Verdade Celestial foi uma falsa seita religiosa, parte de uma rede de pedofilia ativa entre 2013 e 2015 em Setúbal e na aldeia de Brejos do Assa, em Palmela, em Portugal. Oito pessoas foram constituídas arguidas, ficando quatro deles em prisão preventiva, aguardando julgamento. O caso surpreendeu pelos contornos pouco habituais em Portugal, e pela forma como passou inteiramente despercebido da população, sendo considerado por fonte da Polícia Judiciária como um case study criminal. O juiz João Benildo Rodrigues, que presidiu ao coletivo do tribunal de Setúbal e julgou os arguidos em 2017, afirmou não haver memória de um caso como este em julgamento em Portugal, pela violência e gravidade ímpar dos factos ocorridos. O principal arguido, Rui Pedro, foi condenado a 23 anos de prisão, tendo cinco dos outros arguidos sido condenados a penas entre os 7 e os 19 anos de cadeia. Duas das  mulheres envolvidas, entre as quais a mulher de Rui Pedro, foram absolvidas.

Crimes

Setúbal
A partir de 2011, Rui Pedro Santos, o principal arguido, começou a criar uma rede de perfis falsos "com o fim de fomentar contactos e conhecer pessoas com o propósito de combinar encontros entre crianças e terceiros que quisessem ter práticas sexuais com elas, a troco de dinheiro".

Em 2013, Pedro vivia em casa de uma irmã no bairro de Monte Belo, em Setúbal, trabalhando como recepcionista num hotel, do qual foi despedido pouco antes de se mudar para Palmela. A mulher, Alexandra, é natural do Pinhal Novo,, tendo então 27 anos. Pedro abusava sexualmente do filho, na altura com sete e oito anos, fingindo brincar aos médicos. Os abusos aconteciam com o conhecimento da mãe, e muitas vezes na presença do filho mais novo de ambos, de dois ou três anos. Ao casal juntou-se um amigo, David Martins, divorciado, pai de um rapaz de cinco anos, também abusado por ambos, e a principal vítima da rede.

Com a experiência que tinha como treinador de futebol, conseguiu um lugar no Clube Desportivo de Algeruz, a treinar o Futebol Clube Esferinhas, clube amador fundado em setembro de 2012, vocacionado para a promoção do desporto nas camadas infantis, entre os 5 e os 12 anos. Ainda em Setúbal, Pedro convenceu um rapaz dos Esferinhas a frequentar a sua casa, onde conversavam e jogavam PlayStation. Em uma ocasião, Pedro apresentou-se como "um mestre espiritual" que o protegeria de "espíritos maus e demónios" se a criança lhe obedecesse. Com medo, o rapaz obedeceu. E mesmo quando tentava afastar-se ou pedia para nada fazerem, Pedro agarrava-o, forçando-o, dizendo que tinha poderes para amaldiçoá-lo.

Em 2013, o casal encontrava-se desempregado e em dificuldades económicas, vivendo apenas do salário do amigo, empregado do Lidl, levando a que todos aceitassem o convite da namorada de um primo de Pedro para viverem num anexo da quinta dos pais dela, que havia convencido a ajudar o casal, que alegadamente teria sido despejado, com os dois filhos menores, da casa onde moravam em Setúbal. Nem a moça, nem o primo de Pedro foram constituídos arguidos no processo, por não serem encontrados indícios do seu envolvimento dos crimes, apesar das explicações escolares que ali davam terem potenciado o contacto de Pedro com menores.

Herdade de Brejos do Assa
Inicialmente Pedro procurou estabelecer-se Algeruz, procurando um espaço para alugar para dar consultas de psicologia. Arrendou inicialmente a uma moradora um anexo com sala, uma pequena cozinha e uma casa de banho, pagando 150 euros. Ainda chegou a pintar as paredes, mas acabou por nunca habitar ali. A proprietária acabou por devolver-lhe o dinheiro, por aparentarem ser pessoas pobres.

Pedro, a mulher e os filhos terão chegado à freguesia em inícios de 2014. A população acreditava que tinham vindo do Norte, com os dois filhos, então de dois e sete anos. Pedro, então com 32 anos, dizia ser treinador de futebol de formação e psicólogo, vocacionado a ajudar crianças. Em janeiro de 2014, instalaram-se nuns anexos de quintal, no terreno de uma luxuosa vivenda, envolvidos por arvoredo, cujos telhados dificilmente se avistam da estrada, pertença de um casal da aldeia, pais da namorada do primo de Pedro.

O casal e os filhos, juntamente com Martins, que se fazia passar por seu antigo motorista, e o filho deste estabeleceram-se no anexo da herdade. Juntou-se-lhes depois um casal de raparigas com cerca de 20 anos, fugidas da casa dos pais, em Aveiro, por estes não aceitaram a sua homossexualidade, que Pedro conhecera pela internet. As moças foram viver para a casa,  e embora tomassem conta das crianças e por vezes fossem buscá-las à escola, tinham práticas sexuais à frente delas, chegando a demonstrar como se usa um vibrador. André Marques, de 27 anos, licenciado em gestão pelo Instituto Superior de Economia e Gestão, que havia assumido a sua homossexualidade, não sendo aceite pelos pais conservadores. Sentindo-se "perdido", acabaria por se juntar ao grupo. Rui Pedro foi buscá-lo a Sete Rios, em Lisboa, para conhecer a quinta, possibilitando-lhe logo na primeira noite abusar de um primo e afilhado dos donos da quinta, então com 11 ou 12 anos. O menor conseguiu que saíssem do quarto, nunca mais voltando a pernoitar ali. Todos contribuíam de alguma forma para a falsa seita, acreditando que Pedro tinha "superpoderes". Todos os oito arguidos viviam naquelas instalações de forma permanente ou provisória, até à sua detenção em junho de 2015. Faziam ali a vida, dividindo-se entre uma casa e um pequeno anexo ao fundo do terreno.

O primeiro contacto com as crianças fazia-se muitas vezes quando Pedro se oferecia para as ajudar, enquanto "psicólogo", depois de as conhecer. O contacto fazia-se por vezes no campo de futebol da aldeia, mas também por via da publicidade que a mulher fazia nos cafés às consultas do marido. Com os contactos feitos através dos treinos de futebol com os pais das crianças, e pela publicidade deixada pela mulher, Pedro começou a dar consultas de psicologia. As duas primeiras eram gratuitas, custando depois cinco euros. Apresentando falsas credenciais de psicólogo, chegou a apresentar relatórios para a escola da condição de um menino com dislexia. Os documentos eram insuspeitos, neles sendo usada a mesma linguagem técnica que a mãe e avó da criança reconheceram de relatórios anteriores feitos pelos verdadeiros psicólogos da escola. De acordo com os relatórios elaborados pelos psicólogos da Polícia Judiciária, Pedro é um "burlão manipulador, mentiroso, convincente naquilo que diz", conseguindo argumentar e convencer as pessoas sem sequer as confrontar. Dessa forma, rapidamente integrou-se na freguesia, conseguindo um conjunto de clientes, todos menores. Paralelamente, dava explicações, conseguindo os alunos através de panfletos que deixava na escola básica local, frequentada pelo filho. Uma vez o negócio montado, Pedro acabou por deixar os treinos de futebol. O amigo servia de motorista da organização, trazendo e levando os rapazes a casa dos pais.

Seita da Verdade Celestial
Durante mais de um ano, Pedro recebeu crianças na casa e no anexo, a pretexto de se ocupar delas, dando explicações e organizando Atividades de Tempos Livres (ATL) no quintal, com piscina insuflável, onde algumas mães deixavam os filhos. O espaço localizava-se no centro de uma enorme quinta com árvores de fruto e rodeada de videiras, sendo impossível avistar da estrada. Os habitantes de Brejos do Assa acreditavam tratar-se realmente de um verdadeiro ATL. Havia consultas de psicologia, explicações e atividades, num espaço apreciado pelas crianças. Os próprios pais chegaram a ser convidados para festas e sessões de karaokê. No espaço, Pedro criava situações por forma a fotografar as crianças que frequentavam a herdade, enquanto as acariciava. As imagens, assim como as descrições físicas de cada um dos meninos, eram depois usadas numa série de sites destinados a encontros gay, onde passava horas. Aí acabou por encontrar vários homens com preferências específicas por crianças, começando a lhes vender os serviços.

De modo a camuflar o esquema, Pedro serviu-se dos seus conhecimentos enquanto Testemunha de Jeová, criando uma seita religiosa internacionala que chamou "Verdade Celestial". Elaborou um conjunto de regras, com categorias hierárquicas, da qual alegava ser ele o "Mestre", respondendo, por sua vez, a um mestre espanhol, de nome Pablo. Por forma a sustentar a mentira, Pedro criou no Facebook uma série de perfis falsos. Os cargos dos outros membros da comunidade, que deviam obediência total ao mestre, eram distribuídos pelo grau de importância que iam adquirindo na hierarquia: Ungidos Reais, Ungidos Especiais e os Servos Devotos. Quem fugisse às regras de Rui Pedro, podia ser selváticamente espancando.

Pedro passou então a falar da "Verdade Celestial" às crianças, apresentando-se como o "Mestre", criando um mundo imaginário que servia ao mesmo tempo para aliciar e assustar. Rui Pedro dizia às crianças que todos eram abençoados por um deus do qual ele era o representante na terra, e que a casa estava protegida dos espíritos maus que tentavam entrar, sendo as práticas sexuais eram uma forma de partilharem as boas energias. Rui Pedro pregava como filosofia a vida em comunidade e a entreajuda entre crianças e adultos, dizendo que para que nenhum mal lhes acontecesse enquanto grupo, todos teriam de aceitar os rituais, sendo Rui Pedro o líder e o representante de um deus a quem todos deviam obediência. Aos adultos a quem convenceu a juntarem-se a ele, e à mulher, dizia que para o grupo só existia a verdade, em nome de uma vida em comunidade com obediência ao mestre com o qual eram efetuados atos sexuais apresentados como atos purificadores. Se contassem a alguém, seriam todos sacrificados.

Segundo a filosofia pregada por Rui Pedro, as crianças eram portadoras de más energias e nelas pousavam, de quando em quando, espíritos demoníacos. Para as libertar eram necessários três rituais. O primeiro, e mais importante, tinha como foco o pénis, que afirmava ser o membro por excelência de purificação, uma vez que penetrava as carnes das crianças; o sexo oral surgia num segundo escalão, e por fim a ejaculação dos adultos por cima dos seus corpos. Chegar ao primeiro escalão, a cópula com as crianças, tornava-se assim no grande objetivo dos predadores.

Os sinais ligados à falsa seita eram invisíveis da estrada, tendo a Polícia Judiciária que percorrer o caminho de terra para encontrar inscrito numa árvore o nome "Javeh" e um crucifixo, rodeados por cadeiras onde seriam feitas as supostas cerimónias religiosas. No interior, existiam colchões espalhados por todo o lado, e documentos com as regras da organização.

Pedro atemorizava as crianças com ameaças que iam da necessidade de serem protegidos de espíritos malignos, à premonição de acidentes em que estariam envolvidos. Os rapazes passavam por uma cerimónia semelhante ao batismo, embora o grande objetivo não fosse "chegar ao céu", mas ser purificado. Pedro dizia a crianças e a adultos que as práticas sexuais, com ou sem ameaças, eram "atos purificadores". Existiam vários graus de "purificação", todos eles através de atos sexuais com os menores, começando por carícias, masturbação, sendo o  topo o sexo com penetração. Os "purificadores" da seita eram os predadores sexuais. Uma das regras do grupo de pedófilos era que o 'elemento purificador' era o pénis e que as vítimas deviam ter menos de 14 anos, "por serem inocentes e puras".

Pedro aproveitava as vezes em que conseguia persuadir as crianças a pernoitar na quinta para trazer a clientela pedófila até lá. Eram então sujeitas a vários abusos sexuais, sempre sozinhas, para que os crimes não fossem testemunhados por outras crianças, e sempre sob o pretexto da purificação. Pedro  cobrava entre 30 a 60 euros pelos serviços. Alguns dos homens acabavam por dormir lá, enquanto outros iam embora depois dos abusos.

Num dos casos Pedro aliciou um adolescente, irmão mais velho de um rapaz de quem fora treinador de futebol, aproveitando as consultas de psicologia, nas quais o jovem expôs dúvidas quanto à sexualidade. Pedro convenceu-o de que ter relações consigo permitiria partilhar "energias positivas", sendo a única forma de "satisfazer os pedidos dos anjos" para que não lhe sucedesse um grave acidente de viação. Juntou depois outros três homens ao grupo, assim como as duas raparigas que habitavam na casa, tendo todos participado em vários abusos ao rapaz. Noutra ocasião, a estratégia para conseguir abusar da crianças passou por convencer que seria o futuro mestre da seita, e que o pai era assolado por demónios, simulando ao rapaz, despido e vendado, através de um preparado que espalhava no corpo, que estaria a ser tocado por um anjo. O silêncio da criança foi conseguido com a ameaça de que todos seriam sacrificados se revelasse o que acontecera. Pedro recorria igualmente a supostos sons demoníacos, que guardava no telemóvel, para assustar e abusar dos rapazes que pernoitavam na quinta.

Investigação e prisões
No início de Junho de 2015, o recém-licenciado Marques entrou em conflito com Rui Pedro, dizendo-lhe que ia abandonar a organização. Pedro respondeu-lhe que, se o fizesse, corria sérios riscos de vida, alegando que existiam elementos da PSP e da GNR na organização, e que esta tinha dimensões internacionais. Pedro castigou-o, obrigando-o a despir-se e vergastando-o com ramos de árvores. A 8 de junho, Marques fugiu da quinta e, amedrontado, dirigiu-se à Polícia Judiciária (PJ) de Setúbal, que inicialmente não acreditou no relato. Apesar da incredulidade, uma vez  que a história envolvia crianças, prontificaram-se a atuar.

Em duas semanas, a PJ conseguiu reunir vários peritos, obtendo mandados de busca e detenção para junho de 2015. Na madrugada de 25 de Junho, com grande aparato policial, foram realizadas buscas e detenções, sendo levados os oito adultos acusados de abuso sexual de crianças. Nas buscas foram encontrados computadores com dezenas de ficheiros de imagens ou vídeos, com "imagens pornográficas que expunham menores, com idade inferior a 18 anos, alguns ainda crianças de colo", segundo o despacho de acusação. Foram também recolhidos vestígios de sémen, papéis com regras e todas as provas que pudessem confirmar a história da testemunha que havia fugido da seita. Em Brejos do Assa a população desconhecia totalmente o que se passava no interior da herdade, sendo surpreendida pelas detenções e pelo aparato policial.

Seguiram-se horas de interrogatórios, de identificações das crianças, e de cruzamento de provas, que incluíam chats na internet, vídeos, fotografias feitas na casa. Nos interrogatórios, Pedro não foi um suspeito cooperante, contradizendo-se e omitindo informações. Por persistência da polícia, acabou por confessar, alegando ter sido ele próprio abusado em criança, à frente dos pais, na suposição de que a sua culpa seria atenuada por essa declaração. Foram identificadas oito vítimas, entre elas os filhos de Pedro e do homem que servia de motorista. Segundo o despacho de acusação, as crianças tanto eram convencidas como forçadas, como fez com o rapaz dos Esferinhas. Estes métodos foram usados depois, com outras crianças. De acordo com o despacho, que se baseia em provas testemunhais, como depoimentos para memória futura das crianças, em provas periciais de natureza psicológica e sexual, em várias horas de conversações electrónicas entre os arguidos, estes "revelam um total desrespeito pelas crianças vítimas […] mas, mais do que isso, são manifestos os laivos de sadismo com que falam dos menores […], evidenciando uma total falta de empatia com o sofrimento causado nas vítimas, seja físico, seja psicológico".

Embora Pedro não tivesse cadastro, apurou-se que já tinha deixado um pedófilo ir a sua casa acariciar o seu filho, filmando o ato e dele obtendo lucro. No computador foram encontradas inúmeras imagens dele próprio, de pornografia infantil e erotização dos próprios filhos, que depois partilhava com outros pedófilos.

Juntamente com Pedro, foram detidos outros quatro homens, que agiam como "purificadores" da seita: o rapaz recém-licenciado; Bruno Fernandes, de 32 anos, licenciado em Direito que se fazia passar por advogado; David Martins; e o primo de Rui Pedro, que namorava a filha dos donos da quinta, tendo ficado os primeiros três em prisão preventiva. Um quinto arguido já se encontrava preso preventivamente desde 19 de fevereiro de 2015, no âmbito de outro processo, igualmente por abuso sexual de menores. A mulher de Pedro e as duas raparigas de Aveiro foram detidas, aguardando julgamento em liberdade, com termo de identidade e residência.

A acusação aos cinco homens e três mulheres pelo Ministério Público ficou concluída em junho de 2016, doze meses após a detenção, tendo o procurador pedido que os arguidos perdessem as responsabilidades parentais. Os filhos de Pedro ficaram, entretanto, à guarda da mãe. O despacho de acusação, datado de 23 de Junho de 2016, salientou a gravidade do caso, uma vez que  os dois principais arguidos eram homens que "não se coibiram de assim agir com os próprios filhos", assumindo com eles comportamentos que "não raras vezes deixam mazelas físicas e psicológicas gravíssimas para as crianças". Pedro aguardava julgamento em prisão preventiva no Estabelecimento Prisional de Setúbal, acusado de dezenas de crimes de abuso sexual de crianças, crimes de violação agravada, atos sexuais com adolescentes, crimes de pornografia de menores agravados, seis crimes de lenocínio agravado e um crime de usurpação de funções, entre 2013 e Junho de 2015, quando foi preso preventivamente. A prisão preventiva foi igualmente aplicada a outros três acusados de dezenas de crimes de abuso sexual de crianças ou de pornografia de menores. O processo cobre mais de 400 crimes, que começaram em Setúbal, passando no início de 2014 para Brejos do Assa.

Entretanto, a Comissão de Proteção de Menores e Jovens em Risco decidiu avaliar se as crianças que foram vítimas dos abusos se encontram seguras com quem vivem, uma vez que os pais nunca suspeitaram de nada, apesar das condições do espaço que frequentavam.

Julgamento e condenações
O julgamento começou a 10 de Janeiro de 2017 no Tribunal de Setúbal, decorrendo à porta fechada, sendo apenas pública a leitura do acórdão. Dois dos principais arguidos aceitaram falar no início. O principal arguido, Rui Pedro, apenas falou nas alegações finais, para dizer que tinha encontrado a liberdade na prisão, declarações tidas como não genuínas pelo juiz. Os factos foram reconhecidos e descritos pelos acusados durante as perícias psicológicas conduzidas pelo Instituto Nacional de Medicina Legal, na fase final do julgamento.

A 12 de dezembro de 2017, Rui Pedro foi condenado a uma pena de 23 anos de prisão, sendo considerado culpado de ter abusado de oito menores, incluindo o seu próprio filho, entre 2011 e 2015. A leitura do acórdão começou com uma hora de atraso, prolongando-se por mais de duas. O presidente do colectivo de juízes afirmou que se restringiria aos factos mais relevantes, admitindo no final que "Provavelmente haverá muito mais do que aqui veio a tribunal." Em tribunal Rui Pedro disse estar arrependido, chegando a pedir a pena máxima de 25 anos para si próprio. Nas alegações finais, o Ministério Público desqualificou o suposto arrependimento do arguido, apontando-o como falso, pedindo uma pena de de 23 anos, que o Tribunal de Setúbal acabou por confirmar.Pelas dezenas de crimes a que foi condenado, Rui Pedro acumularia uma pena de mais de 150 anos, dos quais 10 anos pelos abusos sexuais cometidos sobre o próprio filho com sete e oito anos à data dos factos. Grande parte do acórdão lido pelos três juízes do colectivo, presidido por João Benildo Rodrigues, centrou-se na figura de Rui Pedro, que o tribunal designou por "arguido referencial", afirmando que "criou uma realidade paralela muito sustentada numa teia electrónica" e "na sua megalomania veio a contar com pessoas que seduziu ou o seduziram". Benildo Rodrigues afirmou que todos os atos sexuais eram do conhecimento do líder ou obedeciam a ordens suas. As perícias psicológicas denotaram em Rui Pedro uma psicopatia, com factor de risco extremamente elevado para cometer crimes, em particular crimes sexuais, ausência de remorso e um estilo manipulativo marcado. O juiz qualificou alguns dos principais arguidos como tendo psicopatologias, demarcada desvalorização das agressões sexuais, traços manipuladores ou tendências manipuláveis.

O tribunal considerou que grande parte dos crimes sexuais ficou provada, louvando "o manancial de prova" recolhida. Considerou, porém que as declarações para memória futura, conduzidas pelo Ministério Público, "não observaram" a forma como devem ser recolhidas em quatro das oito crianças ouvidas. O colectivo de juízes entendeu, assim, estarem estas declarações "inquinadas" pela forma como a procuradora terá levado as crianças a relatarem os factos, dizendo para não terem medo, que ninguém iria saber, que não estavam a ser gravadas, quando estavam, e dizendo explicitamente: "Tens que falar, querido" ou "Tu não queres ver o Rui Pedro fora da prisão, pois não?". Ao desvalorizar quatro dos oito testemunhos para memória futura, o tribunal não deu como provado o crime de abuso sexual de um dos três principais arguidos, David Martins, sobre o seu filho de cinco anos, ficando este condenado a uma pena de sete anos e cinco meses, por crimes sexuais e mais de uma centena de crimes de pornografia infantil. Martins ficou ainda inibido de exercer as responsabilidades parentais até 2027, quando o filho fizer 18 anos.

Dos restantes sete arguidos, cinco, quatro homens e uma mulher, foram condenados a penas de prisão entre os sete e os 19 anos de prisão. Esta última foi aplicada a André Marques, o rapaz recém licenciado que servia de braço direito de Rui Pedro na condução do grupo de abusadores, e que havia denunciado o caso à PJ de Setúbal. O tribunal considerou que a denúncia não fora feita em beneficio das crianças, mas sim "para salvar a sua pele", e que o arguido teve muitas oportunidades para o fazer antes de Junho de 2015. Bruno Fernandes e David Martins, foram condenados, respectivamente, a oito anos e quatro meses e a sete anos de prisão. Cláudio Santos, o arguido que já se encontrava preso na altura das detenções, foi condenado a sete anos de prisão. Nádia Campos, uma das raparigas vindas de Aveiro, foi condenada a sete anos e oitos meses de cadeia.

As restantes duas mulheres, entre as quais a mulher de Rui Pedro, foram absolvidas. Apenas um dos arguidos tinha antecedentes, por crime de pornografia infantil agravada, pelo qual cumpre uma pena de prisão.

Sete rapazes, entre os cinco e os 14 anos, e um adolescente nascido em 1999, foram abusados entre 2013 e 2015. Entre as vítimas encontravam-se os próprios filhos de dois dos pedófilos, que ficaram com sequelas profundas, físicas e psicológicas, devido aos abusos sexuais repetidos, levando o tribunal a proibir também o exercício do direito parental aos dois homens.

No respeitante à indemnização cível, Rui Pedro e André Marques foram condenados a pagar individualmente 30 mil euros, e Bruno Fernandes e Cláudio Sousa a pagar 10 mil euros cada.

O juiz presidente do coletivo do tribunal de Setúbal, João Benildo Rodrigues, classificou o caso de "psicopatia, perturbação de personalidade e estilo manipulatório". Considerou tratar-se de um caso de grande perversidade, acrescentando que "nem os animais eram capazes de algumas destas práticas".

O filho de David Martins, retirado à guarda paterna, vive com a mãe e a avó materna. Os filhos de Rui Pedro e Alexandra foram entregues aos avós maternos, vivendo também com a mãe, absolvida no processo por considerar o tribunal que não ficou provado que tivesse conhecimento da situação.

Em outubro de 2019, Cláudio Santos, um dos oito membros do grupo, teve a pena agravada. Santos foi condenado num processo que decorreu no Tribunal de Loures por um crime de pornografia infantil, tendo o coletivo de juízes do Tribunal de Setúbal aumentado de sete para 10 anos e nove meses a sua pena de prisão. Na decisão de cúmulo jurídico, a juíza Paula Sá Couto considerou que o arguido gravava as crianças em atos sexuais "como se fossem meninos de ninguém". O arguido atribuiu o comportamento a fatores externos, como a depressão de que sofria, não convencendo a juíza.

Crimes em Portugal
Abuso sexual de menores por denominação religiosa
2015 em Portugal

Verdade Celestial


Ford Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Ford Township (Kansas)
 Ford Township (Minnesota)
 Ford River Township, Michigan

Ford Township


Jacopo Bonfadio (Roè Volciano, ca. 1508-Génova, julio de 1550) fue un humanista e historiador italiano del Renacimiento.

Habiendo nacido en Roè Volciano, se educó en Verona y Padua. Desde 1532 trabajó como secretario de varios miembros del clero en Roma y Nápoles. En 1540 consiguió un empleo con el hijo del cardenal y humanista Pietro Bembo. Durante estos años conoció y trabó amistad con algunos notables humanistas de su tiempo y fue contemporáneo de Annibal Caro. Consiguió una cierta fama con su poesía; la reputación así ganada consiguió que le invitaran a enseñar Filosofía en la Universidad de Génova en 1544. Durante su estancia en Génova, se le encargó escribir una historia de la República de Génova desde 1528.

En 1541, él, entre otros, creó el término una terza natura («una tercera naturaleza»), con el significado de la naturaleza mejorada por el arte, un concepto que fue adoptado por muchos artistas posteriormente. Las grandes perspectivas de las villas de los Medici, las grnades vistas de Luis XIV y la planificación del  y posteriormente las casas de campo en Inglaterra muestran cómo este concepto fue adaptado a la arquitectura.

Sus puntos de vista humanistas le ganaron enemigos poderosos en Génova. En 1550, la publicación de Annales Genuendis, ab anno 1528 recuperatae libertatis usque ad annum 1550 (su historia de la República de Génova de 1528 a 1550) le ganó la enemistad de las poderosas familias genovesas de los Doria, los Adorno, los Spinola y los Fieschi, que buscaron venganza contra Bonfadio por atreverse a recoger y juzgar sus acciones. Lo acusaron de sodomía, por lo que fue arrestado, juzgado y condenado a muerte. fue decapitado y su cuerpo quemado. Los informes de su juicio nunca han sido encontrados. Los estudiosos han tenido dificultades para determinar la fecha exacta de su ejecución. La mayoría de las fuentes oficiales hablan de 1550, mientras otros dan como fecha 1560 o incluso tan tarde como 1580, aunque esta fecha ha sido rechazada por estudiosos posteriores.

Los Annales Genuendis han sido traducidos al italiano por Paschetti y una nueva edición en latín fue publicada en Brescia en 1747.

Referencias

Enlaces externos

Historiadores de Italia del siglo XVI
Humanistas de Italia del siglo XVI
Personas LGBT de Italia
Historia LGBT de Italia
Ejecutados por sodomía
Ejecutados por decapitación
Nacidos en la provincia de Verona
Fallecidos en Génova
Personas LGBT del siglo XVI

Jacopo Bonfadio


Les Pseudocladophoraceae  sont une famille d'algues vertes de l'ordre des Cladophorales .

Étymologie
Le nom vient du genre type Pseudocladophora, composé du préfixe pseudo-, faux, et -cladophora qui fait référence au genre Cladophora (algue verte de la famille des Cladophoraceae) en référence à la  ressemblance de cette algue avec le genre Cladophora.

Liste des genres
Selon   et  :
 Pseudocladophora, Boedeker & Leliaert

Notes et références

Liens externes

Famille d'algues vertes (nom scientifique)
Cladophorales

Pseudocladophoraceae


Amacio  fue una persona de origen humilde que pretendió ser o bien el hijo o el nieto del general romano Cayo Mario. Tras la muerte de Julio César en 44 a. C., Amacio se presentó como un líder popular y erigió un altar a Julio César en el lugar donde su cuerpo había sido quemado. Sin embargo, poco después fue capturado por el cónsul Marco Antonio y ejecutado sin juicio previo. Este acto ilegal fue aprobado por el Senado. Valerio Máximo sostiene que su nombre era Herófilo.

Notas

Referencias

Enlaces externos

Impostores
Ejecutados de la Antigua Roma
Antiguos romanos del siglo I a. C.

Amacio


زيت الأركان «الذهب السائل»، زيت يستخرج من لوز شجر الأركان وهو شجر نادر يتواجد بشكل كبير جدا في المغرب وخصوصا بمنطقة سوس و يعمر أكثرمن 200 سنة وهو زيت يستخدم بكثرة في المطبخ التقليدي لهذه المنطقة، كما يستخدم لخواصه التجميلية والعلاجية.

المكونات
يحتوي زيت الأركان على 42.8% من حمض الأولييك، 36.8% من حمض اللينولييك، 6.0% من حمض الستيياريك، 12.0% من حمض البالميتيك وأقل من 0.5% من حمض اللينولينيك، وهي من أهم الحموض الدهنية الأساسية Essential fatty acid (الأوميغا6 والأوميغا9) Essential fatty acid

و بالإضافة إلى هذه الأحماض الدهنية الأساسية فإنه يحتوي على التوكوفيرول الشكل الفعال لفيتامين أي=Vitamin E فيتامين إي، السكوالين، الستيرويدات، الكاروتين والفينولات.

الأنواع

يوجد نوعان من زيت الأركان بشكل عام:

زيت خاص بالطعام وزيت خاص بالتجميل،

ولكن من حيث الجودة يمكن أن نتحصل على 4-5 أنواع من حيث الجودة لكل من الزيت الخاص بالطعام، و 4-5 أنواع من حيث الجودة للزيت الخاص بالتجميل.
وذلك تبعاً لنوعية الثمار التي يستخلص الزيت منها وتبعا لطريقة جنيها - قطفها- وطريقة تخزينها ثم لطريقة العصر والتصفية والتنقية ثم انتهاءً لطريقة تخزين الزيت نفسه.

1- فالأول الذي يستعمل عادة في تحضير الطعام والمكون الأساسي لأملو، لونه بني داكن وذو طعم قوي وذلك راجع إلى تحميص لوز شجر الأركان قبل أن يتم استخلاص الزيت منه.

2- وأما بالنسبة للثاني ذو اللون الأصفر الذهبي بسبب استخلاص الزيت من لوز شجر الأركان دون تحميص، فإنه يستعمل كمرطب للبشرة ويدخل كمركب مهم في الصناعات التجميلية الراقية.
 خصائص الزيت الخاص بالطعام
يتم تحضيره بعصر الثمار بعد تحميصها وتحميص وعصر ما تبقى من العصرة الأولى على البارد
يمكن تمييز هذا الزيت بلونه البني المائل للحمرة، ورائحته القوية الواخزة والواضحة. ويكون سعره أرخص نوعا ما.
إن لهذا الزيت طعم يجمع بين طعمي اللوز والبندق، وله فوائد عديدة على مسوى النسيج الضام وضبط مستوى الكولسترول بالجسم وفوائد للقلب، وخواص مضادة للأورام.
 خصائص الزيت الخاص بالتجميل
حيث يتم تحضيره بطريقة العصر على البارد (وهي الطريقة المعتمدة لتحضير الدرجة التجميلية من زيت الأركان)، وطريقة العصر على البارد هي المُثلى التي تحافظ على العناصر المغذية والفيتامينات في الزيت المعد للاستعمال التجميلي - يمكن تمييز هذا الزيت من لونه حيث يكون لونه أصفر ذهبي، وذو رائحة خفيفة مميزة. ويكون عادة أغلى سعرا

إن هذا الزيت استخدم منذ القدم من قبل النساء الأمازيغيات كمرطب للبشرة الجافة وكمضاد للتجاعيد وكمغذّي ومرمّم للشعر المُتعب، وذلك لاحتوائه على الأحماض الدهنية الأساسية، الأوميغا-6، الأوميغا-9 ومضادات الأكسدة خصوصا فيتامين أي =Vitamin E Vitamin e

ويستخدم كمكوّن رئيسي في مستحضرات التجميل الراقية:
كمرطب ومغذي ومرمم للبشرة والشعر والأظافر.
فهو يغذي ويُرمّم ويُنعّم الشعر التالف والمتعب والمتقصف_ذو النهايات المتكسرة_
كما أنه يعيد النضارة والحيوية للشعر والبشرة بشكل عام.
وكعامل مساعد على شد البشرة والتخلص من التجاعيد وخطوط التمطط على البطن والفخذين.
تبدأ النتائج في الظهور خلال أيام قليلة من الاستخدام عادة _7-15 يوم_ ويزداد التحسن مع الاستعمال المستمر.

أفضل وقت لاستخدام زيت الأرجان وأفضل امتصاص له يكون على بشرة نظيفة تماما وعلى شعر نظيف تماما،
خصوصا بعد الاستحمام فهو يُمتص بسهولة ولا يترك أثرا وتكون الفائدة أفضل والنتائج أسرع في الظهور.

فوائد زيت الأركان

بسب احتواءه طبيعيا ً على مقدار عالي من فيتامين إي = Vitamin E، والعديد من الأحماض الدهنية الأساسية الأوميغا6 والأوميغا9
فإنه يتمتع بخواص تجميلية وعلاجية عديدة، حيث يمكنك استعماله يوميا ً
كعامل مرطب ومغذي للوجه أو الجسم
أو كمضاد طبيعي للتجاعيد
فهو يُمتص بسهولة ولا يترك أثرا،
فهو مرطب للبشره وينعم الجلد ويطريه ويعالج الجفاف... والتشققات.. والخشونة

يؤخر ظهور التجاعيد والخطوط الرفيعة.

مفيد في تنظيف البشرة من آثار وندوب حب الشباب ويعطيها النعومة واللمعان

مفيد جدا في حالة الخطوط البيضاء والتشققات

مغذ للشعر وفروة الرأس ويقضي على القشرة كما يعطي الشعر لمعانا وبريقا وملمسا حريريا

كما يفيد في الوقاية من خطوط الحمل على جلد البطن وعلاجها.

يعيد النضارة والحيوية للبشرة بشكل عام خلال عدة أيام فقط من الاستخدام.

يحفز الوظائف الحيوية لخلايا الجلد.

يرمم الحاجز الجلدي.

يقاوم شيخوخة الجلد.

يغذي الشعر، وينعمه ويحميه من التلف.

يقوي الأظافر ويعيد الحيوية لها.

يخفف من آثار حب الشباب وندوب الحروق والجروح.

كما أنه آمن تماما للاستخدام على بشرة الأطفال.

أرقام
 الإنتاج يتراوح بين 3000 إلى 4000 طن سنويا.
 كثافة الأشجار بالهكتار الواحد تتراوح بين 250 شجرة بسهل سوس و40 شجرة بالأطلس الصغير.
 تنتج شجرة الأركان الواحدة من 10 إلى 30 كلغ من الثمار سنوياً.
 من أجل الحصول على لتر من الزيت يجب استعمال ما يناهز 2.6 كلغ من لوز شجر الأركان أي ما يعادل 38 كلغ من الثمار.

إنتشار
في الجزائر، وانطلاقًا من الاتفاقية المبرمة بين وزارة التعليم العالي والبحث العلمي ووزارة الفلاحة رُسمت خطة طريق لإعادة بعث وتنمية غرس شجرة الأرقان في ولاية أدرار. كما زرعت أشجار الأركان في بعض المناطق في المكسيك وكذلك باسرائيل بصحراء النقب ووادي عربة

انظر أيضًا
 أركان (شجرة)
 غابة أركان
 أملو
 المغرب

مراجع

وصلات خارجية

 تقرير قناة الجزيرة الوثائقية الغالي والنفيس-زيت الأرغان-

زيوت الطبخ
زيوت نباتية
مكونات مستحضرات التجميل

زيت أركان


An Juncus caesariensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Frederick Vernon Coville. An Juncus caesariensis in nahilalakip ha genus nga Juncus, ngan familia nga Juncaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Juncus

Juncus caesariensis


Willem Maurits De Bruyn, né le  et mort à Anvers le , est un cycliste belge, qui fut champion du monde non officiel de cyclisme féminin en 1934.

Son nom de naissance était Elvira De Bruyn et son surnom Elvire.

Biographie

De Bruyn est né en 1914 à Erembodegem, Flandre Orientale, Belgique avec des organes génitaux ambigus. Il fut inscrit officiellement au registre de sa commune comme fille par ses parents, et élevé comme tel, mais étant plus grand et plus fort que les autres filles de son age, vers 14 ans il se rendit compte qu'il était différent des autres. Cela le bouleversa et le perturba tellement profondément qu'il en eut des pensées suicidaires.

À partir de 1928, après qu'il a fini son éducation, il travaille d'abord dans une fabrique de cigarettes, mais cela ne dure pas. Quelques mois plus tard, on le retrouve à travailler dans le café de ses parents. En soirée, secrètement, il lit tout ce qu'il peut trouver sur son état, non seulement des textes médicaux, entre autres de Magnus Hirschfeld, mais aussi des textes mythologiques et d'anthropologie. Il en acquiert la conviction qu'il est hermaphrodite.

Il commence le cyclisme en 1932. En 1933, il remporte le championnat d'Europe féminin à Alost. En 1934, il remporte le championnat de Belgique à Louvain, et le championnat du monde à Schaerbeek, devant environ  spectateurs. Il est à ce moment-là la plus grande star belge du cyclisme féminin.

Mais il trouve de plus en plus inconfortable de concourir contre des femmes, car il se considère . Il continue à participer à des courses cyclistes pour gagner de l'argent, mais termine délibérément second ou troisième. Il découvre l'existence de Zdeněk Koubek, un athlète tchèque qui après être devenu un champion féminin est devenu un homme.

À partir de 1936, il abandonne son nom de naissance, Elvire, et commence à vivre en tant qu'homme, sous le nom de Willy. Néanmoins, d'un point de vue administratif il est toujours considéré comme une femme, en particulier aux yeux de la loi. Dès lors, de nombreux emplois lui sont alors proscrits, comme par exemple le travail dans la cuisine d'un hôtel.

Le , après une opération de réattribution sexuelle à Paris, il devient officiellement Willy De Bruyn. Son histoire est alors publiée dans une série de quatre articles intitulés Comment je suis devenu un homme dans le journal De Dag en avril 1937. Il continue à faire du cyclisme mais avec peu de succès. Il ouvre un café à Bruxelles avec sa femme, le « Café Denderleeuw », situé dans le quartier de l'allée Verte, où il se présente comme « Willy ex Elvira De Bruyn » et « Elvira De Bruyn, champion du monde de vélo féminin, devenu un homme en 1937 ».

En 1965, Willy De Bruyn vend des smoutebollen (croustillon bruxellois) dans le village belge de l'exposition universelle de New York.

Il meurt à Anvers en 1989.

Son nom est donné à une rue à Bruxelles en 2019.

Principales victoires
 1932 : championnat de Belgique.
 27 août 1933 : championnat d'Europe, Alost.
 4 août 1934 : championnat de Belgique, Louvain.
 1934 : championnat du monde, Schaerbeek.
 1934 : sprint au championnat de cyclisme sur piste, Anvers.

Notes et références

Liens externes

 La révolution de Willy De Bruyn: cycliste intersexe et champion

Naissance en août 1914
Décès en août 1989
Coureur cycliste belge
Homme trans
Transidentité
Personnalité intersexe

Willy De Bruyn


Chrostosoma este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Specii

 Chrostosoma cardinalis
 Chrostosoma chalconitis
 Chrostosoma chryseridia
 Chrostosoma decisa
 Chrostosoma destricta
 Chrostosoma dhamis
 Chrostosoma dolens
 Chrostosoma echemus
 Chrostosoma enna
 Chrostosoma fassli
 Chrostosoma fenestrina
 Chrostosoma guianensis
 Chrostosoma haematica
 Chrostosoma halli
 Chrostosoma infuscatum
 Chrostosoma lea
 Chrostosoma mediana
 Chrostosoma mysia
 Chrostosoma patricia
 Chrostosoma pellucida
 Chrostosoma plagiata
 Chrostosoma rica
 Chrostosoma schausi
 Chrostosoma semirubra
 Chrostosoma stulta
 Chrostosoma tabascensis
 Chrostosoma tricolor
 Chrostosoma trimaculatum
 Chrostosoma unxa
 Chrostosoma viridipunctata
 Chrostosoma zantes

Referințe

Legături externe

Chrostosoma

Chrostosoma


Et fab lab eller fabLab (forkortet fra engelsk fabrication laboratory) er et skaberværksted. Det er et værksted hvor der er digitale og analoge værktøj som medlemmer kan anvende til at skabe ting.

Fablab findes over hele verden og hvert Fablab er udstyret med de samme digitale værktøj, som fx laserskærer, 3D-printere, CNC-fræser - og mikrocontrollere mm.

Fablab Foundation er den ikke-kommercielle hovedorganisation for alle Fablab rundt omkring i verden. Fablab Foundation startede i 2009 og driver blandt andet FabAcademy, som er en uddannelse i praktisk brug af værktøj i et Fablab.

Danske Fablab

Copenhagen Fablab - Valby, København
 FabLab i Spinderihallerne, Vejle
Fablab Danmark
FabLab Nordvest
FabLab RUC - Roskilde Universitet
FabLab TI

Se også
 Makerspace

Kilder/referencer

Hackerkultur
3D-printning
Computerværktøjer til design, modellering og fabrikation
Massachusetts Institute of Technology

FabLab


Brunellia acostae, vrsta drveta iz porodice Brunelliaceae, dio reda ceceljolike. Raste u Srednjoj i Južnoj Americi od Paname do Ekvadora.

Izvori

Ceceljolike
Flora Kolumbije
Flora Ekvadora
Flora Paname

Brunellia acostae


Takeo Harada (født 2. oktober 1971) er en tidligere japansk fodboldspiller og træner.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Yokohama Flügels og Cerezo Osaka.

Han har tidligere trænet Giravanz Kitakyushu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan
Fodboldtrænere fra Japan

Takeo Harada


An Neuwiedia elongata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni De Vogel. An Neuwiedia elongata in nahilalakip ha genus nga Neuwiedia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Neuwiedia

Neuwiedia elongata


Reholttumia, rod papratnjača iz porodice Thelypteridaceae, dio reda osladolike. Postoji 28 vrsta u Maleziji, Pacifiku i Australaziji; jedna vrsta (R. macroptera) endem je sa Tonge

Rod je opisan 2021. revizijom porodice Thelypteridaceae.

Vrste
 Reholttumia basicurtata (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia boridensis (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia bryanii (C.Chr.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia costata (Brack.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia ecallosa (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia glaberrima (A.Rich.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia hudsoniana (Brack.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia inclusa (Copel.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia jermyi (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia kerintjiensis (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia laevis (Mett.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia longipes (Blume) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia loyalii (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia macroptera (Copel.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia magnifica (Copel.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia michaelis (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia micropaleata (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia nitidula (C.Presl) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia novae-caledoniae (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia oxyoura (Copel.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia papuana (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia pergamacea (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia psilophylla (Holttum) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia remotipinna (Bonap.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia rodigasiana (T.Moore) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia sogerensis (Gepp) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia truncata (Poir.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.
 Reholttumia vaupelii (C.Chr.) S.E.Fawc. & A.R.Sm.

Izvori

Thelypteridaceae

Reholttumia


Angelo Monteiro Dos Santos Victoriano, (Luanda, Angola, 8 de febrero de 1968), es un ex baloncestista angoleño  que medía 1.98  cm y cuya posición en la cancha era la de pívot. Su carrera siempre estuvo ligada Primeiro de Agosto de Angola, equipo en el que también ha sido asistente técnico.

Referencias

Baloncestistas de Angola
Baloncestistas en los Juegos Olímpicos de Barcelona 1992
Baloncestistas en los Juegos Olímpicos de Atlanta 1996
Baloncestistas en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000
Baloncestistas en los Juegos Olímpicos de Atenas 2004
Deportistas de Angola en los Juegos Olímpicos de Barcelona 1992
Deportistas de Angola en los Juegos Olímpicos de Atlanta 1996
Deportistas de Angola en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000
Deportistas de Angola en los Juegos Olímpicos de Atenas 2004
Baloncestistas de la selección de Angola
Baloncestistas del Clube Desportivo Primeiro de Agosto
Baloncestistas del Atletico Sport Aviation Luanda
Baloncestistas del Atlético Petróleos de Luanda
Baloncestistas del FC Barreirense
Angoleños del siglo XX
Angoleños del siglo XXI
Nacidos en Luanda

Angelo Victoriano


أوميا ارديجا ، هو نادي كرة قدم ياباني وهو نادي أساسي في اليابان.

أهم اللاعبين الذين لعبوا للعين خلال تاريخه
 لوكاس نيل
 كريستيان كوريا ديونيزيو
 إدوين إيفانيي
 ماتو نيريتلياك
 ساول مارتينيز
 خورخي ديلي فالديز
 ميليفوي نوفاكوفيتش
 زلاتان ليوبييانكيتش
 كلمن لافريتش
 نييتش بيتشنيك

مراجع

أندية الدوري الياباني
أندية كرة قدم أسست في 1964
أندية كرة قدم أسست في 1969
أندية كرة قدم في اليابان
إن تي تي
تأسيسات سنة 1969 في اليابان
فرق رياضية في سايتاما (سايتاما)

أوميا أرديجا


La gare de Munich-Trudering est une gare ferroviaire allemande de la ligne 4 et ligne 6 du S-Bahn de Munich. Elle est située dans le quartier de Trudering à Munich.

Elle est en correspondance avec la et une station Trudering de la ligne U2 du métro de Munich.

Situation ferroviaire

Histoire
Les Chemins de fer royaux bavarois ouvrent la gare de Trudering le  avec la ligne de Munich à Rosenheim. Au début, un seul agent est en poste à la gare, il est aussi responsable de la vente des billets en raison du faible nombre de passagers.

À partir de 1890, les Chemins de fer royaux bavarois étendent la ligne de la gare de Munich-Est à Rosenheim à des voies doubles et les systèmes de voies dans la gare de Trudering. Le  commence l'exploitation à double voie entre la gare de l'Est et Trudering, et à partir du  de la même année, la ligne de Trudering à Zorneding est à double voie. En 1895, les Chemins de fer royaux bavarois installent un embranchement particulier vers la cave Edmund Neuner nouvellement construite au sud-est de la gare.

Pour relier la nouvelle gare de triage de Munich-Est en direction de Rosenheim, la Deutsche Reichsbahn ouvre une connexion à voie unique pour le trafic de marchandises de la gare de triage à Trudering le . Dans le cadre de l'électrification de la ligne de Munich à Rosenheim, la Deutsche Reichsbahn équipe les voies de la gare de caténaires en 1927. Après l'incorporation de la commune de Trudering à la ville de Munich en 1932, la Deutsche Reichsbahn renomme la gare de Trudering en Munich-Trudering le . Le , le Münchner Nordring entre en service comme voie de contournement de fret pour Munich dans la section de Daglfing à Trudering. La gare de Trudering sert ainsi de gare de jonction et désormais de gare tampon pour les trains de marchandises circulant sur la ligne périphérique. Comme les temps d'arrêt des trains de marchandises entraînent de longs temps de fermeture des barrières, la Deutsche Reichsbahn laisse le passage à niveau de la Bajuwarenstraße à l'est de la gare ouvert en 1939. En raison de la grande importance stratégique de la liaison ferroviaire de Munich à l'Italie, la gare de Trudering est à plusieurs reprises la cible de raids aériens alliés pendant la Seconde Guerre mondiale.

Le , la Deutsche Bundesbahn ouvre une ligne supplémentaire à voie unique pour le futur S-Bahn entre Berg am Laim et Trudering parallèlement aux voies de la ligne de Munich à Rosenheim, et une deuxième voie est ajoutée en 1973. En préparation du service de la S-Bahn, la gare de Trudering reçoit une nouvelle plate-forme centrale de  de haut. L'ancien bâtiment de la gare est démoli et remplacé par un nouveau bâtiment de plain-pied à toit plat. Le , le S-Bahn de Munich commence ses opérations ; cela fait de la gare de Trudering un point de transfert entre les nouvelles lignes de bus et le S-Bahn. Cette même année, les aiguillages et les signaux lumineux de la gare sont commandés par un enclenchement à bouton-poussoir de plan de voie de la norme Siemens de type Sp Dr S60. Le poste de signalisation se situe dans un bâtiment de deux étages avec un revêtement en tôle ondulée au sud-ouest de la gare.

En 1979, des voies de S-Bahn séparées sont également construites sur la section de Trudering à Haar. Afin de pouvoir introduire le trafic de fret du périphérique nord de Munich sans franchissement des voies du S-Bahn dans les voies longue distance jusqu'à Rosenheim, la Deutsche Bundesbahn construit un saut-de-mouton à  à l'est de la gare. Le tracé à double voie du périphérique nord de Munich passe sous les voies du S-Bahn et rejoint la ligne ferroviaire de Munich à Rosenheim à la nouvelle jonction Munich-Waldtrudering. Au cours de l'extension à quatre voies, la Deutsche Bundesbahn ferme les trois passages à niveau restants sur Birthälmer Strasse, Lehrer-Götz-Weg et Schmuckerweg et les remplace par deux nouveaux ponts routiers à l'ouest et à l'est de la tête de la gare et un passage souterrain à Lehrer-Götz-Weg. Le , la Deutsche Bundesbahn met en service les voies supplémentaires du S-Bahn et du fret.

La station de la ligne 2 du métro de Munich, construite en contrebas de la Truderinger Straße, ouvre à la circulation le . Lors des travaux de construction du tunnel le , de l'eau pénètre dans une cavité sous la chaussée. En conséquence, un bus public s'écrase dans le cratère résultant. Dans cet accident de bus de Trudering, trois personnes, deux passagers et un ouvrier, meurent. L'ouverture du tunnel vers le Centre des expositions de Munich est retardée à la suite de cet accident, de sorte que la station souterraine n'a pu être ouverte qu'en 1999. Vers 2000, la plaque tournante des transports publics de Trudering est utilisée par environ  passagers par jour.

Service des voyageurs

Accueil
La gare de Munich-Trudering est équipée de dix voies principales reliées des deux côtés. Les voies sans quai 1 et 2 servent pour le trafic longue distance et régional sur la ligne de Munich à Rosenheim. Les voies 3 et 4 se situent sur une plate-forme centrale de  de long et  de haut et desservent le S-Bahn. La voie 3 est desservie par le S-Bahn en direction de Zorneding, la voie 4 par le S-Bahn en direction du centre-ville de Munich. Il y a deux escaliers qui mènent aux deux tunnels de liaison. Il y a aussi un ascenseur de la plate-forme au tunnel de liaison est. Les voies 5 et 6 appartiennent au périphérique nord de Munich, qui rejoint la connexion à voie unique de la gare de triage de Munich-Est à l'ouest de la gare de Daglfing. Elles sont donc principalement utilisés par les trains de marchandises. À environ  à l'est de la gare, les voies de fret passent sous la ligne de la S-Bahn et rejoignent les voies ferrées longue distance à la jonction de Munich-Waldtrudering. Les voies 7 à 10 servent de voies d'arrêt pour les trains de marchandises et les autorails S-Bahn. A l'ouest de la gare, les trois lignes sont reliées par des aiguillages.

Desserte
La gare de Trudering est desservie par la ligne 6 du S-Bahn de Munich de Tutzing à Ebersberg. De plus, la ligne 4 en provenance de Geltendorf se termine à Trudering, de sorte qu'il y a un cycle de  jusqu'au centre-ville. Aux heures de pointe, la ligne 4 est également prolongée jusqu'à Zorneding, la gare de Grafing ou, dans certains cas, jusqu'à Ebersberg. Environ 190 trains S-Bahn s'arrêtent à Trudering en semaine. Les trains régionaux et longue distance traversent la gare sans s'arrêter.

Intermodalité
Elle est en correspondance avec la  station de métro Trudering qui se situe sous la TruderingerStraße et se trouve sur la deuxième ligne principale du réseau de métro de Munich. est desservie par la branche est de la ligne 2, qui circule sur cette route en partie avec la ligne U1. Les zones résidentielles et donc les quartiers nord de Munich sont accessibles par la ligne de Feldmoching. Le Parc olympique est accessible par le croisement de la ligne U3 à la station de métro Scheidplatz. Il existe également une connexion aux points de transfert de la gare centrale et Sendlinger Tor. Il existe des options de transfert vers les deux autres itinéraires principaux du métro et du S-Bahn.

Les lignes 139, 185, 192, 193 et 194 ainsi que la ligne de bus de nuit N49 du système de bus de Munich s'arrêtent à la gare routière de Trudering, qui se trouve dans la Truderinger Straße au-dessus de la station de métro.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne de Munich à Rosenheim
 Trudering (métro de Munich)

Liens externes
 u-bahn-muenchen.de

Ligne 4 du S-Bahn de Munich
Ligne 6 du S-Bahn de Munich
Munich-Trudering
Munich-Trudering
Gare à Munich

Gare de Munich-Trudering


Cæcilie er en dansk kortfilm fra 1968 instrueret af Hans-Erik Philip.

Handling

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1968

Cæcilie (film)


Idiolekt je u jezikoslovlju naziv za govor pojedinog govornika. Proučavanje idiolekta, odnosno prikupljanje podataka o govoru jedne osobe najniža je razina istraživanja u dijalektologiji.

Skup istraženih ideolekata iz jednog mjesta uopćuje se u podatke o mjesnom govoru. Skup ideolekata iz jedne fizičke obitelji uopćuje se u podatke o obiteljskom jeziku.

Izvori

Literatura
 Dubravko Škiljan, Pogled u lingvistiku, Školska knjiga, Zagreb, 1985.

Jezikoslovlje

Idiolekt


ألفريد بوجي  Alfredo Pöge (1950 -) هو مؤسس الاتحاد الدولي لتاريخ وإحصاءات كرة القدم  ولد بمدينة الدار البيضاء، وانتقل إلى إسبانيا لمتابعة تعليمه الثانوي ثم التحق بكلية الآداب ثم كلية الصحافة.

مواليد 1950

ألفريدو بوجي


Joseph Ti-kang (chinês: 狄剛; Sinsiang, 7 de maio de 1928 - 29 de dezembro de 2022) foi o arcebispo católico emérito de Taipei.

Carreira
Joseph Ti-kang foi ordenado sacerdote em 20 de dezembro de 1953 e incardinado no clero da Arquidiocese de Taipei.

Papa Paulo VI nomeou-o Bispo de Chiayi em 21 de junho de 1975. Foi ordenado bispo pelo Prefeito da Congregação para a Evangelização dos Povos, Cardeal Agnelo Rossi, em 22 de julho do mesmo ano; Os co-consagradores foram Joseph Kuo Joshih CDD, Arcebispo Emérito de Taipei, e Stanislaus Lo Kuang, Arcebispo de Taipei.

Em 3 de maio de 1985, o Papa João Paulo II o nomeou Bispo Coadjutor de Taipei. Após a renúncia de Joseph Cheng Tsai-fa, ele o sucedeu como Arcebispo de Taipei em 11 de fevereiro de 1989. Em 24 de janeiro de 2004, João Paulo II aceitou sua renúncia por motivos de idade.

De 1993 a 1999 foi presidente da Fu Jen Catholic University.

Joseph Ti-kang é Grão Prior da Tenência de Taiwan da Ordem Equestre do Santo Sepulcro de Jerusalém.

Arcebispos católicos de Taiwan

Joseph Ti-Kang


Luis Ramón "Yori Boy" Campas Medina (born August 6, 1971) is a Mexican former professional boxer who competed from 1987 to 2019. He held the IBF light middleweight title from 1997 to 1998.

Background
He is a native of Navojoa, Sonora, Mexico, where the word Yori means white. When he was young and he walked into a gym for the first time, the way he hit opponents that day impressed his trainers, Chava Mendoza and Gilbert Marquez. He began to be nicknamed Yori Boy, and few actually know his real name is Luis Ramon. He trained in Three Forks, Montana with his manager and trainer Joe Diaz.

Professional career
Campas, whose brother Armando was also a respected professional fighter, began his professional career on July 7, 1987 at the age of fifteen, by knocking out Gaby Vega in the first round at Ciudad Obregón, Sonora. His first thirteen fights were all won by knockout, and he built a record of 56-0 with 50 knockout wins by the time the IBF had him ranked as their number one world title challenger. Prior to that, he had won the Mexican and regional NABF welterweight titles. He won the NABF one on his first fight abroad, defeating Roger Turner by a twelve-round decision in Las Vegas, Nevada, on June 19, 1992.

Title fight against Trinidad
Campas also beat former world champion Jorge Vaca by a knockout in round two at Tijuana, before receiving his first world title fight, September 17 of 1994 against Félix Trinidad for the IBF welterweight title, as part of a Pay Per View undercard that featured Julio César Chávez's rematch against Meldrick Taylor for the WBC light welterweight title. Campas, who had been considered by many Mexicans to be the next Chávez, dropped Trinidad in round two, but he lost by a fourth-round technical knockout, for his first professional defeat in 57 bouts.

Campas came back with seven straight wins, including one that gave him the WBO's regional NABO welterweight title, when he knocked out former world champion Genaro Leon in three rounds, August 7 of 1995. On September 6, 1996, he was given a second world title try, against José Luis Lopez, for the WBO welterweight title, in Los Angeles, California. Campas lost by knockout in round six.

Capturing a world title
Campas then decided to campaign in the light middleweight division, beating Fidel Avendano by a knockout in round two in his first fight there. Campas had four straight wins before challenging for a world title again, this time against the IBF light middleweight champion Raul Marquez. On December 6, 1997, in Atlantic City, New Jersey, Campas became world champion by knocking out Marquez in round eight. He defended his title three times, beating Anthony Stephens by a knockout in three at Ledyard, Connecticut, Pedro Ortega by technical knockout in eleven at Tijuana, and former Trinidad opponent Larry Barnes by knockout in three in Las Vegas. On December 12 of 1998, however, he lost the title, after retiring in his corner in the seventh round against Fernando Vargas at Las Vegas.

After two wins in a row, he lost to Oba Carr. For his next fight, however, he became the first boxer to beat Tony Ayala, when Ayala was knocked out in round eight by Campas at San Antonio, Texas. On March 16 of 2002, he received his next world title shot, for the vacant WBO light middleweight title, against Puerto Rico's Daniel Santos, once again in Las Vegas. He lost by knockout in round eleven.

After one more knockout win, he tried to gain the WBC & WBA light middleweight titles against Oscar De La Hoya, on May 3, 2003, again, in Las Vegas. He lost that fight by knockout in round seven.

During a press conference held at Phoenix, Arizona, on March 24, 2004, Campas announced he had moved to that city.  Two days later, he returned to the ring after a ten-month layoff, defeating Dumont Dewey Welliver by a ten-round split decision. He followed his win over Welliver with an eight-round decision win over Raul Munoz, also in Phoenix. Campas then suffered a mild upset, when he was beaten by the relatively unknown Eric Regan by decision in twelve rounds, at Oroville, California.

His 2006 fight against Ireland's John Duddy was a candidate for the 2006 Fight of the Year.

100th career victory
On 30 March 2012 Campas reached a significant milestone when he chalked up the 100th win of his career via a 2nd-round knockout of Mauro Lucero. The win gave Campas his 79th win inside the distance and improved his overall record to 100-16-1.

Professional boxing record

Pay-per-view bouts

See also
List of IBF world champions
List of Mexican boxing world champions

References

External links

1971 births
Living people
Boxers from Sonora
People from Navojoa
Welterweight boxers
International Boxing Federation champions
Mexican male boxers

Yori Boy Campas


سبرامانيابورام، فيلم باللغة التاميلية الهندية من إنتاج وإخراج ساسيكومارفساسيكومار. اختار دور الممثلين جاي وسواري وجانجا كاروبو، كما انضم هو أيضا لفريق التمثيل.

القصة
تدور أحداث القصة في منطقة سوبرامانيابورام في مدينة مادوراي. يُفرج عن محكوم عليه بالسجن في عام 2008 بعد أن أمضى 28 عامًا، ويقوم شخص مجهول بطعن المحكوم عليه خارج بوابات السجن مباشرة. تحتار الشرطة من هذا الأمر لأن المدان لم يتحدث أبدًا مع أي شخص داخل السجن ورفض مقابلة أي شخص قادم لزيارته من الخارج خلال فترة وجوده في السجن. لقد صُدموا من وجود شخص لديه ضغينة ضده لمدة 28 عامًا فيطعنه عندما يخرج من السجن. يعود الفلاش باك إلى عام 1980 ويروي الأحداث التي أدت إلى الطعن.

طاقم الممثليين
 قام بدور ازهاج الممثل جاى
 قامت بدور تولاسى الممثلة سويزى
 قام بدور بارمان الممثل ساسيكومارا
 قام بدور كاسى الممثل جانجا كاروبو
 قام بدور كانوجو الممثل ساموزوراكانى

الموسيقي التصويرية

المراجع

وصلات خارجية

 subramaniapuram في بوشاندى

أفلام أولى للمخرج لعام 2008
أفلام إخراجية أولى
أفلام إنتاج 2008
أفلام باللغة التاميلية
أفلام باللغة التاميلية في عقد 2000
أفلام تقع أحداثها في 1980
أفلام حركة درامية في 2008
أفلام حركة درامية في عقد 2000
أفلام حركة درامية هندية
أفلام حقبية حركة
أفلام سردها غير خطي
أفلام هندية
أفلام هندية إنتاج 2008
أفلام باللغة التاميلية أعيد إنتاجها في لغات أخرى

سبرامانيابورام


Müezzinzade Hafız Ahmed Paşa (d. 1564 - ö. 1632, İstanbul) IV. Murad saltanatının devlet idaresinin annesi Valide Kösem Sultan'ın elinde olduğu ilk dönemlerinde, 28 Ocak 1625- 1 Aralık 1626 ve 25 Ekim 1631-10 Şubat 1632 tarihleri arasında iki kez toplam iki yıl bir ay yirmi gün sadrazamlık yapmış bir Osmanlı devlet adamıdır.

İkinci sadaretinde ayaklanan kapıkulu askerleri tarafından padişahın gözleri önünde linç edilmiş olması IV. Murat'ı derinden etkilemiş, sonradan asayişi kurmak için başvuracağı çok sert önlemlerde belirleyici olmuştur.

Hayatı
Türk asıllı olup Filibeli bir müezzinin oğludur. Enderun'da eğitim aldı. Hasodada bulunduktan sonra I. Ahmed döneminde muhasip oldu. Sonra "Doğancıbaşı" görevi verildi. Saraydan 1608 başlarında Cafer Paşa'nın yerine kaptan-ı derya olarak atanarak çıktı. Fakat Kuyucu Murat Paşa 1608'de Anadolu'da Celalilere karşı seferden döndüğü zaman bu görevden çıkartılarak yerine sadrazamın koruduğu Damat Halil Paşa kaptan-ı derya oldu. Bundan sonra Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa, Şam Beylerbeyi görevine atandı ve burada 7 yıl valilik yaptı. Daha sonra Van, Erzurum, Bağdat, Anadolu Beylerbeyliklerinde bulundu.

1622'de II. Osman'ın katlinden hemen önce Diyarbakır beylerbeyi görevi verilmişti. O tarihte Diyarbakır defterdarı olan İbrahim Peçevi yazdığı tarihte, Hafız Ahmet Paşa'nın II. Osman'ın katillerine karşı harekette bulunmak hedefiyle (sonradan bu katliamının intikamını almak için isyan eden) Erzurum valisi Abaza Mehmet Paşa ile mektuplaştığını ve  aynı fikirde olan diğer Anadolu tarafı valileriyle müteffikan birleşip bu intikamı sağlamak için komploya girdiği bildirmiştir.

Celali isyancısı olarak kabul edilen Abaza Mehmet Paşa'ya karşı ve İran'a karşı serdar-ı ekrem olarak sefere çıkmış olan Sadrazam Çerkes Mehmet Paşa Ocak 1625'te Tokat'ta kışlakta iken birden öldü. Yerine Sadrazam ve İran Seferi için serdar-ı ekrem olarak Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa getirildi.

Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa aldığı emir üzerinde Bağdat'ta isyan etmiş olan ve şehrin hakimi olan "Bekir Subaşı" üzerine yürüdü. Bekir Subaşı'nın fazla direnmeyeceğini kabul edip kurmaylarının tavsiyelerini uyup daha güçlü bir ordu kurmaya çalışmadı. Fakat bunda yanılmıştı. Bağdat'ı geri alamadan 9 ay kuşattı. Bu kuşatma sırasında Bekir Subaşı'nın İran Safevileri ile müzakerelere geçip şehri onlara bırakma istediği öğrenildi. Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa Bekir Subaşı'ya Osmanlı devleti Bağdad Valisi olmasını teklif etti. Ama Safevi İran kuvvetleri şehir önüne gelince Bekir Subaşı şehir onlara bıraktı. Zaten yıl çok geciktiği için de Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa Bağdad kuşatmasını kaldırmak zorunda kaldı.

Aralık 1626'da bu başarısızlık dolayısıyla Sadrazamlıktan ve İran serdar-ı ekremliğinden azil edildi ve yerine Damat Halil Paşa getirildi. Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa İstanbul'a döndü ama ikinci vezir olarak Kubbealtı vezirlik görevine devam etti. Bu dönemde eski nikahlısı Nasuh Paşa olan I. Ahmed'in kızı ve Sultan IV. Murat'ın kızkardeşi olan Ayşe Sultan ile nikahlandı ve saraya damad oldu.

Sadrazam ve İran serdar-ı ekremi olan Gazi Ekrem Hüsrev Paşa da 1629'da Bağdat'ı kuşatmaya aldı ama kuşatma da başarısız oldu. Ordusu ile Hüsrev Paşa Mardin'e çekildi. Hüsrev Paşa 1630 yılı ve 1631 yılının büyük bir kısmında Bağdad üzerine gitmekten kaçındı ve Hüsrev Paşa'nın halka yaptığı zalimlik şikayetleri İstanbul'a yetişti.  Bu İstanbul'daki Sultan IV. Murat ve merkezi devlet tarafından uygun görülmedi ve Eylül 1631'de Hüsrev Paşa sadrazamlıktan azledildi ve yerine ikinci defa Müezzinzade Hafız Ahmed Paşa sadrazam oldu.

Doğuda orduda bulunan kapıkulu ocak askerlerinin kış gelmeden ile biran evvel İstanbul'a dönmeleri için Divan'da karar alındı. Tokat'a geçen Hüsrev Paşa İstanbul'a geri dönecek kapıkulu güçlerini İstanbul'a dönünce kendi lehinde ayaklanma çıkartmaya teşvik etmekteydi. İstanbul'a geri dönen askerler ise doğuda sanki bir zafer kazanmışlarca hareket edip ve taşkınlıklar yapmaktaydılar. Sadrazam olmaya çok hırslı olan Topal Recep Paşa da faaliyete geçip özellikle Boşnak ve Arnavut asıllı asker zorbalarını şehirde karışıklık çıkartmaya teşvik etmekteydi.

7 Şubat 1632'de ilk asker ayaklanması başladı. Atmeydanı'nda toplanan sipahi ve diğer kapıkulu askerleri Hüsrev Paşa'nın azledilmesi aleyhinde de olarak isyan ettiler. Topkapı Sarayı üzerine binlerce asker, ulema ve şehirli insan yürüdü. Sadrazam Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa, Şeyhülislam Yahya Efendi ve yeniçeri ağası Hasan Halife'nin adları başta olmak üzere 17 tane devlet ricali ismi bulunan bir liste hazırlanmıştı ve bu listedekilerin görevlerinden azledilerek idam edilmeleri istenmekteydi. Bu ayaklanma eylemi 3 gün sürdü. Çarşılar kapandı ve halk evlerine kapandı. Ayaklanmacılar çok şiddetli kış havası altında Sultanahmet Camii'nde kalmaktaydılar.

Asiler isyanın üçüncü günü 10 Şubat'ta Topkapı'nın dış kapısını geçip Orta Kapı'ya geldiler ve orada gösterilerine devam ettiler. Vezir Bayram Paşa Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa'yı bir mektupla olaylardan bahsederek Saray'a gelmemesini bildirdi. Fakat Sadrazam yanında korumaları ile birlikte atla Saray'a geldi. Önce iki tarafa açılarak ona yol veren asiler sonra ona taşlar atarak atından düşürdüler. Korumaları zorla onu Orta Kapı'dan içeri sokabildiler. Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa mühr-ü humayunu eniştesi Sultan IV. Murad'a teslim etti. Kıyafet değiştirerek Yalı Köşkü'ne inip oradan Üsküdar'a geçti.

Ayaklanmacılar Orta Kapı'yı açtırıp meydana girdiler ve sultanı ayak divanına çağırdılar. Silahlı saray mensupları refakatinde IV. Murat Babussaade önünde bir tahta oturarak isyancıların hezeyanlarını dinledi. Sultan bunlara uzun uzun bu hâllerinin din ve devlete münâsib olmadığını anlattı. İsyancılar listelerini verdikten sonra
Cümle askerin cevâbı; pâdişâhım, devletine fenalık edenleri elbette verirsiz, pareleriz, yoksa iş gayri olur
diyerek edepsizce laflar ettiler. Sonra güruh ona karşı bir hamle yapınca, Sultan silahlı saray mensubları tarafından saraya geri çekildi.

Ayaklanmacılar gürültülü gösterilerine devam ettiler. Sarayda bulunan Topal Recep Paşa istifa etmiş sadrazam Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa'nın hemen saraya geri getirilmesini ve sonra IV. Murat'ın ikinci defa ayak divanına çıkmasını tavsiye etti. İkinci defa ayak divanına çıkan IV. Murad'ın öğütlerinin asiler güruhu tarafından dinlenilmediği ve kalabalığın yatıştırılmasının imkansızlığı aşikar olmuştu. Bu sırada abdest alıp Bâbüssâde önüne gelen Müezzinzade Hafız Ahmed Paşa, bunların padişah sözünü dinlemediklerini görünce;
"Pâdişâhım! Hezâr (bin) Hâfız gibi kulun yoluna fedadır. Ancak ricâm budur ki, beni sen katletmeyip bu zâlimler haksız yere kanımı döküp beni şehit etsinler ve lütfedip cesedimi Üsküdar'da defnettiresin ve yetimlerime lütf ve inayetini ricâ ederim."
diye yer öptükten sonra asi güruhunun içerisine daldı. Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa, meydana girince yer yer ayaklanmacılar önüne çıkıp hücum ettiler ve ellerinde hançer ve kılıçlarla hep birden Hafız Paşa'nın üzerine çullandılar. Başına, göğsüne ve vücudunun her bir yerine hançerlerle vurdular. Sultan'ın gözü önünde on yedi yara ile kana bulayıp şehid ettiler.

Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa'nın soğukkanlı hareketini ve asilerin arasına atıldığını ve fecî surette şehîd edildiğini gören Sultan Murat ağlayarak içeri gitti. Asileri yatıştırması için Topal Recep Paşa'yı sadrazam tayin etti.

Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa'yı vasiyeti üzerine Üsküdar'da Karacaahmet Mezarlığı'na defnedildi.

Eserleri
"Hülasat-ül"  adlı eserde bulunan bir biyografisine göre ilim ve fazilet sahibi olup Arap ve Fars edebiyatını iyi bildiği bildirilmektedir. Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa, hem hafız, hem sesi güzel bir hanande ve aynı zamanda bir şair ve edipti. Ancak toplu olarak şiirleri elimizde bulunmamaktadır. Sonradan basılmış olan "Rıza Tezkiresi"nde şair olarak belirtilmekle beraber eser örnekleri bulunmamaktadır. Elimize geçen şiirleri bazı tarihçilerin olaylardan bahsederlerken yazdığı birkaç beyitten ibarettir. Örneğin Bağdat Seferi'ne giderken yazmış olduğu gelsün matlahlı bir şiirinden bir beyit şudur:
Bizimle Kerbelâ vâdişine hem-derd olan gelsün
Sinansun arsa-i ferzânelerde merd olan gelsün

Müezzinzade Hafız Ahmed Paşa ayrıca Bağdat kuşatması sırasında söylediği ve IV. Murat'ın da cevap verdiği bir beyiti ile çok meşhurdur.
Aldı etrafı adû (düşman) imdada asker yok mudur?
Din yolunda baş verir bir merd-u server yok mudur?
Sultan IV. Murât buna;
Hafızâ Bağdâd'a imdâd etmeye er yok mudur?
Bizden istimdâd edersin sende asker yok mudur?
beyti ile başlayan manzûm bir cevap yazmıştır.

Topkapı Sarayı'ndaki I. Ahmet kütüphanesinin yemek odasındaki çeşme üzerinde bulunan kitabeleri Müezzinzade Hafız Ahmet Paşa yazmıştır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Uzunçarşılı, İsmail Hakkı, (1954) Osmanlı Tarihi III. Cilt, 2. Kısım , XVI. Yüzyıl Ortalarından XVII. Yüzyıl Sonuna kadar), Ankara: Türk Tarih Kurumu (Altıncı Baskı 2011 ISBN 978-975-16-0010)  say.380-382, 384
 Danişmend, İsmail Hâmi (1971), Osmanlı Devlet Erkânı,  İstanbul:Türkiye Yayınevi.
 Tektaş, Nazım. (2009), Sadrâzamlar - Osmanlı'da İkinci Adam Saltanatı. İstanbul:Çatı Kitapları. ISBN 9789758845000

Osmanlı sadrazamları
1632 yılında ölenler
17. yüzyılda Osmanlılar
1564 doğumlular
Türk cinayet kurbanları
İstanbul'da ölenler
Osmanlı Şam valileri
Osmanlı Van valileri
Osmanlı Erzurum valileri
Osmanlı Bağdat valileri
Osmanlı Anadolu valileri
Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilenler

Hafız Ahmed Paşa


Patrolling is a military tactic. Small groups or individual units are deployed from a larger formation to achieve a specific objective and then return.  The tactic of patrolling may be applied to ground troops, armored units, naval units, and combat aircraft. The duration of a patrol will vary from a few hours to several weeks depending on the nature of the objective and the type of units involved.

There are several different types of patrol each with a different objective. The most common is to collect information by carrying out a reconnaissance patrol. Such a patrol may try to remain clandestine and observe an enemy without themselves being detected.  Other reconnaissance patrols are overt, especially those that interact with the civilian population.

Patrol types

A combat patrol is a group with sufficient size (usually platoon or company) and resources to raid or ambush a specific enemy.  It primarily differs from an attack in that the aim is not to hold ground.

A clearing patrol is a brief patrol around a newly occupied defensive position in order to ensure that the immediate area is secure. Clearing patrols are often undertaken on the occupation of a location, and during stand to in the transition from night to day routine and vice versa.

A standing patrol is a static patrol, probably known as an OP/LP(Observation Post/Listening post) in US and NATO terminology. Standing patrols are usually small (half section/section) static patrols intended to provide early warning, security or to guard some geographical feature, such as dead ground.

A reconnaissance (recce) patrol is a patrol, usually small whose main mission is the gathering of information. Generally speaking recce patrols tend to avoid contact, although it is not unknown for recon patrols to "fight for information".

A screening patrol combines a number of patrols to 'screen' a large area. This type of patrol is used by armored formations in desert theaters, and also by ground troops operating in urban areas. A screen is generally composed of a number of static observation posts.

See also
List of military tactics
Observation post
Maritime patrol

References

External links

Patrolling magazine, 75th Ranger Regiment Association

Military tactics
Reconnaissance

Patrolling


is a town consisting of the entirety of Mishima District, Osaka Prefecture, Japan. As of October 2016, the town has an estimated population of 29,970 and a density of . The total area is .
It is located in Prefectural border with Kyoto Otokuni-gun Oyamazaki-cho. At the place where Katsura River, Uji River, Kizu River merge in the Yamazaki Gorge and become Yodo River It has prospered for a long time as a key point of transportation from Kyoto Basin to Osaka Plain. Recently, residential area development is progressing as Bedtown of Osaka City and Kyoto City.

History
The town is named after the Shimamoto clan of the feudal era, who were famous for their skill in warfare, excellence in the arts, and intelligence. They still exist to this day.
Shimamoto Town is sandwiched between Tennozan and Otokoyama, and is the only transportation hub that does not require crossing the mountain on the road connecting Settsu and Yamashiro. Since ancient times, the Sanyo Expressway that connects the imperial court and Dazaifu has been used, and it has prospered in that environment.

The area where the Minase and Yodo rivers meet (currently the Hirose and Todaiji districts) is called Minase. Known for its scenery and fluttering haze, it has been used as a Utamakura since the time of "Manyoshu". Emperor Go-Toba loved this place and built Minamise Rikyu. After the death of the emeritus, the site of the Rikyuin became Minase Shrine (currently Minamise Jingu), which is the emeritus's Mikagedo. In addition, if you arrange 50 phrases from Ogura Hyakunin Isshu in the order of the words, the picture of Minase will be completed. It is said that this is because Fujiwara no Teika has collected songs that match the drawings. In addition, Shin Kokin Wakashū Vol.

In addition, Sakurai District is a part of Sakurai's Farewell, where Minatogawa Battle Masashige Kusunoki broke up with Takako Masayuki Kusunoki. Appears in Taiheiki as the ground. The current Shimamoto Town Akira is a transformation of the characters "Shimamoto" to resemble Kusunoki's family crest Kikusui.

In addition, it is also known as the old battlefield of Battle of Yamazaki where Toyotomi Hideyoshi (Hashiba Hideyoshi) and Akechi Mitsuhide fought.

 1889 (Meiji 22) April 1 Machimura system With the enforcement of Shimakami-gun Sakurai Village, Takahama Village, Hirose Village, Todaiji Village, Yamazaki Village, Shakudai Village, and Osawa Village merged to form Shimamoto Village, Shimakami District.
 1896 (Meiji 29) April 1 Mishima-gun was established.
 1940 (Showa 15) April 1 town system was enforced and became Shimamoto-cho, Mishima-gun, and continues to the present day.

Administration
 Mayor: Kohei Yamada (2017 April 21 Inauguration, 2nd term)

Congress

Town council
 Constant: 14 people
 Chair: Masaki Higashida (Community Net)
 Vice-chairman: Takayuki Okubo (Osaka Restoration Association)
 Audit Committee member: Sadaharu Shimizu (Liberal Democratic Club)
The parliamentary group composition as of May 13, 2021, with 50% female members, is as follows:

Osaka Prefectural Assembly
 Constituency: Takatsuki City / Mishima District Constituency
 Constant: 4 people
 Term: April 30, 2019 – April 29, 2023
 Voting date: April 7, 2019
 Number of voters on the day: 318,177
 Voter turnout: 52.93%

House of Representatives
 Osaka 10th District (Takatsuki City,  Mishima District)
 Term: October 31, 2021 – October 30, 2025
 Voting date: October 31, 2021
 Number of voters on the day: 320,990
 Voter turnout: 63.32%

Economy

Industry

A company with a business office in Shimamoto Town
 Suntory Yamazaki Distillery
 Hitachi Metal Yamazaki Manufacturing Department
 Toppan Forms Osaka Sakurai Factory
 Ono Pharmaceutical Minase Research Institute
 Sekisui Chemical Development Laboratory

Financial institution
 Resona Bank Shimamoto Branch (Egawa 2-chome)
 Bank of Kyoto Yamazaki Branch (Minamise 1-chome)
 Kita Osaka Shinkin Bank Shimamoto Branch (Minase 2-chome)

Japan Post Group
(As of December 2012)
 Japan Post Co., Ltd.
 Shimamoto Minase Post Office (Takahama)
 Shimamoto Todaiji Post Office (Todaiji)

Geography
It occupies most of the basin of Minase River, a tributary of the Yodo River. The town area is long from northwest to southeast, and the altitude increases as it goes northwest. Nearly 70% of the entire town is mountainous and hilly. An urban area is open in a small open lowland along the Yodo River in the southeast, but this area is the main traffic connecting First National Land Axis Tokaido Shinkansen / Tokaido Main Line.  And Meishin Expressway, as well as major traffic such as Hankyu Kyoto Main Line and National Highway 171. There is a point where the Katsura, Uji, and Kizu rivers meet, and because the water temperature of each river is different, a lot of fog is generated in winter.

At sea level, Shakadake is the highest at 631.4 m, and the lowest is Takahama at 8.5 m.

Economy
Shimamoto is the location of Suntory's Yamazaki Distillery, the oldest whiskey distillery in Japan.

Transport
The town is served by two railway stations: Shimamoto and Minase.

Twin towns
 Frankfort (Kentucky, United States)

External links

 Shimamoto official website
 Sister cities page on Shimamoto/Frankfort

Towns in Osaka Prefecture

Shimamoto, Osaka


Peter Behrens (14 Nisan 1868 – 27 Şubat 1940), dünyanın ilk büyük endüstriyel tasarımcısı ve kurumsal kimliğin babası sayılır. Endüstride bütünleştirici bir görsel kimlik ve kalite standardına ulaşmanın ancak tasarımla sağlanabileceğini kavrayan dönemin ilerici AEG (Allgemeine Elektrizitäts-Gesellschaft) genel müdürünün 1907'de Behrens'i AEG'nin görsel kimliğini gerçekleştirmek üzere göreve çağırması, kariyerinin dönüm noktası olmuştur.

Bu konuda yaptığı çalışmalar;
 Mimari
 Endüstri Tasarımı
 Grafik Tasarım
olarak üçe ayrılır ve ilk kurumsal kimlik tasarım programı olarak kabul edilir.

AEG için hazırladığı elektrikli kullanım aletlerinden soba, saat ve çaydanlık gibi endüstriyel tasarımları, süslemeden uzak sade bir yapıda gerçekleştirilmesinin nedeni güzelliğin işlevini yaratmasına inanmasıydı. 19. yüzyılda ortaya çıkan bu felsefi tavra 'Die Neue Sachlichkeit' (yeni nesnellik) adı verilmiştir.

Mimari dalda ise, 1909'da tasarladığı cam perde duvarlı türbin fabrikası kompleksi mimarlık tarihinin bir kilometre taşıdır. Behrens klasik sanatları tüm görsel sanatlar ve tasarım için kaynak bulmak üzere incelemiştir.

Behrens'in grafik tasarım konusundaki kurumsal kimlik çalışmaları amblem, logotype, broşür, kataloglar, basın ilanları, afişler, ambalajlar, kırtasiye malzemeleri ve 'Behrens kursiv yazısı' gibi tipografik konuları da kapsar. Behrens AEG çalışmasında, ünlü bal peteği biçimini, hazırladığı amblemden, harf karakteri ve mekan düzenlemesine kadar, her türlü tasarımda kullanarak, görsel kimlikte bütünlük sağlamıştır.

1868 doğumlular
1940 yılında ölenler
Alman tasarımcılar
Nazi Almanyası'nda kişiler

Peter Behrens


Object may refer to:

General meanings
 Object (philosophy), a thing, being, or concept
 Object (abstract), an object which does not exist at any particular time or place
 Physical object, an identifiable collection of matter
 Goal, an aim, target, or objective
 Object (grammar), a sentence element, such as a direct object or an indirect object

Science, technology, and mathematics

Computing

 3D model, a representation of a physical object
 Object (computer science), a language mechanism for binding data with methods that operate on that data
 Object-orientation (disambiguation), in which concepts are represented as objects
 Object-oriented programming (OOP), in which an object is an instance of a class or array
 Object (IBM i), the fundamental unit of data storage in the IBM i operating system
 Object file, the output of a compiler or other translator program (also known as "object code")
 HTML object element

Mathematics
 Object (mathematics), an abstract object arising in mathematics
 Group object, a generalization of a group built on more complicated structures than sets
 Object, an entity treated by mathematical category theory

Physics
 Physical body or object, in physics, an identifiable collection of matter
 Planetary body or planetary object, any secondary body in the Solar system that has a planet-like geology

Other sciences
 Astronomical object
 In object relations theory of psychoanalysis, that to which a subject relates

Arts and media
 Object (Le Déjeuner en fourrure), a sculpture by Méret Oppenheim
 An Object, an album by No Age, 2013
 "Object", a song by the Cure from Three Imaginary Boys, 1979
 "Object", a song by Ween from La Cucaracha, 2007
 The Object, a prop used by Hipgnosis for the Led Zeppelin album Presence

Other uses
 Object language (disambiguation)
 Object (National Register of Historic Places), a classification used by the U.S. National Register of Historic Places
 Object: Australian Design Centre, a non-profit organisation promoting design in Australia
 Object theory (disambiguation)
 Объект (object), (Russian GABTU), military vehicle designations

See also
 Artifact (disambiguation)
 Objection (disambiguation)
 Objective (disambiguation)
 Objet d'art, works of art that are not paintings; large or medium-sized sculptures, prints or drawings

Object


Viel zu weit (en français Beaucoup trop loin) est la chanson représentant l'Allemagne au Concours Eurovision de la chanson 1993. Elle est interprétée par le groupe Münchener Freiheit.

Eurovision
Le groupe allemand Münchener Freiheit est choisie pour participer au Concours Eurovision de la chanson 1993 par le diffuseur Mitteldeutscher Rundfunk après avoir consulté l'ARD. Le groupe accepte en espérant relancer sa carrière en Allemagne et en Europe.

La chanson est la troisième de la soirée, suivant Esmer yarim interprétée par Burak Aydos pour la Turquie et précédant Moi, tout simplement interprétée par Annie Cotton pour la Suisse.

Les cinq hommes de Münchener Freiheit terminent leur apparition tout en blanc : non seulement les costumes, mais aussi la guitare d'abord dorée, la batterie, la basse et le piano à queue brillaient d'un blanc comme neige sur la scène.

À la fin des votes, elle obtient 18 points et finit dix-huitième des vingt-cinq participants.

Points attribués à l'Allemagne

Single
Münchener Freiheit enregistre aussi la chanson en anglais (Far Away), en français (Très loin) et en espagnol (Un sueño nada más).

Le single sort le  chez Columbia Records. La face B est la version anglaise. Le titre atteint la  place des ventes allemandes et est placé pendant cinq semaines.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Allemagne au Concours Eurovision de la chanson 1993
 Allemagne au Concours Eurovision de la chanson
 Concours Eurovision de la chanson 1993

Liens externes

Chanson représentant l'Allemagne au Concours Eurovision de la chanson
Chanson de l'Eurovision de 1993
Chanson en allemand
Single musical sorti en 1993

Viel zu weit


An Carex nairii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Ghildyal ngan Upendra Chandra Bhattacharyya. An Carex nairii in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex nairii


Der Bleaberry Tarn ist ein kleiner See im Lake District, Cumbria, England. Der See liegt oberhalb des Buttermere-Sees in einem von High Stile und Red Pike begrenzten Kar (engl./schottisch-gälisch corrie).

Der Sour Milk Gill ist der Ausfluss des Sees, der den steilen Berghang gerade hinunterfließt und den Buttermere-See genau an dessen nördlichem Ende trifft.

Siehe auch
Seen im Lake District

Weblinks
 Bleaberry Tarn auf Lakes, Meres, Tarns and Waters

SBleaberry Tarn
Karsee
Gewässer in Cumberland (Unitary Authority)
Lake District

Bleaberry Tarn


Rob Kutner is an American comedy writer.

Career
As a writer for Dennis Miller Live, he was nominated for a 2003 Writers' Guild of America Award. After Dennis Miller Live left the air, Kutner went on to write for The Daily Show, where he has won five Emmies to date.   Additionally, he has won a Peabody Award and an award from the Television Critics' Association. He was a writer for The Tonight Show with Conan O'Brien until January 22, 2010 and has stayed on Conan O'Brien's writing staff for the TBS television program, Conan.

In 2003, Kutner wrote the short film Pie Chi, which has been seen at numerous festivals and was broadcast on Showtime Television. His humor pieces have appeared in The New York Times, Esquire, Los Angeles Times, Maxim, and The Huffington Post.

His book Apocalypse How, a humorous guide on how to "make the end times the best of times," was released in May 2008.  His Kindle Single, "The Future According to Me," was released in July 2011. "The Future According to Me" was released as an Audible audiobook in June 2015, featuring voice performances by Emo Phillips, Kurt Andersen, Cecil Baldwin, and Eddie Pepitone. Kutner was also a co-creator of the comedy-music album "2776", which features numerous celebrities and benefits the charity OneKid OneWorld.

He is the creator of the sci-fi comedy comic book "Shrinkage" for Farrago Comics.

Personal life
Kutner was born to a Jewish family and raised in Atlanta, Georgia, where he attended The Westminster Schools. Comic actors Ed Helms and Brian Baumgartner attended Westminster at the same time. He studied at Princeton University, achieving an AB in anthropology in 1994. At Princeton he was the editor of the school's humor magazine, The Tiger and was a member of the improv comedy troupe "Quipfire".  He was also a member and the announcer for the Princeton University Band.

He currently resides in Los Angeles with his wife, writer Sheryl Zohn.  He is an observant Jew.

Kutner is represented by Chris Noriega at the Verve Agency.

References

External links
 Personal Site for Rob Kutner
 Apocalypse How: Official Book Website
 Tiger Magazine
 Quipfire
 Princeton University Band

Princeton University alumni
American television writers
American male television writers
Primetime Emmy Award winners
Living people
Jewish American screenwriters
The Westminster Schools alumni
Year of birth missing (living people)
21st-century American Jews

Rob Kutner


كلية الطوسي الجامعة  هي جامعة عراقية أهلية تأسست عام 2005 وتقع في محافظة النجف في العراق على ايدي كفاءات علمية عراقية مخلصة وقد اجيزت الكلية من قبل وزارة التعليم العالي والبحث العلمي بموجب كتابها المرقم ج هـ س 4177 في 30 نوفمبر عام 2005.

الأقسام
تضم أربعة أقسام وهي:

 قسم علوم القرآن
قسم تقنيات المختبرات الطبية (تقنيات التحليلات المرضية)
قسم التمريض
قسم التربية الإسلامية

المصادر

تأسيسات سنة 2006 في العراق
جامعات العراق
جامعات خاصة في العراق
هيئات تعليمية أسست في 2006

كلية الطوسي الجامعة


Disodium guanylate , සෝඩියම් 5'-guanylate සහ disodium 5'-guanylate ලෙසද හැඳින්වේ , නියුක්ලියෝටයිඩ ග්වානොසීන් මොනොපොස්පේට් (GMP) රසය වැඩි දියුණු කරන ස්වභාවික සෝඩියම්  ලුණු වේ . Disodium guanylate යනු E අංකය E627 සහිත ආහාර ආකලනයකි .  එය ග්ලූටමික් අම්ලය සමඟ බහුලව භාවිතා වේ .

Articles with changed ChemSpider identifier
එය තරමක් මිල අධික ආකලන ද්රව්යයක් වන බැවින්, එය ග්ලූටමික් අම්ලයෙන් ස්වාධීනව භාවිතා නොවේ ; disodium guanylate අමුද්‍රව්‍ය ලැයිස්තුවක තිබේ නම් නමුත් MSG නොපෙනේ නම්, සැකසූ සෝයා ප්‍රෝටීන් සංකීර්ණයක් වැනි වෙනත් අමුද්‍රව්‍යයක කොටසක් ලෙස ග්ලූටමික් අම්ලය ලබා දීමට ඉඩ  ඇත . එය බොහෝ විට ඩිසෝඩියම් ඉනොසිනේට් සමඟ එක්ව ආහාර වලට එකතු වේ ; මෙම සංයෝජනය disodium 5'-ribonucleotides ලෙස හැඳින්වේ .

Disodium guanylate වියළි මුහුදු පැලෑටි වලින් නිපදවන අතර එය බොහෝ විට ක්ෂණික නූඩ්ල්ස් , අර්තාපල් චිප්ස් සහ අනෙකුත් කෙටි ආහාර , රසවත් බත් , ටින් කළ එළවළු , සුව කළ මස් සහ ඇසුරුම් කළ සුප් වලට එකතු වේ .

ඩිසෝඩියම් ගුවානිලේට්


تقع البلاد التونسية على البحر الأبيض المتوسط من الجهة الشمالية والشرقية إضافة إلى قربها من أوروبا مما جعلها مطمعاً للدول المجاورة نظراً لهذا الموقع الإستراتيجي.
مثلت البلاد التونسية محور صراع بين العثمانين والإسبان لأنها لم تكن خاضعة لأي دولة منهما.

أسباب الصراع العثماني الإسباني على البلاد التونسية

 الأسباب الخارجية:
 ذهاب أمير ميهوبي لدى خير الدين بربروس
 السعي إلى السيطرة على البحر الأبيض المتوسط لما يمثله من أهمية في التجارة الخارجية.
 سيطرة العثمانين والإسبان على المناطق المحيطة بتونس.
 الأسباب الداخلية:
 إهمال السلطان محمد ابن الحسن الحفصي لشؤون الدولة.
 التدهور الاقتصادي (فرض ضرائب ثقيلة على المتساكنين).
 استقلال بعض المناطق عن الدولة الحفصية.
 ضعف الدولة

مراحل الصراع العثماني الإسباني

 حملة «خير الدين بربروس» سنة 1529:

سيطرة خير الدين بربروس وهو أحد أبطال المسلمين على البلاد التونسية بطلب من السلطان العثماني.

 حملة«شارلكان» سنة 1535: وهو من ابرز حكماء الاسبان

استنجد السلطان الحفصي بشارلكان (أبرز ملوك إسبانيا) الذي تمكن من إخراج «خير الدين بربروس» واحتل ميناء حلق الوادي.

 حملة «سنان باشا» سنة 1574: وهو قائد عسكري

لم يستسلم «العثمانيون» بل قادوا هجوماً جديداً بقيادة «سنان باشا» الذي تمكن من الإسبان والسلطان الحفصي وأصبحت بذلك تونس تابعة للامبراطورية العثمانية وانتهت الدولة الحفصية.

المصادر
 الحلل السّندسيّة في الأخبار التونسية، تقديم وتحقيق محمد الحبيب الهيلة، دار الغرب الإسلامي، تونس1985، م2، ص205.
 أحمد بن أبي الضيّاف، أتحاف أهل الزمان بأخبار ملوك مغراوة وعهد الأمان، الدار العربية للكتاب، 2001، م1، ج2، ص11.
 ابن أبي الضّيّاف، الإتحاف، م1، ج2، ص21،20.

الدولة العثمانية
تاريخ تونس

الصراع العثماني الإسباني على تونس


Words of Wisdom debitantski je album mađarskog power metal sastava Wisdom. Album je objavljen 6. studenog 2006. godine, a objavila ga je diskografska kuća Nail Records.

Popis pjesama
Tekstovi i glazba: Gábor Kovács i Máté Molnár.

Osoblje
Wisdom
Máté Molnár — bas-gitara
Zsolt Galambos — gitara
Gábor Kovács — gitara
István Nachladal — vokali
Péter Kern — bubnjevi
Dodatni glazbenici
Tündi Szinyeri — zbor
Nóri Pádár — zbor
Pál Kökény — zbor
Nikola Mijić — zbor
Ostalo osoblje
Minerva Pappi — mastering
Gyula Havancsák — omot albuma
Gábor Kovács — inženjer zvuka, miksanje

Izvori

Albumi iz 2006.
Albumi sastava Wisdom

Words of Wisdom


This is a list of notable poets from Nigeria.

A
 Abdulkareem Baba Aminu
 Abdullahi dan Fodio
 Adedayo Agarau
 Akilu Aliyu
 Amatoritsero Ede

B
 Bakare Gbadamosi
 Barmani Choge
 Bayo Adebowale
 Ben Okri

C
 Catherine Obianuju Acholonu
 Chijioke Amu-Nnadi
 Chinua Achebe
 Chris Abani
 Christopher Okigbo

D
 Dami Ajayi
 Dennis Osadebay
 Diego Odoh Okenyodo

E
 Echezonachukwu Nduka
 Edoheart

F
 Femi Fani-Kayode
 Okinba Launko a.k.a. Femi Osofisan
 Funso Aiyejina

G
 Gabriel Okara
 Alhaji Garba Gashuwa
 Godspower Oboido

H
 Helon Habila

I

J
 John Jea (1773-1817)
 John Pepper Clark
 Jumoke Verissimo

K
 Ken Saro-Wiwa

L
 Lindsay Barrett
 Logan February
 Lola Shoneyin

M
 Mabel Segun
 Mamman Jiya Vatsa
 Mamman Shata
 Michael Echeruo
 Muhammad Bello dan Fodio

N
 Nana Asma'u (1793–1864)
 Niyi Osundare
 Nnadi Samuel
 Nnorom Azuonye

O
 Obo Aba Hisanjani
 Odia Ofeimun
 Okey Ndibe
 Olatubosun Oladapo
 Onwuchekwa Jemie

P
 Peter Fatomilola
 Philip Begho

Q

R
 Remi Raji
 Rems Umeasiegbu
 Romeo Oriogun

S
 Sa'adu Zungur
 Sam Oritsetimeyin Omatseye
 Solomon Babalola
 Sueddie Agema

T
 Tade Ipadeola
 Dr. Tanure Ojaide
 Tolu Ajayi
 Tolu Akinyemi
 Toyin Adewale-Gabriel

U
 Uche Nduka
 Uchechukwu Peter Umezurike
 Uthman dan Fodio

V

W
 Wole Soyinka

X

Y

Z

Nigeria
Poets

List of Nigerian poets


Academia Australiană a Artelor de Cinema și Televiziune (în original, [The] Australian Academy of Cinema and Television Arts — acronim uzual, AACTA) este o organizație profesională a tuturor categoriilor de meserii, care există în industria filmului și a televiziunii din Australia.

Scopul declarat al Academiei este acela de "a identifica, recompensa, promova și celebra cele mai mari realizări în film și televiziune din Australia" (conform originalului, "to identify, award, promote, and celebrate Australia's greatest achievements in film and television".

Academia a fost fondată în august 2011 cu ajutorul Institutului australian de film (în engleză, Australian Film Institute - acronim AFI) pentru a acționa ca principalul forum organizator și administrator al recunoașterii profesioniștilor din industria filmului și cea a televiziunii din Australia, precum și pentru a gestiona și organiza decernarea premiilor AACTA (în original, AACTA Awards, cunoscute anterior anului 2011 ca [the] Australian Film Institute Awards, sau AFI Awards). Premiile AACTA, care sunt de facto continuatoarele premiilor AFI, recompensează realizările deosebite din industria australiană a filmelor de lung, mediu și scurt metraj, a filmelor documentare și de televiziune.

Academia (The Academy) are 15 domenii de recompensare a profesioniștilor din filmul australian, incluzând actori, regizori, producători și scenariști, fiind controlată și condusă de Președintele Academiei și de un grup de profesioniști consacrați, numit Consiliu de Onoare (în engleză, Honorary Council). Actorul australian Geoffrey Rush a fost întâiul său Președinte, fiind totodată și prezentatorul galei inaugurale a Premiilor AACTA, care s-a ținut în ianuarie 2012.

Istoric

Australian Film Institute AFI

Președinți, patron, ambasadori
 Geoffrey Rush (2011-2017) - președinte AACTA
 Dr. George Miller - patron
 Cate Blanchett - ambasador AACTA

Consilieri onorifici (Honorary Councillors)

 Stuart Beattie, 2011–prezent
 Jan Chapman, 2011–prezent
 Jonathan Chissick, 2011–present
 Abbie Cornish, 2011–prezent
 Rolf de Heer, 2011–prezent
 Elizabeth Drake, 2011–prezent
 Adam Elliot, 2011–prezent
 Antony I. Ginnane

 Nikki Gooley, 2011–prezent
 Ian Gracie, 2011–present
 David Hirschfelder, 2011–prezent
 Jessica Hobbs, 2011–present
 Cappi Ireland, 2011–prezent
 Peter James ACS ASC, 2011–prezent
 Claudia Karvan, 2011–prezent
 Aphrodite Kondos, 2011–prezent

 Andrew Mason, 2011–prezent
 Deborah Mailman, 2011–prezent
 Tony Murtagh, 2011–prezent
 Antony Partos, 2011–prezent
 Jan Sardi, 2011–prezent
 Fred Schepisi, 2011–prezent
 Emile Sherman, 2011–prezent
 Jack Thompson, 2011–prezent

Categorii de decernare a premiilor
The Academy prezintă premii în filme artistice și neartistice (precum filme biografice și documentare de metraj scurt și mediu) pentru marele și micul ecran.

Alte articole
 Cinematografia în Australia
 Televiziunea în Australia

Referințe

Legături externe

  Our People

Fondări în 2011

Asociații profesionale din cinematografie
Cinematografia Australiei
Organizații de film în Australia
Organizații bazate în Melbourne
Organizații de televiziune din Australia
!