Knuckles' Chaotix is a 1995 platform game developed by Sega for the 32X. A spin-off from the Sonic the Hedgehog series, it features Knuckles the Echidna and four other characters known as the Chaotix, who must prevent Doctor Robotnik and Metal Sonic from obtaining six magic rings and conquering a mysterious island. Gameplay is similar to previous Sonic games: players complete levels while collecting rings and defeating enemies. Knuckles' Chaotix introduces a partner system whereby the player is connected to another character via a tether; the tether behaves like a rubber band and must be used to maneuver the characters.

While Sonic Team is sometimes credited with creating Knuckles' Chaotix, it was developed by another Sega team. Production began with Sonic Crackers, a 1994 prototype for the Sega Genesis which experimented with the tethering system and featured Sonic and Tails. Knuckles' Chaotix was planned as a Sonic game for the Sega Saturn, but transitioned to the 32X when it could not be completed in time. Sonic and Tails were replaced by Knuckles and a group of mostly pre-existing characters; Mighty the Armadillo first appeared in the arcade game SegaSonic the Hedgehog (1993).

Knuckles' Chaotix was released in North America and Japan in April 1995, and in Europe in June 1995. It received mixed contemporary reviews and failed commercially. Reviewers found the tethering physics cumbersome, although some appreciated it as an attempt to innovate. The level design and low difficulty level were also criticized. Journalists have described Knuckles' Chaotix as the last of the "classic" 2D Sonic games before the series moved to 3D. Some characters and concepts it introduced feature in later Sonic games and media, beginning with Sonic Heroes in 2003. Despite interest from fans, it has not been rereleased beyond a brief period through GameTap in the mid-2000s.

Gameplay

Knuckles' Chaotix is a side-scrolling platform game similar to earlier entries in the Sonic series. Unlike other Sonic games, players are tethered to a computer or human-controlled partner; the tether behaves like a rubber band and must be properly handled to maneuver through stages. There are five playable characters, each with their own unique abilities. Knuckles the Echidna can glide and climb walls; Mighty the Armadillo can perform a wall jump; Espio the Chameleon can run along walls and ceilings; Vector the Crocodile can boost through the air and climb walls; and Charmy Bee can fly and hover. There are two other partner characters, Heavy the Robot and Bomb, who hinder players' progress due to their slow or destructive nature, respectively. The story takes place on a mysterious island and follows the group's efforts to stop Doctor Robotnik and Metal Sonic from harnessing the power of the island's mythical Chaos Rings to satisfy their evil deeds.

The game takes place over six levels called attractions. Each attraction is divided into five acts; the fifth ends in a boss fight with Robotnik and one of his large robots. Each act has a different time of day decor, such as morning, noon, evening, and night. Like earlier Sonic games, players collect rings, jump to perform a spin attack to defeat enemies, and can perform a spin dash on the ground to gain speed. Power-ups include rings, shields, and speed shoes. The partner system enables players to perform actions not seen in earlier Sonic games. Players can call their partner if they are separated, which reunites them with the main character but costs 10 rings, or throw their partner to reach far platforms. If the partner is computer-controlled, the player can stop and anchor the partner to perform special moves such as "snapping" to a higher ledge or thrusting to gain speed.

Before entering a stage, the player begins in a hub world where they choose a partner and level. Bonus stages are hidden throughout attractions, and can also be triggered by obtaining 20 or more rings and finding one of the giant golden rings hidden away in each level. In the bonus levels, the player is free-falling and picks up power-ups. Special stages are reached by finishing a level with 50 or more rings. In these stages, the player collects blue spheres in a forward-scrolling platformer to earn a Chaos Ring. Collecting all Chaos Rings unlocks the "good" ending, in which Sonic and Tails are seen with the Chaotix, who have freed the island from Robotnik.

Development

Although Sonic Team is sometimes credited for developing Knuckles' Chaotix, it was developed by another internal Sega team, including staff who had worked on Sonic CD (1993). Development began around April 1994 for the Sega Genesis as an engine test, with the working title Sonic Crackers. The prototype featured Sonic and Tails joined by an elastic band of energy; the name likely comes from clackers, a toy comprising two balls connected by string. According to the journalist Ken Horowitz, Sonic Crackers was most likely a ROM made to demonstrate new concepts to management. Some ideas were used in Sonic 3D Blast (1996), while the level design, tethering, and some music resurfaced in Knuckles' Chaotix.

Sega eventually moved development to the Genesis' more powerful 32X add-on. According to Horowitz, this was because the 16-bit era of consoles was coming to an end. Former Sega of America CEO Tom Kalinske recalled that Knuckles' Chaotix was once intended for the Genesis' successor, the Sega Saturn, as a mainline Sonic game. According to Kalinske, development moved to the 32X when it became clear that the game would not be ready for the Saturn launch; Kalinske said it was "too big, it was taking too long, it was over budgeted, it was behind schedule". Because Sega needed new 32X games, Sega decided to downsize the game and introduce it quickly on 32X.

By December 1994, Sonic and Tails had been removed and the game had been reworked to star Knuckles the Echidna, who had been introduced in Sonic the Hedgehog 3 (1994). The project had the working title Knuckles' Ringstar. The game also adds the characters Mighty the Armadillo, Vector the Crocodile, Espio the Chameleon and Charmy Bee. Mighty had appeared in the arcade game SegaSonic the Hedgehog (1993); many of Sonic's animations from Crackers were repurposed for Mighty. Vector the Crocodile was created for the original Sonic the Hedgehog (1991) but scrapped before release, and Charmy Bee originally appeared in the Sonic the Hedgehog manga. Sonic co-creator Naoto Ohshima said he was responsible for repurposing Vector and Charmy, but otherwise had no involvement with Knuckles' Chaotix.

Espio was the only original character, designed by manga artist Takumi Miyake. A leaked prototype lists Espio as the featured character on the title screen instead of Knuckles, suggesting he once featured more prominently, possibly in a starring role. The 32X's processing power allowed for dynamic sprite-scaling effects, and 3D polygons in the special stages. A complex palette system allowed each level to load unique colors. The music was composed by Junko Shiratsu and Mariko Nanba.

Release
Knuckles' Chaotix was released in North America in April 1995, in Japan on April 21, 1995, and in Europe in June 1995. According to Horowitz, the game was rushed to help boost sluggish 32X sales. It quickly faded into obscurity, and is now considered a valuable collector's item due to the 32X's commercial failure. The only rerelease came in 2005, when Knuckles' Chaotix was briefly made available for Mac OS X and Windows computers via the subscription service GameTap.

The Sonic Crackers prototype ROM was leaked online by a Belgian hacking group in June 1995 and can be played with emulators. A cartridge version was auctioned for $146.50 in 2001. While some fans speculated that the Sonic Crackers ROM was an April Fools' Day hoax, its authenticity has been corroborated by multiple sources, including references in an internal Sega design document and text found in a later Knuckles' Chaotix prototype.

Reception

Knuckles' Chaotix received mixed reviews, and failed commercially, as did the 32X.

The game's presentation divided critics. The four reviewers of Electronic Gaming Monthly (EGM) praised its graphics and believed the game was one of the best for the 32X, and GameFan considered Knuckles' Chaotix the best entry in the franchise since Sonic the Hedgehog 2 (1992). On the other hand, a reviewer from Next Generation found the graphics garish, and felt that the game made "unimpressive attempts to show off". GamePro, Game Players, and IGN believed the game failed to push the 32X to its limits, citing the lack of graphical effects and Genesis-quality audio, though IGN felt some elements, such as several musical tracks, were highlights. In 2008, GamesRadar wrote that Knuckles' Chaotix was the best game for the 32X and was underrated, though it still considered the game a "wasted opportunity".

The "rubber band" multiplayer system was criticized, despite being acknowledged as an effort to innovate. Though IGN admired the attempt to "breathe life into a series that was running out of steam" and fix the lopsided multiplayer of Sonic 2 and Sonic 3 (1994), whereby Tails would get lost off-screen, they felt the physics were "clunky" and unorthodox. EGM felt the system was original, but slowed down the gameplay, as did GamesRadar. Next Generation felt the bond was tiring and not truly innovative, and GamePro called it Knuckles' Chaotixs biggest flaw, finding it frustrating and choppy. The reviewer also found that the bond complicated gameplay and compared it to being handcuffed.

The level design and low difficulty were also criticized. GamePro wrote that the levels, while fairly large, were not populated with enough enemies or secrets, a sentiment echoed by IGN and Mean Machines Sega. IGN considered the boss design simplistic and the level design bland and seemingly unfinished, and Mean Machines Sega thought that, without enemies, "this is just not half the game it could have been". Game Players criticized the game's lack of replay value, saying the game's simplicity made secrets in levels impossible to miss. However, IGN, GameFan, and EGM praised the number of playable characters, and IGN felt the game's "marvelous" fully 3D special stages were the best of the Sonic series.

IGN described Knuckles' Chaotix as "a bad game with a good foundation", and in another article, concluded that it was interesting, if flawed. EGM felt it was the best for the 32X but failed to live up to previous games in the Sonic series. Game Players found it a major disappointment, saying "other than a few color-enhanced backgrounds, you're gonna wonder why this isn't a Genesis title". Some journalists have referred to Knuckles' Chaotix as the series' declining point, and AllGame and Complex both wrote that it was among the worst games in the series.

Legacy
Knuckles' Chaotix is considered the last of the "classic" Sonic games before the 3D game Sonic Adventure (1998) took the series in new gameplay directions. Several of its concepts were re-used in later Sonic games. A similar partner system features in the Game Boy Advance game Sonic Advance 3 (2004), and IGN noted similarities between the game's auto-running special stages and Sonic and the Secret Rings (2007). Two tracks from Knuckles' Chaotix, "Tube Panic" and "Door Into Summer", appear in Sonic Generations (2011). The "Hyper Ring" power-up re-appeared in Sonic Mania (2017) and a recreation of Knuckles' Chaotixs final boss fight was added in a 2018 update.

With the exception of Mighty, all Chaotix members have become recurring characters in the Sonic series. The characters initially did not reappear until Sonic Heroes in 2003. Director Takashi Iizuka said that Sonic Team revived the Chaotix because the studio thought they were unique and had never used them. Iizuka considers the Heroes version of the characters different from the 32X one, claiming to have created new characters simply using the same designs. The group had storylines in the Sonic the Hedgehog comic series produced by Archie Comics and Sonic the Comic by Fleetway Publications, as well as in the anime series Sonic X. While Game Informer considered the Chaotix to be among the best characters of the franchise and are underutilized, GamesRadar considered the introduction of the Chaotix a negative turning point for the series as it "diluted the Sonic-verse by introducing tons of shitty characters". Jim Sterling felt that all the Chaotix lacked redeeming qualities, calling Vector "Idiot the Crocodile" and Espio "Generic Brooder the Chameleon". They singled out Charmy for particular ridicule, feeling he was annoying and noting his high-pitched voice. Mighty would eventually return as a playable character in Sonic Mania Plus in 2018.

In 2011, Sega noted fans frequently requested Knuckles' Chaotix as a game desired to be rereleased. 1UP.com and GameSpy expressed disappointment the 2005 compilation Sonic Gems Collection did not include the game. In 2010, Sonic Team head Iizuka expressed interest in developing a sequel. Also expressing interest was Christian Whitehead, the developer of the mobile versions of Sonic CD, Sonic the Hedgehog, and Sonic the Hedgehog 2, saying in 2014 that he would be open to remaking Knuckles' Chaotix using the Retro Engine.

Notes

References

External links
 Knuckles' Chaotix on GameTap (Archived at the Wayback Machine)
 Chaotix on Sonic Retro
 Knuckles' Chaotix on MobyGames

1995 video games
Sega video games
Sega 32X games
Sega 32X-only games
Video games set in amusement parks
Cooperative video games
Side-scrolling platform games
Sonic the Hedgehog spin-off games
Video games scored by Mariko Nanba
Video games developed in Japan
Multiplayer and single-player video games

Knuckles' Chaotix


بلدية فوينتي إل ساوث (بالإسبانية: Fuente el Sauz) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان بلدية فوينتي إل ساوث 240 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية فوينتي إل ساوث

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

فوينتي إل ساوث


Cemevi; Alevilikteki başlıca ibadet mekânı. Alevilerin zikir yaptıkları, bağlama çalarak karşılama ya da semah döndükleri ibadethane. Cemevine girmenin her ibadet mekânı gibi bazı kuralları vardır. Yapılan en büyük ibadetlerden biri Allah-Muhammed-Ali ve On iki İmamların adlarının anıldığı "duaz-ı imam" adı verilen nefeslerin okunmasıdır. Alevi inancına göre kıyam, rüku ve secde niyazla birleştirilmiştir.

İlk cemevi Onar köyünde (Arapgir/Malatya) bulunmaktadır. 1200 yıllarında yapılmıştır.1224'de vakıf vafiyesi kurulmuştur. İlk yapıldığında 1 kiraz ağacından yapılmasına rağmen sonraki yıllarda desteklenmiş ve başka ağaçlar da kullanılmıştır.

İbadethane
İbadet mekânları İran, Irak, Azerbaycan, Lübnan Şiîlerinde cami iken Anadolu Aleviliğinde cemevidir.

Türkiye'de cemevi tartışmaları

Cemevlerinin tanınması tartışması yıllardır sürmektedir. Cami ve cem sözcükleri aynı kökten gelir. Cem Arapçada "toplantı" demek, camii de "toplanılan yer" demektir. Cemleri özgün hâliyle yaşayan yol-erkan sürdüren ocaklardır.

Alevilik
Türkiye'de İslam

Cemevi


إلدين ياكوبوفيتش  (مواليد 2 أكتوبر 1984 في كوزاراك، البوسنة والهرسك، يوغسلافيا)، هو لاعب كرة قدم سويسري يلعب مع نادي إيفرتون في الدوري الإنجليزي الممتاز في مركز حراسة المرمى.

لعب مع هال سيتي منذ عام 2012 وحتى عام 2017.

بدأ باللعب مع منتخب سويسرا لكرة القدم في عام 2008.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية سويسريون
لاعبو كرة قدم رجالية سويسريون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في اليونان
لاعبو كرة قدم رجالية بوسنيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إنجلترا
حراس مرمى كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من برييدور
بوسنيون مهاجرون إلى سويسرا
حراس مرمى كرة قدم سجلوا أهداف
رياضيون سويسريون مغتربون في اليونان
رياضيون سويسريون مغتربون في إنجلترا
رياضيون سويسريون مغتربون في روسيا
لاعبو الدوري الإنجليزي الممتاز
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو الدوري اليوناني
لاعبو أريس تسالونيكي
لاعبو أوليمبياكوس فولو
لاعبو إيفرتون
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2008
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو دوري السوبر السويسري
لاعبو غراسهوبرز زيورخ
لاعبو كرة قدم بوسنيون
لاعبو كرة قدم سويسريون
لاعبو كرة قدم سويسريون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في اليونان
لاعبو كرة قدم مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم مغتربون في روسيا
لاعبو لوكوموتيف موسكو
لاعبو ليستر سيتي
لاعبو منتخب البوسنة والهرسك لكرة القدم تحت 21 سنة
لاعبو منتخب سويسرا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب سويسرا لكرة القدم
لاعبو نادي ثون
لاعبو نادي لوس أنجلوس
لاعبو نادي ليتون أورينت
لاعبو هال سيتي
مواليد 1984

إلدين ياكوبوفيتش


Wo die Berge so blau (Là où les monts si bleus en français) est un lied de Ludwig van Beethoven composé en avril et publié en décembre 1816 sur un poème d'Alois Jeitteles. Il s'agit du deuxième lied du cycle de mélodie An die ferne Geliebte, Op. 98.

Contexte
En 1816, Beethoven est dans un état de santé assez médiocre. Il est très souvent malade et doit également s'occuper de son neveu Karl dont il a obtenu la garde le  après plusieurs années de procès. Il garde silencieuse la composition de son cycle An die ferne Geliebte et n'en parle à aucun de ses proches, renforçant la dimension et le sens très intime de cette œuvre. Durant les années 1815 et 1816, Beethoven compose trois œuvres majeures : sa sonate pour violoncelle en do majeur  1, sa sonate pour piano en la majeur  et son cycle de mélodie An die ferne Geliebte.

Texte
Beethoven met en musique un poème de Alois Isidor Jeitteles, que celui-ci écrit en 1815 lorsqu'il est âgé de 22 ans. Ses poèmes paraissent à l'époque dans de petits almanachs. On ignore cependant par quel moyen Beethoven prit connaissance de ceux-ci.

Ce lied dépeint la rêverie d'un amant qui semble vouloir se lancer à la poursuite de sa bien-aimée. Celui-ci apparaît découragé ; il n'y a plus de bonheur pour lui.

L'on retrouve tout au long du texte des allusions pastorales, comme c'est le cas dans la première strophe (les monts bleus, le brouillard, la primevère, la brise qui souffle, etc.). Les deux premières strophes se terminent par l'expression de la solitude du personnage, prenant place sur « Möchte ich sein ». La deuxième strophe, chantée sur le même ton, symbolise la contemplation et le recueillement ainsi qu'une profonde tension intérieure. L'action se déroule dans un forêt de montagne et des échos se font ainsi entendre dans la trame musicale. Ce deuxième lied est en grand contraste avec la précédente.

Analyse musicale
Ce lied indique une mesure en , ce qui donne un aspect aérien à la chanson. Le motif rythmique, composé d'une noire pointée liée à une croche suivie de deux croches, accentue la fluidité de la mélodie. La valeur de la noté liée tombe à chaque fois sur la syllabe forte et finale des anapestes. La première et la dernière strophe des phrases mélodiques ont un même modèle cohérent montant et descendant sur un intervalle de tierce.  La deuxième strophe est chantée à la même hauteur, sur sol, laissant le matériau mélodique à l'accompagnement. Pour la troisième strophe, la mélodie commence sur la note la plus élevée de la phrase précédente et descend par intervalle de tierce, attirant l'attention sur la modification de la structure poétique. Ce parcours est construit de façon symétrique et architecturale.

Transition entre "Auf dem Hügel sitz ich aus spähend" et "Wo die Berge so blau"
Le premier lied du cycle « Auf dem Hügel sitz'ich spähend » se conclut sur une cadence en mi bémol majeur. La mesure suivante ainsi que celle d'après répète cette même progression en omettant la dominante (si bémol). La transformation de l'accord depuis la mesure précédente nous amène à la  tonalité de sol majeur sur le premier temps de cette nouvelle mesure en 6/8. Dans la première tonalité (mi bémol majeur), la fonction de l'accord est III. Mais, dans la nouvelle tonalité de sol majeur, celui devient accord de tonique (I). S'ensuit la progression harmonique I-V-I permettant d'établir la nouvelle tonalité. La transition entre la première et deuxième chanson est ainsi accomplie en une mesure.

Première strophe
La majeure partie de ce lied est structurée autour de l'alternance des accords de tonique et de dominante. A l'exception de 3, les 16 temps sont harmonisés sur l'accord de tonique. C'est sur cette même construction harmonique que se base la première phrase « Wo die Berge so blau ». Le matériau mélodique est directement dérivé de sa structure harmonique. La phrase commence sur la tonique de sol majeur, elle est ensuite harmonisée sur l'accord de dominante avant de revenir à l'accord de tonique de la même manière. On obtient donc la progression harmonique suivante : I – V – I – V – I. Cette phrase mélodique est le motif harmonique qui est utilisé pour le reste de la mélodie. Quant à la seconde phrase, celle-ci est structurée autour des éléments de l'accord de dominante. La structure harmonique y est complètement inversée. Ainsi, pour la première phrase nous avions I - V - I - V – I, et pour la deuxième nous obtenons V – I – V – I – V.

La troisième phrase consiste en une répétition des trois dernières notes de l'accord de dominante et des accords de la deuxième phrase. La quatrième phrase est une répétition de la deuxième, seul le texte diffère. Quant à la cinquième phrase, elle reprend le matériau mélodique de la première mais la partie vocale se situe cette fois-ci une tierce au-dessus. L'alternance entre l'accord de tonique et de dominante est rompue lors de la dernière phrase « Möchte ich sein ». La progression harmonique est répétée deux fois : une fois dans l'accompagnement seul, et une seconde fois avec voix et acompagnement.

Deuxième strophe
La transition avec la strophe précédente se réalise dans l'accompagnement en passant par les quatre dernières notes du matériau mélodique. Contrairement à la première modulation, celle-ci semble  consister davantage en une structure d'accords. Cette seconde strophe est construite similairement à la première. La tonalité est do majeur. La mélodie est entièrement portée par l'accompagnement sur des intervalles de tierces pendant que la voix se trouve sur le cinquième degré de la gamme, c'est-à-dire sol. La progression harmonique est également identique à celle de la strophe précédente en ce qui concerne les cinq premières phrases. La sixième voit sa progression harmonique simplifiée sur toutes les répétitions des phrases pendant lesquelles la voix chante. Les accords sont plus réduits et ne sont composés majoritairement que de deux notes.

Troisième strophe
La voix reprend ici le matériau mélodique mais légèrement modifié après la troisième phrase. La tonalité repasse en majeur. Les quatrième, cinquième, et sixième phrases sont identiques à celles de la première strophe en ce qui concerne le matériau mélodique et la progression harmonique.

Remarques
Une des particularités de ce lied est la répétition d'une note de basse tout au long de la partition. Une des explications les plus courantes serait que cette note fasse partie de l'accord. Dans la première et dernière strophe cette note est un ré (dominante de l'accord). Il s'agit de la note la plus grave de chaque accord à l'exception de deux accords dans les 12 premiers temps de chaque strophe. Dans la seconde strophe, cette note est un sol (dominante de l'accord). Il ne s'agit cependant pas toujours de la note la plus grave, mais elle est répétée sur chaque accord sur les 12 premiers temps.

Si ces répétitions d'une même note de basse sont souvent envisagées comme faisant partie de l'accord, on peut également envisager celles-ci comme provoquant la plupart des accords de toniques qui apparaissent dans la seconde inversion. Mais, il semble que l'hypothèse la plus plausible soit que ces répétitions ne soient que des notes de pédales. Ces répétitions donnent un effet d'unification à la chanson à travers chaque strophe et brouille l'alternance constante entre les accords de tonique et de dominante. Leur absence, surtout dans les multiples répétitions dans les dernières phrases de chaque strophe, a tendance à accentuer l'importance de ces phrases et apporte un sentiment de soulagement à la suite de la répétition de cette même note.

Dans son ensemble, chaque strophe reste assez statique jusqu'à la dernière phrase « Möchte ich sein », ou « Ewiglich sein » qui revêt un statut important qui lui est donné par un mouvement harmonique ainsi que par un mouvement de basse actif.

Les premières et dernières strophes sont les plus complexes harmoniquement, et ce, du point de vue mélodique. La deuxième strophe quant à elle reste assez simple sous mais peut devenir la plus efficace si exécutée avec sensibilité. Elle peut également provoquer un grand contraste avec l'accélération soudaine grâce à la modulation vers la troisième strophe.

Éditions et arrangements
La première édition du cycle paraît en 1816 à Vienne chez S.A. Steiner & Co et est dédiée au prince Joseph Franz von Lobkowitz. La première édition française paraît en 1898 à Paris chez Julien Hamelle avec une traduction de Victor Wilder :

Une version anglaise paraît en 1902 éditée par Henry Krehbiel et traduite par Theodore Baker. Elle paraît à New York chez G. Shirmer.

Une édition du cycle paraît chez Domonkos László Dergez qui transpose le cycle en do majeur. Ainsi, « Wo die Berge so blau » est transposé en mi majeur, passe en la majeur pour la deuxième strophe, avant de revenir à la tonalité de mi majeur.

Le compositeur et pianiste hongrois Franz Liszt arrange le cycle complet pour piano seul en 1849.

Discographie sélective
Le plus ancien enregistrement conservé de « Wo die Berge so blau » date de 1939 et est interprété par Heinrich Schlusnus, accompagné de Sebastian Peschko. En juillet 2020, chez Warner Classics, paraît un nouvel enregistrement « Beethoven : Lieder & Folksongs » de Ian Bostridge (ténor) et d'Antonio Pappano (piano). Quelques mois plus tôt, en mars 2020, le baryton Matthias Goerne accompagné du pianiste Jan Lisiecki sortent un album consacré aux lieder de Beethoven chez Deutsche Grammophon.

Parmi les nombreux interprètes de ce cycle, citons Heinrich Schlusnus, Dietrich Fischer-Dieskau, Hermann Prey, Fritz Wunderlich, Peter Schreier, Thomas Hampson, Christian Gerhaher, Matthias Goerne. Il arrive cependant que le cycle soit interprété par une voix de soprano, comme ce fut le cas de Lotte Lehmann et Barbara Hendricks.

Bibliographie

Ouvrages

 Stanley Glenn, The Cambridge Companion to Beethoven, Cambridge University Press, 2000.
 Jean Massin, et Brigitte Massin, Ludwig van Beethoven, Paris, Fayard, 1967.
 James Parsons, The Cambridge Campanion to the Lied, Cambridge University Press, 2004.

Articles
 Sylvia Bowden, « A Union of Souls » : Finding Beethoven's « Distant Beloved », The Musical Times, vol. 150, n. 1909, p. 71-94. En ligne Consulté le 16 décembre 2021.
 Erik Brewerton, « Reflections on Beethoven's Songs », The Musical Times, vol. 68, n. 1008, p. 114-117. En ligne Consulté le 18 décembre 2021.
 Christopher Reynolds, « The Representational Impulse in Late Beethoven, I : An die ferne Geliebte », Acta musicologica, vol. 60, n. 1, 1988, p. 43-46. En ligne Consulté le 16 décembre 2021.

Éditions de l'œuvre
 Édition française (éd. J. Hamelle, Paris, trad. Victor Wilder, 1898), sur l'International Music Score Library Project
 Édition anglaise (éd. G. Shirmer, New York, trad. Theodore Baker, 1902), sur l'International Music Score Library Project
 Arrangement pour piano de Franz Liszt (éd. Peters, 1849), sur l'International Music Score Library Project

Voir aussi

Articles connexes

 An die Ferne Geliebte, Op. 98 (Ludwig van Beethoven).

Liens externes

Lied

 An die ferne Geliebte Op. 98, partitions libres sur l'International Music Score Library Project

 Discographie sur le site Discogs.com

Texte
Traduction sur le site TheLiederNetArchive

Notes et références

Lied
Œuvre de Ludwig van Beethoven

Wo die Berge so blau


Sacrifice es una banda de thrash metal formada en Ontario, Toronto, Canadá por los guitarristas Rob Urbinati y Joe Rico en 1983. Sacrifice ha desempeñado un papel destacado en la escena del metal underground en los años 80 en Toronto, y llegó a lanzar cuatro álbumes de estudio antes de su separación de en 1993. Después de 13 años de ausencia, Sacrifice volvió para dar un concierto de reunión en 2006, lanzaron su quinto álbum de estudio por sello discográfico brasileño Marquee Records en 2009. Aunque la banda se enfrentan numerosos cambios en línea, especialmente en sus primeros días, los guitarristas y fundadores Urbinati Rico se unió el bajista Scott Watts y el baterista Gus Pynn en casi todos los disco de estudio y de demostración.

Historia

Primeros días
Los amigos y los guitarristas Rob Urbinati y Joe Rico decidieron formar una banda de metal en 1983, tocando covers de algunos de sus grupos favoritos. Rico reclutó a un amigo (Scott Watts) para tocar el bajo, que a su vez introdujo al baterista Craig Boyle. El vocalista John Baldy, un amigo de Boyle, también se unió a la banda. Juntos grabaron un par de cintas de ensayo -incluyendo el tema original en la Turn in Your Grave, junto con una variedad de covers-, lo que los llevó a ser conocidos la escena del metal underground y la comunidad fanzine.

A principios de 1985, la mayor parte de la banda había decidido avanzar hacia una dirección más pesada y más rápido con la voz Urbinati, expulsando a Baldy y Boyle, y por lo tanto en la necesidad de un nuevo baterista. Ernst Flach ocupó el cargo de sólo unos pocos shows en vivo antes de salir, ya que su estilo de batería no se ajustaba al ritmo de la banda quería tocar. No fue hasta que Gus Pynn puso en contacto con la banda para una audición que finalmente encontró un baterista permanente. Ahora que tenían una línea completa, local tienda de discos Brian Taylor se acercó a los empleados Sacrificio y Masacre amigos locales para financiar la grabación de demos para estas dos bandas a cambio de los beneficios obtenidos por la venta de las cintas en su tienda. Ambas bandas de acuerdo, y el sacrificio lanzado la demo exorcismo con nuevas canciones originales. Más tarde ese año, el sacrificio abrió un show en Toronto para el Éxodo, que se encontraban en su primera gira por América del Norte. Sacrifice de créditos el crecimiento de su banda y la escena del metal underground de Toronto, en general, su aparición en este espectáculo.

Discografía

Demos
 Rehearsal (1984)
 Rehearsal #2 (1985)
 The Exorcism (1985)
 Demo (1987)
 Demo (1989)

Álbumes
 Torment in Fire (1985)
 Forward to Termination (1987)
 Soldiers of Misfortune (1991)
 Apocalypse Inside (1993)
 The Ones I Condemn (2009)

Enlaces externos

Sacrifice (banda)


بلدية كالديس دي مونتبويْ (بالكاتالانية: Caldes de Montbui) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 16.159 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لكالداس دي مونتبيو:

أعلام
 والتر فرنانديز

مراجع

بلديات في مقاطعة برشلونة
بلديات في فالس أورينتال
أماكن مأهولة في فالس أورينتال

كالداس دي مونتبيو


The Island of Rockall Act 1972 (c. 2) is a British Act of Parliament formally incorporating the island of Rockall into the United Kingdom to protect it from Irish and Icelandic claims. The Act as originally passed declared that the Island of Rockall was now part of the Scottish county of Inverness-shire (it is now in the Western Isles).

The entire Act consists of a single effective section, which reads, "As from the date of the passing of this Act, the Island of Rockall (of which possession was formally taken in the name of Her Majesty on 18 September 1955 in pursuance of a Royal Warrant dated 14 September 1955 addressed to the Captain of Her Majesty's Ship Vidal) shall be incorporated into that part of the United Kingdom known as Scotland and shall form part of the District of Harris in the County of Inverness, and the law of Scotland shall apply accordingly." It was amended by the Local Government (Scotland) Act 1973 to transfer administrative control to the Western Isles Council when Inverness-shire was abolished.

References

Constitutional laws of Scotland
History of the Outer Hebrides
Politics of Scotland
United Kingdom Acts of Parliament 1972
1972 in Scotland
Rockall

Island of Rockall Act 1972


{{Ficha de álbum
|nombre = Seven Secrets
|carátula     =
|tipo         = Álbum de estudio
|artista =  Fruupp
|lanzamiento = 19 de abril de 1974
|grabación = enero de 1974
|género = Rock progresivo, Rock psicodélico, Avant-garde
|duración =
|discográfica = Esoteric Records
|calificación = Allmusic
|anterior     = Future Legends  (1974)
|actual       = Seven Secrets  (1974)
|posterior    = Prince of Heaven's Eyes  (1974)
}}Seven Secrets es un álbum de la banda irlandesa Fruupp. Fue lanzado en el año 1974 y grabado en enero del mismo año.

 Análisia
"Seven Secrets" es un álbum en el cual Fruupp muestra todo su talento. Es un álbum introspectivo, temas como "White Eyes" una canción nocturna con partes progresivas (cosa que puede resultar irritante), o como "Garden Lady", uno de los mejores temas de este trabajo, con un inicio progresivo, incluso violento, potente y enigmático, aunque más enigmático aún, "Wise As Wisdom" oscura composición que, inevitablemente, crea una atmósfera esotérica y misteriosa. "Three Spires" tema en donde Peter, guitarrista solista de la banda, hace de vocalista, cantando una dulce melodía. "Elizabeth" quizás sea la mejor composición de "Seven Secrets", en definitiva, un álbum muy exclusivo y creativo de alto  nivel.

 Personal
 Peter Farrelly: bajo, flauta, voz
 Martin Foye: batería, percusión
 Stephen Houston: teclados, oboe, voz
 Vincent McCusker: guitarras, voz

 Listado de canciones

 1. Faced With Shekinah (8:23)

 2. Wise As Wisdom (7:07)

 3. White Eyes (7:16)

 4. Garden Lady (9:00)

 5. Three Spires (5:00)

 6. Elizabeth (7:45)

 7. The Seventh Secret'' (1:08)

 Duración total: 45:39

Referencias
 Sobre el álbum.
 Sobre el álbum.

Álbumes de rock progresivo
Álbumes de 1974
Álbumes en inglés

Seven Secrets


Klimaøkonomi er den gren af den økonomiske videnskab, der beskæftiger sig med konsekvenserne af og mulige løsninger på de problemer, der forårsages af udledningen af drivhusgasser og den resulterende globale opvarmning. Klimaøkonomi kan opfattes som en underafdeling af miljøøkonomien, der beskæftiger sig generelt med økonomiske problemstillinger i forbindelse med forureningsproblemer.

De globale klimaproblemer er blevet udråbt til verdens største markedsfejl. Klimaproblemerne kan anskues som en negativ eksternalitet, eller alternativt kan opretholdelsen af et stabilt klimasystem på kloden opfattes som et offentligt gode.

Emneområder

Vigtige emneområder indenfor klimaøkonomi er værdisætning af de formodede omkostninger ved den globale opvarmning, principper for rationel klimapolitik under fundamental usikkerhed, optimal regulering af klimaproblemet og grundlæggende økonomiske problemstillinger i forbindelse med internationale klimapolitiske forhandlinger. Da klimaproblemet er globalt, er der behov for en bindende aftale, der omfatter langt hovedparten af verdens vigtige udledere. Den franske Nobelpristager i økonomi Jean Tirole har foreslået, at de fem største udledere - EU, USA, Kina, Rusland og Indien, der i 2012 tilsammen stod for 65 % af de globale udledninger - kunne gå sammen i en koalition og lave en fælles aftale om at lægge en tilstrækkelig afgift på drivhusgasser. Alle verdens resterende lande kunne så inviteres til at slutte sig til koalitionen.

En af klimaøkonomiens vigtige pointer er, at den grønne omstilling, der skønnes nødvendig for at holde den globale opvarmning under kontrol, bør ske omkostningseffektivt. De to vigtigste instrumenter til at opnå dette vil enten være en ensartet afgift på alle udledninger af drivhusgasser, uanset hvor i verden de finder sted, eller et system af omsættelige kvoter for udledninger af drivhusgasser. Såvel afgifter som omsættelige kvoter kan, hvis hvert af systemerne håndhæves, så de fungerer efter hensigten, sørge for at holde udledningerne nede på det ønskede niveau.

Et vigtigt klimaøkonomisk tema er lækageproblemer: Hvis et enkelt land fører en meget mere ambitiøs klimapolitik end omverdenen og eksempelvis gør det meget dyrt at udlede kuldioxid, risikerer man, at konsekvensen bliver, at den energitunge og CO2-intensive produktion blot flytter til andre lande, så den globale udledning ikke bliver påvirket af faldet i udledninger på nationalt plan. Det kræver opbygningen af effektive internationale institutioner at kunne modvirke sådanne effekter. En mulighed, som drøftes indenfor klimaøkonomien, er at indføre handelssanktioner overfor lande, som ikke vil være med i klimaaftaler og derigennem udøver en form for miljømæssig dumping overfor de andre lande. Det er således blevet foreslået af Jean Tirole.

Klimaøkonomiske modeller

Et centralt redskab i klimaøkonomien er forskellige klimaøkonomiske modeller, der kombinerer beskrivelser af klimasystemet og økonomien og dermed kan illustrere og analysere samspillet imellem dem. I disse modeller vokser økonomien over tid, fordi både befolkningen, den teknologiske viden og kapitalapparatet vokser. Uden en aktiv klimapolitik vil denne økonomiske vækst medføre stigende udledninger af drivhusgasser. Modellerne kan bruges til at kvantificere både skadeomkostningerne ved den globale opvarmning og omkostningerne ved at sænke udledningerne af drivhusgasser.

Kendte klimaøkonomer

Blandt pionererne indenfor klimaøkonomien er de amerikanske professorer William Nordhaus fra Yale University, Martin Weitzman fra Harvard University og den lidt yngre Robert Stavins, også fra Harvard. Nordhaus modtog Nobelprisen i økonomi i 2018 som følge af sin banebrydende indsats med at integrere klimaændringer i den langsigtede analyse af makroøkonomiske forhold.

I Danmark har den tidligere overvismand professor Peter Birch Sørensen fra Københavns Universitet i en del år undervist og forsket i klimaøkonomi. Birch Sørensen blev også den første formand for Klimarådet, da denne institution blev dannet i 2015.

Se også

 Drivhuseffekt
 Velfærdsøkonomi
 Økonomisk politik
 Bæredygtig udvikling

Kilder

Klimapolitik
Jordbrugs-, resurse- og miljøøkonomi

Klimaøkonomi


Caesarean delivery on maternal request (CDMR) එසේත් නැත්නම් මවගේ ඉල්ලීම මත සිදුකරන සිසේරියන් සැත්කම් යනු වෛද්‍ය විද්‍යාත්මක හේතුවක් නොමැතිව දරුවකු බිහිකිරීම සඳහා ගර්භණී කාන්තාවකගේ ඉල්ලීම මත සිදුකරන සිසේරියන් සැත්කම් වේ..

සැත්කම්

Caesarean delivery on maternal request


Arnaud Démare (født 26. august 1991) er en professionel fransk cykelrytter, som kører for UCI WorldTeam . I 2011 vandt han VM i landevejscykling for U23, og i 2016 vandt han Milano-Sanremo.

Meritter

2010
4. etape, Coupe des Nations Ville Saguenay
GP de Pérenchies

2011
La Côte Picarde
1. og 4. etape, Coupe des Nations Ville Saguenay
GP de Pont-à-Marcq / Ronde Pévèloise
3. etape, Tour Alsace
U23-verdensmester på landevej

2012
6. etape, Tour of Qatar
Le Samyn
2. etape, Tre dage ved Vestflandern
Cholet-Pays de Loire
Vattenfall Cyclassics

2013
Grand Prix de Denain
1., 2. og 3. etape + samlet, Fire dage ved Dunkerque
4. etape, Tour de Suisse
RideLondon Classic
2. etape, Eneco Tour
Grand Prix d'Isbergues

2014
6. etape, Tour of Qatar
1. og 2. etape + samlet, Fire dage ved Dunkerque
2. og 3. etape + samlet, Tour de Picardie
 Fransk mester på landevej
Halle-Ingooigem
Kampioenschap van Vlaanderen
Grand Prix d'Isbergues
1., 2. og 4. etape + samlet, Tour de l'Eurométropole

2015
3. og 4. etape, Belgien Rundt

2016
2. etape, La Méditerranéenne
1. etape, Paris-Nice
Milano-Sanremo
 5. etape, Route du Sud
Binche-Chimay-Binche

2017
1. og 4. etape, Étoile de Bessèges
1. etape, Paris-Nice
Grand Prix de Denain
2. etape, Fire dage ved Dunkerque
2. etape, Critérium du Dauphiné
Halle-Ingooigem
4. etape, Tour de France
 Fransk mester på landevej

Referencer

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Frankrig
Cykelryttere ved sommer-OL 2012
Deltagere for Frankrig ved sommer-OL 2012

Arnaud Démare


Tomáš Kalas (n. 15 mai 1993) este un fotbalist ceh care joacă pentru Bristol City, împrumutat de la clubul Premier League Chelsea. El joacă pe postul de fundaș central, dar poate juca și pe postul de fundaș dreapta.

După ce și-a început cariera la Sigma Olomouc, a fost cumpărat de Chelsea pentru 5,2 milioane de lire sterline în 2010. El și-a petrecut cea mai mare parte a perioadei la Chelsea fiind împrumutat, mai întâi la Sigma, apoi la Vitesse Arnhem, 1. FC Köln, Middlesbrough și Fulham.

Kalas a jucat în 42 de meciuri și a marcat o dată pentru echipele naționale de tineret ale Cehiei și și-a făcut debutul la naționala mare în 2012.

Cariera pe echipe

Chelsea

Primii ani
Născut în Olomouc, Kalas și-a început cariera în orașul său natal la Sigma Olomouc, făcându-și debutul pentru echipa sa în victoria cu 2-0 asupra lui Slovan Liberec la 5 mai 2010. El a semnat apoi pentru campioana din acel an din Premier League, Chelsea, pe 7 iulie 2010, pentru aproximativ 5,2 milioane de lire sterline, fiind lăsat la Sigma Olomouc pentru sezonul 2010-2011. Kalas a ajuns la Chelsea pentru returul sezonului 2010-2011 și și-a făcut debutul pentru echipa de rezervă a lui Chelsea într-o remiză scor 2-2 cu Aston Villa pe 21 februarie.

Pe 22 august 2011 Kalas a fost împrumutat la clubul de fotbal olandez Vitesse Arnhem pentru sezonul 2011-2012. I s-a dat tricoul nr. 2. El și-a făcut debutul pentru Vitesse pe 17 septembrie 2011 împotriva lui Roda JC Kerkrade, care s-a încheiat cu o victorie cu 5-0 pentru Vitesse.

În martie 2012, Kalas a recunoscut că nu știa încă unde va juca sezonul viitor, dar a fost fericit de împrumutul la Vitesse. "Ideal ar fi ca eu să rămân încă un an la acest club". A mai declarat că "Pur și simplu, există trei opțiuni. Voi rămâne aici, mă voi întoarce la Chelsea sau mă vor împrumuta la un alt club din străinătate. La sfârșitul lunii martie, voi vorbi cu antrenorii mei despre sezonul viitor voi ști mai multe."

La 17 mai 2012, Kalas a marcat primul gol al partidei în minutul 22, pentru Vitesse împotriva lui RKC Waalwijk; meciul s-a încheiat cu o victorie scor 3-1 pentru Vitesse. Acesta a fost primul gol marcat de Kalas în cariera sa de fotbalist profesionist.

În data de 11 iulie 2012, Kalas a fost împrumutat la Vitesse pentru încă un an, până la sfârșitul sezonului 2012-2013. El și-a extins contractul cu Chelsea până în vara anului 2017. Kalas a marcat primul gol al sezonului de Eredivisie pentru Vitesse, în victoria cu 3-0 în fața lui FC Groningen de pe 16 septembrie 2012.

În celei de-a doua perioade cât a fost împrumutat la Vitesse, Kalas a jucat mai mult fundaș dreapta în loc de fundaș central, postul pe care evolua el de obicei. În cei doi ani petrecuți de Kalas la Vitesse, el a reușit să joace în 76 de meciuri oficiale.

2013-2015
La 10 iulie 2013, antrenorul echipei Chelsea, José Mourinho, a confirmat că Kalas va rămâne și va lupta pentru un loc în echipa lui Chelsea pentru sezonul următor. În timpul turneului lui Chelsea din 2013, Kalas a jucat în trei meciuri pentru Chelsea, câștigând împotriva lui Singha All Stars, Malaezia XI și Indonezia XI. În cursul antrenamentelor de dinaintea începerii sezonului, Kalas a suferit o fractură la fibulă, fiind lăsat acasă, în timp ce restul echipei a zburat în America pentru Cupa Internațională a Campionilor Guinness.

După ce și-a revenit din accidentare, Kalas și-a făcut debutul competițional pentru echipa mare a lui Chelsea pe 29 octombrie 2013 intrând în locul lui Juan Mata, într-o victorie scor 2-0 cu Arsenal, în Cupa Ligii Angliei. Vorbind despre rolul său la Chelsea, Kalas a declarat într-un interviu pentru o emisiune cehă "Sunt un jucător care participă la sesiunile de antrenament. Dacă au nevoie de un jalon, ei pot să mă pună pe mine în locul său."

La 18 martie 2014, Kalas și-a făcut debutul în Liga Campionilor jucând împotriva lui Galatasaray, înlocuindu-l pe Willian în prelungiri; Chelsea a câștigat cu 2-0.

La 27 aprilie 2014, Kalas a debutat în Premier League pentru Chelsea, pe Anfield împotriva lui Liverpool, intrând ca titular în locul lui John Terry, care era accidentat. El a jucat 90 de minute într-o victorie cu 2-0 care a ținut-o pe Chelsea în cursa pentru titlu.

La 11 iunie 2014, 1. FC Köln a anunțat că Kalas va petrece sezonul 2014-2015 sub formă de împrumut la clubul lor. La 24 septembrie, Kalas a debutat pentru echipa Köln II, împotriva lui Borussia Mönchengladbach II; jocul s-a încheiat cu o victorie scor 2-1 pentru Köln II. La 25 octombrie 2014, Kalas a jucat într-un alt meci pentru Köln II împotriva lui SC Verl; meciul s-a terminat cu o înfrângere scor 0-2.

Kalas însuși nu știa de ce nu este băgat în seamă de Köln, echipă pentru care a jucat doar două meciuri în care a intrat din postura de rezervă. În timpul unui interviu, Kalas a declarat: "La început au fost mulțumiți de performanțele mele, dar nu am jucat în niciun meci [sic]. Nu știu ce s-a întâmplat. Fiind nemulțumit de faptul că nu joacă, Kalas a dorit să plece, fiind urmărit de mai multe echipe engleze, precum și de fosta sa echipă Vitesse în fereastra de transfer din ianuarie 2015.

2015-2017
La 9 ianuarie 2015, Middlesbrough a anunțat că Kalas va juca pentru restul sezonului 2014-2015 sub formă de împrumut pentru echipa lor, care se afla în acea vreme în Championship. În ziua de după ce a semnat cu Boro, Kalas și-a făcut debutul pentru Middlesbrough într-o remiză albă scor 0-0 împotriva lui Reading. Antrenorul Aitor Karanka a apreciat faptul că Kalas este polivalent și poate juca bine și pe postul de fundaș dreapta, unde Middlesbrough suferea în urma unei accidentări pe termen lung a lui Damià Abella în septembrie 2014.

Kalas și-a păstrat poziția de fundaș dreapta și cu Huddersfield Town și Cardiff City. În timpul meciului cu Cardiff City, la 20 ianuarie 2015, Kalas a suferit o entorsă la gleznă. La 10 februarie 2015, Kalas a revenit în echipa de start într-o victorie de 2-1 împotriva lui Blackpool. La 14 aprilie 2015, Kalas i-a dat o pasă de gol coechipierului împrumutat de la Chelsea, loanee Patrick Bamford, într-un meci câștigat acasă de Middlesbrough cu Wolves, scor 2-1.

Datorită reglementărilor împrumuturilor pe termen scurt, Kalas nu a reușit să-și termine sezonul de joc pentru Boro. Deși a ratat ultimele trei meciuri ale sezonului, a cerut permisiunea să rămână la Middlesbrough și să se antreneze cu echipa până la sfârșitul sezonului. Kalas a jucat un rol important la Boro, ajutând echipa să se califice în play-off, deși nu a reușit să o învingă pe Norwich City în finală pentru a obține promovarea în Premier League.

La 13 iulie 2015, Kalas a fost împrumutat la Middlesbrough pentru a doua oară până la sfârșitul sezonului 2015-2016. La 23 iulie 2015, Kalas a semnat un nou contract pe trei ani la Chelsea, până în 2018. La 9 august 2015, Kalas a jucat împotriva lui Preston North End în prima etapă a sezonului, în care și-a păstrat locul de fundaș dreapta din sezonul trecut. În turul sezonului, Kalas a fost titular, însă și-a pierdut locul în echipă în favoarea lui Emilio Nsue, care era mai în formă. Chiar dacă a jucat mult mai puțin, antrenorul de la Middlesbrough, Aitor Karanka, a declarat că Kalas este încă un jucător important pentru încercările echipei de a promova în Premier League. La 19 aprilie 2016, Kalas a jucat ultimul său meci pentru Boro intrând pe final de meci din postura de rezervă, cu Boro reușind o remiză în fața ocupantei de atunci a primului loc, Burnley.

Deși s-au purtat discuții pentru revenirea lui Kalas la Middlesbrough pentru a treia oară, acestea nu s-au materializat, de Kalas interesându-se alte echipe. La 13 iulie 2016, Kalas a fost împrumutat la Fulham pentru un sezon, acesta fiind a cincea oară când a fost împrumutat de Chelsea.

Pe 5 august, Kalas și-a făcut debutul pentru noua sa echipă într-o victorie acasă cu 1-0 împotriva echipei Newcastle United. Kalas a scos o minge de pe linia porții în prelungiri, în urma șutului trimis de Matt Ritchie, ajutând-o pe Fulham să nu primească gol. Primul meci de campionat din care Kalas a lipsit a fost cel din 24 septembrie 2016, din cauză că s-a accidentat la adutori. La 29 octombrie 2016, Kalas s-a întors din accidentare și a înscris primul gol pentru Fulham într-o victorie scor 5-0 cu Huddersfield Town. Fulham s-a calificat în play-off, dar a pierdut cu 2-1 la general în semifinale cu Reading, cu Kalas făcând un penalty după ce a comis un henț.

La 27 iulie 2017, Kalas a semnat un nou contract pe patru ani cu Chelsea și a revenit la Fulham sub formă de împrumut pentru un al doilea sezon. El a fost eliminat după 39 de secunde pe 12 august, într-un meci încheiat la egalitate, scor 1-1 cu Reading pentru un fault la Mo Barrow.

La națională

Cehia U17
Kalas și-a făcut debutul pentru naționala U-17 pe 5 septembrie 2009, intrând în minutul 61 într-un meci contând pentru Calificările la Campionatul European sub 17 ani împotriva Belarusului, în care cehii au câștigat 1-0. El a continuat să fie selecționat și pentru turneul final. A jucat 65 de minute în meciul împotriva Greciei, fiind eliminat.

Cehia U21
Kalas și-a făcut debutul pentru naționala U-21 la 1 iunie 2012 într-un meci de la Campionatul European sub 21 de ani împotriva Muntenegrului care s-a încheiat cu o victorie de 2-1 pentru cehi.

Cehia
Kalas și-a făcut debutul pentru națională într-o victorie obținută în amicalul împotriva Slovaciei, scor 3-0, din 14 noiembrie 2012, de pe stadionul Andrův, intrând în locul lui David Limberský în minutul 74. Kalas a fost chemat la națională și pentru meciurile din cadrul calificărilor la Euro 2016. La 13 octombrie 2015, Kalas a intrat de pe bancă în locul Josef Sural, iar Cehia a câștigat partida cu 3-2 rezultat în urma căruia echipa sa a terminat pe primul loc în Grupa A de calificare.

Titluri
Echipa rezervelor a lui Chelsea

 Premier League Reserve: 2010-11

Middlesbrough

 EFL Championship: locul 2 2015-2016

Fulham

 Playofful EFL Championship: 2018

Referințe

Fotbaliști ai Premier League
Fotbaliști ai Fulham FC
Fotbaliști ai Middlesbrough FC
Fotbaliști ai 1. FC Köln
Fotbaliști ai Chelsea FC
Fundași
Fotbaliști internaționali cehi
Fotbaliști cehi
Oameni în viață
Nașteri în 1993

Tomáš Kalas


Wandersong,  biljni rod iz porodice Rubiaceae, dio potporodice Cinchonoideae. Sastoji se od dvije vrste raširene po Velikim Antilima (Kuba, Hispaniola, Portoriko).

Vrste
 Wandersong exserta (DC.) David W.Taylor
 Wandersong seminervis (Urb. & Ekman) David W.Taylor

Sinonimi
 Colleteria David W.Taylor

Izvori

Cinchonoideae

Wandersong


San Rafael es el distrito número tres del cantón de Escazú, de la provincia de San José, en Costa Rica, fundado en el año de 1848.

El distrito se caracteriza por su alto desarrollo económico y por su alta conglomeración de centros comerciales, restaurantes, hoteles y sedes de empresas internacionales. Además, es uno de los distritos con más afluencia del Gran Área Metropolitana.

Toponimia
El nombre del distrito proviene en honor a San Rafael Arcángel, patrono del distrito de San Rafael y de la Iglesia de San Rafael Arcángel, localizada en el centro del distrito.

Historia
En Ley n.º 63 del 4 de noviembre de 1825, se hace mención a Escazú como un distrito del Departamento Occidental, uno de los dos en que se dividió, en esa oportunidad, el territorio del Estado. En el Registro de Linderos de los barrios y cuarteles del Departamento de San José, del 30 de noviembre de 1841, aparece Escazú como un barrio, con San Rafael registrado como un barrio en el momento.

En 1848, se inicia en Costa Rica la división político de todo el territorio nacional mediante el Régimen Cantonal, y se declara bajo el decreto n.º 167 del 7 de diciembre, a la Villa de Escazú como Cantón, el cual para esa época abarcaba las poblaciones de Santa Ana, Mora y Puriscal. La primera población en separarse fue Puriscal el 7 de agosto de 1868, seguida de Mora el 25 de mayo de 1883, y por último Santa Ana el 29 de agosto de 1907.

Ubicación
Se ubica en el norte del cantón y limita al noroeste con el cantón de Belén, al oeste con el cantón de Santa Ana, al sur con el distrito de Escazú, al sureste con el distrito de San Antonio, al este con el cantón de Alajuelita y al noreste con el cantón de San José.

Geografía

Demografía

San Rafael de Escazú ha presentado un incremento demográfico importante que le llevó a solicitar un cambio territorial antes de llevarse a cabo el censo del año 2000, por lo que su extensión territorial pasó de 13,02 km² a la actual.

De acuerdo con el Censo Costarricense del año 2011, el distrito tiene uno de los porcentajes más altos de población nacida en el extranjero, ya que un 29% de sus habitantes del distrito son nacidos fuera de Costa Rica. Además, el distrito posee más de 8 337 viviendas, aproximadamente. En cuanto al crecimiento poblacional, el distrito ha experimentado un constante incremento demográfico a través de los años.

Concejo de distrito
El concejo de distrito de San Rafael vigila la actividad municipal y colabora con los respectivos distritos de su cantón. También está llamado a canalizar las necesidades y los intereses del distrito, por medio de la presentación de proyectos específicos ante el Concejo Municipal. La presidenta del concejo del distrito es la síndica propietaria del partido cantonal Yunta Progresista Escazuceña, Ruth López Elizondo.

El concejo del distrito se integra por:

Organización territorial
El distrito de San Rafael se conforma por las siguientes comunidades o barrios:

 Anonos
 Bello Horizonte (parte)
 Centro
 Guachipelín
 Honduras
 Los Laureles
 Maynard
 Palma de Mallorca
 Santa Marta
 Tena
 Trejos Montealegre
 Villa Real (parte)
 Vista Alegre

Cultura

Educación

Ubicadas propiamente en el distrito de San Rafael se encuentran los siguientes centros educativos:

 Royal School
 Saint Mary School
 Mount View School
 Washington School
 Arandú School
 Lighthouse International School
 Centro Educativo San Agustín
 Itskatzú Educación Integral
 West College
 Colegio Valle Azul
 Escuela-Colegio (I.E.G.B.) Presbítero Yanuario Quesada Madriz.

Salud

En el distrito se encuentra el Hospital CIMA, uno de los hospitales privados más importantes del país.

Sitios de interés

 Costa Rica Golf Country Club
 Parroquia San Rafael Arcángel
 Avenida Escazú
 Centro Comercial Escazú Village
 Centro Comercial Distrito Cuatro
 Plaza Tempo
 Multiplaza Escazú
 Plaza Roble (Grupo Roble Costa Rica)
 Hotel Real Intercontinental
 Wyndham Garden San José
 Hotel Sheraton San José
 Hospital CIMA

Transporte

Carreteras
Al distrito lo atraviesan las siguientes rutas nacionales de carretera:
 Ruta nacional 27
 Ruta nacional 105
 Ruta nacional 121
 Ruta nacional 167
 Ruta nacional 177
 Ruta nacional 310

Referencias

Enlaces externos
 Municipalidad de Escazú

Distritos del cantón de Escazú

San Rafael de Escazú


The clapper rail (Rallus crepitans) is a member of the rail family, Rallidae. The taxonomy for this species is confusing and still being determined.  It is a large brown rail that is resident in wetlands along the Atlantic coasts of the eastern United States, eastern Mexico and some Caribbean islands. This species was formerly considered to be conspecific with the mangrove rail.

Taxonomy
The clapper rail was formally described in 1789 by the German naturalist Johann Friedrich Gmelin in his revised and expanded edition of Carl Linnaeus's Systema Naturae. He placed it with all the other rails in the genus Rallus and coined the binomial name Rallus crepitans. Gmelin based his description on those by Thomas Pennant and John Latham.  The type locality is Long Island, New York. The genus Rallus had been erected in 1758 by the Swedish naturalist Carl Linnaeus in the tenth edition of his Systema Naturae. The specific epithet crepitans is Latin meaning "breaking wind" or "resounding".

The clapper rail was formerly treated as a subspecies of the mangrove rail (Rallus longirostris). The decision to treat the clapper rail as a separate species was based on the results of a molecular phylogenetic study that was published in 2013. A cladogram based on the 2013 genetic study is as follows:

Eight subspecies of the clapper rail are recognised:

 R. c. crepitans Gmelin, JF, 1789 – coastal Connecticut to northeast North Carolina (USA)
 R. c. waynei Brewster, 1899 – coastal southeast USA
 R. c. saturatus Ridgway, 1880 – Gulf Coast from southwest Alabama to northeast Mexico
 R. c. scottii Sennett, 1888 – coastal Florida (USA)
 R. c. insularum Brooks, WS, 1920 – Florida Keys (USA)
 R. c. coryi Maynard, 1887 – Bahamas
 R. c. caribaeus Ridgway, 1880 – Cuba to Puerto Rico, Lesser Antilles to Antigua and Guadeloupe
 R. c. pallidus Nelson, 1905 – north Yucatán Peninsula, islands off Quintana Roo (southeast Mexico), Ycacos Lagoon (Belize)

Description
The clapper rail is a chicken-sized bird that rarely flies. It is grayish brown with a pale chestnut breast. Males and females have similar plumage. The bill which curves slightly downwards is orange yellow at the base in males and duller in females. An adult bird has an overall length of  and weighs .

Distribution and habitat
The clapper rail is found along the Atlantic coasts of the eastern U.S., the Gulf of Mexico, eastern Mexico, some Caribbean islands, and south through eastern Central America, as well at several inland locales. Populations are stable on the East Coast of the U.S., although the numbers of this bird have declined due to habitat loss. Clapper rails are saltmarsh specialists, and are highly mobile across their range, with females showing weak philopatry and a lack of philopatry in males.

Behaviour

Feeding
These birds eat crustaceans, aquatic insects, and small fish. They search for food while walking, sometimes probing with their long bills, in shallow water or mud.

Breeding
The nest is a large platform of dry grasses and is usually placed on the ground in dense vegetation. The clutch size varies between 4 and 16 eggs with an average of 9. The eggs measure  and are creamy white with irregular blotches of reddish-brown, grey or lilac. They are incubated for 20 days by both parents with the male incubating at night. The young are brooded by the adults for several days. They become independent of the adults when 6 weeks old and can fly when 10 weeks old.

References

clapper rail
Native birds of the Southeastern United States
Birds of Belize
Birds of the Yucatán Peninsula
Birds of the Caribbean
Birds of the Dominican Republic
Birds of Haiti
clapper rail
clapper rail

Clapper rail


صلصة إكس أو هي صلصة مأكولات بحرية حارة. تم تطوير هذه الصلصة في مطبخ هونغ كونغ الذي يتبع للمطبخ الكانتوني في منطقة جنوب الصين. تصنع الصلصة من مواد بحرية مجففة ومفرومة، مثل الإسكالوب، سمك مجفف والروبيان ثم يتم طبخها مع الفلفل الحار، البصل، الثوم والزيت. كانت هذه الصلصة مقصورة في السابق على مطاعم المأكولات البحرية المرموقة، إلا أنه اليوم من الممكن العثور عليها كمنتج مسبق الصنع على رفوف محلات البقالة.

المكونات

المكونات النموذجية لصلصة إكس أو تشمل ما يلي :

 بصل مفروم.
 إسكالوب مجفف.
 شطة حمراء طازجة.
 فلفل أسود مطحون.
 لحم مجفف.
 روبيان مجفف ومقطع.
 ثوم مفروم.
 زيت بذر اللفت.
 سمك مملح.
 روبيان صغير مجفف غير مقطع.

مراجع

توابل
صلصات
مطبخ صيني
مطبخ هونغ كونغي
مطبخ كانتوني

صلصة إكس أو


Štôla este o comună slovacă, aflată în districtul Poprad din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 530 de locuitori.

Istoric
Localitatea Štôla este atestată documentar din 1330.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Štôla


11 février -  - 13 février

Le samedi 12 février aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 est le onzième jour de compétition.

Faits marquants

Programme

|}

Tableau des médailles provisoire

Médailles du jour

Tableau des médailles 12/02 (Top 15)

Notes et références

Liens externes
  Page des Jeux olympiques d'hiver de 2022 sur le site du Comité international olympique

12 février


ලංකාවට පැමිණි ප්‍රථම ආක්‍රමණිකයන් ලෙස මහාවංශයයේ සදහන්වේ. මොවුන් දෙදෙනා දුවිඩ ජාතික අශ්ව වෙළදුන් දෙදෙනෙකි. ලංකාව පැමිණ සූරතිස්ස රජුගේ හමුදාවට බැදී කලක් සේවය කොට කුමන්ත්‍රණකාරීව බලය අල්ලාගෙන සූරතිස්ස රජු මරා සිහසුන පැහැරගත් ඔවුන් වසර 22 ලංකාවේ සිහසුන හෙබවීය. අධාර්මික පාලනයක් ගෙනගිය මොවුන් වෙහෙර විහාර විනාශ කරමින් රට පාලනය කළහ.

සේන හා ගුත්තික


ඔබට අවශ්‍ය ලිපිය තෝරාගන්න.

 සිංහල අවුරුද්ද සහ සිංහල මාස
 සිංහල අලුත්අවුරුද්ද

සිංහල අවුරුද්ද


Rafard es un municipio brasilero del estado de São Paulo. Tierra donde nació Tarsila del Amaral, en la Hacienda San Bernardo, en el año de su nacimiento Rafard era distrito de Capivari. La casa donde residió la pintora modernista también existe plenamente conservada. Rafard también es ciudad natal del actor y director Paulo Betti.

Geografía
Se localiza a una latitud 23º00'42" sur y a una longitud 47º31'37" oeste, estando a una altitud de 515 metros. Su población estimada en 2004 era de 8.243 habitantes.

Posee un área de 132,471 km².

Hidrografía
 Río Tietê
 Río Capivari

Carreteras
 SP-101
 SP-113
 SP-308

Administración
 Prefecto: Márcio Minamioka (2009/2012)
 Viceprefecto: Heitor Turola
 Presidente de la cámara: Rodolfo Antonio Minçon (2011/2012)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de São Paulo

Rafard


An Trichocentrum recurvum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Trichocentrum recurvum in nahilalakip ha genus nga Trichocentrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trichocentrum

Trichocentrum recurvum


Charles III (born 1948) is King of the United Kingdom and 14 other Commonwealth realms.

Charles III may also refer to:
 Charles III, Emperor of the Romans (839–888)
 Charles III of West Francia (879–929)
 Charles III of Anjou (1290–1325)
 Charles III of Alençon (1337–1375)
 Charles III of Naples (1345–1386)
 Charles III of Navarre (1361–1425)
 Charles III, Duke of Savoy (1486–1553)
 Charles III, Duke of Bourbon (1490–1527)
 Charles III, Duke of Lorraine (1543–1608)
 Charles III, Prince of Guéméné (1655–1727)
 Charles III Philip, Elector Palatine (1661–1742)
 Charles III of Hungary (1685–1740)
 Charles III of Spain (1716–1788)
 The name Charles III of Spain was also used by Charles VI, Holy Roman Emperor (1685–1740) during the War of the Spanish Succession, 1705–1713
 Charles III John of Norway (1763–1844)
 Charles III, Prince of Monaco (1818–1889)
 Charles III, Duke of Parma (1823–1854)
 Charles III of Bohemia (1887–1922)

Other
 Charles Edward Stuart (1720–1788), Stuart pretender who styled himself Charles III
 King Charles III (play), a 2014 play by Mike Bartlett, about the British king (released when he was Prince of Wales)
 King Charles III (film), a 2017 adaptation of the play
 Charles III (album), by organist Charles Earland

See also
 King Charles (disambiguation)
 Order of Charles III, established by Charles III of Spain
 Carlos III (disambiguation)

Charles III (disambiguation)


Mario Krüger (* 29. Juli 1957 in Hagen (Holstein)) ist ein Kommunal- und Landespolitiker aus Dortmund. Er ist seit 1982 Mitglied der Partei Bündnis 90/Die Grünen. Von 1984 bis 2012 gehörte er Stadtbezirksparlamenten und dem Rat der Stadt Dortmund an, die überwiegende Zeit als Fraktionssprecher. Vom 31. Mai 2012 bis zur Landtagswahl am 14. Mai 2017 (16. Wahlperiode) gehörte Mario Krüger dem Landtag von Nordrhein-Westfalen an.

Berufliche Biografie
Mario Krüger absolvierte die Realschule und schloss 1977 eine Ausbildung zum Technischen Zeichner ab. Die Fachhochschulreife erlangte er 1978. Daran schloss sich bis 1982 ein Studium der Versorgungs- und Umwelttechnik an der Fachhochschule Köln mit Abschluss als Diplom-Ingenieur an. Bis 1997 war er Projektleiter bei verschiedenen Unternehmen und Institutionen, unter anderem in einem Ingenieur-Büro für Krankenhausbau und der Bundesknappschaft in Bochum. Aktuell ist er Abteilungs- und Niederlassungsleiter in einem Ingenieur-Büro für Krankenhausbau.

Politische Biografie
Von 1984 bis 1989 war Mario Krüger Fraktionssprecher in der Dortmunder Bezirksvertretung Lütgendortmund; von 1989 bis 1994 Mitglied der Bezirksvertretung Huckarde. Seit 1994 hatte er ein Mandat im Rat der Stadt Dortmund inne; seit 2001 ist er dort einer von zwei Fraktionssprechern. Er gehört dem Vorstand des Bezirksverbands Ruhr von Bündnis 90/Die Grünen an und war von 2004 bis 2012 Fraktionsvorsitzender seiner Partei im Verkehrsverbund Rhein-Ruhr (VRR), wo er sich erfolgreich für ein "Sozialticket" einsetzte. Bei der Landtagswahl in Nordrhein-Westfalen 2012 errang er ein Mandat über die Landesliste seiner Partei. Hier gehörte er verschiedenen Fachausschüssen an; in den Ausschüssen für Haushaltskontrolle sowie Kommunalpolitik war er Sprecher seiner Partei. Nach einem Zerwürfnis über die Kandidatenaufstellung zur Landtagswahl 2017 trat Mario Krüger vom Kreisverband Dortmund zum Kreisverband Recklinghausen/Castrop-Rauxel über, wo er Direktkandidat zur Landtagswahl wurde, ohne aber diesmal auf der Landesliste seiner Partei abgesichert zu sein.

Weblinks

 Website von Mario Krüger

Einzelnachweise

Landtagsabgeordneter (Nordrhein-Westfalen)
Politiker (Dortmund)
Bündnis-90/Die-Grünen-Mitglied
Deutscher
Geboren 1957
Mann

Mario Krüger (Politiker)


1992 PU (asteroide n.º 20032) es un asteroide del cinturón principal. Posee una excentricidad de 0,10986910 y un inclinación de 2,64363º.

Este asteroide fue descubierto el 8 de agosto de 1992 por Eric Walter Elst en Caussols.

Véase también
 Lista de asteroides
 Asteroide del cinturón principal

Enlaces externos
 Datos del (20032) 1992 PU (en inglés).
 La órbita del asteroide (20032) 1992 PU (en inglés).
 Datos del (20032) 1992 PU .

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por Eric Walter Elst
Objetos astronómicos descubiertos desde el Sitio de Observación de Calern
Objetos astronómicos descubiertos en 1992
Objetos astronómicos por denominación provisional
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(20032) 1992 PU


Pipo, tütün içmeye yarayan, ahşap, taş, metal, cam, kil benzeri malzemeden yapılan gereçtir.

Günümüzde genellikle briar veya lületaşı gibi malzemelerden yapılmaktadır. El yapımı iyi bir pipo oldukça yüksek fiyatlardan alıcı bulabilir.

Pipolarda özel olarak harmanlanmış, belirli nem oranına sahip tütün karışımları kullanılır.

Yapı

Geleneksel bir pipo, içine tütün konularak tutuşturulan yanma haznesi ve ebonit veya benzeri maddelerden yapılan ağızlıktan oluşur. Klasik pipoda ağızlığın pipo gövdesine bağlandığı kısmın ucunda yanma sırasında ortaya çıkan su buharını yoğuşturmak ve dumanı bir miktar soğutmak için genellikle alüminyum ya da pirinçten yapılma bir filtreleme elemanı bulunur.

Günümüzde üretilen pipolarda yoğuşturucu yerine balsa ağacından yapılma ahşap ya da karton kılıflı, içinde aktif karbon bulunduran filtreler kullanılır. Bu tür filtreler piponun yapısına göre 4–9 mm gibi kalınlık 30–35 mm gibi uzunluklarda üretilir. Aktif karbon veya balsa filtre kullanımı tütün içiminin sağlık üzerindeki olumsuz etkilerini bir miktar azaltır.

Balsa filtreler %90 civarı koruma sağlar daha çok bu filtre tercih edilir.

Tütünün yanması ile açığa çıkan dumanı içinde su bulunan bir kaptan geçirmek sureti ile filtre eden nargile benzeri çok parçalı pipolar da mevcuttur.

Tarihçe

Tütün içmek için kullanılan ilk pipo benzeri gereçler MÖ 1500'lerde Amerika kıtası yerlileri tarafından kullanılmıştır. Yerliler için tütün içimi daha çok törensel amaçlıydı. Barış çubuğu adını verdikleri pipo benzeri gereçler özel toplantılarda kullanılırdı. Avrupalıların Amerika kıtasına ayak basmalarından sonra eski kıtaya gelen tütün kısa sürede yaygınlaştı. 16. yüzyılda tütün bitkisi eski kıtada da üretilmeye başlanmıştı. Bu dönemlerde tebeşir taşından yapılan pipolar ile tütün içilmesi özellikler gemiciler arasında çok yaygındı.

Sağlığa etkileri

Diğer tüm tütün tüketim biçimleri gibi pipo içiminin de sağlığa zararlı olduğu kesindir. Bulundurduğu nikotin maddesinin bağımlılığa yol açtığı klinik olarak kanıtlanmış olan pipo; dil, dudak ve gırtlak kanserinin de tetikleyicisi olabilmektedir. Tütünün yanması sonucu açığa çıkan duman karbonmonoksit, kadmiyum, siyanür, kloroform, DDT ve Etanol içermediği halde astım, nefes darlığı ve en önemlisi anfizeme yol açmaktadır. Birçok ülkede tütün ürünleri üzerine 'hastalıklara yol açabilir' uyarısı konulması zorunludur ve topluma açık yerlerde kullanılması yasaktır.

Ayrıca bakınız

 Sigara
 Puro
 Nargile
 Tütün
 Kanser
 Madde bağımlılığı

Dış bağlantılar

Pipo


روبيرت كاكيوني (1 يوليو 1950 في روما) لاعب كرة قدم إيطالي معتزل كان يجيد اللعب في مركز الوسط المدافع . أثناء تواجده في نادي ليون الفرنسي من 1970 إلى 1977 ساهم في تتويجه ببطولة كأس فرنسا موسم 1972-1973 واحتلال المركز الثاني في نفس البطولة موسم 1975-1976 .

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو كرة قدم إيطاليون
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو أولمبيك ليون
لاعبو نادي جازيليك أجاكسيو
مواليد 1950
مواليد في روما

روبيرت كاكيوني


Sten Rudberg ( - ) est un géologue et géomorphologue suédois. Il est le fils de Gunnar Rudberg.

Parcours
Sten Rudberg est nommé professeur titulaire de la chaire de l'université de Göteborg en 1958 après que le professeur titulaire Karl-Erik Bergsten ait déménagé à l'université de Lund. En 1959, il est élu à la Société royale des sciences et des lettres de Göteborg. Par la suite, en 1961, sa chaire de professeur est transformée en chaire de géographie physique. En 1964, il est nommé à la tête du département de géographie physique après la dissolution du département de géographie de l'université de Göteborg et la géographie humaine a formé son propre département. Il reste professeur à Göteborg jusqu'en 1984.

Sa thèse de doctorat pour sur la géomorphologie à grande échelle et la chronologie de la dénudation de Västerbotten dans le Nord de la Suède ; il a ensuite continué à travailler sur la géomorphologie à grande échelle de la Scandinavie, tout en apportant des contributions scientifiques traitant de l'érosion éolienne, du recul des falaises, et des mouvements de masse périglaciaires.

Références

Liens externes

Géographe suédois du XXe siècle
Professeur à l'université d'Uppsala
Professeur à l'université de Göteborg
Universitaire suédois du XXe siècle
Étudiant de l'université d'Uppsala
Géologue suédois du XXe siècle
Décès en octobre 1996
Naissance en septembre 1917
Décès à 79 ans

Sten Rudberg


Ralf Vogel (* 4. Juni 1965) ist Professor für Germanistische Sprachwissenschaft an der Universität Bielefeld.

Leben
Ralf Vogel hat Germanistik, Anglistik, Theater-, Film- und auch Fernsehwissenschaft an den Universitäten Gießen und Frankfurt am Main studiert. 1994 schloss er seine Studien im Fach germanistische Sprachwissenschaft bei Günther Grewendorf (* 1946) ab.

Es folgte von 1995 bis 1998 ein Promotionsstipendium für die interdisziplinäre Arbeitsgruppe "Regelwissen und Regellernen in biologischen Systemen" der Berlin-Brandenburgischen Akademie der Wissenschaften. Vogel promovierte 1998 an der Humboldt-Universität zu Berlin bei Manfred Bierwisch zum Thema "Polyvalent Verbs".

Anschließend war er von 1999 bis 2001 als Wissenschaftlicher Mitarbeiter an der Universität Stuttgart im Rahmen des DFG-Projektes "Optimalitätstheoretische Syntax des Deutschen in vergleichend-germanischer Hinsicht" tätig. Im Jahre 2005 wurde Ralf Vogel an der Universität Potsdam zum Thema "Output-Oriented Syntax" habilitiert.
In Potsdam war er dann bis 2010 auch als Privatdozent an der Humanwissenschaftlichen Fakultät beschäftigt. Zugleich war Vogel im Sommersemester 2006 Vertreter eines Professors am Seminar für Sprachwissenschaft der Universität Tübingen und ab Oktober 2006 Wissenschaftlicher Mitarbeiter am Lehrstuhl für Theoretische Linguistik der Universität Bielefeld. Im Sommersemester 2009 und dem folgenden Wintersemester war er Vertretungsprofessor für germanistische Linguistik in Bielefeld.

Er wurde 2010 zum W3-Professor für Germanistische Linguistik in Bielefeld ernannt.

Weblinks
 Prof. Dr. Vogel auf der Homepage der Universität Bielefeld

Sprachwissenschaftler
Hochschullehrer (Universität Bielefeld)
Linguist
Syntaktiker
Deutscher
Geboren 1965
Mann

Ralf Vogel (Linguist)


Utvaj je bilo nogometno igralište u Đakovu.

Povijest

Prvo je nogometno igralište u Đakovu. Utvaj je predjel u Đakovu na potezu između Malog parka i 1905. godine izgrađene željezničke postaje, približno na mjestu današnje Istarske i ulice Ivana Gorana Kovačića. Utvaj je inače bio ledina namijenjena ispaši stoke i peradi. Za godina dok je bio u toj namjeni nije izgledao kao nogometno igralište, nego samo kad su se igrale utakmice, onda rijetke odnosno nije ih bilo radnim danima. Jedina prepoznatljiva oznaka radnim danima bile su postavljene branke. U igralište ga se "pretvaralo" kada se vapnom obilježilo rubne dijelove igrališta. Na "tribinama" se moglo samo stajati. "Sjedenje" su bile stolice koje bi se donijelo iz obližnje gostionice za materijalno boljestojeće gledatelje.

Izvori

Nogomet u Đakovu
Hrvatski nogometni stadioni

Nogometno igralište Utvaj


وفقا لنظام الحوسبة في أنظمة يونكس، يعرف حِمْل النظام على أنه قياس لكمية الشغل التي يقوم بها نظام الحاسب.متوسط حمل النظام هو المتوسط خلال فترة زمنية معينة. تعطى ببساطة في صورة ثلاثة أرقام تمثل حمل النظام في غضون فترات الدقيقة أو الخمس دقائق أو الخمسة عشر دقيقة.

نظام حساب الحِمل في أنظمة يونكس
كل أنظمة يونكس والأنظمة الشبيهة بيونكس تعطي قياس متري لثلاثة أرقام «متوسط الحمل» في الكيرنل.يمكن الاستعلام عن هذه الأرقام في صدفة يونكس بتنفيذ أمرالuptime:

$ uptime
 09:53:15 up 119 days, 19:08, 10 users, load average: 3.73 7.98 0.50

حوسبة

حمل (حوسبة)


Gara Titu este o gară construita în 1872 care deservește orașul Titu, județul Dâmbovița, România.

Titu

Gara Titu


A Liga Nacional da Nova Zelândia de 2023 é a terceira temporada da Liga Nacional desde sua reestruturação em 2021; 10 clubes disputam a competição, sendo quatro classificados da Liga Norte, três classificados da Liga Central e dois classificados da Liga Sul para a fase do Campeonato Nacional. .
Cada equipe pode colocar no máximo quatro jogadores estrangeiros, bem como um jogador estrangeiro adicional que tenha a nacionalidade da Confederação de Futebol da Oceania. . Ao longo da temporada, cada equipe também deve garantir que jogadores com 20 anos ou menos sejam escalados em ao menos 10% dos minutos de jogo disponíveis.

Ligas qualificatórias

Liga Norte de 2023

Informações das equipes
Doze times estão competindo na liga - os dez melhores times da temporada anterior e os dois times promovidos da Divisão 1 da NRFL de 2022. As equipes promovidas foram o West Coast Rangers e o Manurewa. É a primeira temporada do Manurewa e a segunda do West Coast Rangers (após o rebaixamento em 2021) na Liga Nacional. Eles substituíram o Waiheke United (rebaixado após sua temporada de estreia na Liga do Norte) e o North Shore United (rebaixado após dois anos na Liga do Norte).

Classificação

 (C) Campeão
 (X) Classificado para a Liga Nacional
 (R) Rebaixado

Confrontos

 Azul=vitória do time da casa; Amarelo=empate; Vermelho=vitória do time visitante

Artilheiros

Liga Central de 2023

Informações das equipes
Dez times estão competindo na liga - os nove melhores times da temporada anterior e o time promovido do play-off de 2022 disputado entre os vencedores da Central Federation League e da Capital Premier de 2022. O vencedor do play-off foi o Stop Out. Esta é a sua primeira temporada na Liga Central, desde a reestruturação do futebol da Nova Zelândia em 2021. Eles substituíram o Havelock North Wanderers (rebaixado para a Capital Premier League após uma temporada na Liga Central). O Wellington United foi inscrito como um dos 10 times originais para jogar a temporada de 2023, mas desistiu em 2022. Ele foi substituído pelo Whanganui Athletic, que originalmente havia perdido o play-off para o Stop Out.

Classificação

 (C) Campeão
 (X) Classificado para a Liga Nacional
 (R) Rebaixado

Confrontos

 Azul=vitória do time da casa; Amarelo=empate; Vermelho=vitória do time visitante

Artilheiros

Liga Sul de 2023

Informações das equipes
Dez times estão competindo na liga - os nove melhores times da temporada anterior e o vencedor dos play-offs da Southern League. A equipe promovida foi o FC Twenty 11. Esta é sua primeira temporada na Liga Sul. O time substituiu o Mosgiel (rebaixado após sua temporada de estreia na Liga Sul).

Classificação

 (C) Campeão
 (X) Classificado para a Liga Nacional
 (R) Rebaixado

Confrontos

 Azul=vitória do time da casa; Amarelo=empate; Vermelho=vitória do time visitante

Artilheiros

Clubes classificados

Existem 10 vagas para a Liga Nacional (4 para a Liga  Norte, 3 para a Liga Central, mais o Wellington Phoenix e 2 para a Liga Sul).

Liga Nacional

Tabela do Campeonato

Confrontos

 Azul=vitória do time da casa; Amarelo=empate; Vermelho=vitória do time visitante

Artilheiros

Grande Final

Futebol da Nova Zelândia
Futebol da Oceania
Campeonato Neozelandês de Futebol

Liga Nacional da Nova Zelândia 2023


An Eleocharis microlepis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni August Heinrich Rudolf Grisebach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni David Alan Simpson. An Eleocharis microlepis in nahilalakip ha genus nga Eleocharis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eleocharis

Eleocharis microlepis


Estadio José Zorrilla İspanya'nın Valladolid şehrinde 1982 tarihinde çok amaçlı olarak inşa edilen stadyum

Stadyumda çoğunlukla Futbol müsabakaları yapılmaktadır. İspanya'nın Real Valladolid takımının maçlarını yaptığı stadyum 26.512 seyirci kapasitelidir.

İspanya'daki stadyumlar
1982 FIFA Dünya Kupası stadyumları
Real Valladolid CF

José Zorrilla Stadyumu


Shunsuke Nakamura (Japonca: 中村 俊輔; d. 24 Haziran 1978 Yokohama), Japon futbolcudur.

Kariyeri

Kulüp kariyeri
Shunsuke futbola Nissan FC Junior'da daha 13 yaşındayken 1991'de başlamıştır. 1994'te ise Toko Gakuen High School okulunun takımında oynamıştır. 1997'de lisans alıp Yokohama Marinos'a geçmiştir. 2002 senesine kadar bu takımda oynamıştır. 146 maçta 33 gol ve 44 asist ile Yokohama Marinos'un gelmiş geçmiş en önemli futbolcularından biri olmuştur. 2002 yılında 9 milyon dolara İtalya'nın Reggina takımına transfer olmuştur. Bu takımda 81 maçta 11 gol ve 20 asist yapmış; başarılı performansı ile dikkat çekmiştir. 3 yıl bu takımda oynadıktan sonra İskoçya'nın başarılı takımlarından Celtic'e transfer olmuştur. 2009-10 sezonunun ilk yarısında RCD Espanyol'da oynadıktan sonra devre arasında Yokohama Marinos'a tekrar dönmüştür.

Millî takım kariyeri
Millî formayı ilk giydiği 2000 yılından beri hiç bırakmayan Nakamura, 73 kez giydiği A millî takım formasıyla 16 gol ve 32 asist yapmıştır. 2006 FIFA Dünya Kupası'nda da millî takımının kadrosunda yer almıştır.

Dış bağlantılar
 Resmî sitesi

1978 doğumlular
Japon futbolcular
Reggina 1914 futbolcuları
Celtic FC futbolcuları
RCD Espanyol futbolcuları
Japonya millî futbol takımı futbolcuları
2000 Yaz Olimpiyatları futbolcuları
2000 AFC Asya Kupası futbolcuları
2003 FIFA Konfederasyonlar Kupası futbolcuları
2004 AFC Asya Kupası futbolcuları
2005 FIFA Konfederasyonlar Kupası futbolcuları
2006 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2007 AFC Asya Kupası futbolcuları
2010 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
Yaşayan insanlar
Orta saha futbolcuları
AFC Asya Kupası kazanan futbolcular
İtalya'daki gurbetçi futbolcular
İskoçya'daki gurbetçi futbolcular
İspanya'daki gurbetçi futbolcular
1998 Asya Oyunları futbolcuları
J1 League futbolcuları
Japonya genç millî futbol takımı futbolcuları
Japon gurbetçi futbolcular
İtalya'daki Japon gurbetçiler
İspanya'daki Japon gurbetçiler
Birleşik Krallık'taki Japon gurbetçiler
La Liga futbolcuları
Japon Olimpiyat futbolcuları
Scottish Premier League futbolcuları
Serie A futbolcuları
Yokohama F. Marinos futbolcuları
J2 League futbolcuları

Shunsuke Nakamura


The Botanical Magazine o Flower-Garden Displayed (abreviado Bot. Mag.) es una publicación ilustrada que comenzó a editarse en 1787. Es la revista botánica de más larga duración, en general se refiere el siguiente nombre: Curtis's Botanical Magazine.

Cada uno de los temas contiene una descripción, en lenguaje formal y accesible, y es famosa por mostrar el trabajo de ilustradores botánicos durante dos siglos. Muchas plantas recibieron su primera publicación en sus páginas, y la descripción que fue realizada por las ilustraciones profundamente detalladas.

La primera edición, en 1787, fue iniciada por William Curtis, como una revista de ilustraciones botánicas. Curtis era boticario y botánico, y ocupaba un puesto en el Real Jardín Botánico de Kew, que había publicado la aclamada (pero mal vendida) Flora Londinensis unos años antes. La publicación familiarizó a sus lectores con plantas ornamentales y exóticas, y se presentó en formato de octavo. Los artistas que habían dado anteriormente a sus pinturas de flores una gran audiencia, ahora veían su trabajo publicado en un formato más amplio. Las ilustraciones fueron inicialmente grabadas y coloreadas a mano, tomadas de grabados en cobre y complementadas con el texto. La identificación para un lector, en general, se dio con extensos detalles, algunas de ellas las dieron como una sección. Esto fue acompañado por una o dos páginas de texto que describen las propiedades de las plantas, historia, características de crecimiento, y algunos nombres comunes de las especies.

Las ilustraciones del primer volumen fueron en su mayoría efectuadas por Sydenham Edwards, aunque una disputa con los editores vieron su marcha al rival The Botanical Register. El crédito para la primera placa (Iris persica) va a James Sowerby, al igual que una docena de las contribuciones de Edwards. Los primeros treinta volúmenes utilizaron grabados de cobre para realizar las placas, el coloreado a mano de estos fue realizado por un máximo de treinta personas. Con una tirada de 3000 ejemplares. Como los costos de producción aumentaron, y el aumento de la demanda también, los resultados fueron variables. El uso posterior de la coloración a máquina proporcionó uniformidad al trabajo de los artistas, aunque el proceso no podía dar el mismo detalle que los realizados en años anteriores a mano. La revista ha sido considerada como la principal revista de ilustración botánica en sus comienzos.

Cuando Curtis murió, después de haber completado 13 volúmenes (1787-1800), su amigo John Sims se convirtió en editor entre 1801 y 1807 (Volúmenes 15-26) y le cambió el nombre. William Hooker fue el editor del año 1826, trayendo su experiencia como botánico, y como autor de la revista rival, Exotic Botany. WJ Hooker llevó el artista Walter Hood Fitch a la revista, el cual se convirtió en el artista principal de la revista durante cuarenta años. Joseph Dalton Hooker siguió a su padre, convirtiéndose en el director de Kew Gardens en 1865, y editor de su revista.

La artista principal siguiente, Matilda Smith, fue llevada a la revista por el joven Hooker. El talento de Smith fue descubierto por Hooker, Smith reunió más de 2300 placas de Curtis. Su excepcional contribución fue ver a su artista convertida en el principal de Kew, y más tarde fue un asociado de la Linnean Society - la segunda mujer que ha logrado esto. El valor científico de las figuras y la ilustración, una fuente de orgullo y notabilidad de la revista, requiere la cuidadosa formación de los ilustradores. El artista trabajó en estrecha colaboración con el botánico para representar una muestra, el uso de detalles alrededor de la pintura le dio al volumen un recurso práctico para los botánicos, horticultores y jardineros.

La revista es la mayor serie producida de la ilustración botánica, la calidad constante de las placas de la revista y su autoridad, hacen este trabajo el más citado de su especie. Las placas coloreadas a mano era un proceso laborioso, pero esta tradición fue continuada por otro dibujante principal, Lilian Snelling (1879-1972), hasta 1948. Un proceso de fotomecánica se llevó a cabo después de este tiempo.

La revista se ha publicado continuamente desde entonces, con un cambio de nombre a The Kew Magazine desde 1984 hasta 1994. En 1995, el nombre volvió a la de la muy citada, Curtis's Botanical Magazine. Sigue siendo publicado por el Real Jardín Botánico de Kew, como una publicación para aquellos interesados en la ilustración de la horticultura, la ecología o la botánica.

La forma estándar abreviada es Curtis's Bot. Mag. o Botanical Magazine en la cita de la literatura botánica.

Referencias

Enlaces externos

 Magazine's website

 Vol. 2
 Vol. 3 Vol. 4 Vol. 5 Vol. 6

 Curtis Botanical Images Digital Collection. Iowa Digital Library. University of Iowa.

Revistas de botánica
Revistas científicas en inglés
Revistas científicas del Reino Unido
Publicaciones fundadas en 1787

Botanical Magazine


දෙහිවල - ගල්කිස්ස මැතිවරණ කොට්ඨාසය මාර්තු 1960 සහ ජූලි 1977 අතරතුර  ශ්‍රී ලංකාවෙහි  මැතිවරණ කොට්ඨාස අතුරින් එකක් විය. මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාසය නම් ලද්දේ  බස්නාහිර පළාතේ  කොළඹ  දිස්ත්‍රික්කයේ,  කොළඹ නගරයට නගරාසන්න පෙදෙස් වන දෙහිවල සහ ගල්කිස්ස අනුව යමිනි .

1960 (මාර්තු) පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
19 මාර්තු 1960 දිනදී පැවැත්වුණු  සතරවන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාසය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1960 (ජූලි) පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
20 ජූලි 1960 දිනදී පැවැත්වුණු  පස්වන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාසය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1965 පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
22 මාර්තු 1965  දිනදී පැවැත්වුණු  හයවන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාසය සඳහා ප්‍රතිඵල:

1970 පාර්ලිමේන්තු මහා මැතිවරණය
27 මැයි 1970 දිනදී පැවැත්වුණු  සත්වන පාර්ලිමේන්තු මැතිවරණයෙහි මෙම මැතිවරණ කොට්ඨාසය සඳහා ප්‍රතිඵල:

ආශ්‍රිත

ශ්‍රී ලංකාවේ පැරණි මැතිවරණ කොට්ඨාස
 කොළඹ දිස්ත්‍රික්කය

දෙහිවල-ගල්කිස්ස මැතිවරණ කොට්ඨාසය


NGC 5697 est une galaxie spirale située dans la constellation du Bouvier. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5697 a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1787. Cette galaxie a aussi été observée par l'astronome français Guillaume Bigourdan le  et elle a été inscrite à l'Index Catalogue sous la cote IC 4471.

NGC 5697 renferme des régions d'hydrogène ionisé. Selon la base de données Simbad, NGC 5697 est possiblement une galaxie active qui contient un quasar.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5697 sur le site du professeur C. Seligman

5697
Constellation du Bouvier
Galaxie spirale
Galaxie active
Quasar
Objet céleste découvert en 1787
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5697


Roksvoll Station (Roksvoll holdeplass) var en jernbanestation på Gjøvikbanen, der lå mellem Reinsvoll og Raufoss i Vestre Toten kommune i Norge.

Stationen åbnede som trinbræt 20. juni 1929. Den blev nedlagt 2. juni 1985.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Gjøvikbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1929
Ophørt i 1985
Jernbanestationer i Oppland

Roksvoll Station


Jean-Pierre Salignon (1 de enero de 1928, Francia - 12 de marzo de 2012) fue un jugador de baloncesto francés. Consiguió dos medallas en competiciones internacionales con Francia.

Equipos
1947-1948  Olympique Antibes
1948-1949  UA Marsella
1952-1953  Olimpique Marsella

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en sports reference

Baloncestistas de Francia
Baloncestistas de la selección de Francia
Baloncestistas del Olympique Antibes

Jean-Pierre Salignon


Manganometri, Potasyum permanganatla yapılan redoks titrasyonlarına verilen ad. Volumetrik (hacimsel) bir kimyasal analiz yöntemidir. Potasyum permanganat redoks titrasyonlarında en çok kullanılan maddelerden birisidir. Bunun başlıca nedenleri;

 Kuvvetli bir yükseltgendir.
 Kolay bulunur ve ucuzdur.
 İndikatöre ihtiyaç duymaz.

Yükseltgenme

Manganometri


لفظ آخر لأوبونتو : نظام تشغيل
 أوبنتو (طعام) : علب طعام في اليابان

أوبنتو (توضيح)


One Aviation est un ancien constructeur américain d'avions d'affaires légers.

Histoire

One Aviation naît de la fusion d'Eclipse Aerospace et de Kestrel Aircraft en avril 2015. Alan Klapmeier, PDG de Kestrel Aircraft, et fondateur de Cirrus Aircraft auparavant, prend la tête de One Aviation.

La société produit le jet très léger Eclipse 550, une évolution de l'Eclipse 500. Seuls 21 Eclipse 550 sont produits entre 2015 et 2017. La société travaille également sur l'Eclipse 700, initialement connu sous le nom de "Projet Canada", et le Kestrel K-350.

One Aviation connaît des déboires financiers tout au long de son existence. Le Kestrel K-350 est abandonné en 2017 et aucun Eclipse 550 n'est produit en 2018 et 2019 pour concentrer les moyens financiers de la société sur le futur Eclipse 700.

La société est mise en faillite en octobre 2018 et est liquidée en février 2021. AML Global Eclipse rachète les avoirs d'Eclipse Aerospace et opère désormais sous ce nom. Nautical Hero Group rachète les avoirs de Kestrel Aircraft.

Avions
 Eclipse 550, jet biréacteur de 6 places, 33 exemplaires produits (12 par Eclipse Aerospace en 2014 et 21 par One aviation entre 2015 et 2017),
 Eclipse 700, jet biréacteur de 6 places, resté à l'état de "Projet Canada",
 Kestrel K-350, turbopropulseur de 6 places, un seul prototype produit par Kestrel Aircraft.

Références

Liens externes
  oneaviation.aero sur Internet Archive
  eclipse.aero

Constructeur aéronautique ayant son siège aux États-Unis
Constructeur aéronautique américain disparu
Entreprise ayant son siège au Nouveau-Mexique
Albuquerque

One Aviation


Erzberg este un munte care se află în orașul Eisenerz din landul Stiria și care face parte din grupa de munți Eisenerzer Alpen. Minereul de fier, în special sideritul, a fost extras din Erzberg cel puțin din secolul 11. Aici se găsește cea mai mare exploatație la suprafață a minereului de fier din Europa centrală și cel mai mare depozit de siderit din lume.

Munte în Alpi
Mină în Austria

Erzberg


Ahmet Cem Ersever (6 Haziran 1950 - 4 Kasım 1993) JİTEM'in kilit isimlerinden biri olan Türk asker.

Babası İzzet Ersever'in subay olmasından dolayı ilköğrenimini yurdun değişik yerlerinde gördü.

1967 yılında TED Ankara Kolejinden mezun oldu. Ortaöğrenimden sonra Kara Harp Okuluna girdi. 1972 yılında jandarma teğmen rütbesiyle mezun oldu. 1973 yılında Piyade Okulunu, 1974 yılında Jandarma Subay Okulunu bitirdi. 11 Aralık 1979 tarihinde Jandarma Genel Komutanlığı tarafından Mersin, Hatay, Gaziantep, Mardin, Şanlıurfa, Edirne, Kırklareli ve İzmir illerinde kaçakçılık olaylarını soruşturmakla görevlendirildi.

Yüzbaşı rütbesindeyken 12 Eylül Darbesi sonrasında Güneydoğu'da yaşanan terör olaylarına karşı mücadele etmek amacıyla İstihbarat toplamak ve toplanan istihbarat ile operasyonlar düzenlemek amacıyla Jandarma istihbarat ve Terörle Mücadele (JİTEM) adı altında faaliyet gösteren merkezi bir örgütlenmenin fikir babalığını yaptı ve doğrudan Jandarma Genel Komutanlığı'na bağlı olarak çalışacak olan JİTEM'de aktif görev aldı.

JİTEM faaliyetleri
Güneydoğu Anadolu'da PKK ile yapılan istihbarat çalışmalarının tümünde yer almış, silahlı çatışmalara bizzat katılmış, tüm faaliyetleri yönetmiş, PKK'ya yardım ve yataklık eden kişi ve gruplarla irtibat kurmuş, bunları tam yetkiyle ve Komutanlığa doğrudan bağlı olarak yürütmüştür.

Ersever ile Hizbullah lideri Hüseyin Velioğlu arasındaki ilişki olduğu ve Ersever'in Velioğlu'ndan çok iyi istihbarat aldığı, avukatı Emin Emir (MHP'nin eski lideri Alparslan Türkeş'in de avukatı) tarafından ifade edilmiştir. Özellikle 1989-1990 yıllarında bu ikilinin çok sık görüştüğünden bahseden Emir, Ersever'in o dönem 'Düşmanımın düşmanı dostumdur' ilkesiyle hareket ettiğini ve ayrıca Hizbullah'ın devlet tarafından kurulduğuna dair Ersever'den herhangi bir şey duymadığını da belirtmiştir.

Orgeneral Eşref Bitlis'in şüpheli ölümünden sonra Mart 1993'te bu olayı protesto etmek için askerlikten istifa etti ve Mayıs 1993 ayında Milliyet gazetesine faksladığı özgeçmişinde "1984 yılından bugüne kadar yapılan yanlışlar, ihanetler ve uygulamalar konusunda Türk kamuoyunun aydınlatılması gerektiğine inanıyor ve görüşmeler sonunda belirlenecek bir tarihte Türk basınıyla kamuoyu önünde Celal Talabani'nin ihanetleri PKK ilişkileri, Güneydoğu'daki gerçek durum, köy korucuları, itirafçılar, faili meçhul cinayetler hakkında ve bazı siyasilerin örgütsel konumları hakkında açıklamalarda bulunacağımı beyan ediyorum." ve "Güneydoğu Anadolu'daki olayların gerçekleri Türk milletinden gizleniyor." dedikten birkaç ay sonra 4 Kasım 1993'te elleri önden bağlanmış kafasına iki el ateş edilmiş naaşı, Ankara Elmadağ ilçesi çıkışında bulundu.

Kitapları
 Üçgendeki Tezgah, Ankara 1993.
 Kürtler, PKK ve Abdullah Öcalan, Ankara 1993.

Hakkında
Kitaplar

Çetin Agaşe, Cem Ersever ve JİTEM Gerçeği
Çetin Agaşe,Susurluk'tan Ergenekon'a JİTEM Gerçeği Cem Ersever ve Yeşil...
Çetin Agaşe, Derin Devletin Şifreleri Cem Ersever Gerçeği ve Kod Adı Yeşil
Tutkun Akbaş, Cem Ersever'in Son 90 Günü ve Kayıp Kitap "Şam'daki Kemancı"
Vedat Demiröz, Binbaşı Cem Ersever ve JİTEM'in Tarihi
Soner Yalçın, Binbaşı Ersever'in İtirafları

Belgesel
TVNET - Komplo Teorisi Cem Ersever

Kaynakça

1950 doğumlular
1993 yılında ölenler
Erzurum doğumlular
Ankara'da ölenler
JİTEM personeli
Suikast sonucu ölen Türk askerler
Türkiye'deki faili meçhul cinayetler
Gerilla savaş teorisyenleri
Türkiye'de ateşli silahtan ölenler
Cebeci Askerî Şehitliği'ne defnedilenler
TED Ankara Kolejinde öğrenim görenler
Kara Harp Okulunda öğrenim görenler

Cem Ersever


هنا قائمة ببطولات ويمبلدون سنة 2003:

الكبار

فردي رجال

 روجيه فيدرير هزم  مارك فيلبوسيس 7-6(7-5) 6-2 7-6(7-3)

فردي سيدات

 سيرينا ويليامز هزم  فينوس ويليامز 4-6 6-4 6-2

زوجي رجال

 يوناس بورغمان و تود وودبريدج هزم  ماهيش بوباثي و ماكس ميرناي 3-6 6-3 7-6(7-4) 6-3

زوجي سيدات

 كيم كلايجستيرس و آي سوجاياما هزم  فيرخينيا روانو باسكوال و باولا سواريز 6-4 6-4

زوجي مختلط

 لينادر بايز و مارتينا نافراتيلوفا هزم  أندي رام و أنستازيا رودينوفا 6-3 6-3

الشباب

فردي أولاد
 فلوران ميرجا هزم  كريس غوشيون 6-2 7-6(7-3)

فردي بنات
 كيرستن فليبكينس هزم  آنا شاكفيتادزي 6-4 3-6 6-3

زوجي أولاد
 فلوران ميرجا و هوريا تيكاو هزم  آدم فيني و كريس غوشيون 7-6(7-4) 7-5

زوجي بنات
 أليسا كليبانوفا و سانيا ميرزا هزم  Katerina Bohmova و ميكلائيلا كراجايكيك 2-6 6-3 6-2

مراجع

بطولة ويمبلدون 2003
أحداث 2003 الرياضية في لندن
أحداث يوليو 2003 الرياضية في المملكة المتحدة
أحداث يونيو 2003 الرياضية
أحداث يونيو 2003 الرياضية في المملكة المتحدة
كرة المضرب في 2003

بطولة ويمبلدون 2003


Ave! ya da aue!, (okunuşu: "ave") eski Romalılar tarafından kullanılan bir Latince deyiştir. Resmi bir "selam!" anlamı taşır. Latince "iyi olmak" anlamındaki avere fiilinin 2. tekil emir kipi olan sözcük "iyi ol!" olarak çevrilebilir.

Deyiş Sezar ve diğer otoriteleri selamlamak için kullanılması ile önem taşır. Suetonius, gladyatörlerin dövüşten önce Sezar'a Ave Caesar! Morituri te salutant! (Selam ey Sezar! Ölmek üzere olanlar seni selamlar!) sözleriyle hitap ettiklerini kaydeder.

Ayrıca bakınız
 Latince deyişler
 Latince deyişler listesi

Selamlama deyişleri

Ave (Latince)


West Falls Church station is a Washington Metro station in Idylwood, Virginia on the Orange Line, the first station inside the beltway on the Orange Line going east. It is one of only two stations in the system to have three tracks, the other being the  station. The center track is used for storage and relaying trains to the adjacent Falls Church Yard.

Facilities

The station serves the suburban community of Falls Church and the Northern Virginia Center operated by Virginia Tech and the University of Virginia. While the station has a street address on Haycock Road, it is physically located in the median of Interstate 66 near Virginia State Route 7 (Leesburg Pike); riders access the platform and mezzanine using an elevated walkway from the parking area.

This is a suburban transfer station, as commuter buses that serve communities near the Dulles Toll and Access Roads (Virginia State Route 267) connect to the Metro system at West Falls Church using a bus-only exit from the Access Road. These buses include Fairfax Connector to points within Fairfax, including Reston and Herndon, Metrobus to Tysons Corner, and Loudoun County Transit reverse commute routes to businesses including AOL and MCI and transfer points in Dulles.

With the opening of the Silver Line on July 26, 2014, many commuter bus routes that formerly terminated at West Falls Church were rerouted to instead terminate at locations along the new Silver Line stations in Tysons and Reston.  West Falls Church was also the original staging point for Washington Flyer buses to Dulles Airport, but this shifted to Wiehle-Reston East with the opening of the Silver Line.

The Silver Line joins the Orange Line via a flying junction immediately east of this station but does not serve the station. Plans originally called for the Silver Line to stop at West Falls Church, but it was cut out of the final plan.

History
The station opened on June 7, 1986. Its opening coincided with the completion of  of rail west of the  station and the opening of the ,  and  stations.

In 1999, the station was renamed West Falls Church–VT/UVA when the acronym for Virginia Tech and the University of Virginia were added to the station's name, two years after the dedication of the shared graduate center. These initialisms were moved to a subtitle location on November 3, 2011.

In May 2018, Metro announced an extensive renovation of platforms at twenty stations across the system. The West Falls Church station platforms would be rebuilt starting in late 2020.

From May 23 until August 15, 2020, this station was closed due to the platform reconstruction project which closed stations west of Ballston–MU station. On August 16, 2020, the station reopened as the Orange Line terminus when Silver and Orange Line trains were able to bypass East Falls Church station.

Per request by the Fairfax County Board of Supervisors, the initials for the University of Virginia were dropped from the station's secondary name on September 11, 2022, to reflect its departure from the nearby Northern Virginia Center.

On June 3, 2023, this station was closed for track replacement, affecting stations west of . Service resumed on June 26, 2023.

Station layout

References

External links

The Schumin Web Transit Center: West Falls Church Station
Station from Google Maps Street View

Bus stations in Virginia
Stations on the Orange Line (Washington Metro)
Washington Metro stations in Virginia
Railway stations in the United States opened in 1986
Transportation in Fairfax County, Virginia
1986 establishments in Virginia
Railway stations in highway medians

West Falls Church station


Okrug Al-Hasakah je okrug u sirijskoj pokrajini Al-Hasakah. Po popisu iz 2004. (prije rata), okrug je imao 480.394 stanovnika. Administrativno sjedište je u naselju Al-Hasakah.

Nahije
Okrug je podijeljen u nahije (broj stanovnika se odnosi na popis iz 2004.):
 Bir al-Helou al-Wardiya (38.833)
 Al-Hawl (14.804)
 Al-Hasakah (251.570)
 Tell Tamer (50.982)
 Al-Arishah (30.544)
 Al-Shaddadah (58.916)
 Markada (34.745)

Izvori

Sirijski okruzi
Pokrajina Al-Hasakah

Al-Hasakah (okrug)


قائمة بطولات دورة رولان غاروس الدولية لعام 1961 (المعروفة الآن بدورة رولان غاروس) :

الكبار

فردي رجال

 مانويل سانتانا هزم  نيكولا بيترنغيلي, النتيجة: 4-6 6-1 3-6 6-0 6-2

فردي سيدات

 أن هايدن هزمت  يولا راميريز, النتيجة: 6-2 6-1

مراجع

باريس في 1961
أحداث مايو 1961 الرياضية
دورات رولان غاروس
دورات رولان غاروس حسب السنة
رياضة فرنسية في 1961
كرة المضرب في 1961
أحداث مايو 1961 الرياضية في أوروبا
كرة مضرب فرنسية في 1961

البطولات الفرنسية 1961 (كرة مضرب)