in the UK, who are proposed by the Society's Council for election to Membership at a Society Meeting.

LMS Activities
The Society publishes books and periodicals; organises mathematical conferences; provides funding to promote mathematics research and education; and awards a number of prizes and fellowships for excellence in mathematical research.

Grants

The Society supports mathematics in the UK through its grant schemes. These schemes provide support for mathematicians at different stages in their careers. The Society's grants include research grants for mathematicians, early career researchers and computer scientists working at the interface of mathematics and computer science; education grants for teachers and other educators; travel grants to attend conferences; and grants for those with caring responsibilities.

Awarding grants is one of the primary mechanisms through which the Society achieves its central purpose, namely to 'promote and extend mathematical knowledge'.

Fellowships

The Society also offers a range of Fellowships: LMS Early Career Fellowships; LMS Atiyah-Lebanon UK Fellowships; LMS Emmy Noether Fellowships and Grace Chisholm Young Fellowships.

Society lectures and meetings

The Society organises an annual programme of events and meetings. The programme provides meetings of interest to undergraduates, through early career researchers to established mathematicians. These include LMS-Bath Mathematical Symposia, Lecture Series (Aitken/Forder, Hardy, Invited), Research Schools, LMS Prospects in Mathematics Meeting, Public Lectures, Society Meetings, LMS Undergraduate Summer Schools and Women in Mathematics Days.

Publications
The Society's periodical publications include five journals:
Bulletin of the London Mathematical Society (1969–present)
Journal of the London Mathematical Society (1926–present)
Proceedings of the London Mathematical Society (1865–present)
Transactions of the London Mathematical Society (2014–present)
Journal of Topology (2006 – present)

It also publishes the journal Compositio Mathematica on behalf of its owning foundation,  Mathematika on behalf of University College London and copublishes Nonlinearity with the Institute of Physics.

It also co-publishes four series of translations: Russian Mathematical Surveys, Izvestiya: Mathematics and Sbornik: Mathematics (jointly with the Russian Academy of Sciences and Turpion), and Transactions of the Moscow Mathematical Society (jointly with the American Mathematical Society).

Books

The Society publishes two book series, the LMS Lecture Notes and LMS Student Texts.

Previously it published a series of Monographs and (jointly with the American Mathematical Society) the History of Mathematics series.

An electronic journal, the LMS Journal of Computation and Mathematics ceased publication at the end of 2017.

Prizes
The named prizes are:
 De Morgan Medal (triennial) — the most prestigious
 Pólya Prize (two years out of three)
 Louis Bachelier Prize (biennial)
 Senior Berwick Prize
 Senior Whitehead Prize (biennial)
 Naylor Prize and Lectureship
 Forder Lectureship (biennial)
 Berwick Prize
 Anne Bennett Prize
 Senior Anne Bennett Prize
 Fröhlich Prize (biennial)
 Shephard Prize
 Whitehead Prize (annual)
Hirst Prize

In addition, the Society jointly with the Institute of Mathematics and its Applications awards the David Crighton Medal and Christopher Zeeman Medal on alternating years. The LMS also awards the Emmy Noether Fellowship.

List of presidents
Source:

See also

 American Mathematical Society
 Edinburgh Mathematical Society
 European Mathematical Society
 List of Mathematical Societies
 Council for the Mathematical Sciences
 BCS-FACS Specialist Group

References

External links

 London Mathematical Society website
 A History of the London Mathematical Society
 MacTutor: The London Mathematical Society

Clubs and societies in London
Education in the London Borough of Camden
Learned societies of the United Kingdom
Mathematical societies
Mathematics education in the United Kingdom
Organisations based in the London Borough of Camden
Scientific organizations established in 1865
Science and technology in London
1865 establishments in England

London Mathematical Society


Highbrook  est une banlieue de la cité d'Auckland, située dans l'île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
La banlieue est localisée sur le côté est de la cité d 'Auckland et est une importante zone industrielle développée seulement au cours des années récentes.

Municipalités limitrophes
.

Gouvernance
Le secteur est sous la gouvernance du conseil d'Auckland, et est le siège d'un grand nombre de  sociétés nationales ou internationales de Nouvelle-Zélande ainsi que diverses organisations.

Histoire
À partir de 1960, Highbrook fut un domaine, qui appartenait à , le fondateur de la société  Fisher & Paykel.
La zone était connue sous le nom de «Ra Ora Stud» et était utilisée pour l'élevage et l'entraînement de chevaux de course .
La famille Fisher opta pour l'utilisation des terres pour un développement commercial et fit des plans dès 1998.
En 2001, les zones d'affaires furent disponibles et la propriété commerciale fut développée sous le nom de la compagnie «Highbrook Development Ltd».
En 2007, l'échangeur de la nouvelle autoroute de 'Highbrook' fut terminé, facilitant l'accès de ce secteur.

Voir aussi

Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Ville en Nouvelle-Zélande
Banlieue d'Auckland

Highbrook


An Ponera dressleriana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Soto Arenas. An Ponera dressleriana in nahilalakip ha genus nga Ponera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ponera (Orchidaceae)

Ponera dressleriana


Nijemi svjedoci (rus. Немые свидетели) ruski je film redatelja Jevgenija Bauera.

Radnja
Kad sluškinja Varjuša ne smije otići vidjeti svoju djecu na selo, zamijeni je portirova unuka Nastja. Ubrzo privlači pažnju Pavla, sina vlasnika kuće, koji joj se počinje udvarati. Kad Nastja sazna da Pavelova zaručnica Jelena ima ljubavnika, pokušava ga otjerati i odbija novac koji joj je ponuđen da šuti. No Pavel ne želi ugroziti dogovoreno vjenčanje. Izgubio zanimanje za Nastju i tretira je samo kao sluškinju.

Uloge
 Dora Čitorina
 Aleksandr Heruvimov
 Aleksandr Čargonin
 Elza Krjuger

Izvori

Vanjske poveznice
 Nijemi svjedoci na Kino Poisk

Ruski filmovi 1910-ih

Nijemi svjedoci


SriLankaNZ (සිංහලෙන් - ශ්‍රී ලංකන්ස්) යනු නවසීලන්තයේ සිටින ශ්‍රී ලාංකිකයන් පිළිබඳව අවධානය යොමු කරන ඉංග්‍රීසි සහ සිංහල පුවත්පතකි. නවසීලන්තයේ ඉංග්‍රීසි සහ සිංහල යන භාෂා දෙකෙන්ම ලිපි ඇති එකම පුවත්පත එයයි. ශ්‍රී LankaNZ යනුවෙන්ද හැඳින්වේ.

ඉතිහාසය
මෙම පුවත්පත 2019 දී නවසීලන්තයේ ආරම්භ කරන ලදී. එය හර්ෂ වීරකෝන් සහ සී.ජේ. ඒකනායක යන අයගේ මූලිකත්වයෙන් ආරම්භ කරන ලදී.

විස්තර
SriLankaNZ හි ළමුන්, ලේඛකයින් සහ කවියන්, මහාචාර්යවරුන් සහ ආගමික සංවිධාන විසින් ලියන ලද ලිපි තිබේ. එය නවසීලන්තයේ ප්‍රජාවට සේවා සපයන ආයතනවල තොරතුරු ද සපයයි.

මාතෘකාවලට ප්‍රවෘත්ති, විද්‍යාව, නවසීලන්තය සහ ශ්‍රී ලංකා ඉතිහාසය, දේශපාලනය සහ සංචාර, ලෝක ප්‍රවෘත්ති සහ ක්‍රීඩා, 'ළමා' පිටුවක් සහ විවිධ සංස්කෘතික හා ආගමික සම්ප්‍රදායන්ගෙන් තොරතුරු ඇතුළත් වේ.

කණ්ඩායම
ස්වෙච්ඡා සේවා දායකත්වය දක්වන කණ්ඩායම

 කතෘ සහ සංස්කාරක - කේ.ඒ.බී. කරුණාරත්න
 මාධ්‍ය සම්බන්ධීකරණය -  අනූ වීරකෝන්
 දායක සංස්කාරකවරුන් - දිමුතු විජේසූරිය, සඳා අරඹේපොල,  ගවිත්‍රි යටිගම්මන
 නිර්මතෘ - මුද්‍රණ කටයුතු සහ බෙදා හැරීම - හර්ෂ වීරකෝන්
 සම නිර්මතෘ - මාධ්‍ය කළමනාකරු සහ තාක්ෂණික ශිල්පි - චරිත් ඒකනායක

වැඩිදුර බලන්න

 ශ්‍රී ලංකා නවසීලන්ත ජාතිකයන්

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි
ප්‍රධාන වෙබ් අඩවිය

පුවත්පත්

SriLankaNZ ශ්‍රී ලංකන්ස්


The 26 municipalities of the Uusimaa Region () in Finland are divided between four sub-regions:

Helsinki Sub-region
Espoo (Esbo)
Helsinki (Helsingfors)
Hyvinkää (Hyvinge)
Järvenpää (Träskända)
Kauniainen (Grankulla)
Kerava (Kervo)
Kirkkonummi (Kyrkslätt)
Mäntsälä
Nurmijärvi
Pornainen (Borgnäs)
Sipoo (Sibbo)
Siuntio (Sjundeå)
Tuusula (Tusby)
Vantaa (Vanda)
Karkkila (Högfors)
Lohja (Lojo)
Vihti (Vichtis)

Raseborg Sub-region

Hanko (Hangö)
Ingå (Inkoo)
Raseborg (Raasepori)

Loviisa Sub-region
Lapinjärvi (Lappträsk)
Loviisa (Lovisa)

Porvoo Sub-region
Askola
Myrskylä (Mörskom)
Pukkila
Porvoo (Borgå)

See also
Southern Finland
Regions of Southern Finland

External links

Municipalities of Uusimaa


Puerto Williams, Navarino Adası 'nın (Ateş Toprakları'nın adalar grubu Cabo de Hornos 'un bir adası) kuzey kıyısında, 2700 nüfuslu, Şili'ye ait bir askeri üs. Beagle Kanalı'nın kıyısındadır.

Puerto Williams,Antártica Chilena eyaletinin başkentidir. Bu eyalet Antarktika'yı da kapsar.

Puerto Williams, diğer birkaç şehirle birlikte Dünya'nın en güneydeki şehri unvanı için tartışma halindedir.Koordinatları 54° 55′ 60′′ S, 67° 37′ W şeklindedir.

İklim

En yüksek ısı derecesine Ocak ayında ulaşılır ki bu ortalama 10,6 °C civarındadır (genelde 5 °C ile 15 °C arasında iniş çıkış gösterse de, 20 °C de ulaşabildiği zamanlar olur). Temmuz kışın en soğuk ayıdır. Ortalama sıcaklık bu ay +2 °C dir (-2 °C ile 5 °C arasında değişir).

Coğrafi konumu sebebiyle, yazın uzun günlerinin de etkisiyle (yaklaşık 18 saat), günün güneşli veya yağmurlu olmasıyla bağlantılı olarak görece farklı sıcaklıklara sahiptir. Kış sıcaklığı ise 0 derece civarında ısı ile, daha az iniş çıkış gösterir. Bu mevsimlerde günler oldukça kısadır (Yaklaşık 8 saat)

Tarih
Navariano Adası çevresine, 1850 yılında Anglikan misyonerler tarafından yerleşilmiştir. Ancak mevcudiyetleri hastalık ve zor hava koşulları yüzünden kısa sürmüştür.1890'larda ada kısa bir süre için altına hücumcuların hedefi olmuştur.

Martín Gusinde isimli bir Alman papaz ve etnolog, burada 1918 den 1923'e kadar Yagán isimli bir halkı araştırmıştır. Bugün burada ismini taşıyan bir müze mevcuttur.

Puerto Williams 23 Kasım 1953 tarihinde Puerto Luisa ismiyle kuruldu ve 1956 yılında da Juan Williams Rebolledo'un onuruna, adı Puerto Williams olarak adı değiştirildi. Juan Williams 1843 yılında Punta Arenas yakınlarında Magellan Boğazı'nın gözlenmesi ve Şili haklarının güvence altında olması gayesiyle Fuerte Bulnes adında bir hisar kurmuştu.

Aralık 1978'de Arjantin ile Şili arasında neredeyse savaşa yol açacak bir gerginlik oluştu. Anlaşmazlığın merkezinde, bölgedeki Beagle Kanalı ^nda bulunan ve petrol rezervlerine sahip olduğu tahmin edilen, Lennox, Picton ve Nueva adalarıydı. Anlaşmazlık Vatikan'ın ara buluculuğu ile 2 Mayıs 1985 tarihindeki bir sınır antlaşması ile barışçıl bir şekilde çözüldü.

Magallanes y la Antártica Chilena bölgesi'ndeki şehirler
Şili'deki liman kentleri
Ateş Toprakları
Atlas Okyanusu'ndaki limanlar

Puerto Williams


Hairspray er en film fra 1988 instrueret af John Waters. Filmen udspiller sig i begyndelsen af 1960'erne og handler om Tracy Turnblad, en teenager som på trods af sin overvægt bliver den nye stjernedanser på det populære tv-program "The Corny Collins Show". Dette ophidser Amber von Tussle, der hidtil været den populære danser. Desuden provokerer Tracy den konservative del af befolkningen, da hun støtter raceintegration.

Ricki Lake spillede sin første hovedrolle i filmen. I andre roller ses bl.a. Divine (i en dobbeltrolle som Tracys mor og Arvin Hodgepile, TV-stationens ejer), Deborah Harry og Sonny Bono (som Amber von Tussles forældre), Jerry Stiller som Tracys far og Colleen Fitzpatrick som Amber von Tussle. Pia Zadora og Ric Ocasek har gæsteoptræden som to beatniks. John Waters selv spiller en psykiater. Titelsangen blev sunget af Rachel Sweet.

Hairspray markerer begyndelsen på en epoke i John Waters' filmkarriere, hvor hans film blev mindre chokerende og mere familievenlige.

Eksterne Henvisninger

Komediefilm fra USA
Musicalfilm fra USA
Amerikanske film fra 1988

Hairspray (film fra 1988)


Die Liste nigerianischer Musiker enthält alphabetisch geordnet Musiker nigerianischer Staatsbürgerschaft oder Herkunft.

A
 King Sunny Adé (eigentlich Sunday Adeniyi; * 1946)
 Sade Adu (* 1959 als Helen Folasade Adu), nigerianisch-britische Sängerin
 Tope Alabi (* 27. Oktober 1970 in Ogun, Nigeria), Gospel-Sänger
 Yemi Alade (* 1989), AfroPop-Sängerin, Songwriterin, Schauspielerin und Aktivistin
 Tony Oladipo Allen (1940–2020), Schlagzeuger, Komponist und Songschreiber
 Aṣa (eigentlich Bukola Elemide; * 1982), französisch-nigerianische Sängerin und Songschreiberin
 Ayọ (* 1980); bürgerlicher Name Joy Olasunmibo Ogunmakin, Sängerin
 Adewale Ayuba (* 6. Mai 1966 in lkenne Remo, Ogun State)
 Alhaji Alamu Atatalo, Pionier des Sekere, traditioneller Yoruba-Musik in den 50er / 60er Jahren
 Eedris Abdulkareem, geboren als Eedris Turayo Abdulkareem Ajenifuja, Hip-Hopper

B
 Ayinde Bakare
 Adé Bantu (* 13. Juli 1971 in Wembley, London, bürgerlich Adegoke Odukoya), deutsch- nigerianischer Musiker und Musikproduzent
 Oriental Brothers
 Burna Boy (* 1991)
 Plantashun Boyz

C
 Ambrose Campbell (* 19. August 1919 in Lagos als Oladipupo Adekoya Campbell; † 22. Juni 2006 in Plymouth), britisch-nigerianischer  Musiker (Gitarre, Perkussion, Gesang, Bandleader)
 Chidinma (* 1991), Hip-Hop und Gospel Sängerin
 Oliver De Coque

D
 I.K. Dairo
 D'banj (* 1980; eigentlich Dapo Daniel Oyebanjo), Sänger, Songwriter und Mundharmonika-Spieler
 Dr. Alban (* 1957; eigentlich Alban Uzoma Nwapa), Pop-Musiker, Rapper und Produzent

E
 Alhaji Dauda Epo-Akara
 Nneka Egbuna (* 24. Dezember 1980 in Warri, Nigeria; vollständiger Name Nneka Egbuna), in Hamburg lebende nigerianische Hip-Hop/Soul-Sängerin und Songwriterin
 Akin Euba (* 28. April 1935 in Lagos; † 14. April 2020), Komponist

F
 Majek Fashek
 Faze

I
 Haruna Ishola

J
 JJC, Künstlername des Rappers und Produzenten Abdul Rasheed Bello (* 4. April 1977 in Kano, Nigeria)
 Keziah Jones (* 10. Januar 1968 in Lagos, als Olufemi Sanyaolu), Sänger und Gitarrist

K
 Tunde King
 Ayinla Kollington
 Fela Anikulapo Kuti (* 15. Oktober 1938 in Abeokuta; † 2. August 1997 in Lagos), Saxophonist und Bandleader,  Begründer des Afrobeat
 Femi Kuti (* 1962 in London, Sohn von Fela Kuti)
 Seun Kuti (* 1983 in Lagos, Sohn von Fela Kuti)

L
 Lagbaja
 Rex Lawson
 Lijadu Sisters

M
 Prince Nico Mbarga (* Januar 1950, Abakaliki, Nigeria; † 24. Juni 1997), Highlife-Musiker

N
 Nneka (* 24. Dezember 1980 in Warri, Nigeria; vollständiger Name Nneka Egbuna), in Hamburg lebende Hip-Hop/Soul-Sängerin und Songwriterin

O
 Alhaji Abass Akande Obesere
 Ebenezer Obey (* 1942 in Lagos)
 Iyeoka Okoawo
 Sonny Okosuns
 Babatunde Olatunji (* 7. April 1927 in Ajido, Nigeria; † 6. April 2003 in Salinas, Kalifornien), Perkussionist
 Yusuf Olatunji
 Onyeka Onwenu
 Zeal Onyia (* 1934; † 29. April 2000), Trompeter und Bandleader (Jazz und Highlife)
 William Onyeabor
 Osita Osadebe

P
 Shina Peters
 P-Square, R&B- und Afro-Hip-Hop-Duo, bestehend aus dem in Lagos geborenen Zwillingspaar Peter und Paul Okoye

R
 Rugged man

S
 Tiwa Savage (* 1980)
 Seal (* 19. Februar 1963 in London, als Seal Henry Olusegun Olumide Adeola Samuel), britischer Sänger nigerianischer und brasilianischer Abstammung
 Simi (* 1988), Sängerin, Songwriterin und Toningenieurin
 Fela Sowande
 Ayra Starr

T
 Tinie Tempah (* 7. November 1988 in London; eigentlicher Name Patrick Chukwuemeka Okogwu), britischer Grime-Rapper und MC aus Südost-London nigerianischer Herkunft
 Tony Tetuila, macht Afrikanischen Hip-Hop

U
 Sir Victor Uwaifo
 Charles Uzor (* 27. April 1961 in Udo Mbaise, Südost-Nigeria), Komponist

W
 Eddy Wata

2
 2Face Idibia (* 18. September 1976 in Jos; bürgerlicher Name: Innocent Ujah Idibia), Hip-Hop-Musiker und Liederschreiber

9
 9ice, Künstlername von Abolore Adegbola Akande (* 17. Januar 1980)

Quellen

!
Nigeria

Liste nigerianischer Musiker


Danas su srbijanske dnevne novine.

Povijest
Prvi broj lista Danas se pojavio na kioscima 9. lipnja 1997. godine. List je osnovala 17 novinara i urednika koji je napustili redakciju lista Naša borba i Borba. Poduzeće Dan Graf, koje je izdavalo Danas, osnovali su: Dušan Mitrović, Grujica Spasović, Božidar Andrejić, Gordana Logar, Branislav Čanak, Zdravko Huber, Nikola Burzan, Ludvig Vinsent Godomski, Radivoj Cvetićanin, Šime Vučković, Raško Kovačević, Rade Radovanović, Radomir Ličina, Vesna Ninković, Ivan Torov, Predrag Mitić, Aleksandar Nikašinović. Po povratku iz Južne Afrike pridružio im se i 18. Milovan Jauković.

Uradili su teži dio posla, osnovali poduzeće, osigurali novac i prostor, nešto tehnike, skroman uredski namještaj. Izabrali su i ime lista. Prvo sjedište redakcije nalazilo se u Ulici Jogićeva br. 3 u Beogradu.

Kako je prije raspada Jugoslavije, u Zagrebu izlazio tjednik Danas, novinarima se često događalo da ih miješaju. Na zamjerke pojedinih kolega iz Hrvatske da su Beograđani ukrali ime, tadašnji glavni i odgovorni urednik Grujica Spasović je odgovorio tako što je podsjetio da je u Beogradu prije Drugog svjetskog rata izlazio časopis Danas.

Prvi broj Danasa pojavio se na 24 strane, crno-bijele, koštao srpski dinar i po. Na naslovnoj strani uvodnik Od Danas, glavni tekst Franjo Tuđman u Vukovaru "Nema povratka svih Srba", "Odložena prodaja Telekoma" i vijesti 24 sata. U prvom broju pisao je i Adam Mihnjik, čuveni poljski intelektualac, koji je u svome tesktu govorio o predsjedniku Belorusije Aleksandru Lukašenku.

U vremenu režima Slobodana Miloševića novine su bile česta meta režima, jer su težile da budu neovisne. Danas su jedne od troje novina, drugo dvoje su Dnevni telegraf i Naša borba, koje su bile zabranjene 14. listopada 1998. godine odlukom vlade zbog "širenja straha i defetizma", u vrijeme kada je NATO bombardovanje SRJ prvi put postalo prijetnja. Dana 20. listopada 1998. godine Srbija je donijela Zakon o javnom informisanju, pa su zbog tog zakona, ove novine bile više puta oštro kažnjene. Kada je, bar na nekoliko mjeseci, opasnost nestala, zabrana je ukinuta.

Novinama je svakodnevno prijetilo zatvaranje sve do prosvjeda u Beogradu 5. listopada 2000. godine. Od pada režima Slobodana Miloševića, Danas su jedne od rijetkih srbijanskih novina koje nisu poklekle komercijalizmu i objavljivanju senzacionalističkih vijesti. Njihov tiraž uglavnom opada, a strani investitori koji ulažu u srbijansko medijsko tržište ih uglavnom izbjegavaju. Danas predstavljaju novine koje pišu o društvenim pitanjima, pitanjima vezanim za bivšu SFR Jugoslaviju i europske integracije.

Godine 2021. United Group iz Luksemburga je preuzela dnevni list i portal Danas.

Glavni urednici

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica Danasa

Srbijanske dnevne novine

Danas (Beograd)


Hans Lukas "Luc" Hoffmann (Basel, Švicarska, 23. siječnja 1923. – Camargue, Francuska, 21. srpnja 2016.) bio je švicarski ornitolog, zaštitar prirode i filantrop.  Suosnivač je Svjetske organizacije za zaštitu prirode (WWF), pomogao je uspostaviti Ramsarsku konvenciju za zaštitu močvarnih staništa, i uspostavio je istraživački centar Tour du Valat u francuskom području Camargue.  2012. godine Luc Hoffmannova zaklada MAVA, zajedno s WWF International, osnovala je Institut Luc Hoffmann. Autor je više od 60 knjiga, uglavnom ornitoloških.

Rani život
Luc Hoffmann rođen je u Baselu, drugi je sin biznismena i ljubitelja umjetnosti Emanuela Hoffmanna i kiparice Maje Hoffmann-Stehlin. Otac mu je umro u prometnoj nesreći kada je Lucu bilo devet godina a sljedeće godine stariji mu je brat umro od leukemije. Njegova se majka tada udala za švicarskog skladatelja Paula Sachera. Unatoč velikom bogatstvu obitelji, Hoffmann je odgajan skrmono. Njegov entuzijazam za prirodni svijet razvio se tijekom djetinjstva, a većinu svog slobodnog vremena provodio je promatrajući ptice na području Bazela. Njegov prvi akademski rad, "Der Durchzug der Strandvögel in der Umgebung Basels" (prolaz morskih ptica u blizini Bazela), pojavio se u Der Ornithologische Beobachter (promatrač ptica) 1941., kad je još bio učenik.

Godine 1941. upisao se na Sveučilište u Baselu, na studij botanike i zoologije. Godine 1943. regrutiran je u švicarsku vojsku, gdje je došao do čina poručnika. Nakon završetka drugog svjetskog rata, Hoffmann je provodio znanstvena istraživanja te doktorirao (PhD) na temi različitih uzoraka boja u mladunaca crvenokljune čigre (Sterna hirundo) u Camargueu na mediteranskoj obali Francuske. Njegov mentor na Sveučilištu u Bazelu bio je Adolf Portmann.

Zaštita prirode
Hoffmann je 1947. kupio imanje u Camargueu, a 1954. na njemu je osnovao biološku istraživačku stanicu Tour du Valat. Stalna prisutnost ružičastog plamenca ( Phoenicopterus roseus ) u Francuskoj pripisana je konzervacijskom radu Tour du Valat. Hoffmann je također podržavao uzgoj Przewalskog divljeg konja (Equus ferus przewalskii ) u blizini Tour du Valat te njihovu reintrodukciju Mongoliju 2004. godine.  Generacije ekologa su se usavršavali na Tour du Valat, uključujući Johna Krebsa. Istraživanja koja su na Tour du Valat radili studenti sa sveučilišta u Francuskoj, Njemačkoj, Švicarskoj, Italiji, Kanadi i Ujedinjenom Kraljevstvu nagrađena su s više od 60 doktorata znanosti.

Uz Petera Scotta, Juliana Huxleyja, Maxa Nicholsona i druge, Hoffmann je postao osnivač Svjetske organizacije za zaštitu prirode 1961. godine. Na inauguracijskom sastanku postavljen je za potpredsjednika i na toj je funkciji bio do 1988. godine. Za potpredsjednika emeritusa WWF-a postavljen je 1998. godine. Hoffmann je pomogao uspostaviti Nacionalni park Doñana u Andaluziji 1963. godine.

Hoffmann je bio jedan od utemeljitelja Ramsarske konvencije jednog od prvih međunarodnih sporazuma za zaštitu okoliša. Cilj Konvencije je očuvanje močvarnih područja: područja koja su trajno ili periodično pokrivene plitkom vodom i na kojima borave ptice selice. Oko 160 zemalja do sada se obvezalo na zaštitu vlažnih močvara u skladu s konvencijom koja je osmišljena 1971. godine, a stupila je na snagu 1975. godine.

Hoffmann je 1994. osnovao zakladu MAVA koja distribuira bespovratna sredstva za očuvanje prirode na Sredozemlju, zapadnoj obali Afrike i Alpama. Zaklada MAVA i WWF International osnovali su 2012. godine Institut Luc Hoffmann kako bi odali počast zaštitarskom nasljeđu Luca Hoffmanna. Institut se fokusira na kataliziranje novih znanstvenih ideja za rješavanje sve složenijih i međusobno povezanih izazova očuvanja okoliša. Njegov sin André Hoffmann sjedi u Savjetodavnom odboru Instituta.

Hoffmann je također značajno pridonio očuvanju prirode u: Neusiedler See u Austriji; Nacionalni park Hortobagy u Mađarskoj; Prespanskoj regiji na granici Grčke, Albanije i Sjeverne Makedonije i Nacionalni park Banc d'Arguin u Mauritaniji.

Ostali interesi
Hoffmannov djed, Fritz Hoffmann-La Roche, osnovao je farmaceutsku tvrtku Hoffmann-La Roche 1896. godine. Bio je sin industrijalca Emanuela "Manno" Hoffmanna (1896-1932) i kiparice Maje rođene Stehlin (1896-1989) i brat Vere Oeri-Hoffmann. Njegova obitelj je većinski dioničar farmaceutske tvrtke Hoffmann-La Roche. Od 1953. do 1996. Hoffmann je bio na čelu tvrtke Hoffmann-la Roche.

Izvorna ambicija Yolande Clergue za stvaranje fondacije Van Gogh dobila je novi zamah od strane Luc Hoffmanna koji je 2008. uspostavio Fondation Vincent van Gogh Arles. Aktivnosti te zaklade namijenjene su očuvanju sjećanja na Vincenta Van Gogha u Arlesu i njegovanju suvremene umjetnosti.

Pomogao je postaviti nacionalno žalbeno tijelo u Austriji 1963. godine, a 1980-ih je bio predsjednik francuskog nacionalnog žalbenog tijela. Bio je vitez Nacionalnog reda Legije časti i suradnik Američkog udruženja za napredak znanosti.

Brak i obitelj
Godine 1953. u Beču Hoffmann se oženio Darijom Razumovsky (1925. – 2002.), drugim djetetom grofa Andreasa Razumovskog i princeze Katharine Nikolajevne Sayn-Wittgenstein, koji su 1918. pobjegli iz Rusije nakon Oktobarske revolucije. Zajedno su imali četvero djece: Veru, Maju, Andréa i Daschenku.

Nagrade

 Počasni doktorat Sveučilišta u Bazelu (2001)
Euronatur okolišna nagrada (2007.)
 Suradnik Američkog udruženja za napredak znanosti (1973)
 Vitez Nacionalnog reda Legije časti (1989.)
 Zaštitarska medalja vojvode Edinburškog, koju dodjeljuje Svjetska organizacija za zaštitu prirode (1998.)
John C Phillips medalja koju dodjeljuje Međunarodna unija za očuvanje prirode (2004).
 Počasni doktorat iz Poslovne škole Lausanne (2013)

Izvori

Okolišni aktivisti
Švicarski znanstvenici
Ornitolozi

Luc Hoffmann


An Epidendrum erectum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Friedrich Gustav Brieger ngan Hamilton Dias Bicalho. An Epidendrum erectum in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum erectum


Virchow ist ein Einschlagkrater am östlichsten Rand der Mondvorderseite, im Nordwesten der Wallebene des großen Kraters Neper.
Virchow ist nur wenig erodiert. Der Kraterboden ist flach.

Der Krater wurde 1979 von der IAU nach dem deutschen Arzt und Pathologen Rudolf Virchow offiziell benannt.

Weblinks

 Virchow auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)
Rudolf Virchow als Namensgeber

Virchow (Mondkrater)


Anksiolitici (lat. anxius: tjeskoban + grč. λυτıϰός: koji opušta, koji razrješava) su lijekovi koji otklanjaju osjećaj straha i napetosti te izazivaju osjećaj zadovoljstva i uravnoteženosti.

Koriste se za simptomatsko liječenje anksioznosti.

Anksiolitke, zajedno sa sedativima i hipnoticima, ubrajamo u depresore središnjeg živčanog sustava.

Iako su anksioliza, sedacija i hipnoza tri različita učinka, oni se često odnose na jedno te istu skupinu lijekova čiji učinak ovisi o dozi.

Primjerice, benzodiazepini u pravilu pri niskim dozama djeluju kao anksiolitici, pri srednjim dozama kao sedativi, a pri još višim dozama kao hipnotici.

Podjela
 Benzodiazepini
 Barbiturati
 Derivati difenilmetana (Antihistaminici)
 Hidroksizin
 Karbamati
 Meprobamat
 Derivati azaspirodekandiona (5-HT1A agonisti)
 Buspiron
 Gepiron

Vidi još
 Depresori
 Psihofarmaci

Izvori

Lijekovi
Farmakologija

Anksiolitici


Marcus Salvius Otho (25 Nisan 32 – 16 Nisan 69). 15 Ocak - 16 Nisan 69 arası Roma İmparatoru, Dört İmparator Yılı'nın ikinci imparatoru.

Doğumu ve Soyu
Otho, eski ve soylu bir Etrüsk kökenli ailedendir. Aile Etruria soyundan olup Etruria'da Ferentium'da (bugünkü Fereno, Viterbo yakınları) yerleşiktirler. Baba tarafından dedesi, babası Roma savaşçısı, annesi soylu olmayan (belki de köle olarak doğmuştu) Marcus Salvius Otho, Livia'nın (İmparator Augustus'un karısı) evinde büyüdü ve Praetor'lıktan öteye gidemediği halde onun etkisiyle senatör olarak yükseldi. Babası Lucius Otho'dur.

Gençliği
Geleceğin İmparatoru, ilk olarak Nero'nun etrafını saran en kayıtsız ve savurgan genç asillerden biri olarak ortaya çıkar. Bu arkadaşlık 58'de Poppea Sabina adlı bir kadın tarafından sona erdirilecektir. Otho güzel karısını, yine onun ısrarı üzerine imparatorla tanıştırdı, bundan sonra başlayan ilişki sonunda onun ölümü olacaktı. Onun metresi olarak durumunu sağlamlaştırdıktan sonra, Otho'dan boşandı ve onu uzak bir eyalet olan Lusitania'yaya göndertti.

Otho, Lusitania'da yaklaşık on yıl kaldı ve eyaleti o dönem için alışılmadık biçimde ılımlı yönetti. 68'de komşu eyalet Hispania Tarraconensis'in valisi Galba, Nero'ya karşı isyan başlattı ve Otho ona Roma yolunda eşlik etti. Onu bu yöne belki de Nero'dan gördüğü muameleye içerlemiş olması zorlamıştır ama bu neden kişisel hırsına çok önceden eklenmişti. Galba çocuksuzdu, yaş olarak da ilerlemişti ve Otho, astrologların öngörülerinin de cesaretlendirmesi ile onun halefi olmaya talip oldu. Galba'nın favorilerinden Titus Vinius'la, onun desteğini sağlamak için kızıyla evlenmeyi içeren gizli bir antlaşma yaptı. Her nasılsa, Ocak 69'da Galba'nın yasal evlatlığı Lucius Calpurnius Piso Licinianus yüzünden umutları suya düştü.

Otho için hiçbir şey değişmedi. Finansal durumunun kötülüğüne rağmen, eski savurganlıklarına teşekkür ederek, Praetorian muhafızlar'ın yirmi üç askerinin hizmetini satın alacak kadar parayı bulabildi. 15 Ocak sabahında, (Piso'nun evlatlık edinilmesinden sadece beş gün sonra), Otho her zamanki gibi İmparatora saygılarını sunmak için törene katıldı ve ardından kişisel işlerini mazeret göstererek hızlı bir şekilde suç ortaklarıyla buluşmak için huzurdan ayrıldı. Kendisine Praetorian kampına kadar eşlik edildi, kısa bir şaşırma ve karasızlığın ardından İmparator olarak selamlandı.

Forum'a geri döndü ve Kapitol'un eteklerinde kaynağı belirsiz bir ihanet söylentisiyle uyarılmış olan Galba tarafından karşılandı, kalabalık meraklı vatandaşlar muhafızların kışlasının yolu üzerinde toplanmışlardı. Palatine'de görevli olan ve İmparatora eşlik eden cohort, birdenbire onu terk etti. Galba, yeni evlatlık edinilmiş oğlu Piso ve diğerleri Praetorianlar tarafından öldürüldüler. Otho kampa zaferle döndü ve aynı gün usulüne uygun olarak senatör'ler tarafından Augustus, "tribunal (kanun koyucu) güç" ve "principate" (devletin başı)'e ait asaletler verildi. Otho başarısını, Pretorian muhafızların ve ordunun geri kalanının, Galba'nın yönetime ulaşmasına yardım ettikleri için bekledikleri altını reddetmesi sonucu ona gücenmelerine borçluydu. Aynı zamanda şehir halkı da Galba'yla mutlu değildi ve Nero'nun anısını sevgiyle anıyorlardı. Otho'nun İmparator olarak ilk icraatı olanlar konusunda unutkan olmadığını gösterdi.

Zayıflama ve Düşüş

Nero Cognomen'i halkın bağrışları arasında ona tevdi edildiğinde kabul etti ya da kabul etmiş gibi göründü, kimileri onun göreceli gençliği ve dış görünüşünün kadınsılığı ile kaybettikleri gözdelerini hatırlamışlardı. Nero'nun heykelleri yeniden dikildi, azat edilmiş köleleri ve ev halkından görevliler işlerine iade edildi ve Altın Ev'in bitirilmesi niyeti ilan edildi. Aynı zamanda daha ağır başlı ve saygıdeğer vatandaşların korkuları Otho'nun adaletli yönetim niyetinin liberal sözleriyle ve sadık Galba taraftarı atanmış Konsül, Marius Celsus'a karşı sağ görülü merhameti ile teskin edildi.

Ancak Otho'nun politikasındaki her gelişme önceden, Otho tarafından Galba'nın özel yazışmaları okunarak kontrol edildi ve birkaç lejyon tarafından imparatorluğu ilan edilen, Aşağı Rhine eyaleti orduları komutanı Vitellius'un Cermanya'daki devriminin yayıldığını ve İtalya üzerine yürüyüşe başladığını fark etti. Otho'nun İmparatorluğu paylaşma yönündeki boşuna bir gönül alma denemesinin Vitellius tarafından reddedilmesi üzerine Otho, beklenmeyen bir dinçlikle savaş hazırlıklarına başladı. Uzak eyaletlerde, yönetimini kabul etmiş olanlardan biraz destek beklenebilirdi ama Dalmatia, Pannonia ve Moesia lejyonları onun tarafında olmaya istekliydiler, pretorian cohort'ların kendileri oldukça kuvvetli bir güçtü ve becerikli Roma Donanması ona İtalyan denizlerinin hakimiyetini veriyordu.

Donanma önce Ligurya'nın koruması için sevk edildi ve 14 Mart'ta Otho, şaşırmadığı kehanet ve kerametlerle, Vitellius'un birlikleri İtalya'ya girmeden önce durdurmayı umut ederek askerlerinin başında kuzeye doğru yürüyüşe başladı. Ama bunun için çok geç kalmıştı ve yapabileceği tek şey kuvvetleri Placentia'ya göndermek ve Po Nehri hattını tutmaktı. Otho'nun yetenekli muhafızları Placentia'yı Aulus Caecina Alienus'a karşı başarılı bir biçimde savundular ve generali Cremona'ya geri çekilmeye mecbur bıraktılar. Ancak Fabius Valens'in gelişi olayın gidişatını değiştirdi.

Vitellius'un komutanları, kesin sonucu getirecek bir çarpışmaya Bedriacum Savaşı'na karar verdiler ve planları Otho'nun karargahına hakim olan bölünmüş ve kararsız danışmanlarca istemeden de olsa destekledi. Deneyimli subaylar en azından Dalmatia'daki lejyon gelene kadar bir çarpışmadan kaçınılmasının önemine dikkat çektiler. Ama İmparatorun kardeşi Titianus ve Pretorian Muhafızların başı Proculus'un düşüncesiz aceleciliğine Otho'nun ateşli sabırsızlığı da eklenince bütün karşı fikirler reddedildi ve Otho, Po Nehrinin güney kıyılarındaki Brixellum'da hatırı sayılır bir ihtiyat kuvveti bırakarak derhal ilerlemeye karar verdi. Bu karalar alındığında Otho'nun ordusu çoktan Po nehrini geçmiş ve Bedriacum'da (ya da Betriacum) Dalmatia lejyonlarının geleceği yol üzerinde, Via Postumiadaki küçük bir köyde karargahını kurmuştu.

Bedriacum'daki kampı koruması için bırakılan güçlü ihtiyatların ayrılmasından sonra, Otho'nun kuvvetleri Cremona yönünden Via Postumia bölgesine doğru ilerlemeye başladılar. Bu şehre kısa bir mesafede beklenmedik bir şekilde Vitellius'un kuvvetleriyle çarpışmaya girdiler. Otho'nun kuvvetleri, Vitellius birlikleri daha avantajlı olmasına rağmen, ölesiye çarpıştılar, ancak sonunda düzensiz olarak Bedriacum'daki karargâhlarına çekilmek zorunda kaldılar. Ertesi gün muzaffer Vitellius'un birlikleri onları takip ettiler ama bu sadece hevesi kırılmış düşmanlarıyla koşulları konuşmak, kamplarına dost olarak girebilmek içindi.

Brixellum'da savaşın haberinin ulaşması sonrasında; Otho hala en güçlü birliklerin başındaydı, Dalmatian lejyonu Aquileia'ya ulaşmıştı ve askerlerinin ve subaylarının morali bozulmamıştı. Ama savaş kararı almasını kendi sabırsızlığı hızlandırdı. Veda yemeğindeki bir konuşmada bunları açıklarken şöyle der "herkesin bir kişi için ölmesi, bir kişinin herkes için ölmesinden daha uzundur" (Dio, LXIV.13), ve dinlenmek için bir köşeye çekildi. Sabah erkenden kendini yastığının altında sakladığı bir kamayla kalbinden hançerledi ve hizmetkârları odaya girdiğinde öldü. Cenaze töreni onun istediği gibi yapıldı. Brixellum'da onuruna bir mezar anıtı dikildi ve basit bir yazıt eklendi, "Diis Manibus Marci Othonis".

Öldüğünce hayatının otuz yedinci yaşında, saltanatının doksan beşinci günündeydi. Bu yüzden Sikkeleri nadir bulunur.

Dış bağlantılar

 Life of Otho (Suetonius; İngilizce çeviri ve Latince orijinali)
 Life of Otho (Plutarch; İngilizce çeviri)
 Cassius Dio, Book 64
 Tacitus, Histories (esp. 1.12, 1.21–90)
 John Donahue Biyografisi De Imperatoribus Romanis
 Otho Mahlon H. Smith'e ait tarihi kaynak kitabı maddesi

32 doğumlular
Frosinone ili doğumlular
69 yılında ölenler
1. yüzyıl Roma imparatorları
Dört İmparator Yılı
İntihar eden hükümdarlar
Darbe ile iktidara gelenler
Antik LGBT üyeleri

Otho


A Segunda Revolta de Guangzhou (Cantão), conhecida em chinês como Revolta do Monte das Flores Amarelas ou Revolta de Guangzhou Xinhai, foi uma revolta fracassada ocorrida na China liderada por Huang Xing e seus companheiros revolucionários contra a dinastia Qing em Cantão (Guangzhou).

História
Nessa época, a Malásia, que incluía o que hoje é a Península da Malásia e Cingapura, tinha a maior população chinesa no exterior fora da própria China. Muitos deles eram ricos e realizavam atividades para os revolucionários. Em 13 de novembro de 1910, Sun Yat-sen, junto com várias figuras importantes do Tongmenghui, se reuniram na conferência de Penang para traçar planos para uma batalha decisiva. No dia seguinte, 14 de novembro de 1910, Sun Yat-sen presidiu uma Reunião de Emergência do Tongmenghui e levantou recursos financeiros. Os eventos de planejamento são conhecidos como a Conferência de Penang de 1910. Originalmente planejado para ocorrer em 13 de abril de 1911, os preparativos em 8 de abril não correram como planejado, atrasando a data para 27 de abril.

Huang Xing e quase uma centena de companheiros revolucionários invadiram a residência do vice-rei Qing das províncias de Guangdong e Guangxi. A revolta foi inicialmente bem-sucedida, mas os reforços Qing transformaram a batalha em uma derrota catastrófica. A maioria dos revolucionários foi morta, apenas alguns conseguiram escapar. Huang Xing foi ferido durante a batalha; ele perdeu um dedo ao ser atingido por uma bala. 86 corpos foram encontrados (mas apenas 72 puderam ser identificados), e os corpos de muitos outros não foram encontrados. Os mortos eram em sua maioria jovens nacionalistas e revolucionários com todos os tipos de origens sociais - ex-alunos, professores, jornalistas e patriotas chineses ultramarinos. Alguns deles eram de alto escalão na Aliança. Antes da batalha, a maioria dos revolucionários sabia que a batalha provavelmente seria perdida, já que eles estavam em grande desvantagem numérica, mas eles foram para a batalha de qualquer maneira. A missão foi realizada como a de um esquadrão suicida. Suas cartas para seus entes queridos foram encontradas mais tarde.

Legado
Os mortos foram enterrados juntos em um túmulo no "monte de flores amarelas", um monte perto de onde eles lutaram e morreram, que deu nome ao levante. Após a revolução chinesa, um cemitério foi construído no monte com os nomes desses 72 nacionalistas revolucionários. Eles foram comemorados como os "72 mártires". Alguns historiadores acreditam que a revolta foi uma causa direta da revolta de Wuchang, que eventualmente levou à Revolução de Xinhai e à fundação da República da China (1912–1949). Entre os mártires que se sacrificaram estava o revolucionário Lin Chueh-min.

História da China
1911 na China

Segunda Revolta do Cantão


Tiffany Ariana Trump (født  13. oktober 1993 i New York) er en amerikansk model og sanger, og hun er datter af den forhenværende præsident, Donald Trump.

Barndom og uddannelse
Tiffany blev født 13. oktober 1993 i New York. Hun er det eneste barn i forholdet mellem Donald Trump og Marla Maples. Tiffany voksede op hos sin mor i Californien, hvor hun boede indtil hun afsluttede high school. Hun studerede ved Viewpoint School i Calabasas Hun studerede i 2016 ved University of Pennsylvania, både sociologi og byplanlægning.Derefter tog hun juraeksamen ved George Washington University i 2020.

Karriere

Musik og mode
Mens Tiffany studerede på University of Pennsylvania, udgav hun sin single "Like a Bird" i 2014. Senere i et interview med Oprah Winfrey tilkendegav hun, at hun overvejede at gøre hendes musikkarriere til en professionel karriere. Hun arbejdede som praktikant hos modemagasinet Vogue og blev i 2016 model på et modeshow af Andrew Warren under New York Fashion Week.

Sociale medier
Trump er aktiv på Instagram, hvor hun i 2016 havde flere end 100.000 følgere. Hun var også en del af en gruppe med andre kendte arvinger, herunder Kyra Kennedy, datter af Robert F. Kennedy Jr., Gaïa Matisse, oldebarn af kunstneren Henri Matisse, og EJ Johnson.

Personlige liv
Ifølge Trump selv er hun registreret i Pennsylvania som Republikaner. Under det Amerikanske præsidentvalg i 2016, hvor hendes far vandt den republikanske valgkamp, optrådte hun sammen med andre medlemmer af familien i kampagne-aktiviteter. Under den republikanske konvention var hun en af talerne på den anden aften.

Referencer

Eksterne henvisninger

Modeller fra USA
Sangere fra USA
Donald Trump

Tiffany Trump