Alexander Bogdan Adamescu (n. 6 mai 1978, București, România) este un controversat om de afaceri româno-german, urmărit internațional pentru infracțiuni de corupție. Fiul lui Dan Grigore Adamescu, Alexander a ocupat funcții de conducere între 2006 și 2013 în cadrul concernului The Nova Group (Flamingo International, Astra Asigurări, România Liberă, Unirea Shopping Center, hotelurile Lido, Rex-Mamaia, Pullman) deținut de tatăl său. Din septembrie 2013, acesta s-a stabilit la Londra. În 2016, autoritățile române au emis un mandat european de arestare pe numele său, Adamescu fiind acuzat de mituirea unor judecători români.

Tinerețe și cariera
Alexander Bogdan Adamescu, fiul lui Dan Grigore Adamescu și al Carlei Adamescu, s-a născut în 1978 în București, într-o familie înstărită. În 1978, la vârsta de 30 de ani, tatăl sau, Dan Grigore Adamescu, ce lucra ca șef de serviciu la I.C.L "Universul-Consignația", o întreprindere ce gestiona bunuri de consum venite din import – precum țigări, măsline, cafea, whisky – pleacă în Germania Federală pentru tratarea unei tumori la [null hipofiz]ă ce nu putea fi operată în România.

Stabilit în Germania, Alexander Bogdan Adamescu obține cetățenie germană și urmează cursuri liceale. Ulterior se mută la Paris pentru a studia filosofia. Își completează educația prin studii postuniversitare în economie, statistică și matematică la universități din Germania și Franța.

În 2005, Alexander Bogdan Adamescu pleacă la New York pentru a lucra ca cercetător la New York University și ca asociat al firmei de consultanță McKinsey.

Om de afaceri
În 2006, Alexander Bogdan Adamescu se întoarce în România și se implică în afacerile familiei. Prima funcție este de vicepreședinte al Consiliului de Supraveghere al asiguratorului Astra Asigurări. Ulterior, acesta devine director general al Baumeister, o companie de construcții din grupul The Nova Group, cu o cifră de afaceri de €47 milioane în 2008.

În toamna lui 2009, Adamescu devine președinte al Consiliului de Administrație al retailerului de electronice, electrocasnice și IT&C Flamingo International. Ocupă funcția doar două luni, deoarece Flamingo intră în insolvență și este executat silit de către creditori.

În aprilie 2011, Adamescu devine președinte al Consiliului de Administrație al companiei hoteliere Intercontinental București (RCHI), administrator al hotelului omonim din București.

În același an, Adamescu îl înlocuiește pe Radu Mustățea ca președinte al Astra Asigurări și pornește un ambițios program de extindere peste hotare. Justificând alegerea fiului său ca președinte al Astra, Dan Grigore Adamescu explica că acesta este cel mai bine plasat pentru a prelua conducerea companiei, date fiind studiile sale din străinătate și experiența sa ca vicepreședinte al Consiliului de Supraveghere al Astra.

Sub conducerea sa, Astra Asigurări se instalează ca cel mai mare asigurator din România, cu venituri de peste 1 miliard de lei (2011) și cu o cotă de piață de 20%.

În 2012, la inițiativa lui Alexander Bogdan Adamescu, Astra se extinde în Slovacia, prin deschiderea unei prime sucursale la Bratislava. "Decizia de extindere pe piața din Slovacia face parte din planul strategic de dezvoltare pe care Astra și l-a propus pentru anul în curs. Pentru început, Astra Poistovna va activa pe segmentele de business în care asiguratorul român deține poziții importante pe piața din România: bunuri și clădiri, CASCO și RCA",  declara atunci Alexander Bogdan Adamescu. Tot în 2012, Astra Asigurări deschide o reprezentantă în Georgia, condusă tot de Alexander Bogdan Adamescu].

În aprilie 2012, Adamescu este numit președintele consiliului de administrare al Pool-ului de Asigurare Împotriva Dezastrelor (PAID).

Adamescu a fost și membru în consiliul de administrație al Medien Holding, un joint venture în domeniul media între Westdeutsche Allgemeine Zeitung (WAZ) și The Nova Group. Compania este acționar principal în societatea "R", care editează cotidianul "România Liberă". WAZ este unul din cele mai influente trusturi media din Europa, cu un portofoliu de peste 180 ziare și reviste, peste 120 publicații comerciale și 17 tipografii.

În 2013, Adamescu se mută la Londra și se înscrie la cursurile prestigioasei universități Royal Central School of Speech and Drama. Rămâne însă implicat în conducerea Nova Group.

În septembrie 2017, Adamescu devine președintele Consiliului de Administrație al magazinului Unirea Shopping Center din București.

Controverse
În 2013, Adamescu este amendat cu 30.000 de lei de către Consiliul Autorității de Supraveghere Financiară pentru nerespectarea legislației în privința modului de gestionare a dosarelor de daună. Cu scurt timp înainte, în septembrie 2012, Alexander Bogdan Adamescu renunțase la funcția de președinte al Astra, dar rămânând vicepreședinte al consiliului de supraveghere.

În februarie 2014, ASF deschide o procedură de redresare financiară prin administrarea specială a Astra Asigurări. Acționarii sunt suspendați iar KPMG este numit administrator temporar. Conform ASF, societatea subestimase în mod voit daunele pe care ar trebui să le plătească, iar rezervele companiei erau cu 40% mai mici decât minimul legal financiar (100 milioane lei). Mai mult, Astra Asigurări ar fi gestionat defectuos dosarele cu cel mai mare risc (cel de catastrofe naturale), printr-o expunere subevaluată și printr-un plasament către reasigurători fără rating (off-shore-ul Panamerican Re din Insulele Cayman și piața CSI). Ca urmare a acestei acțiuni, pe 29 aprilie 2016, Curtea de Apel București decide în mod definitiv falimentul asiguratorului.

Conform ziarului Național, în timpul mandatului lui Alexander Adamescu la Astra Asigurări, compania ar fi încheiat o serie de polițe de asigurare false către companii deținute de către The Nova Group. Polițele de risc financiar, cu valori cuprinse între 5 și 30 de milioane de lei, ar fi fost apoi folosite de firmele familiei Adamescu pentru a justifica în fața instituțiilor bancare că nu exista nici un risc în derularea creditelor și contractelor comerciale cu aceste firme.  Printr-un email scris de către Alexander Adamescu și publicat în 2014, acesta ar fi ordonat managerilor celor 17 firme din cadrul The Nova Group să încheie asemenea polițe cu Astra Asigurări.

Conform Direcției Naționale Anticorupție, Alexander Adamescu este acuzat alături de tatăl sau, Dan Grigore Adamescu, de dare de mită. Între iunie și decembrie 2013, cei doi ar fi transferat prin intermediari suma de €15.000 și 23,000 lei (aproximativ €5,000) către Stanciu Ion și Roventa Elena, judecători ai Secției VII civile de pe lângă Tribunalul București cu scopul de a obține soluții favorabile în dosare legate de insolvența Astra Asigurări. Sumele ar fi fost transferate din conturile a două societăți: Baumeister Utilaje Echipamente și Baumeister Prestări Servicii, ambele controlate de suspecții Dan Grigore Adamescu și Alexander Bogdan Adamescu, pe baza unor contracte de asistență juridică fictive încheiate de avocatul George Claudiu Dumitru. În urma procesului, Dan Grigore Adamescu este condamnat definitiv în mai 2016 la patru ani și patru luni de închisoare cu executare.

La scurt timp, Alexander Adamescu, prin intermediul The Nova Group, dă în judecată statul român la Curtea de Arbitraj de la Washington (ICSID). Conform comunicatului oficial remis publicității, "În scopul de a împiedica fuziunea, în februarie 2014, statul a plasat Astra Asigurări sub administrare specială. Cu toate că Autoritatea de Supraveghere Financiară (ASF) a aprobat ulterior un plan de restructurare care includea fuziunea Axă, iar TNG a majorat capitalul Astra, așa cum solicita ASF în luna octombrie 2014, statul român și-a încălcat ulterior angajamentele."

La cererea Direcției Naționale Anticorupție, Alexander Adamescu este reținut în baza unui mandat european de arestare pe 15 iunie 2016 de către polițiștii britanici. Pașaportul îi este oprit și este plasat în arest la domiciliu, în așteptarea extrădării în România. Conform legislației în vigoare, Adamescu este obligat să poarte pe picior un dispozitiv de localizare.

Pe 25 aprilie 2017, Westminster Court decide suspendarea deciziei de extrădare a lui Adamescu, în așteptarea veridictului Curții de Arbitraj de la Washington. În prezent, Adamescu se află în arest la domiciliu în Londra, în așteptarea extrădării.

Pe 18 octombrie 2019 după mai multe amânări, magistrații Curții de Apel București au decis să respingă ca neîntemeiate contestațiile formulate de Alexander Adamescu. Acesta ceruse anularea mandatului internațional de arestare, dar și sesizarea Curții de Justiție a Uniunii Europene. De asemenea, Alexander Adamescu este obligat să plătească 1.800 de lei cu titlu de cheltuieli judiciare.

Reacții
Cazul lui Alexander Adamescu a făcut obiectul unui număr de articole apărute în presa britanică și americană. David Clark, un fost oficial al Ministerului de Externe britanic, publică în ianuarie 2017 un raport pe site-ul Henry Jackson Society în care detaliază cazul Adamescu, ridicând întrebări vis-a-vis de integritatea actului de justiție din România. Acesta îl descrie pe Adamescu drept o victimă nevinovată a luptei dintre Victor Ponta și Traian Băsescu. În apărarea lui Adamescu se exprimă un număr de personalități, precum Graham Brady, membru al Parlamentului britanic, Patrick Basham, director al The Democracy Institute, Peter Oborne, fost comentator politic al The Daily Telegraph, Robert Amsterdam, avocat de drept internațional. O petiție este de asemenea lansată pentru a atrage atenție asupra cazului Alexander Adamescu.

Viața personală
În 2008, Alexander Bogdan Adamescu are o scurtă relație cu Cristina Spatar, cântăreață română de muzică R&B și dance/pop.

În prezent, Alexander Bogdan Adamescu trăiește la Londra și este într-o relație cu Adriana Constantinescu cu care are trei copii. Doi sunt născuți în Regatul Unit, iar al treilea la Viena.

Până în 2016, Adamescu a locuit într-o casă închiriată de către Astra Asigurări în cartierul Kingston-Upon-Thames. Conform contractului de închiriere, chiria lunară se ridica la suma de 6.250 lire sterline.

Note

Nașteri în 1978
Investitori români
Oameni de afaceri români condamnați

Alexander Bogdan Adamescu


Tori et Lokita est un film dramatique franco-belge écrit et réalisé par Jean-Pierre et Luc Dardenne et sorti en 2022.

Le film est présenté en compétition officielle au Festival de Cannes 2022, où il remporte le Prix spécial du .

Synopsis
Tori et  Lokita, arrivés seuls d'Afrique, découvrent la drôle de vie qui les attend dans leur pays d'exil, la Belgique. Ils se sont rencontrés en traversant la Méditerranée, et sont devenus inséparables, frère et sœur de cœur. Tori, qui était considéré comme un enfant sorcier dans son pays d'origine, le Bénin, s'est vu reconnaître un statut de réfugié. Mais Lokita ne parvient pas à obtenir les papiers qui lui donneraient le droit de vivre en Belgique et d'entamer la formation d'aide-ménagère dont elle rêve.

Lokita est sous pression : les passeurs qui leur ont fait faire le trajet d'Italie en Belgique exigent d'être payés, sa mère restée en Afrique compte sur elle pour financer la scolarité de ses frères. Elle et Tori dealent de la drogue pour le compte de Betim. Et lorsque ses papiers lui sont refusés, elle accepte l'offre de Betim d'aller travailler quelque temps enfermée à double tour dans un hangar pour s'occuper de plantations de cannabis. Mais elle doit être séparée de Tori, sans avoir même la possibilité de lui téléphoner, ce qui leur est insupportable à tous les deux.

Tori se dissimule dans la voiture de Betim pour découvrir où se trouve Lokita, puis parvient à trouver un moyen de pénétrer dans le hangar. Mais lors de sa deuxième visite, ils sont découverts par Betim. Ils se sauvent, poursuivis par Betim et son acolyte Luckas. Luckas tue Lokita de deux balles dans la tête, mais ne voit pas Tori qui est dissimulé dans des buissons. Le film se clôt sur les obsèques de Lokita. Une fin tragique qui montre à quel point la vie peut être belle mais aussi cruelle.

Fiche technique

 Titre original : Tori et Lokita
 Réalisation et scénario : Jean-Pierre et Luc Dardenne
 Photographie : Benoît Dervaux
 Montage : Marie-Hélène Dozo
 Décors : Igor Gabriel
 Costumes : Dorothée Guiraud
 Société de distribution : Diaphana Distribution (France)
 Pays de production : ,
 Langue originale : français
 Format : couleur
 Genre : drame
 Durée :
 Dates de sortie :
 France :  (Festival de Cannes) ;  (sortie nationale)
 Belgique :
 Suisse romande :

Distribution

 Pablo Schils : Tori
 Joely Mbundu : Lokita
 Alban Ukaj : Betim
 Tijmen Govaerts : Luckas
 Charlotte De Bruyne : Margot
 Nadège Ouedraogo : Justine
 Marc Zinga : Firmin
 Claire Bodson : l'examinatrice
 Baptiste Sornin : un client

Accueil

Critique
En France, le site Allociné propose une moyenne de , après avoir recensé  de presse.

Box-office
Pour son premier jour d'exploitation, Tori et Lokita réalise  (dont  en avant-première), pour 168 copies. Ce chiffre permet au long-métrage d'atteindre la cinquième place du box-office des nouveautés sorties la même semaine, derrière L'Origine du mal () et devant Un beau matin ().

Distinctions

Récompenses
 Festival de Cannes 2022 : Prix spécial du

Nominations et sélections
 Festival de Cannes 2022 : sélection officielle, en compétition

Notes et références

Liens externes

Film belge sorti en 2022
Film français sorti en 2022
Film dramatique belge
Film dramatique français
Film belge tourné en français
Film en français
Film réalisé par les frères Dardenne
Film des Films du Fleuve
Film sur l'immigration
Film sur le trafic de drogue

Tori et Lokita


Pier A may refer to:

Pier A, Hoboken
City Pier A in Battery Park, New York City

Pier A


Tepeören, Bulancak - Giresun ili Bulancak ilçesine bağlı köy
 Tepeören, Tuzla - İstanbul ili Tuzla ilçesine bağlı mahalle
 Tepeören, Nusaybin - Mardin ili Nusaybin ilçesine bağlı mahalle
 Tepeören, Vezirköprü - Samsun ili Vezirköprü ilçesine bağlı mahalle
 Tepeören, Ereğli - Zonguldak ili Karadeniz Ereğli ilçesine bağlı köy

Tepeören


Ultrason veya yansılanım, insan kulağının işitemeyeceği kadar yüksek frekanslı ses dalgalarına verilen addır. Türkçeye Fransızca ultrason sözcüğünden geçmiştir.

Ses maddeler arası iletilen bir dalga türüdür ve cisimlerin titreşimi sonucunda meydana gelir. X ışınlarının tersine ses elektromanyetik değildir. Ultrases, katı, sıvı veya gaz ortamda akustik bir dalgadır. Ses dalgalarının yayılma hızı, ortamın yoğunluğuna bağlıdır.

Ses dalgaları üçe ayrılır.
 Sesötesi: Frekansı 20 Hertz veya altındaki sestir.
 İşitilebilir ses: Frekansı 20-20.000 Hertz arasında olan ve insanların işitilebildiği sestir.
 Ultrason: 20.000 Hertz üzerinde 2 ilâ 15 MHz frekansa sahip işitilemeyen sestir.

Dalga boyu ve hız
Ultrasonik frekanslarda belli bir ortamdaki ses hızı sabit olduğu için Hız = Frekans× Dalga boyu denklemine göre frekans artınca sesin dalga boyu kısalmaktadır. Aradaki ilişki ters orantılı olduğu için sert dokuda ses frekansı 888 MHz'den 3 MHz'ye çıkınca dalga boyu da 0,5 mm'den 1 mm'ye çıkar. Ses şiddeti Watt/cm² birimi ile ölçülür. Pratikte ses şiddeti Bel ile ölçülür (1 B = 10 dB).

Ultrasonografi, yankı temeline dayanması nedeniyle röntgen, tomografi ve manyetik rezonansla aynıdır. Ultrason, farklı akustik yoğunluklu yumuşak doku yapıları arasındaki ara yüzeyleri ayırdedebilir. Yansıyan ekoların yoğunluğu akustik ara yüzeye ve ses demetinin çarptığı açıya bağlıdır. Ses demetinin geliş açısı dik açıya ne kadar yakın ise o kadar az ses yansıması olur. Dik açıdan üç dereceden fazla sapma olması durumunda algılayıcı sensör, yansıyan sesi yakalayamamaktadır.

Ultrason, organlardan ve yumuşak dokulardan iyi bir şekilde geçerken dalaktan ve gastrointestinal sistem gibi hava içeren organlarda da nakledilemez. Kemikler de ultrasonu geçirmediklerinden kemiklerin etrafında çevrelenen organlar ultrason ile incelenir. Ultrason dalgasının yoğunluğu absorbsiyon, refleksiyon ve dağılmayla azalır. Doku absorbsiyonu ultrason dalgasının frekansının artmasıyla artar. Ultrason demeti, belli akustik özellikli bir dokudan farklı akustik özellikli bir dokuya geçtiği zaman ses demetinin bir bölümü yansır. Refleksiyon açısı, genellikle gelme açısına eşittir. Yansıma, ses demetinin dalga boyundan daha büyük ve düz bir düzey gerektirmemelidir. Örneğin diyaframa damar duvarları ve birçok eşyaların sınırları bu özellikteki yüzeylerdir.

Kaynakça
 Biyomedikal Mühendisliği

Akustik

Ultrason


What You're Proposing est une chanson du groupe de rock anglais Status Quo et le deuxième single issu de l'album Just Supposin'. Elle est sortie accouplé sous forme de double-face A à Don't Drive My Car. Elle atteindra la  dans les charts britanniques et sera certifié disque d'argent pour la vente de plus de .

Liste des titres
 Face A1: Lies (Francis Rossi, Bernie Frost) - 3:56
 Face A2: Don't Drive My Car (Rick Parfitt, Andy Bown) - 4:12

Musiciens

Status Quo
Francis Rossi: chant sur "lies", guitare solo
Rick Parfitt: chant sur "Don't Drive My Car", guitare rythmique
Alan Lancaster: basse
John Coghlan: batterie, percussions

Musicien additionnel
Andy Bown: claviers, chœurs

Charts et certification

Charts

Certification

Références

Liens externes

Chanson interprétée par Status Quo
Single musical sorti en 1980
Single publié par Vertigo Records
Single certifié argent au Royaume-Uni

Lies (chanson de Status Quo)


David Robert "Dave" Batton (nacido el  en Baltimore, Maryland) es un exjugador de baloncesto estadounidense que jugó dos temporadas en la NBA, además de hacerlo en la liga italiana. Con 2,08 metros de estatura, jugaba en la posición de pívot.

Trayectoria deportiva

Universidad
Jugó durante cuatro temporadas con los Fighting Irish de la Universidad de Notre Dame, en las que promedió 10,6 puntos, 5,8 rebotes y 1,9 asistencias por partido. En su última temporada, en la que fue el máximo anotador de un equipo que contaba con gente como Kelly Tripucka o Bill Laimbeer, alcanzaron la Final Four en la que cayeron en semifinales ante Duke.

Profesional
Fue elegido en la sexagésimo segunda posición del Draft de la NBA de 1978 por New Jersey Nets, pero no llegó a formar parte de la plantilla, marchándose a jugar a la liga italiana, fichando por el  Gabetti Cantù, equipo con el que consiguió el título de la Recopa de Europa. Promedió 19,9 puntos y 9,1 rebotes por partido.

Tras un año en blanco, en 1980 ficha por el Antonini Siena, donde jugaría una temporada, en la que promedió 19,2 puntos y 9,8 rebotes. En  consigue por fin jugar en la NBA, fichando como agente libre por Washington Bullets, donde actuaría durante una temporada como suplente de Jeff Ruland, promediando 3,3 puntos y 2,2 rebotes por partido.

Al año siguiente fue traspasado a San Antonio Spurs, pero solo llegó a jugar 4 partidos, en los que promedió 2,5 puntos y 1,0 rebotes.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

 Estadísticas en la NCAA

Baloncestistas de Maryland
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas estadounidenses de la Lega Basket Serie A
Baloncestistas de los Notre Dame Fighting Irish
Baloncestistas de los Washington Bullets
Baloncestistas de los San Antonio Spurs
Baloncestistas del Pallacanestro Cantú
Baloncestistas del Mens Sana Basket
Nacidos en Baltimore

Dave Batton


An Restio fourcadei in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Neville Stuart Pillans. An Restio fourcadei in nahilalakip ha genus nga Restio, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Restio

Restio fourcadei


An Centrolepis cephaloformis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Felix Maximilian Reader. An Centrolepis cephaloformis in nahilalakip ha genus nga Centrolepis, ngan familia nga Centrolepidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. c. cephaloformis
 C. c. murrayi

Mga kasarigan

Centrolepis

Centrolepis cephaloformis


est une station du métro de Sapporo au Japon. Elle est située dans l'arrondissement de Shiroishi à Sapporo.

Situation sur le réseau
Établie en souterrain, la station est située au point kilométrique (PK) 14,1 de la ligne Tōzai entre la station Shiroishi, en direction du terminus nord-ouest Miyanosawa, et la station Nango jusan chome, en direction du terminus sud-est Shin Sapporo.

Histoire
La station a été inaugurée le .

Services aux voyageurs

Accès et accueil
La station est ouverte tous les jours.

Desserte
 Ligne Tōzai :
 voie 1 : direction Shin Sapporo
 voies 2 et 4 : direction Miyanosawa

Intermodalité

À proximité

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Métro de Sapporo
 Ligne Tōzai

Lien externe
  La station Nango nana chome sur le site du métro de Sapporo

Station du métro de Sapporo
Station de métro mise en service en 1982

Nango nana chome (métro de Sapporo)


Condo may refer to:

 Condo, short for Condominium
 Condo (TV series), American sitcom television series
 Condo hotel, building which is legally a condominium but which is operated as a hotel
 Condo (surname), surname

See also

 Condominium (disambiguation)

Condo


Masovna grobnica Mostec, masovna grobnica na području Brežica, kod mjesta Mosteca.

Forenzički je istražena tek ljeta 2020. godine. Jedna prvih masovnih grobnica za koju se doznalo nakon što se o tome smjelo javno govoriti, pa je još 1995. godine bilo obaviješteno državno odvjetništvo. Pregled terena nije se više smio odgađati, s obzirom na planiranu gradnju akumulacijskog jezera za potrebe HE Brežice čime bi ovo područje bilo potopljeno. Nalazila se u dvjesta metara dugom tenkovskom rovu iz Drugoga svjetskog rata, za koji se imalo dojave da su kod njega masovno smaknuti nepodobni. Ovamo su na likvidaciju dovođeni iz logora iz okolice Ljubljane i Celja. Smaknuća su trajala od svibnja do konca listopada 1945. godine.

Dana 25. kolovoza 2020. poduzeta su forenzička istraživanja. Pronađena je masovna grobnica s dosta ljudskih posmrtnih ostataka. Na trima mjestima u rovu su ostatci triju skupina žrtava i dijelovi predmeta koji su im pripadali, kao i ostatci streljiva raznih kalibara. Iz predmeta se dalo zaključiti da su žrtve bile "slovenskog, hrvatskog i njemačkog podrijetla". Svi su ubijeni pri smaknuću bili vezani žicom s rukama otraga. Ubijeni su ustrijeljenjem na rubu rova ili kad su u nj pali. Skoro svi su ubijeni bez obuće i većine odjeće.

Slovensko vladino povjerenstvo za pitanja masovnih egzekucija nakon Drugog svjetskog rata predstavilo je u rezultate 10. rujna 2020. godine. Od 25. kolovoza do 10. rujna 2020. nađeni su posmrtni ostatci barem 139 ljudi. Pretpostavlja se da su većinom strijeljani pripadnici tzv. poraženih vojska, ali ima i ostataka civila i žena. Konačne brojke znat će se nakon završetka ekshumacije i provedene antropološke analize i forenzičkih istraživanja u policijskom forenzičkom laboratoriju. Po završetku obrade posmrtni ostatci žrtava bit će prebačeni u kosturnicu žrtava poratnih egzekucija na mariborskom groblju Dobrava. Predmeti koje su istražitelji pronašli na stratištu bit će predani Muzeju za noviju povijest u Ljubljani.

Izvori

Masovne grobnice žrtava partizanskih zločina u Drugom svjetskom ratu i poraću
Slovenija u drugoj Jugoslaviji
Građevine u Sloveniji

Masovna grobnica Mostec


කදුරුගොඩ විහාරය, ශ්‍රී ලංකාවේ යාපනය දිස්ත්‍රික්කයේ හුණුගම පිහිටා ඇති බෞද්ධ විහාරයක් වේ. එය යාපනය - කන්කසන්තුරේ මාර්ගයේ චුන්නාකම් හන්දිය ආසන්නයේ පිහිටා තිබේ.

ඉතිහාසය
කදුරුගොඩ විහාරයේ ඉතිහාසය අනුරාධපුර යුගයේ මුල් කාලය දක්‌වාම දිව යන බැව් විශ්වාස කෙරේ. මහාවංශයට අනූව දේවානම්පියතිස්‌ස රජු (ක්‍රි.පූ. 250 - 210) විසින් දඹකොළ පටුනේ සිට අනුරාධපුරය දක්වා තැනින් තැන ගල්කණු සිටුවූ බවත් ඉන් එක් ස්ථානයක් මෙම කදුරුගොඩ විහාරය බවත් සඳහන් වෙයි. අනුරාධපුර යුගයේ හතරවැනි කාශ්‍යප (ක්‍රි.ව. 898 - 914) රජු විසින් කරවන ලද අත්තානි කණු ලිපියකද මෙම විහාරස්‌ථානය පිළිබඳ තොරතුරු දක්‌වා තිබේ. රජු විසින් කදුරුගොඩ විහාරයට දෙන ලද පූජාවක් (ප්‍රදානයක්) පිළිබඳව විස්තර එහි සඳහන් කොට අැත. මෙම ශිලාලේඛන සාක්ෂිය අනූව කදුරුගොඩ විහාරය, එකල හතරවැනි කාශ්‍යප රජුගේ පාලනයේ පැවති ප්‍රදේශයට අයත් (යාපනය දිස්ත්‍රික්කය තුල) ස්ථානයක් බවට පුරාවිද්‍යාඥයෝ විශ්වාස කරති.

මීටඅමතරව පළමුවන පරාක්‍රමබාහු , නිශ්ශංකමල්ල, ලීලාවතී, බුවනෙකබාහු ආදී රජවරුද මෙම විහාරයට අනුග්‍රහය දක්වා ඇති බැව් පැවසේ. මහනුවර යුගයේ ලියැවුණු විහාර හා පුදබිම් නාමාවලියක් වන 'නම්පොත හෙවත් විහාර අස්නෙහි' 'කදුරුගොඩ විහාරය' ලෙසින් මේ පුදබිම හැඳින්වේ.

විනාශයට පත්වීම
දෙවැනි සංගිලි රජු යාපනයේ පාලකයාව සිටි සමයේ කදුරුගොඩ විහාරය විනාශයට පත් කෙරූ බවත්, පසුව පෘතුගීසීන් සමග වූ සටනේදී සංගිලි පරාජයට පත්වූ පසු මෙම විහාරය නටඹුන්ව ගිය බවත් පැවසෙයි.

ප්‍රතිසංස්කරණය
අප්‍රකට වූ කදුරුගොඩ විහාරස්‌ථානය යළි 1917 වසරේදී, එවක යාපනය දිසා විනිසුරු වූ ආචාර්ය පෝල් ඊ. පීරිස්  මහතා විසින් හෙළිදරවු කර ගන්නා ලදී. ඔහු විසින් සිදුකරන ලද කැණීම්වලදී මෙම පුදබිමෙහි තිබී බුදුපිළිම, දාගැබ් කොත්, වර්ණාලේප උළු කැබලි, අනුරපුර හා පොළොන්නරු යුගයට අයත් කාසිද හමුවූ බවත්  එම බෞද්ධ නෂ්ටාවශේෂ කොටස් යාපනය පුරාවිද්‍යා කෞතුකාගාරයට බාර දුන් බවත් ඔහුගේ වාර්ථාවන්හී සඳහන්ය.

පුද්ගලික අයිතියකට නතුව තිබූ මෙම වටිනා බෞද්ධ පුරාවිද්‍යාත්මක උරුමය පිහිටි භූමිය 1948  වසරේදී රජය විසින් මුදලට ගැනීමට කටයුතු කරන ලදී. එකල මෙම භූමිය අක්‌කර 7 ක පමණ ප්‍රමාණයකින් සමන්විත වූවත්, එල්ටීටීඊ ත්‍රස්තවාදය හා නීතිවිරෝධී ඉඩම් අත්පත් කර ගැනීම හේතුවෙන් වර්ථමානයේ පුදබිම් වපසරිය අක්‌කර 3 කට පමණ සීමාවී තිබේ. වර්ථමානයේ කදුරුගොඩ විහාරය, යුධ හමුදාවේ අාරක්ෂාව යටතේ පවතී.

නටඹුන්
විහාර භූමිය පුරා කුඩා ප්‍රමාණයේ දාගැබ් රැසක් පිහිටා තිබෙන අතර ඉන් දාගැබ් 22 ක් පමණ ප්‍රමාණයක් මේ වනවිට ආරක්‍ෂා වී තිබේ. මීට අමතරව විනාශයට පත්කරන ලද තවත් දැගැබ් කිහිපයක පාදම් දැකගත හැකිය. මෙම දාගැබ්හී උතුරු අර්ධද්වීපයේ "පුවන්ගු දිවයින" හෙවත් පුන්කුඩුතිව් දූපතේ වැඩ සිටි රහතන් වහන්සේලාගේ ධාතුන්වහන්සේ තැම්පත් කොට අැති බවට විශ්වාස කෙරේ.

ආශ්‍රිත
 නාගදීප පුරාණ විහාරය

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

යාපනය දිස්ත්‍රික්කයේ බෞද්ධ සිද්ධස්ථාන
යාපනය දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

කදුරුගොඩ විහාරය


Luz de mar es un documental dirigido por Luis Vázquez «Curro» y Raúl Serrano a partir de una idea original de Luis Vázquez y producida por Efecto Kulechov S.L.U en 2011.

Narrado por el actor Luis Tosar, Luz de mar recorre los faros de las costas españolas, acercándonos a esta profesión y al mundo que la rodea, reivindicando la permanencia de los faros, su patrimonio sociocultural y un oficio que se extingue.

Sinopsis
En 1991 se convocaron las últimas oposiciones al cuerpo de fareros. Los pocos que quedan en activo, tuvieron que elegir entre un oficio condenado a desaparecer o abandonar los faros y trabajar en las oficinas de los puertos.

Luz de mar es un acercamiento a una profesión en extinción, una farera que se jubila, un enamorado de su profesión obligado a vivir lejos de su faro, un representante de la última generación de torreros, un pintor y un historiador. Todos ellos, ligados a un patrimonio en peligro de desaparición.

Contexto
Luz de mar cuenta la historia de los faros a través de la voz de quienes viven y trabajan en torno a ellos. Es decir, no sólo los propios torreros, sino también sus familiares, pescadores, artistas o escritores que han desarrollado su obra en torno a ellos.

El oficio de torrero está condenado a desaparecer en un periodo muy breve de tiempo; de hecho, ya no se forma más personal para tal tarea: una vez que se jubilen los actuales funcionarios, el oficio desaparecerá para siempre, y quedará sólo en nuestra memoria.

Luz de mar es un acercamiento a los últimos herederos de un oficio de muchos siglos y con una trayectoria muy importante en la historia de la navegación mundial y un legado cultural y técnico. Y parece que el futuro a medio plazo es que su labor quedará en manos de empresas de mantenimiento.

No todos los faros están habitados ni tienen la misma importancia ni categoría. Sólo los más importantes, algunos de los de primera categoría (Cabo de Peñas en Asturias, Mesa de Roldán en Almería, Matxitxako en Vizcaya, etc.), siguen estando habitados por profesionales que, además, revisan, reparan y mantienen otros faros de menor categoría que también tienen a su cargo. Este ha sido otro aspecto a desarrollar en el documental: realizando un seguimiento a uno de los torreros en su visita por los faros que están bajo su responsabilidad; ver y conocer su trabajo, no sólo en el faro donde habita, sino en todos los que tenga a su cargo.

El documental también muestra la convivencia con una farista durante sus últimos meses en su puesto, antes de que llegara la hora de su jubilación, y lo duro que fue para ella cerrar el faro y abandonar todos los recuerdos vividos dentro de él.

Actualmente, las autoridades portuarias han recolocado a parte del personal de faros en los propios puertos, pasando a desempeñar funciones más administrativas. Luz de mar cuenta con el testimonio de uno de estos ex fareros, primeros ejemplos de lo que es un oficio en extinción. Cómo ha vivido ese cambio, cómo ha pasado de ser «el farero de...», vivir en un lugar privilegiado, e incluso envidiado, a trabajar en una oficina y sobre todo el gran dilema de «deshumanizar el faro».

El destino final que espera a los faros no es el turístico, aunque hay alguno, como el Semáforo de Bares en La Coruña, que se está usando para la hostelería; otros, como el Faro de Cabo Mayor en Santander, se convirtió en Centro de Arte en agosto de 2006, mientras que el Faro de la Banya (Tarragona) se ha convertido en Museo de Faros. En cualquier caso, su utilidad real es servir de ayuda a la navegación, y por eso Luz de mar también ha contado con la colaboración de los propios marineros, a los que se dedica un apartado.

El documental también se detiene en gente que siente pasión por los faros. Es el caso de Eduardo Sanz que, desde 1979, se ha dedicó a retratar los mismos faros que visita Luz de mar y que ahora expone en el Museo de Arte Cabo Mayor en Santander.

Ficha artística
 Dirección: Luis Vázquez «Curro» y Raúl Serrano
 Guion: Raúl Serrano y Luis Vázquez «Curro»
 Narrador: Luis Tosar
 Producción: Luis Vázquez «Curro», Raúl Serrano y Bárbara Díez
 Fotografía: Luis Vázquez «Curro»
 Música: Zacarías Martínez de la Riva
 Montaje: Luis Vázquez «Curro»
 Animación Pharóculus: Antonio Bretones
 Diseño de sonido: Fernando Pocostales
 Mezcla finales sonido: Manuel Cora (AMSCE)
 Etalonaje: Gabriel García

Reparto
 Javier Pérez de Arévalo, último farero de Formentera (Baleares).
 Lola Papis, farista (faro de Sabinal, Almería).
 Pedro Pasantes, farero Torre de Hércules (La Coruña).
 Mario Sanz, farero y escritor (Mesa de Roldán, Almería).
 Miren Santamaría, viuda del farero de Castro Urdiales (Cantabria).
 Miren Jiménez, hija del farero de Castro Urdiales (Cantabria).
 Enrique Luzuriaga, farero isla de Mouro (Santander, Cantabria).
 Ramón Ojeda, historiador de faros (Castro Urdiales, Cantabria).
 Ramón Allegue, escritor especializado en naufragios (Galicia).
 Eduardo Sanz, pintor de faros.
 Mercè Toldrà, responsable del Museo del Faro de Tarragona.
 Joan Fortuny, pescador de Palamós (Girona).

Reconocimientos
 En diciembre de 2011, el documental Luz de mar fue seleccionado como candidato a participar en los Premios Goya 2012 en tres categorías: Mejor película, Mejor película documental y Mejor dirección novel, pero no consiguió estar entre los cuatro finalistas.
 En noviembre de 2011, Luz de mar participó en la sección oficial del III Certamen de Documentales del Festival de Cine de Zaragoza 2011.

Enlaces externos
 Página oficial de Luz de mar en IMDb
 Sitio web oficial de la productora Efecto Kulechov
  Premios Goya 2012: Luz de mar preseleccionada para participar en los Premios Goya 2012
 Festival de Cine de Zaragoza 2011: Luz de mar en el III Certamen de Documentales
 El Ejido Actualidad: Luis Vázquez "Curro" y Raúl Serrano presentan el documental Luz de mar en Multicines Copo
 Informativos TeleCinco: La 16.ª edición del Festival de Cine de Zaragoza arranca con la proyección de Luz de mar
 Entrevista a Luis Vázquez "Curro" en La aventura del saber (RTVE)

Referencias

Documentales de España
Faros de España

Luz de mar (documental)


صبيخان مدينة سورية في منطقة الميادين تابعة للمحافظة دير الزور ،تقع على الضفه اليمنى للنهر الفرات تقع بين مدينتي الميادين والبوكمال ،تبعد عن مدينة الميادين حوالي 27،كم.

مراجع

أماكن مأهولة على نهر الفرات
أماكن مأهولة في محافظة دير الزور

صبيخان


ميشال جوبرت  (11 سبتمبر 1921 في مكناس، المغرب - 25 مايو 2002 في باريس، فرنسا) كان سياسي فرنسي.

كان ميشال بين عامي 4 أبريل 1973 وحتى 28 مايو 1974 وزير الخارجية في الجمهورية الفرنسية الخامسة تحت رئيس الوزراء بيير ميسمر.

ساعد ميشال جاك شابان دلماس في انتخابات عام 1974، بعد فوز فاليري جيسكار ديستان في الانتخابات أسس حركة سياسية خاصة وهي حركة الديمقراطيين. في عام 1981 ساعد فرنسوا ميتيران في حملة الانتخابات الرئاسية، وأصبح وزير التجارة الخارجية.

عندما كان جنديا في إيطاليا تم قصف فوجه مرتين على سبيل الخطأ من قبل الأمريكيين وكاد أن يفقد حياته.

روابط خارجية

مراجع

أعضاء أكاديمية المملكة المغربية
أشخاص من مكناس
خريجو المدارس القومية للإدارة
خريجو معهد الدراسات السياسية بباريس
مواليد 1921
مواليد في مكناس
وزراء خارجية فرنسا
وفيات 2002
وفيات في باريس
سياسيون في الجمهورية الفرنسية الخامسة

ميشال جوبرت


Doğanca, bir yer ismi, şu anlamlara gelebilir:
Doğanca, Araç – Kastamonu ili Araç ilçesine bağlı köy
Doğanca, Bafra – Samsun ili Bafra ilçesine mahalle
Doğanca, Gazipaşa – Antalya ili Gazipaşa ilçesine bağlı mahalle
Doğanca, Kelkit – Gümüşhane ili Kelkit ilçesine bağlı köy
Doğanca, Mahmudiye – Eskişehir ili Mahmudiye ilçesine bağlı mahalle
Doğanca, Pehlivanköy – Kırklareli ili Pehlivanköy ilçesine bağlı köy
Doğanca, Samsat – Adıyaman ili Samsat ilçesine bağlı köy
Doğanca, Sivas – Sivas ili merkez ilçesine bağlı köy
Doğanca, Vize – Kırklareli ili Vize ilçesine bağlı köy
Doğanca, Yeşilyurt – Tokat ili Yeşilyurt ilçesine bağlı köy

Ayrıca bakınız
Doğancı
Doğancılar

Doğanca


Geissler ist ein Einschlagkrater am östlichen Rand der Mondvorderseite. Der schüsselförmige Krater liegt innerhalb der Kraterebene von Gilbert, westlich des Mare Smythii.

Der Krater wurde 1976 von der IAU nach dem deutschen Physiker Heinrich Geißler offiziell benannt. Zuvor wurde der Krater als Gilbert D bezeichnet.

Weblinks

 Geissler auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Geissler (Mondkrater)


Ouparine Djoco, né le  à Juvisy-sur-Orge, est un footballeur international bissaoguinéen qui joue au poste de gardien de but aux Francs Borains, en prêt du Clermont Foot.

Biographie

Formation et débuts professionnels au Clermont Foot
Repéré au FC Fleury 91, Ouparine Djoco intègre le Centre de Formation du Clermont Foot 63 en  sous les ordres d'Olivier Enjolras. Il prend part dès le début de saison 2018/2019 aux entrainements du groupe professionnel sous la direction d'Eric Gérard.

Clermont Foot
Ouparine Djoco poursuit sa progression avec le Clermont Foot et signe son premier contrat professionnel d'une durée de trois saisons. Remplaçant d'Arthur Desmas, il est brutalement sorti de l'anonymat en devenant numéro 1, après la défaite 3-2 face à l'ASSE. Le , il joue son premier match en Ligue 1, face à l'OGC Nice. Son équipe s'incline sur le score de deux buts à un ce jour-là.

Statistiques

Notes et références

Liens externes

Gardien de but au football
Footballeur français
Footballeur sénégalais
Joueur du Clermont Foot 63
Joueur du Royal Francs-Borains
Naissance en avril 1998
Naissance à Juvisy-sur-Orge

Ouparine Djoco


Helluo es un  género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Comprende las siguientes especies:

 Helluo costatus Bonelli, 1813
 Helluo insignis Sloane, 1890

Referencias

Enlaces externos
 Helluo en ION
 Nomenclator Zoologicus
 Carabidae of the World

Helluonina

Helluo


Sean Pertwee (n. 4 iunie 1964, la Hammersmith, Londra) este un actor englez. Este cunoscut pentru interpretarea lui Alfred Pennyworth, valetul tânărului Bruce Wayne, în serialul de televiziune "Gotham".

Filmografie

Film

 The Reckoning (film din 2020) - ca Moorcroft

Televiziune

Teatru

Radio

Jocuri video

Referințe

 Actori englezi
 Nașteri pe 4 iunie
 Nașteri în 1964

Sean Pertwee


An Jumellea exilis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Eugène Jacob de Cordemoy, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Jumellea exilis in nahilalakip ha genus nga Jumellea, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha R�union. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Jumellea

Jumellea exilis


Secvențierea ADN-ului este o metodă ce permite determinarea secvenței nucleotidice a unei molecule de ADN.
Cunoașterea secvențelor de ADN a devenit esențială în biologia de bază, dar și în numeroase alte științe, cum ar fi diagnosticarea, biotehnologia, medicina legală, virologia sau biologia sistemică. Mulțumită secvențierii ADN au fost completate genomurile diferitor specii, cum ar fi homo sapiens, dar și multe animale, plante și microbi.

Metodele pentru determinarea secvenței nucleotidice a unor fragmente de ADN au fost descoperite independent de Allan Maxam și Walter Gilbert de la Universitatea Harvard în 1976–1977 (tehnica de degradare chimică) și Frederick Sanger de la Universitatea Cambridge în 1970 (tehnica de sinteză enzimatică).

Secvențierea ADN-ul permite stabilirea structurii genei precum și secvența de amino-acizi a proteinei codificată de genă (în cazul în care ea nu a fost identificată). De asemenea secvențierea ADN-ul poate determina tipul de mutație care a produs o boală genetică.

Folosirea secvențierii

Secvențierea ADN poate fi folosită pentru determinarea secvențelor ADN individuale ale genelor, ale regiunilor mari genetice (grupuri de gene sau operoni, cromozomi întregi sau chiar genomuri. Secvențierea determină ordinea nucleotidelor prezente în moleculele de ADN și ARN izolate de la animale, plate, bacterii, archaea sau, virtual, orice altă formă de viață.

Biologia moleculară
Secvențierea este folosită în biologia moleculară pentru a studia genomurile și proteinele codate de acestea. Informațiile obținute în urma secvențierii ajută cercetătorii să descopere schimbări în gene, asocieri cu boli sau fenotipuri și să identifice ținte pentru noi medicamente.

Biologie evolutivă
ADN-ul reprezintă o moleculă care oferă informații referitoare la moștenirea genetică. De aceea, secvențierea ADN este folosită în biologia evolutivă pentru a studia înrudirea diferitelor organisme și felul în care au evoluat acestea.

Metagenomică
Domeniul metagenomicii identifică organismele din ape, canele de scurgere, noroi sau mostre de salivă. Cunoașterea organismelor dintr-un anumit mediu este esențială în ecologie, epidemiologie, microbiologie și alte domenii. De exemplu, secvențierea permite cercetătorilor să determine tipurile de microbi prezente într-un microbiom.

Medicină
Tehnicienii pot secvenția gene ale pacienților pentru a determina riscul bolilor genetice. Acesta este un tip de testare genetică.

Medicina legală
Secvențiera ADN poate fi folosită, alături de amprentarea ADN, pentru identificarea cadavrelor sau pentru  testele de paternitate.

Istoric
Acidul deoxiribonucleic (ADN) a fost descoperit și izolat de către Friedrich Miescher în 1869, dar a rămas în umbră mai multe zeci de ani deoarece s-a crezut că proteinele transmiteau informația genetică.
Situația s-a schimbat după 1944, când Oswald Avery, Colin MacLeod și Maclyn McCarty au demostrat că ADN-ul purificat de la o bacterie poate schimba bacteriile dintr-un tip într-altul, în procesul numit transformare genetică.

În 1953  James Watson și Francis Crick au demonstrat că ADN-ul are forma unui dublu helix.

Bazele secvențierii ADN au fost puse de  Fred Sanger, care în 1955 a conpletat secvența amino-acizilor din insulină, o proteină de mici dimensiuni produsă de pancreas. Munca sa a demonstrat că proteinele sunt entități cu o structură bine definită, și nu un amalgam nedefinit.
După 1954, Crick a dezvoltat teoria care susținea că aranjamentul nucleotidelor din ADN determină secvențele amino-acizilor din proteine.

Secvențierea ARN

Secvențierea ARN este una dintre cele mai vechi tehnici de secvențiere a nucleotidelor. Studiul de bază al secvențierii ARN a fost secvențierea primei gene complete și secvențierea genomului bacteriofagului MS2, identificat și publicat de către Walter Fiers și colegii lui, de la Universitatea Gent (Gent, Belgia), in 1972 și 1976..

Secvențierea genomurilor întregi
Primul genom întreg secvențiat vreodată a fost cel al  bacteriofagului φX174 în anul 1977.
Cercetătorii de la MRC, Marea Britanie au descifrat ADN-ul complet al virusului Epstein-Barr în 1984.

Secvențierea de nouă generație

Mai multe metode noi de secvențiere ADN au fost dezvoltate în anii 90 și au apărut pe piață în anul 2000.

În octombrie 1990 Roger Tsien, Pepi Ross, Margaret Fahnestock și Allan J Johnston au depus actele pentru un patent care descria secvențierea pas cu pas (bază cu bază).
În 1996, Pål Nyrén și studentul său Mostafa Ronaghi de la Institutul Regal de Tehnologie din Stockholm au publicat metoda lor de pirosecvențiere.

În 1997, Pascal Mayer și Laurent Farinelli au depus actele pentru patente care descriau secvențierea ADN-ul din coloniile de microbi. Principiile acestor patente, împreună cu secvențierea bază-cu-bază propusă de Roger Tsien et al. sunt implementate de compania Illumina, în mașinăriile Hi-Seq.

Secvențierea shotgun

Secevențierea shotgun este o metodă de secvențiere destinată analizei secvențelor ADN mai lungi de 1000 de baze, sau chiar de dimensiunile unui cromozom. Această metpdă presupe ca ADN-ul să fie rupt în fragmente de dimensiuni variabile. După secvențierea fragmentelor individuale, segmentele pot fi reasamblate pe baza regiunilor în care se suprapun.

Secvențierea de nouă generație

Secvențierea de nouă generație se referă la secvențierea genomurilor, re-secvențierea acestora, secvențierea transcriptomurilor (RNA-Seq), interacțiunea ADN-proteine (secvențierea ChIP), și  caracterizarea epigenomurilor.
Re-secvențierea este necesară pentru că genomul unui singur individ nu este reprezentativ pentru întreaga specie.

Cererea pentru secvențiere ieftină a dus la dezvoltarea tehnologiei secvențierii la scară largă (sau secvențiere de nouă generație) care paralelizează procesul de secvențiere, producând milioane de secvențe ADN în același timp.

Vezi si
 Secvențierea Sanger
 Secvențierea nanopore
 Secvențierea Ion Torrent
 Secvențiere în timp real a unei singure molecule

Referințe

Introduceri în 1970
ADN

Secvențierea ADN


As relações entre Brasil e Trindade e Tobago são relações bilaterais entre o Brasil e Trindade e Tobago. Trindade e Tobago tem uma embaixada em Brasília e o Brasil tem uma embaixada em Port of Spain.

História
Em 1942, um Vice-Consulado foi criado como o primeiro passo para as relações Brasil-Trinidadiana. Em 1965, foi criada a Embaixada do Brasil em Port of Spain, estabelecendo relações oficiais entre os dois países. Em 2008, Patrick Manning visitou Brasília para assinar 4 acordos incluindo um entendimento sobre energia. Em 2009, o Presidente Luiz Inácio Lula da Silva e o ministro das relações exteriores Celso Amorim visitam Trindade e Tobago para a Cúpula das Américas. Os líderes executivos de Trindade e do Brasil continuaram a visitar os países uns dos outros na última década, promovendo melhores relações.

Comércio
Em 2017, Trindade e Tobago importou US$ 205 milhões em mercadorias. Em 2012, o comércio foi de US$ 1 bilhão, sendo as principais exportações entre as duas nações produtos petrolíferos e petróleo. A T&T enviou técnicos ao Brasil para treinamento em produção de alimentos.

Esportes
Vários jogadores de futebol brasileiros jogaram por times de Trindade e Tobago, como William Oliveira e Gefferson da Silva Goulart.

Ver também:

 Relações Exteriores do Brasil
 Relações Exteriores de Trindade e Tobago
 Dora Vasconcellos
 Surujrattan Rambachan

Relações entre Brasil e Trinidad e Tobago

Relações entre Brasil e Trindade e Tobago


An Comanthera floccosa in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Harold Norman Moldenke, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni L.R.Parra och Ana Maria Giulietti. An Comanthera floccosa in nahilalakip ha genus nga Comanthera, ngan familia nga Eriocaulaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Comanthera

Comanthera floccosa