The pronoun who, in English, is an interrogative pronoun and a relative pronoun, used primarily to refer to persons.

Unmarked, who is the pronoun's subjective form; its inflected forms are the objective whom and the possessive whose. The set has derived indefinite forms whoever, whomever, and whoseever, as well as a further, earlier such set whosoever, whomsoever, and whosesoever (see also "-ever").

Etymology
The interrogative and relative pronouns who derive from the Old English singular interrogative , and whose paradigm is set out below:

It was not until the end of the 17th century that who became the only pronoun that could ask about the identity of persons and what fully lost this ability.

"The first occurrences of wh-relatives date from the twelfth century (with the possible exception  (see Kivimaa 1966: 35)). The wh- form does not become frequent, however, until the fourteenth century." Notably, relative whose can still today refer to non-persons (e.g., the car whose door won't open).

The spelling 'who' does not correspond to the word's pronunciation ; it is the spelling that represents the expected outcome of , while the pronunciation represents a divergent outcome – for details see Pronunciation of English ⟨wh⟩. The word is cognate with Latin  and Greek .

Uses

As interrogative pronoun
"Who" and its derived forms can be used as interrogative pronouns, to form questions:

"Who did that?"
"Who did you meet this morning?" (formal: "Who(m) did you meet this morning?")
"Who did you speak to?" (formal: "To whom did you speak?" or "Whom did you speak to?")
"Whoever could have done that?" (emphatic form, expressing disbelief)
"Whose bike is that?" (use of 'whose' as possessive determiner/adjective; see possessive and English possessive)
"Whose do you like best?" (use of 'whose' as possessive pronoun)

The same forms (though not usually the emphatic ones) are used to make indirect questions:

"We don't know who did that."
"I wonder who(m) she met this morning."

The corresponding form when referring to non-humans is "what" (which has the emphatic form "whatever", and no possessive form). Another similar interrogative is "which" – this can refer to either humans or non-humans, normally implying selection from a particular set, as either interrogative pronoun ("Which do you prefer?") or interrogative determiner (adjective) ("Which man should I choose?"). 'What' can also be used as a determiner ("What book are you reading?"), but 'who' cannot.

"Which", "who", and "what" as interrogatives can be either singular or plural; (examples including, "Which is the highest hill?" "Which are the highest hills?" "Who was born in 1920?" "Who were king and queen in 1920?") however, "who" and "what" often take a singular verb regardless of any supposed number. The questions "Who wants some cake?" and "What's in the bag?" do not presuppose anything about number in possible responses: "I want some cake", or "All of us want some"; and "A rabbit is in the bag", or "Five coins and a bus ticket".

As relative pronoun
The other chief use of "who" and its derivatives are in the formation of relative clauses:
"These are the men who work upstairs."
"This is Tom, who(m) I believe you have already met."
"I helped some lads whose car had broken down."

The corresponding form for non-humans is "which", although "whose" can be used as a possessive in relative clauses even when referring to non-humans: "I will have to fix the car whose engine I ruined."

In restrictive relative clauses, when not preceded by a preposition, both "who(m)" and "which" can be replaced by "that", or (if not the subject of the clause) by zero. In relative clauses, "who" (like other relative pronouns) takes the number (singular or plural) of its antecedent. "Who" also takes the person (first, second or third) of its antecedent:

 "I, who 'am' having a hard time right now, won't be able to help you."
 "I, a tired old man who 'is' fed up with all your nonsense, refuse to help you."

"Who" and "whom" can also be used to form free relative clauses (those with no antecedent). The emphatic forms are often used for this purpose: informal: "I'll take whoever you choose"; formal: "I'll take whomever/whomsoever you choose". This corresponds to the use of "what(ever)" when referring to non-humans. (For the choice between "who(ever)" and "whom(ever)" in formal English, see  below.)

The emphatic forms can also be used to make adverbial clauses, as in "Whomever/Whoever you choose, I'll be satisfied".

For more details, see English relative clauses.

Usage of "whom"

Tendency to replace "whom" with "who"
According to traditional prescriptive grammar, "who" is the subjective (nominative) form only, while "whom" is the corresponding objective form (just as "him" is the objective form corresponding to "he"). However, it has long been common, particularly in informal English, for the uninflected form "who" to be used in both cases, thus replacing "whom" in the contexts where the latter was traditionally used.

In 1975, S. Potter noted in Changing English that, "nearly half a century ago Edward Sapir predicted the demise of "whom", showing at great length that it was doomed because it was 'psychologically isolated' from the objective pronouns me, us, him, her, them on the one hand, and the invariables which, what, that and where, when, how, why on the other." By 1978, the 'who'–'whom' distinction was identified as having "slipped so badly that [it is] almost totally uninformative". According to the OED (2nd edition, 1989), "whom" is "no longer current in natural colloquial speech". Lasnik and Sobin argue that surviving occurrences of "whom" are not part of ordinary English grammar, but the result of extra-grammatical rules for producing "prestige" forms.

According to Mair, the decline of "whom" has been hastened by the fact that it is one of relatively few synthetic (inflected) remnants in the principally analytical grammar of Modern English. It has also been claimed that the decline of "whom" is more advanced in the interrogative case than in the relative case, this possibly being related to the degree of complexity of the syntax.

However, some prescriptivists continue to defend "whom" as the only "correct" form in functions other than the subject. Mair notes that: "'whom' is moribund as an element of the core grammar of English, but is very much alive as a style marker whose correct use is acquired in the educational system [, where it is taught]. [The use of "whom"] is highly restricted, but rather than disappear entirely, the form is likely to remain in use for some time to come because of its overt prestige in writing."

Whom is also sometimes used by way of hypercorrection, in places where it would not even be considered correct according to traditional rules, as in "Whom do you think you are?" For more examples see the  section below.

Retention of the 'who'–'whom' distinction often co-occurs with another stylistic marker of formal or "prestige" Englishavoidance of the stranded preposition. This means that "whom" can frequently be found following a preposition, in cases where the usual informal equivalent would use who and place the preposition later in the sentence. For example:

 Formal: "To whom did you give it?"
 Informal: "Who did you give it to?"

In relative clauses, movement of the preposition further allows "who" to be replaced by "that" or removed entirely:

 Formal: "He is someone to whom I owe a great deal."
 Informal: "He is someone who I owe a great deal to", or "He is someone that I owe a great deal to", or "He is someone I owe a great deal to..."

Usage of "who" and "whom"
In the types of English in which "whom" is used (which are generally the more formal varieties, as described in the section above), the general grammatical rule is that "who" is the subjective (nominative) form, analogous to the personal pronouns "I", "he", "she", "we", "they", while "whom" is the objective (oblique) form, analogous to "me", "him", "her", "us" and "them". Thus, "who" is used as a verb subject, while "whom" is used as an indirect or direct object of a verb or as the object (complement) of a preposition.

Examples:

As verb subject: "Who is waiting over there? Tom is someone who works hard" (original sentence, before being changed to a clause: "'He' works hard.")
As verb object: "Whom do you support? She is someone whom many people admire." (original sentence, before being changed to a clause: "Many people admire 'her'.")
As preposition complement: "On whom do you plan to rely? These are the players of whom I am most proud." (original sentence, before being changed to a clause: "I am most proud of 'them'.")

Notice that in a relative clause, the form depends on the role of the pronoun in the relative clause, not that of its antecedent in the main clause. For example, "I saw the man who ate the pie"not "whom", since "who" is the subject of "ate" (original sentence, before being changed to a clause: "'He' ate the pie"); it makes no difference that its antecedent "(the) man" is the object of "saw".

In the position of predicative expression, i.e. as the complement of forms of the copula "be", the form "who" is used, and considered correct, rather than "whom". (Compare the case of the personal pronouns, where the subjective form is traditionally considered correct, although the objective forms are more commonly usedsee .)

"Who were those people?"
"Who is this?", or "Who is it?" Compare: "It is I" (formal, and traditionally correct) to "it is me" (informal, but now common usage).

In the examples that follow, notice how, when the verb is a form of "be", the question "Who is the captain of the team?" or the noun clause "who the captain of the team is" (we know it is a noun clause because it replaces the word "something") is the same regardless of whether the original placement of the unknown person was before or after "be" (is):

She asked something. John is captain of the team.
Interrogative: She asked, "'Who' is captain of the team?"
Noun clause: She asked "who the captain of the team is".
She asked something. The captain of the team is John.
Interrogative: She asked, "'Who' is captain of the team?"
Noun clause: She asked "who the captain of the team is".

Ambiguous cases
A problem sometimes arises in constructions like this:

"Beethoven, 'who' you say was a great composer, wrote only one opera."

Use of "who" here is normal, and to replace it with 'whom' would be grammatically incorrect, since the pronoun is the subject of "was", not the object of "say". (One would write "You say [that] 'he' [not 'him'] was a great composer".) Nevertheless, "whom" is quite commonly encountered, and even defended, in sentences of this type. It may arise from confusion with a form like:

"Beethoven, whom you believe [or "whom you believe to be"] a great composer, wrote only one opera."

In this case, "whom" is used correctly according to the traditional rules, since it is now the object of the verb "believe". (One would write "You believe him [not 'he'] (to be) a great composer.")

The use of "whom" in sentences of the first type ("Beethoven, whom you say was a great composer...")referred to as "subject 'whom' can therefore be regarded as a hypercorrection, resulting from awareness of a perceived need to correct "who" to "whom" in sentences of the second type. Examples of this apparently ungrammatical usage can be found throughout the history of English. The OED traces it back to the 15thcentury, while Jespersen cites even earlier examples from Chaucer. More examples are given below:

Young Ferdinand, whom they suppose is drown'd, [...] (Shakespeare, The Tempest, III, 3)
[...] going to seek the grave / Of Arthur, whom they say is kill'd to-night / On your suggestion. (Shakespeare, King John, IV, 2)
[...] the rest of their company rescued them, and stood over them fighting till they were come to themselves, all but him whom they thought had been dead; [...] (Defoe, The Further Adventures of Robinson Crusoe, Chapter 6, Part 1. Use of whom here may be due partly to the proximity of him.)
But if others were involved, it was Harris and Klebold whom students said seemed the tightest, who stood apart from the rest of their clique. (From The Age newspaper, Melbourne, Australia, April 1999, in an article syndicated from the Washington Post. The original article had the "correct" who. Note that the continuation with the parallel construction who stood apart illustrates how the use of subject whom can lead to inconsistencies.)
He saith unto them, But whom say ye that I am? (King James Bible, Matthew 16:15. Technically whom here is not a subject, but the complement of the copula am; but in this position too it is who that would be expected according to the traditional grammatical rules as given in the section above, as it would be in Who am I?)

Doubts can also arise in the case of free relative clauses, formed with who(m), who(m)ever or who(m)soever. Modern guides to English usage say that the relative pronoun should take the case appropriate to the relative clause, not the function performed by that clause within an external clause. For example, it is correct to write I'll talk to whoever [not whomever] will listen, since whoever is the subject of will listen (regardless of the fact that the entire clause whoever will listen serves as the object of the preposition to). On the other hand, Whomever you choose will suit me is correct, since whomever is now the object of choose (despite the fact that the entire relative clause is the subject of will suit).

Similarly:
Let whoever is without sin cast the first stone. (In the internal clause, whoever is the subject of is.)
Whom you choose will be placed on this list. (In the internal clause, whom is the object of choose.)
In sentences of this type, however, as with the "subject whom" examples above, use of whom(ever) is sometimes found in places where it would not be expected grammatically, due to the relative complexity of the syntax. In fact in Middle English it was standard for the form of the pronoun to depend on the function in the external clause; the modern rule came about through re-analysis of the pronoun as primarily an element of the internal clause.

Usage of "whose"

"Whose" is the genitive case of "who".
 The boy whose name I don't remember came from Japan.

Unlike the other forms of "who", relative "whose" (but not interrogative "whose") can still refer to non-persons, in the way that all forms of the word could in Old and Middle English.

 The cars whose door won't open.

Notes

Bibliography

English pronouns
English usage controversies
Interrogative words and phrases

te:ప్రశ్నార్థక పదాలు

Who (pronoun)


Aechmea entringeri, popularmente chamada gravatá, é uma espécie de planta do gênero Aechmea e da família das bromeliáceas (Bromeliaceae). Foi descrita em 1987 por Elton Martinez Carvalho Leme. É endêmica do Brasil e encontrada no estado de Espírito Santo. Ocorre no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

É uma espécie rupícola, terrícola e herbácea. Apresenta brácteas florais rosas, ovado-triangulares, apiculadas, igualando o comprimento das sépalas; as sépalas são esbranquiçadas com ápices roxos. De acordo com a ficha da CNCFlora, Aechmea entringeri é conhecida apenas do seu material tipo e há dúvidas quanto à sua delimitação e mesmo existência, já que pode ser um sinônimo de Aechmea macrochlamys. Em 2005, foi citada como vulnerável na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo; e em 2014, sob a rubrica de dados insuficientes na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira do Centro Nacional de Conservação da Flora (CNCFlora).

Etimologia

O nome popular é um designativo comum das espécies de vários gêneros de bromeliáceas, incluindo Aechmea. Deriva do tupi karagwa'ta em sentido definido. O termo ocorreu em 1618 como garuatas e em 1782 como gravatá. Tem como variantes caraguatá (registrado em 1584 como caraguatâ, em 1594 como caraguata, em 1627 como caragatâ, em 1628 como caragoáta, e em 1631 como caraguoatha), caroatá (em 1675 caroátas e em 1761 caravatá), coroatá (em 1730 coroatâ), craguatá, crauatá (em 1781 crabatá, em 1817 acroatá e em 1875 crauatás) e curuatá.

Aechmea
Plantas descritas em 1987
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo
Flora da Mata Atlântica

Aechmea entringeri


Putanges-Pont-Écrepin ist eine Commune déléguée in der französischen Gemeinde Putanges-le-Lac mit  Einwohnern (Stand: ) im Département Orne in der Region Normandie.

Geografie

Der Ort liegt inmitten der Landschaft Normannische Schweiz. Die nächstgelegenen Städte sind Flers, Falaise und Argentan. Putanges-Pont-Écrepin liegt an beiden Seiten des Flusses Orne. Im Ortszentrum befindet sich eine Brücke über den Fluss. Wenig weiter flussaufwärts wird der Fluss im Lac de Rabodanges aufgestaut, der zum Teil zur Commune déléguée gehört. Durch Putanges-Pont-Écrepin verläuft eine Route des Jakobswegs.

Gliederung und Entstehung
Die Gemeinde entstand 1965 aus den zuvor selbstständigen Gemeinden Putanges und Pont-Écrepin. Putanges war der bedeutendere Ort und seit der Französischen Revolution Hauptort des heute noch bestehenden Kantons. Die Gemeinde trug nach der Revolution zuerst den Namen Putange. Pont-Écrepin hieß zunächst Pontécrépin.

Geschichte
Putanges entstand im 13. Jahrhundert auf einem Hügel an der Orne. Dieser wird heute noch als Vieux Putanges (Altes Putanges) bezeichnet. Aus dieser Zeit sind das alte Herrenhaus, eine Kapelle und ein Friedhof erhalten. Seit 1580 existiert der Wochenmarkt von Putanges. 1756 entstand eine Firma, die Kanonen für die Marine produzierte. Der Bau einer Schleuse ermöglichte die Errichtung einer Brücke über die Orne. Aus der Schleuse wurde zunächst eine Mühle und ab 1900 diente sie zur Produktion von Elektrizität. Pont-Écrepin war besonders von der Kleidungsindustrie geprägt. Der Name leitet sich von cuir, dem französischen Wort für Leder, ab. 1822 entstand die Kirche von Putanges, nur zwei Jahre später die von Pont-Écrepin. Zwischen 1902 und 1904 entstand die Mairie. Durch den Zweiten Weltkrieg wurden beide Orte weitgehend zerstört. Die Brücke wurde am 18. August 1944 von der Wehrmacht gesprengt, am selben Tag befreiten die britischen Truppen Putanges und Pont-Écrepin. Der gesamte Wiederaufbau dauerte rund sieben Jahre.

Mit Wirkung vom 1. Januar 2016 wurden die bisherigen Gemeinden Chênedouit, La Forêt-Auvray, La Fresnaye-au-Sauvage, Ménil-Jean, Putanges-Pont-Écrepin, Rabodanges, Les Rotours, Saint-Aubert-sur-Orne und Sainte-Croix-sur-Orne zu einer Commune nouvelle mit dem Namen Putanges-le-Lac zusammengeschlossen und haben in der neuen Gemeinde den Status einer Commune déléguée. Der Verwaltungssitz befindet sich im Ort Putanges-Pont-Écrepin. Die Gemeinde gehörte zum Arrondissement Argentan und zum Kanton Athis-de-l'Orne. Sie war Sitz des Gemeindeverbands Val d'Orne.

Bevölkerungsentwicklung

Persönlichkeiten
 Stanislas Sorel (1803–1871), Ingenieur und Erfinder

Weblinks

Einzelnachweise

Gemeindeauflösung 2016
Commune déléguée im Département Orne
Putanges-le-Lac

Putanges-Pont-Écrepin


Dışa vurumculuk (ekspresyonizm), doğanın olduğu gibi temsili yerine duyguların ve iç dünyanın ön plana çıkarıldığı 20. yüzyıl sanat akımı. Politik istikrarsızlık ve ekonomik çöküntü ortamında Almanya'da pozitivizm, naturalizm ve empresyonizm akımlarına karşı olarak ortaya çıkmıştır. 19. yüzyıl gerçekçilik ve idealizmine karşıt anti-natüralist öznelliğe sahip bir bakış açısı içerir. Ayrıca kuzeyli, Cermen halk sanatı biçimleri ve kabile sanatları da etkilendiği diğer kaynaklardır. Dışa vurumcu sanatın amacı, sanatçının duyguları ve iç dünyasını renk, çizgi, düzlem ve kütle aracılığıyla dışa vurmasıdır. Bu duyguları daha iyi yansıtabilmek için sanatçı geleneksel kuralların dışına çıkarak gerçeğin biçimini bozma yöntemini kullanır ve sanatçının öznel duygularına dayanmaktadır.

Dışa vurumculuk, bu terim kullanılmadan da sanatta ifade edilmekteydi. Örneğin; İspanya'da ressam El Greco (d. 1541 – o. 1614) ve Alman rönesans ressamı Matthias Grünewald (d. 1470 – ö. 1528) içerikleri dışa vurumculuk ögelerinden oluşmuş sanat eserleri vermekle beraber dışa vurumculuk sıfatı sadece XX. yüzyıl sanat eserlerine verilmektedir. Dışa vurumculuk birçok sanat formlarını kapsamaktadır: edebiyat, film, heykeltıraşlık, mimarî, müzik, resim, tiyatro.

Dışa vurumcu resim

Bozulmuş çizgiler, şekiller ve abartılı renklerle sanatçının duygusal dünyasını aktarmayı hedefler. 19. yüzyıl gerçekçilik ve idealizmine karşıt anti-natüralist öznelliğe sahip bir bakış açısı içerir.

Edvard Munch'un Çığlık adlı tablosu, bunun belirgin bir örneğidir.

Ekspresyonist bir sanat eserini yorumlarken çizgilerin, renklerin kullanımına dikkat edilmelidir. Sivri keskin çizgiler, kırmızı ve tonları öfkeyi ön plana çıkarırken, dairesel oluşumlar, mavi ve tonları daha çok sakinliği vurgular.

Die Brücke (Köprü) 1905-1912 Dresden - Kirchner, E. Nolde, Mueller, Rottluf, E. Heckel
Der Blaue Reiter (Mavi süvari) Münih - F. Marc, Mache, Kandinsky, Jawlensky, P. Klee

Önemli dışa vurumcu ressamlar arasında Edvard Munch, Vincent Van Gogh, Ernst Ludwig Kirchner, James Ensor ve Oscar Kokoschka sayılabilir. Edward Munch, Ensor ve Kokoschka, kaynaklarda ekspresyonist öncüler olarak geçmektedir.

Dışa vurumcu mimarî

1910 ve 1930 yılları arasında özellikle Almanya'da etkisini gösteren ekspresyonist mimarî, bu anlamda da Bauhaus okuluyla paralellikler taşır.

Bunun yanında kendine özgü dinamiklerini de belirler. 90 derecelik açıyı ortadan kaldırmak temel teknik olarak düşünülürken, işlevselliği formla bütünleştirme amacı, alışılmamış formların ve yeni malzemelerin kullanılmasıyla ifadeci mimarlık anlayışının kendine özgü dinamiklerini oluşturur. Bireysel ve dolayısıyla duygusal tasarım anlayışı, ekspresyonist mimarlığın felsefesidir.

Bruno Taut'un 1914'te Köln'deki "Werkbund Sergisi" için hazırladığı "Cam Pavyon" ve Erich Mendelsohn'un 1921'de bitirilmiş olan Potsdam'da bulunan "Einstein Kulesi" ve Hans Poelzig'in tiyatro direktörü Max Reinhardt için hazırladığı Berlin'deki "Große Schauspielhaus" tiyatrosu iç dekorasyonu ekspresyonist mimarlığın önemli örnekleri olarak bildirilir. Bauhaus okulunun kurucusu Gropius, ekspresyonist mimarlığın erken döneminin temsilcisi konumundadır.

1933 yılında nazi yönetiminin Almanya'da başa geçmesinden beş yıl sonra ekspresyonist sanat yok olmuştur. II. Dünya Savaşı'ndan sonra ise brütal bir anlayışla etkinliğini yeniden göstermiştir. Çoğu ekspresyonist sanatçının kaybedilen savaşta yer almasıyla oluşan stres yüklü duygulanımları da dışa vurumculuğu doğuran bir faktör olmuştur.

1960'larda yapılan Sydney Opera Binası ise, postmodern ifadeciliğin en önemli yapıtları arasında gösterilir. Dışa vurumculuk, kübist, minimalist ya da fütürist anlayışlarla da özdeşleşerek temel bir sanatsal ifade olarak canlılığını sürdürür.

Dışa vurumcu heykelcilik

Aralarında Ernst Barlach'ın da bulunduğu bazı heykeltıraşlar dışa vurumculuğu benimsemişlerdir. Erich Heckel gibi bazı ressamların da dışa vurumcu heykel çalışmaları bulunmaktadır.

Dışa vurumcu tiyatro

İlk dışa vurumcu tiyatro eserinin 1909'da Oskar Kokoschka'nin yazdığı "Cinayet, Kadınlar için Umut (Mörder, Hoffnung der Frauen)" adlı küçük bir oyun olduğu kabul edilir. Sonra 20. yüzyıl başlarında Alman tiyatrosunda odaklanan ekpresyonist tiyatro akımı ortaya çıkmıştır. Bunlardan en çok tanınmışları Georg Kaiser, Ernst Toller, Reinhard Sorge, Walter Hasenclever, Hans Henny Jahnn ve Arnolt Bronnen'dir. Bunlara drama denemelerinin başlangıcını Alman oyun yazarı ve aktörü Frank Wedekind ve İsveçli oyun yazarı August Strindberg olarak görmüşlerdir.

Dışa vurumcu edebiyat

Franz Kafka tarafından Almanca yazılmış romanlar çok kere dışa vurumcu olarak isimlendirilmektedir.

Genel olarak konuşulan lisanı Almanca olan ülkelerde dışa vurumcu şiir de büyük gelişme göstermiştir. Bunlar arasında en çok etkili olanlar Georg Trakl, Georg Heym, Ernst Stadler, Gottfried Benn ve August Stramm'dır.

Dışa vurumcu müzik

Dışa vurumcu müzik bir müzik türü olarak 20. yüzyılın en önemli müzik akımlarından biri olmakla beraber bu akımı tam olarak tanımlamanın çok zor olduğu ifade edilmektedir.

"İkinci Viyana Ekolü" adı altında müzik bestecileri Arnold Schönberg ile öğrencileri Anton Webern ve Alban Berg, ekpresyonist adını verdikleri müziksel parçalar bestelemişlerdir.

Bunları aynı zamanda eserler veren bestecilerden (mesela Maurice Ravel ve İgor Stravinsky) ayıran özellik eserlerinde geleneksel tonalite prensiplerinden ayrılıp açıkça "atonalite" prensibini içeriklemeleridir. Ayrıca çok "ahenksiz (dissonant)" müzikleri ile şuuraltı, "içsel gereklilik" ve "acı çekme" duygularını ifade etmeye çalışmalarıdır.

Schönberg'in "Orkestra için beş parça, op. 10 (1911-13)" eseri, "Erwartung (Bekleyiş) (1909)" monodraması ve Die Glückliche Hand (Mesut el) dramatik eseri; Alban Berg'in Wozzeck operası ekpresiyonist yapıtlara iyi örneklerdir.

Dışa vurumcu film

Film sanatı alanında da çoğu zaman Alman Dışa Vurumculuğu adı ile anılan bir ekpresiyonist film sanatı akımı bulunmaktadır. Bu filmlerin ana özellikleri gerçek-dışı ve çoğunlukla absürt dekorlar, çarpıtılmış perspektifler, ışığın ve gölgelerin abartılı kullanımıdır.

Bunlar arasında başta gelen sanatkâr-yönetimciler ve eserleri: Robert Weine'nin Dr. Caligari'nin Muayenehanesi (Das Cabinet des Dr. Caligari) filmi; Paul Wegener ve Carl Boese'nin "Golem: Dünya'ya nasıl geldi (Der Golem, wie er in die Welt kam)" filmi; F. W. Murnau'nun Nosferatu, Bir Dehşet Senfonisi filmi sayılabilir.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Alman Dışavurumculuğu
 Soyut dışavurumculuk

Dış bağlantılar

 Ekspresyonizm Nedir / Ekspresyonizm Akımının Özellikleri

Dışavurumculuk


LinuxTag (en alemán: "Día de Linux") es una exposición de software libre con énfasis en Linux (pero también en el sistema operativo BSD), realizada cada verano, en Alemania. Es un evento relativamente importante, alegando ser la mayor exposición de este tipo en Europa, atrayendo visitantes de varios países.
El eslogan de LinuxTag es "Where .COM meets .ORG" (en español: donde .COM se encuentra con .ORG), ya que incluye representaciones tanto de compañías comerciales como de organizaciones sin ánimo de lucro.

El LinuxTag ha sido también un patrocinador de otros varios proyectos, sobre todo de Knoppix, un Live CD de Linux. Knoppix es frecuentemente utilizado para comparar un software funcionando en Linux con un computador configurado con otro sistema operacional (normalmente el Microsoft Windows o Mac OS X).

El evento es patrocinado por empresas normalmente relacionadas con las tecnologías de la información y, al menos en algunas de sus interacciones, por el Gobierno alemán.

El LinuxTag de 2007 fue víctima de un boicot porque fue oficialmente ayudado bajo el patrocinio del Ministro del Interior Alemán Wolfgang Schäuble, un miembro del partido conservador CDU.

Referencias

Enlaces externos
Website oficial LinuxTag (En alemán o inglés)

Linux
Software libre

LinuxTag


William Brewster may refer to:

William Brewster (Mayflower passenger) (1560–1644), English official and Mayflower passenger in 1620
William Brewster (ornithologist) (1851–1919), American ornithologist
William Brewster (priest) (died 1465), Canon of Windsor
William E. Brewster (1858–1945), American banker, merchant, and politician from Maine
William N. Brewster (1864–1917), American Protestant Christian missionary to China
William R. Brewster (1828–1869), American Civil War general
Willie Brewster (died 1965), whose murder was the first time in the history of Alabama that a white man was convicted of killing a black man
Bill Brewster (American politician) (1941–2022), American politician
Bill Brewster (Canadian politician) (1924–2014), Canadian politician
Bill Brewster (DJ), disc jockey and author of Last Night a DJ Saved My Life

William Brewster


ශ්‍රී ලංකාවේ මිනුවන්ගොඩ පිහිටා ඇති ජනාධිපති විද්‍යාලය පළාත් අධ්‍යාපන දෙපාර්තමේන්තුව මගින් පරිපාලනය වන පාසලකි.

ජනාධිපති විදුහල ආරම්භ කරන ලද්දේ 1979 පෙබරවාරි 09 වන දා ය.

නිවාස
 පරවි
 මයුර
 තිසර
 ලිහිණි

බාහිර සබැදි

ශ්‍රී ලංකාවේ පාසල්
ශ්‍රී ලංකාවේ රජයේ පාසල්
ජනප්‍රිය පාසල් - ශ්‍රී ලංකා

ජනාධිපති විද්‍යාලය, මිනුවන්ගොඩ


جنوم ستورج  كان مشروع لاستبدال نظام الملفات التقليدي بتحزين مستند جديد. ستورج كان جزء من مشروع تصميم تطوير بيئة سطح مكتب التي كانت تحت التطوير. التنفيذ الحالي يشمل وصول لغة طبيعية وشفافية الشبكة.

لم يعد جنوم ستورج تحت التطوير، شجرة سي.في.إس الخاصة به لم تعدل منذ سنوات.

انظر أيضا
 وين إف إس، مشروع تابع لمايكروسوفت بنفس الأهداف.

وصلات خارجية
 صفحة جنوم ستورج الرئيسية.

برمجيات تخزين
جنوم
محركات بحث سطح مكتب

جنوم ستورج


حاتم بن عارف العوني دكتور ومحدث وفقيه من علماء الحديث في العصر الحاضر. له الكثير من الكتب في علم الحديث وغيره. شارك في الكثير من المؤتمرات والندوات والدورات العلمية والدعوية داخل المملكة العربية السعودية وخارجها، وله العديد من المشاركات في وسائل الإعلام من الصحف والإذاعة والتلفزيون السعودي وغيره من الفضائيات المختلفة، ببرامج مستمرّة ولقاءات وندوات عابرة.

نسبه
حاتم بن عارف بن ناصر بن هزاع بن ناصر بن فواز بن عون بن محسن بن عبد الله بن حسين بن عبد الله بن حسن بن محمد أبو نمي الثاني بن بركات الثاني بن محمد بن بركات الأول بن حسن بن عجلان بن رميثة بن محمد أبو نمي الأول بن حسن بن علي بن قتادة بن إدريس بن مطاعن بن عبد الكريم بن عيسى بن حسين بن سليمان بن علي بن عبد الله بن محمد الثائر بن موسى الثاني بن عبد الله الرضا بن موسى الجون بن عبد الله المحض بن الحسن المثنى بن الحسن السبط بن علي بن أبي طالب، وعلي زوج فاطمة بنت محمد .

فهو الحفيد 38 لرسول الله محمد  في سلسلة نسبه.

مولده ونشأته
ولد في مدينة الطائف في التاسع عشر من شهر رجب سنة 1385 هـ. ونشأ وتعلم بها، وقد حُببت له القراءة من الصغر، ثم التفت إلى علم السنّة أول الأمر في المرحلة المتوسطة، وله آنذاك نحو الثلاثة عشر عاما أو أقل، وكان ذلك بجهد فردي، حيث لم يجد من يعينه ويوجهه، ثم انتبه لكتب الشيخ محمد ناصر الدين الألباني فازداد إقبالا على علوم السنّة ومحبةً لها وقراءةً فيها، ولا يكاد يشارك عنايته بالسنّة إلا كتب الأدب والشعر، والتاريخ أحيانا، وفي التاسعة عشرة من عمره أو بعدها بعام أقام الشيخ عبد الله بن عبد الرحمن بن غديان عضو هيئة كبار العلماء بالسعودية درسا في شهور الصيف بمدينة الطائف، بعد الفجر، وبعد العصر، انتظم بها السنتين الأوليين انتظاما بالغا ثم كان في السنتين الثالثة والرابعة حضور لبعض الدروس. وفي هذه المرحلة نفسها أكثرَ من سماع أشرطة الشيخ الألباني، وقد سمع منها عددا ضخما تقدّر بالمئات. ومن أوائل دروس المصلطح التي استفاد منها أشرطة الشيخ مقبل الوادعي في شرح الباعث الحثيث، وهي أربعة وعشرون شريطا، سمعها سنة 1406 هـ أو قبلها بسنة.

تعليمه
دخل المدارس الحكومية من الابتدائية إلى آخر الثانوية بمدينة الطائف. وفي عام 1404 هـ التحق بجامعة أم القرى في مكة المكرمة واختار قسم الكتاب والسنة بكلية الدعوة وأصول الدين، وتخرّج من الجامعة في عام 1408 هـ، ثم التحق بالماجستير في نفس القسم وتخرج في عام 1415 هـ، ثم التحق بالدكتوراه وتخرج في عام 1421 هـ، وهو الآن يعمل أستاذًا بقسم الكتاب والسنة بجامعة أم القرى.

شيوخه
وله إجازات عالية من جماعة المُسْندين في علم الحديث، هم قرابة الأربعين شيخا وشيخة، من أهل الحجاز، ومن خارج الحجاز، في المغرب واليمن وغيرها.

مناصبه
 عضو مجلس الشورى منذ 3 / 3 / 1426 هـ حتى 28 / 2 / 1434 هـ خلال فترتين.
 عضو هيئة التدريس في كلية الدعوة وأصول الدين بجامعة أم القرى.
 المشرف العام على اللجنة العالمية لنصرة خاتم الأنبياء صلى الله عليه وسلم.
 عضو في بعض المراكز العلمية داخل المملكة.
 عضو في مؤسسة آل البيت للفكر الإسلامي.

مؤلفاته

التحقيقات

 «أحاديث الشيوخ الثقات» لأبي بكر الأنصاري
 «خبرُ شِعْرِ ووِفادة النابغة الجعدي على النبي صلى الله عليه وسلم» المنسوب لأبي اليُمن الكندي
 «وفيات جماعة من المحدّثين» لأبي مسعود الحاجّي
 «مشيخة أبي عبد الله الرازي المعروف بابن الحطاب»

 «مشيخة أبي طاهر ابن أبي الصقر»
 «معجم مشايخ محمد بن عبد الواحد الدقاق»
 «مجلس إملاء لمحمد بن عبد الواحد الدقاق»
 «تسمية مشايخ النسائي» للنسائي
 «ذِكْرُ المدلسين» للنسائي

المؤلفات والبحوث العلمية

 «المنهج المقترح لفهم المصطلح»
 «المرسل الخفي وعلاقته بالتدليس»
 «نصائح منهجية لطالب علم السنة النبوية»
 «ذيل لسان الميزان (في تراجم الرواة المتكلم فيهم)»
 «العنوان الصحيح للكتاب»
 «خلاصة التأصيل لعلم الجرح والتعديل»
 «إجماع المحدثين على عدم اشتراط التصريح بالسماع في الحديث المعنعن بين المتعاصرين»
 «الانتفاع بمناقشة كتاب الاتصال والانقطاع للدكتور إبراهيم اللاحم»
 «شرح موقظة الذهبي»
 «شرح نزهة النظر»
 «التخريج ودراسة الأسانيد»
 «مناهج أصحاب الصحاح والسنن»
 «السنة وحي من رب العالمين في أمور الدنيا والدين»
 «حول توثيق العجلي»
 «دفاع عن الإمام أبي حاتم ابن حبان البستي في دعوى نفيه وجود حديث عزيز»
 «بيان الزمن الذي يمتنع فيه الحكم على الأحاديث عن ابن الصلاح»
 «نقد أسانيد الأخبار التاريخية»
 «بيان أن وصف حديث الراوي بالصلاح قد لا يدل على شيء من عدالته أو ضبطه»
 «الرواة عن سعيد بن أبي عروبة ممن ورد فيهم ما يميّز حديثهم عنه أهو قبل اختلاطه أم بعده»
 «بيان الحدّ الذي ينتهي عنده أهل الاصطلاح والنقد في علوم الحديث»
 «أُسُس نقد الحديث بين أئمة النقد وأهل العصر الحديث»
 «بيان مشروعية ادّعاء الباحث سَبْقَه العلمي»

 «ضوابط فهم كلام أهل العلم»
 «مقال عن قول البخاري "فيه نظر"»
 «القول المحرِّر لترجمة أبي صالح باذام المفسِّر»
 «مشروعية التلقّب بالشريف»
 «الفتاوى»
 «تكوين ملكة التفسير»
 «الولاء والبراء بين الغلو والجفاء»
 «التعامل مع المبتدع بين ردّ بدعته ومراعاة حقوق إسلامه»
 «اختلاف المفتين والموقف المطلوب تجاهه من عموم المسلمين»
 «اليقيني والظني من الأخبار»
 «دعاء الختم في الراويح اختلاف وأدلة وترجيح»
 «المحكمات صِمام أمن الأمة وأساس الثبات»
 «اعتدال آل البيت ومقاومتهم لكل صور الغلو فيهم»
 أوراق صحفية (مجموع المقالات المنشورة في الصحف)
 فيسبوكيّات (مجموع الخواطر والمنشورات في صفحته الشخصية في موقع التواصل الاجتماعي فيس بوك)
 «الإمتاع الشعري عند المحدثين»
 «لماذا؟!» (الجواب عن بعض الأسئلة الوجودية والتشكيكية)
 «تكفير أهل الشهادتين .. موانعه ومناطاته، دراسة تأصيلية»
 «النظر المقاصدي وضوابطه، وأثره في إثبات الرواية الحديثية وتأويلها»
 «الأسس العقلية لعلم نقد السنة النبوية»
 «شرح الحديث النبوي .. دراسة في تاريخ العلم، وتأصيله، وتقويم مصنفاته، والتدريب عليه»
 «عقلانية منهج المحدثين في التحقق من عدالة الرواة»
 «معرفة علوم الحديث» (المحرر المختصر من علوم الأثر)

المراجع

 موقع فضيلة الشيخ الشريف حاتم بن عارف العوني

أشخاص على قيد الحياة
أعضاء هيئة تدريس جامعة أم القرى
أكاديميون سعوديون
حنابلة
خريجو جامعة أم القرى
ذوي عون
شخصيات تلفزيونية عربية
علماء دين سنة سعوديون
مسلمون باحثون عن الإسلام في القرن 21
مواليد 1385 هـ
مواليد 1965
مواليد 1966
مواليد في الطائف

حاتم بن عارف العوني


Evaluarea proprietăților imobiliare, evaluarea proprietății sau evaluarea terenurilor este procesul de elaborare a unei opinii asupra valorii pentru proprietatea imobiliară (de obicei valoarea de piață). Tranzacțiile imobiliare necesită adesea evaluări, deoarece acestea apar rar și fiecare proprietate este unică (mai ales starea lor, un factor-cheie al evaluării), spre deosebire de acțiunile corporative, care sunt tranzacționate zilnic și sunt identice (astfel, o licitație centralizată de tip walrasian ca o bursă de valori este nerealistă ). Locația joacă, de asemenea, un rol-cheie în evaluare. Cu toate acestea, deoarece proprietatea nu poate schimba locația de obicei remodelările sau îmbunătățirile aduse casei îi pot schimba valoarea. Rapoartele de evaluare sunt baza pentru împrumuturile ipotecare, problemele cu privire la moșteniri și divorțuri, impozitare și așa mai departe. Uneori se utilizează un raport de evaluare pentru stabilirea unui preț de vânzare pentru o proprietate.

Pe lângă diferitele domenii de licență, care pot varia de la Economie la Construcții, majoritatea țărilor, dar nu toate, solicită evaluatorilor să dețină licența pentru practică.

Tipuri ale valorii
Există mai multe tipuri și definiții ale valorii. Cele stabilite de Asociația Națională a Evaluatorilor Autorizați din România (2017) sunt:
Valoarea de piață – Prețul la care un activ poate fi tranzacționat într-un cadru competițional de licitație de tip walrasian. Valoarea de piață este de obicei interschimbabilă cu valoarea de piață deschisă sau cu valoarea justă. Standardele internaționale de evaluare (IVS) definesc:
Valoarea de piață - este suma estimată pentru care un activ sau o datorie ar putea fi schimbat(ă) la data evaluării, între un cumpărător hotărât și un vânzător hotărât, într-o tranzacție nepărtinitoare, după un marketing adecvat și în care părțile au acționat fiecare în cunoștință de cauză, prudent și fără constrângere.
Chiria de piață este suma estimată pentru care un drept asupra proprietății imobiliare ar putea fi închiriat, la data evaluării, între un locator hotărât și un locatar hotărât, cu clauze de închiriere adecvate, într-o tranzacție nepărtinitoare, după un marketing adecvat și în care părțile au acționat fiecare în cunoștință de cauză, prudent și fără constrângere.
Valoarea echitabilă este prețul estimat pentru transferul unui activ sau a unei datorii între părți identificate, aflate în cunoștință de cauză și hotărâte, preț care reflectă interesele acelor părți.
Valoarea de investiție/subiectivă este valoarea unui activ pentru proprietarul acestuia sau pentru un proprietar potențial, pentru o anumită investiție sau pentru anumite scopuri de exploatare.
Valoarea sinergiei reprezintă rezultatul creat în urma combinării a două sau mai multe active sau drepturi, atunci când valoarea rezultată în urma combinării este mai mare decât suma valorilor individuale.
Valoarea de lichidare reprezintă suma care s-ar realiza prin vânzarea unui activ sau grup de active, în mod individual (element cu element).

Preț vs valoare
Pot exista diferențe între valoarea reală a proprietății (valoarea de piață) și cât costă să o cumpărați (preț). Un preț plătit poate să nu reprezinte valoarea de piață a proprietății. Uneori s-ar putea să existe considerații speciale, cum ar fi o relație specială între cumpărător și vânzător în cazul în care o parte ar avea un control sau o influență semnificativă asupra celeilalte părți. În astfel de cazuri, prețul plătit pentru o anumită parte nu este "valoarea" pieței sale (cu ideea că totuși toate părțile și prețurile se adaugă la valoarea de piață a tuturor părților), ci mai degrabă la prețul său de "piață".

În alte situații, un cumpărător poate plăti cu bună știință un preț premium, peste valoarea de piață general acceptată. Dacă evaluarea subiectivă a proprietății (valoarea sa de investiție pentru el) a fost mai mare decât valoarea de piață. Un exemplu specific este că proprietarul unei părți învecinate, care, combinând propria proprietate cu proprietatea subiectului, ar putea obține economii prin dimensionare. Situații similare se întâmplă uneori în finanțele corporative. De exemplu, acest lucru se poate întâmpla atunci când o fuziune sau achiziție are loc la un preț mai mare decât valoarea reprezentată de prețul acțiunilor suport. Explicația obișnuită pentru aceste tipuri de fuziuni și achiziții este aceea că "suma este mai mare decât părțile sale", deoarece deținerea deplină a unei societăți asigură controlul deplin asupra acesteia. Acesta este unul dintre motivele pentru care un cumpărător ar plăti un preț mai mare pentru o proprietate. Această situație se poate întâmpla și în achizițiile imobiliare.

Dar cel mai frecvent motiv pentru care valoarea diferă de preț este că fie cumpărătorul, fie vânzătorul sunt neinformați cu privire la valoarea de piață a unei proprietăți, dar totuși ajung la un acord cu un contract care este fie prea scump, fie prea ieftin. Acest lucru este o parte negativă pentru una dintre cele două părți. Este obligația unui evaluator de proprietăți imobiliare să estimeze valoarea reală de piață a unei proprietăți și nu valoarea de piață.

Tipuri de abordări în evaluare
Există trei abordări tradiționale în evaluare pentru determinarea valorii. Acestea sunt denumite de obicei "cele trei abordări în evaluare" care sunt, în general, independente una de cealălaltă:
Abordarea prin piață (oferă o indicație asupra valorii de piață prin compararea activului subiect cu active identice sau similare, ale căror prețuri se cunosc).
Abordarea prin venit (oferă o indicație asupra valorii prin convertirea fluxurilor de venit viitoare (profit brut sau net, chirie brută sau netă, redevență, rentă netă, flux de numerar net, venit net din exploatare etc.) în valoarea activului (valoarea de piață sau valoarea de investiție)).
Abordarea prin cost este acea abordare a evaluării fundamentată pe principiul substituției conform căruia un cumpărător va plăti pentru un activ cel mult costul necesar obținerii unui activ cu aceeași utilitate, fie prin cumpărare, fie prin construire.
Totuși, tendința recentă a afacerii tinde să fie spre folosirea unei metodologii științifice de evaluare care se bazează pe datele cantitative, risc și abordările geografice. Pagourtzi și colab. au oferit o analiză a metodelor utilizate în industrie prin compararea abordărilor convenționale cu cele avansate.
După cum s-a menționat anterior, un evaluator poate alege, în general, din trei abordări pentru a determina valoarea. Una sau două dintre aceste abordări vor fi de obicei cele mai aplicabile, iar cealaltă abordare sau abordări sunt de obicei mai puțin utile. Evaluatorul trebuie să se gândească la "domeniul de activitate", tipul de valoare, proprietatea însăși și calitatea și cantitatea de date disponibile pentru fiecare abordare. Nu se poate spune că o abordare sau o alta este întotdeauna mai bună decât una dintre celelalte abordări.

Evaluatorul trebuie să se gândească la modul în care majoritatea cumpărătorilor cumpără de obicei un anumit tip de proprietate. Ce metodă de evaluare utilizează majoritatea cumpărătorilor pentru tipul de proprietate evaluată? Acest lucru ghidează, în general, gândirea evaluatorului cu privire la cea mai bună metodă de evaluare, împreună cu datele disponibile. De exemplu, evaluarea proprietăților achiziționate în mod obișnuit de către investitori (de exemplu, zgârie-nori, clădiri de birouri) pot da o importanță mai mare abordării veniturilor. Cumpărătorii interesați să cumpere proprietăți rezidențiale de o singură familie ar compara prețul, în acest caz metoda de comparație a vânzărilor (abordarea analizei de piață) ar fi mai aplicabilă. A treia abordare finală a valorii este abordarea costurilor pentru valoare. Abordarea bazată pe cost la valoare este cea mai utilă în determinarea valorii asigurabile și a costului pentru construirea unei noi structuri sau clădiri.

De exemplu, clădirile cu apartamente cu 2 camere de o anumită calitate tind să se vândă la un anumit preț pe apartament. În multe dintre cazuri, abordarea comparației vânzărilor poate fi mai aplicabilă. A treia abordare finală a valorii este abordarea costurilor pentru valoare. Abordarea bazată pe cost la valoare este cea mai utilă în determinarea valorii asigurabile și a costului pentru construirea unei structuri sau clădiri noi. De exeplu casele unifamiliale sunt cel mai des evaluate prin metoda comparației vânzărilor. Cu toate acestea, dacă o locuință unifamilială se află într-un cartier unde toate sau majoritatea locuințelor sunt unități de închiriere, atunci o variantă a abordării privind veniturile poate fi mai utilă. Astfel, alegerea metodei de evaluare se poate schimba în funcție de circumstanțe, chiar dacă proprietatea evaluată nu se schimbă prea mult.

Abordarea comparației vânzărilor
Abordarea comparației vânzărilor se bazează în primul rând pe principiul înlocuirii. Această abordare presupune că un individ prudent (sau rațional) nu va plăti mai mult pentru o proprietate decât ar costa să cumpere o proprietate comparabilă. Această abordare recunoaște că un cumpărător tipic va compara prețurile solicitate și va căuta să achiziționeze proprietatea care satisface nevoile sale sau ale ei pentru cel mai mic cost. În abordarea comparativă a vânzărilor, evaluatorul încearcă să interpreteze și să măsoare acțiunile părților implicate în piață, inclusiv cumpărătorii, vânzătorii și investitorii.

Metode de colectare a datelor și procesul de evaluare
Datele sunt colectate cu privire la vânzările recente de proprietăți similare subiectului evaluat, numite "comparabile". Doar proprietățile vândute sau oferite spre vânzare pot fi utilizate în evaluarea și determinarea valorii unei proprietăți, deoarece reprezintă sumele efectiv plătite sau convenite pentru proprietăți. Sursele de date comparabile includ publicațiile imobiliare, înregistrările publice, cumpărătorii, vânzătorii, brokerii imobiliari și/sau agenții, evaluatorii și așa mai departe. Detalii importante privind fiecare vânzare comparabilă sunt descrise în raportul de evaluare. Deoarece vânzările comparabile nu sunt identice cu proprietatea subiectului, se pot face ajustări pentru data vânzării, locația, stilul, dotările, suprafața pe metrul pătrat, dimensiunea locației etc. Ideea principală este de a simula prețul care ar fi fost plătit dacă fiecare vânzare comparabilă ar fi identică cu proprietatea subiectului. Dacă comparabila este superioară subiectului într-un factor sau aspect, atunci este necesară o ajustare negativă pentru acest factor. De asemenea, dacă comparabila este inferioară subiectului într-un aspect, este necesară o ajustare pozitivă pentru acest aspect. De asemenea, dacă comparabila este inferioară subiectului într-un aspect, este necesară o ajustare ascendentă pentru acest aspect. Ajustarea este oarecum subiectivă și se bazează pe pregătirea și experiența evaluatorului. Din analiza grupului de prețuri de vânzare ajustate ale vânzărilor comparabile, evaluatorul selectează un indicator de valoare reprezentativ pentru proprietatea subiectului. Este posibil ca evaluatorii să aleagă un alt indicator al valorii, care în cele din urmă va oferi o valoare a proprietății diferită.

Etape în abordarea comparației vânzărilor
Cercetați piața pentru a obține informații referitoare la vânzări și vânzările în așteptare care sunt similare cu proprietatea subiectului
Investigați datele de piață pentru a stabili dacă acestea sunt corecte și exacte
Determinați unitățile relevante de comparație (de exemplu, prețul de vânzare pe metru pătrat) și dezvoltați o analiză comparativă pentru fiecare
Comparați subiectul și vânzările comparabile în funcție de elementele de comparație și ajustați corespunzător
Reconciliați indicațiile multiple care rezultă din ajustarea (negativă sau pozitivă) a vânzărilor comparabile într-o singură indicație a valorii

Abordarea prin venit

Metoda de capitalizare a veniturilor (denumită adesea "abordarea prin venit") este utilizată pentru evaluarea proprietăților comerciale și investiționale. Deoarece intenționează să reflecte sau să modeleze în mod direct așteptările și comportamentele participanților de piață tipici, această abordare este considerată, în general, cea mai aplicată tehnică de evaluare a proprietăților producătoare de venit, în cazul în care există suficiente date de piață.

Într-o proprietate comercială producătoare de venit, această abordare valorifică un flux de venit într-o indicație a valorii. Acest lucru se poate realiza utilizând multiplicatori de venituri sau rate de capitalizare aplicate unui venit net de exploatare (VNE). De obicei, un VNE a fost stabilizat pentru a nu pune prea multă greutate într-un eveniment foarte recent. Un exemplu în acest sens este o clădire nelocuită care, din punct de vedere tehnic, nu are VNE. Un VNE stabilizat ar presupune că această clădirea este închiriată la o rată normală și la nivelurile obișnuite de ocupare. Venitul net din exploatare (VNE) este venitul brut brut (Venitul brut potențial), mai puțin locurile de muncă vacante și pierderile din colectare (=Venitul brut efectiv), minus cheltuielile de funcționare (dar fără serviciul datoriei, impozitul pe venit și/sau taxele de amortizare aplicate de contabili).

În mod alternativ, mulți ani de venituri nete din exploatare pot fi evaluate printr-un model de analiză a fluxului de numerar actualizat (DCF). Modelul DCF este utilizat pe scară mare pentru a evalua proprietăți mai mari și mai scumpe producătoare de venit, cum ar fi turnuri de birouri mari sau centre comerciale de mari dimensiuni.

Atunci când casele sunt achiziționate pentru uz personal, cumpărătorul poate valida prețul solicitat prin utilizarea abordării veniturilor în direcția opusă. O rată de rentabilitate estimată poate fi estimată prin compararea costurilor nete așteptate cu prețul solicitat. Aceast profit poate fi comparat cu alte oportunități de investiții ale proprietarului.

Abordarea prin cost
Abordarea prin cost este abordarea fundamentată pe principiul substituției conform căruia un cumpărător va plăti pentru un activ cel mult costul necesar obținerii unui activ cu aceeași utilitate, fie prin cumpărare, fie prin construire. Reproducerea se referă la reproducerea unei replici exacte; costul de înlocuire se referă la costul construirii unei case sau la alte îmbunătățiri care au aceeași utilitate, dar care utilizează designul modern, manopera și materialele. În practică, evaluatorii folosesc aproape întotdeauna costul de înlocuire și apoi deduc un factor pentru orice funcționalitate neutilă asociată vârstei proprietății subiectului. O excepție de la regula generală de utilizare a costului de înlocuire este pentru unele evaluări ale valorii de asigurare. În aceste cazuri, reproducerea activului exact după un eveniment distructiv, cum ar fi un foc, este obiectivul.

În majoritatea cazurilor, atunci când este implicată abordarea bazată pe costuri, metodologia generală este un hibrid al abordărilor de comparație a costurilor și a vânzărilor (reprezentând atât costurile furnizorilor, cât și prețurile pe care clienții le caută). De exemplu, costul de înlocuire pentru construirea unei clădiri poate fi determinat prin adăugarea costurilor forței de muncă, a materialelor și a altor costuri. Pe de altă parte, valorile terenurilor și deprecierea trebuie să fie derivate dintr-o analiză a datelor de vânzare comparabile.

Abordarea bazată pe cost este considerată cea mai fiabilă atunci când este utilizată pe structuri mai noi, dar metoda tinde să devină mai puțin fiabilă pentru proprietățile mai vechi. Abordarea bazată pe costuri este adesea singura abordare fiabilă atunci când se ocupă de proprietăți cu o utilizare specială (de exemplu, clădiri publice, porturi de agrement).

Metode de evaluare din Marea Britanie
În Regatul Unit, metodologia de evaluare a fost în mod tradițional clasificată în cinci metode:

1. Metoda comparativă. Folosit pentru majoritatea tipurilor de bunuri unde există dovezi bune privind vânzările anterioare. Acest lucru este similar cu abordarea comparației vânzărilor prezentată mai sus.

2. Metoda investițiilor. Utilizată pentru cele mai multe proprietăți comerciale (și rezidențiale) care produc fluxuri viitoare de numerar prin închirierea de proprietăți. În cazul în care se cunoaște valoarea actuală estimată a chiriei (ERV) și venitul care trece, precum și randamentul echivalent determinat de piață, atunci valoarea proprietății poate fi determinată printr-un model simplu. Rețineți că această metodă este într-adevăr o metodă de comparație, deoarece variabilele principale sunt determinate pe piață. Cu toate acestea, în practica standard din S.U.A., capitalizarea strâns legată de NOI este confundată cu metoda DCF în cadrul clasificării generale a abordării capitalizării veniturilor (a se vedea mai sus).

3. Metoda reziduală. Utilizată pentru proprietăți coapte pentru dezvoltare sau reamenajare sau numai pentru terenuri goale.

4. Metoda profitului. Folosită pentru tranzacționarea proprietăților în care rata profitului este mică, cum ar fi hoteluri, restaurante și case de bătrâni. O medie de trei ani a veniturilor din exploatare (derivate din contul de profit și pierdere sau din declarația de venit) este capitalizată utilizând un randament adecvat. Rețineți că, deoarece variabilele utilizate sunt inerente proprietății și nu sunt derivate din piață, prin urmare, dacă nu se fac ajustări adecvate, valoarea rezultată va fi valoarea de utilizare sau valoarea investiției, și nu valoarea de piață.

5. Metoda costurilor. Utilizată pentru terenuri și clădiri cu caracter special pentru care cifrele de profit nu pot fi obținute sau terenuri și clădiri pentru care nu există o piață datorită caracteristicilor lor de serviciu public sau de patrimoniu. Atât metoda reziduală, cât și metoda costului vor fi grupate în Statele Unite în cadrul abordării bazate pe costuri (a se vedea mai sus).

În conformitate cu standardele actuale de evaluare RICS, sunt recunoscute următoarele baze de valoare:

Valoarea de piață (a se vedea PS 3.2);
Chirie de piață (a se vedea PS 3.3);
Valoarea (valoarea investiției) (a se vedea PS 3.4); și
Valoare justă (a se vedea PS 3.5)

Evaluarea maselor și modelele de evaluare automată
Metodele de evaluare automate (AVM) devin mai întâlnite. Acestea se bazează pe modele statistice, cum ar fi analiza de regresie multiplă, algoritmi de învățare a mașinilor sau sisteme informatice geografice (GIS). În timp ce AVM-urile pot fi destul de precise, în special atunci când sunt utilizate într-o zonă foarte omogenă, există, de asemenea, dovezi că AVM-urile nu sunt exacte în alte cazuri, cum ar fi atunci când sunt utilizate în zonele rurale sau atunci când proprietatea evaluată nu se conformează bine .

Considerații suplimentare

Scopul evaluării
În timp ce Standardele uniforme ale practicii profesionale de evaluare (USPAP) au solicitat întotdeauna evaluatorilor să identifice domeniul de activitate necesar pentru a produce rezultate credibile, a devenit clar în ultimii ani că evaluatorii nu au înțeles pe deplin modul de alegere al scopului evaluării. Pentru dezvoltarea sferei de lucru și pentru o apreciere credibilă, conceptul de evaluare limitată versus completă și utilizarea regulii de plecare a provocat confuzie clienților, evaluatorilor și verificatorilor de evaluare. Pentru a face față acestei situații, USPAP a fost actualizat în 2006 cu ceea ce a devenit cunoscut sub numele de Proiectul Domeniul de activitate. După aceasta, USPAP a eliminat atât regula de plecare, cât și conceptul de evaluare limitată și a fost creată o nouă regulă de domeniu de activitate. Evaluatorul trebuie să determine Termenii de referință ai evaluării (SEV 101):
identificarea și competența evaluatorului;
identificarea clientului și a oricăror alți utilizatori desemnați, inclusiv orice restricție față de cei care se pot baza pe evaluare
scopul evaluării, care determină tipul valorii;
identificarea activului sau a datoriei supuse evaluării; "dacă evaluarea se face pentru un activ care este utilizat în combinație cu alte active, ar putea fi necesar să se clarifice dacă acele active se includ în evaluare, dacă se exclud și se presupune că sunt disponibile sau dacă se exclud și se presupune că nu sunt disponibile."
tipul valorii, adecvat cu scopul evaluării;
data evaluării, care "poate fi diferită de data emiterii raportului de evaluare sau de data la care investigațiile urmează să se facă sau să se finalizeze";
documentarea necesară pentru efectuarea evaluării, inclusiv "orice limitări sau restricții referitoare la inspecția, investigarea și analiza necesară pentru scopul evaluării";
natura și sursa informațiilor pe care se va baza evaluarea;
ipotezele și ipotezele speciale; trebuie specificate toate ipotezele și orice ipoteze speciale care urmează să fie luate în considerare pe durata realizării evaluării și raportării evaluării.

Determinarea scopului evaluării este primul pas în orice proces de evaluare. Fără o sferă strict definită a scopului evaluării, concluziile unei evaluări pot să nu fie viabile. Prin definirea domeniului de activitate, un evaluator își poate aplica raționamentul profesional în mod corespunzător pentru a obține o valoare pentru o anumită proprietate pentru utilizatorul vizat și pentru utilizarea intenționată a evaluării. Întreaga idee de "scopul evaluării" este de a oferi așteptări și orientări clare cu privire la ceea ce acoperă sau nu acoperă raportul de evaluare; și cât de mult s-a muncit la el.

Inspecția proprietății
Dacă se efectuează o inspecție la locația evaluată înainte de evaluare și raportul este furnizat evaluatorului, poate exista o evaluare mai utilă. Acest lucru se datorează faptului că evaluatorul, care nu este inspector al caselor, va fi informat dacă există defecte de construcție sau reparații majore necesare. Această informație poate determina evaluatorul să ajungă la o opinie diferită, probabil mai mică, a valorii. Aceste informații pot fi deosebit de utile dacă una sau ambele părți care solicită evaluarea pot ajunge în posesia proprietății. Acest lucru se întâmplă uneori în cazul unei proprietăți în cadrul unei soluții de divorț sau a unei judecăți.

Referințe

Evaluarea proprietăților imobiliare
Credit ipotecar

Evaluarea proprietăților imobiliare


Bras Canot est un quartier de la commune française de Saint-Benoît, à La Réunion. Nommé selon un cours d'eau voisin, il est situé sur la rive droite de la rivière des Marsouins au sud-ouest du centre-ville et à l'ouest de Bras-Fusil.

Quartier de Saint-Benoît (La Réunion)

Bras Canot


An Sobralia sotoana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Louis Dressler ngan Bogarín. An Sobralia sotoana in nahilalakip ha genus nga Sobralia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sobralia

Sobralia sotoana


An Carex toreadora in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Julian Alfred Steyermark. An Carex toreadora in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex toreadora


Cet article donne la liste par ordre alphabétique des députés et sénateurs boliviens de la  législature de l'Assemblée législative plurinationale, proclamés élus les 18 octobre 2020.

Cette législature, ouverte le , sera clôturée en .

Chambre des députés

A

B

C

D

E

F

G

H

J

L

M

N

O

P

Q

R

S

T

U

V

Y

Z

Chambre des sénateurs

A

B

C

E

F

G

H

J

L

M

N

P

Q

R

S

T

V

Notes

Voir aussi

Articles connexes

Liens externes

Politique en Bolivie
Bolivie

Liste des membres de la IIIe législature de l'Assemblée législative plurinationale


One Raffles Quay () es un complejo de edificios de oficinas situado en Raffles Place, el distrito financiero de Singapur.

Diseñado por Kohn Pedersen Fox, One Raffles Quay (ORQ) consiste en North Tower, de 50 plantas, y South Tower, de 29 plantas, totalizando  de espacio de oficinas de primer grado A. El edificio fue construido para corporaciones bancarias y financieras y completado en agosto de 2006.

ORQ alberga bancos internacionales como RBS, Barclays Capital, Credit Suisse, Deutsche Bank AG, Societe Generale Private Banking y UBS, así como las renombradas firmas de servicios profesionales Thomson Reuters y Ernst & Young. También hospeda varios entretenimientos de nivel mundial y está directamente conectada con Raffles Place MRT mediante un enlace con tiendas.

ORQ fue premiada con el Prix d' Excellence de 2008 en la categoría 'Oficinas' por la International Real Estate Federation (FIABCI) por personificar la excelencia en todos los aspectos de desarrollo incluyendo construcción, correduría, administración de instalaciones, estrategia de marketing, impacto en la comunidad local y beneficio al medio ambiente.
La construcción de ORQ fue considerada una importante hazaña de ingeniería y técnica, dadas las restricciones del lugar y la presencia de una línea de MRT por debajo de la North Tower. Fue premiada con el Building and Construction Authority's Design and Engineering Safety Excellence Award en mayo de 2008.

En 2009, ORQ también fue premiada con el Green Mark Gold Award por la Building and Construction Authority debido a sus características sostenibles.

Véase también
Anexo:Rascacielos de Singapur
Anexo:Rascacielos más altos

Referencias

Enlaces externos

Duseño acústico de Shen Milsom & Wilke

Rascacielos de Singapur
Arquitectura de Singapur del siglo XXI

One Raffles Quay


Go Nishida (født 14. september 1986) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Ehime FC.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Go Nishida


{{Glazbenik
| Ime                  = Mario Zovko
| Img_capt             = Mario Zovko
| Img                  =
| Img_size             =
| Landscape            =
| Background           = solo_izvođač
| Rodno_ime            =
| Pseudonim            =
| Rođenje              = 24. ožujka 1983.
| Mjesto rođenja       = Mostar
| Smrt                 =
| Prebivalište         = Mostar
| Instrument           = klavir, gitara, bas gitara, bubanj, bisernica, brač, čelo, mandolina
| Žanr                 = opera, klasika, rock
| Zanimanje            = magistar informatike, glazbenik, pjevač, imitator, kantautor, spisatelj
| Djelatno_razdoblje   = 1990. – danas
| Producentska_kuća    =
| Angažman             = Mustang
| URL                  = mariozovko.com
| nagrade              = 3 puta Osoba dana u Bosni i Hercegovini (2012., 2015., 2019.)
| Značajni instrumenti =
}}

Mario Zovko (Mostar, 24. ožujka 1983.) je hrvatski glazbenik, pjevač, kantautor i spisatelj iz Bosne i Hercegovine.

Glazbena karijera

Mario Zovko, po struci magistar informatike, bas – bariton koji je svojim jedinstvenim glasom osvajao najveće scene u Europi. Osim brojnih solističkih nastupa u europskim metropolama, najveći uspjeh doživio je nakon objavljivanja autorske svečane pjesme Ode to Manchester United. Mario Zovko, veliki je simpatizer te nogometne institucije, te nakon objavljivanja pjesme ljubav je postala obostrana. Primljen je u klub kao počasni član. Spomenuta pjesma postala je jednom od službenih pjesama nogometnog kluba Manchester United te je svečano predstavljena na stadionu Old Trafford (03. studenog 2015.), kao himna večeri u nogometnoj Ligi prvaka. U svibnju 2019. bio je počasni gost na Old Traffordu gdje je svečano dočekan kod Uprave nogometnog kluba Manchester United.

Godine 2020. sklopio je suradnju s bosanskohercegovačkom rock grupom Mustang, s kojom je dogovorio snimanje albuma.

Zahvaljujući inozemnim uspjesima, bio je nominiran za Osobu godine Bosne i Hercegovine, u kategoriji Uspjeh godine, te je tri puta bio proglašavan Osobom dana, također na državnoj razini.

Književna karijera

Osim glazbom, Zovko se bavi i pisanjem, te je autor proznog djela "Bog i ja: 1 na 1".

Diskografija

 2014. Ave Maria Sacred Arias

Nagrade i priznanja
 2012. Osoba dana u Bosni i Hercegovini
 2015. Osoba dana u Bosni i Hercegovini
 2019. Osoba dana u Bosni i Hercegovini
Nominacija za Osobu godine 2015. u Bosni i Hercegovini (kategorija Uspjeh Godine)
 Počasni član Manchester United F.C.

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Izvori

Hrvatski pjevači
Bosanskohercegovački glazbenici
Životopisi, Mostar

Mario Zovko


4. etape af Tour de France 2018 gik fra La Baule-Escoublac til Sarzeau 10. juli 2018.

Fernando Gaviria vandt sin anden etapesejr, mens Greg Van Avermaet forsvarede den gule førertrøje.

Etaperesultater

Samlet efter etapen

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Referencer

Eksterne henvisninger

04

4. etape af Tour de France 2018


"Lover" je pjesma američke kantautorice Taylor Swift s njezinog sedmog istoimenog studijskog albuma (2019.). Pjesma je objavljena je 16. kolovoza 2019. kao treći singl s albuma, a videospot za pjesmu je objavljen 22. kolovoza 2019.

Promocija
Swift je na nagradama Teen Choice Awards 11. kolovoza 2019. objavila kako će pjesma biti objavljena sljedećeg petka, 16. kolovoza. 15. kolovoza 2019. "Lover" je primio priznanje od kritičara koji su pohvalili njegovu nostalgičnu kvalitetu i Swiftinu sposobnost pisanja pjesama.

Taylor je na svojim društvenim medijima objavila da će glazbeni video za pjesmu premijerno predstaviti tijekom live Q&A sesije na YouTubeu dan prije izlaska albuma, 22. kolovoza 2019. Video sadrži svijetle boje i postavu za lutke, a prikazuje se kako se par bori i sastavlja.

O pjesmi
Pjesmu su producirali Swift i Jack Antonoff, a napisala ju je Swift. Pjesma traje tri minute i četrdeset i jednu sekundu. Swift je napisala pjesmu noć prije susreta s Antonoffom u Electric Lady Studios u New Yorku. Svirala je verziju pjesme koju je za njih sastavila na klaviru; Swift i Antonoff producirali su konačnu verziju pjesme tijekom šest sati trajanja, koristeći reverb, klavir i mellotron.

Glazbeni video
Swift i Drew Kirsch režirali su glazbeni video za "Lover". 15. kolovoza 2019. godine Swift je na svojim društvenim medijima objavila da će glazbeni video biti premijerno prikazan tijekom live Q&A sesije na YouTubeu dan prije izlaska albuma, 22. kolovoza 2019. Koncept video spota bio je nadahnut tekstom "Vas dvoje plešete u snježnom globusu u krug, u krug", koji se pojavljuje na Swiftinoj pjesmi "You Are In Love" sa Swiftinog 1989 albuma. Video je snimljen na setu u Hollywoodu.

Ljestvice

Izvori

Skladbe Taylor Swift,

Lover (pjesma Taylor Swift)


The Special Goodness is an American alternative rock band from Los Angeles, California, formed in 1996 by Weezer drummer Patrick Wilson. The band's line-up has included Atom Willard (drums), Weezer bassists Mikey Welsh and Scott Shriner, Pat Finn, Jeb Lewis, Lee Loretta, and Murphy Karges. The band's name comes from a description of how Wilson apparently feels when he creates music.

In May 2012, Wilson released the project's fourth studio album, Natural.

Releases
The band has released four albums, Special Goodness (aka "The Bunny Record," recorded in 1996 for, and shelved by Geffen Records, re-packaged and re-released during tours in 1999 and 2000 and given a full Japan-only release in 1998), At Some Point, Birds and Flowers Became Interesting (2001, self-released and also known as "Pinecone"), Land Air Sea (2003) and Natural (2012). After being signed to Epitaph Records in mid-2003 the band re-released a remixed and re-ordered version of Land Air Sea. Their song "Life Goes By" was featured on Punk-O-Rama Vol. 9 and an unreleased track "Not The Way" was featured on Punk-O-Rama Vol. 10. They released music videos for both "N.F.A" and "Life Goes By" from Land Air Sea, the latter being directed by weezer.com webmaster Karl Koch.

On the road
The Special Goodness began touring together in 1999. The Special Goodness was the first side-project/spin-off from Weezer (such as Space Twins, The Rentals and Homie) to ever actually open for Weezer, which they did on the band's 2002 Enlightenment Tour as Wilson minded both the duties as frontman for The Special Goodness and as drummer for Weezer. The Relationship, Brian Bell's band, would later open for Weezer on the 2008 Troublemaker Tour.

Other notable tours include a west coast tour with fellow Weezer side-project The Space Twins in 1999 and opening for the Foo Fighters in 2003, a feat that Wilson would repeat in 2005 whilst playing with Weezer.

One of their most notable shows was on November 2, 1999 at Club Laga in Pittsburgh. The club's promoter billed the gig as "The Special Goodness playing all the Weezer Hits." The band played through their set of Special Goodness songs, but felt as if they had to live up to the bill, so an encore of "Tired of Sex" and "Undone - The Sweater Song" was played.

Writing and release of fourth album
TSG's fourth album got off to a quick start in early 2005 while Weezer's fifth album, Make Believe, was waiting to be mixed and released. Wilson, along with Scott Shriner on bass and Willard on drums, recorded a full album at The Steakhouse Studio in the San Fernando Valley with Joe Barresi engineering the sessions. Overdubbing, mixing and mastering for the album had been completed and Wilson had a tentative track list for the album, which consisted of many songs that he had written for possible inclusion in Weezer's fifth album. Yet in a January 26, 2006, post on thespecialgoodness.com, Wilson stated "In my opinion, the songs weren't very good. The lyrics, melodies, chords and playing were strong but these do not add up to compelling songs." He also claimed that "a year of playing to large audiences (with Weezer) I've begun to understand what I truly value about playing and writing. More to come." Weezer.com webmaster Karl Koch has attributed the album's non-release to "concerns of commercial viability".

Wilson cleared speculation by updating The Special Goodness website on July 12, 2006, stating that "3 songs and more on the way" and on August 13, 2006 stating "Ideally, I'd like to release something in the spring but I will sell no wine before its time." On February 15, 2007, Wilson posted on the site "Lots of new songs have been written and I think an album will be released this year."

In mid-November 2007, the following was posted on the TSG website: "Baby coming! Potentially earlier  anticipated, therefore recording session rescheduled for February/March."

Throughout 2008, the TSG community was very quiet.  On June 26, 2008, Wilson had to undergo knee surgery. Then, in late 2008, he toured with Weezer in support of their self-titled 2008 release. Even though songs for another release were constructed, a close album release did not happen.

A fan messaged Atom Willard via Modlife, and he stated that there were no plans for any new music. He also said that Wilson had moved away, making it difficult to meet up.

On January 5, 2011, an update was posted on The Special Goodness website revealing that a new album had been recorded with Wilson as the sole performer and was in the mixing stages: "Very pleased to announce a new TSG album, it's currently being mixed, has 10 songs, a guitar, a bass, drums and vocals."
In April 2012, an update was posted on The Special Goodness website where fans could listen to samples of songs from the album, Natural, with a release date set in May. It was made available for streaming in its entirety on Spinner.com on Monday, May 14, 2012.

Discography
 Special Goodness (1998)
 At Some Point, Birds and Flowers Became Interesting (2001)
 Land Air Sea (2003)
 Natural (2012)

References

External links
 Special Goodness website
 MTV's artist page for The Special Goodness
 [ The Special Goodness] at Allmusic
 Interview with Pat, about TSG, at Independent Music Online

Alternative rock groups from California
Musical groups from Los Angeles
Musical groups established in 1996

The Special Goodness


Horst Köhler (* 14. November 1938 in Röbel, Deutsches Reich) ist ein ehemaliger deutscher Dressurreiter.

Leben
Köhler war zwölfmal DDR-Meister in der Dressur, vor allem dank seines Schimmels "Neuschnee", der das hohe Alter von 32 Jahren erreichte.

Köhler nahm gemeinsam mit Wolfgang Müller und Gerhard Brockmüller an den Olympischen Spielen 1968 und 1972 teil. Nach Einstellung der Förderung des Pferdesports Mitte der 1970er Jahre durch den DTSB wechselte er zum Landgestüt Neustadt (Dosse). Hier leitete er bis Mitte der 1990er Jahre die Außenstelle in Potsdam/Bergholz-Rehbrücke für Dressurpferde. Nach der Wende gelang es ihm mit dem Hengst "Abendwind", im gehobenen nationalen Sport Fuß zu fassen. So gewann das Paar unter anderem die Meisterschaft des Landesverbandes Berlin-Brandenburg. Köhler lebt in Potsdam und ist verheiratet.

Erfolge
 Olympische Sommerspiele:
 1968 in Mexiko-Stadt: mit "Neuschnee" 4. Platz (Mannschaft), 5. Platz (Einzel)
 1972 in München: mit "Imanuel" 5. Platz (Mannschaft), 17. Platz (Einzel)
 Weltmeisterschaften:
 1970 in Aachen: mit "Neuschnee" Bronze (Mannschaft)
 Europameisterschaften:
 1969 in Wolfsburg: mit "Neuschnee" Silber (Mannschaft)
 DDR-Meisterschaften Herren:
 Gold: 1966 bis 1968, 1977 bis 1981, 1983, 1986 bis 1988
 Silber: 1969, 1970, 1974 bis 1976, 1985

Einzelnachweise

Weblinks

Dressurreiter
Olympiateilnehmer (DDR)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1968
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1972
Reitmeister (Deutsche Reiterliche Vereinigung)
Reiter (DDR)
DDR-Bürger
Deutscher
Geboren 1938
Mann

Horst Köhler (Reiter)


Mian Muhammad Sharif  (; * 1920 im Dorf Jati Umra (heute Amritsar), Britisch-Indien; † 29. Oktober 2004 in Dschidda, Saudi-Arabien) war ein Großindustrieller in Pakistan und Vater zweier führender Politiker: des mehrfachen Premierministers Nawaz Sharif und des früheren Chief Minister des Punjab, Shahbaz Sharif.

Biografie
Sharif wurde in einem kleinen Dorf in der Provinz Punjab nahe Amritsar (heute im indischen Teil des Punjab) geboren. Im Jahr 1936 übersiedelte die Familie aus geschäftlichen Gründen nach Lahore, die damalige Hauptstadt der Provinz Punjab.

Mit seinen 6 Brüdern gründete Mian Sharif 1939 eine Gießerei, die nach und nach zu einem großen Firmenimperium ausgebaut wurde. Seine Betriebe wurden zur Keimzelle des Stahlkonzerns Ittefaq und Sharif zum größten Industrie-Tycoon des Landes. Während der Regierungszeit von Zulfikar Ali Bhutto (1973–1977) wurde ein Großteil des Familienbesitzes verstaatlicht, was dazu führte, dass die Familie Sharif, insbesondere Mians Söhne Nawaz und Shahbaz politisch aktiv wurden, mit dem Ziel, den enteigneten Familienbesitz wieder zurückzuerhalten. Nach der Absetzung Bhuttos durch einen Putsch und der Installation eines Militärregimes unter General Mohammed Zia-ul-Haq im Jahr 1977 erhielt die Familie Sharif den früheren Besitz wieder zurück.

Mian Sharifs Freund Muhammad Rafiq Tarar war von 1998 bis 2001 pakistanischer Staatspräsident. Am 10. Dezember 2000 wurden er und die gesamte Sharif-Familie im Rahmen eines politischen Deals gezwungen, sich nach Saudi-Arabien ins Exil zu begeben. Dort starb Mian Sharif am 29. Oktober 2004 in Dschidda. Am 1. November 2004 fand sein Begräbnis in Raiwind (Punjab) statt. Sein Nachfolger als Familienoberhaupt und Chef des Firmenimperiums wurde sein Sohn Nawaz.

Einzelnachweise

Unternehmer (Montanindustrie)
Wirtschaft (Pakistan)
Geboren 1920
Gestorben 2004
Mann

Muhammad Sharif


O Alpine A522 é o modelo de carro de corrida projetado e desenvolvido pela Alpine para a disputa do Campeonato Mundial de Fórmula 1 de 2022, pilotado por Fernando Alonso e Esteban Ocon.

Carros de Fórmula 1 da Alpine

Alpine A522


Matsuri (jap. kanji 祭り, hiragana まつり), japanski popularni festivali. Pet glavnih su go-sekku: Jinjitsu, Jōmi, Tango, Tanabata i Chōyō. Matsuriji su u svezi s prakticiranjem vjere, premda skoro svi japanski festivali su odnosni također i ka godišnjim događajima (festivali nenchuu-gyōji), osim sajmova (ichi) koji se održavaju na točno određene nadnevke. Noviji matsuriji su "nacionalni festivali", zovu se matsuri kao i iskonski vjerski festivali. Bliži su nenchu-gyoujijima i bez su vjerskih obilježja. Trend je u današnjici da se svaki festival naziva matsurijem. U seoskim krajevima su matsuriji bili način samopotvrđivanja unutarnje povezanosti zajednice. Zasnivaju se na djelima u svezi s poljodjelstvom i štovanjem šintoističkih kamija. Ovisno o povijesnom razdoblju ili zemljopisnom području, mogu uključivati i elemente drugih vjera. Budizam se samo nadodao postojećim festivalima. Skupine mladeži ili udruge župljana (ujiko) zadužene su za organiziranje. Ostale vjere koje se ponegdje pojavljuju u matsurijima su taoizam ili konfucijanizam, npr. ommyōdōa. Sadržaj festivala su pjesme, plesovi, proslave, povorke i procesije u odjeći prikladne razdoblju.

Vidi
Japanski kalendar

Izvori

Vanjske poveznice
節句   - Asocijacija šintoističkih svetišta (神社本庁)

Japanska kultura
Festivali

Matsuri


Joseph Trentmann  (* 1. Januar 1901 in Osnabrück; † 11. April 1964 in Bremen-Blumenthal) war ein deutscher Pädagoge und Politiker (CDU) in Bremen. Er war Mitglied der Bremischen Bürgerschaft.

Biografie

Trentmann arbeitete als Mittelschullehrer in Bremen. Bis zu seinem Tod war er Schulleiter an der Mittelschule an der Wigmodistraße in Bremen-Blumenthal.

Er war mit Maria Trentmann (1902–1975) verheiratet.

Politik

Trentmann war Mitglied in der CDU und von 1955 bis 1964 Vorsitzender des CDU-Ortsvereins Bremen-Blumenthal.

Er war von 1947 bis 1951 und von 1955 bis 1964 (†) für die CDU rund 13 Jahre lang Mitglied in der Bremischen Bürgerschaft und wirkte in verschiedenen Deputationen und Ausschüssen der Bürgerschaft.

Quellen
 Norbert Korfmacher: Mitgliederverzeichnis der Bremischen Bürgerschaft 1946 bis 1996 (= Kommunalpolitik. Bd. 1). Lit, Münster 1997, ISBN 3-8258-3212-0.

Pädagoge (20. Jahrhundert)
Mitglied der Bremischen Bürgerschaft (ab 1945)
CDU-Mitglied
Deutscher
Mann
Geboren 1901
Gestorben 1964

Joseph Trentmann


فريديريك باير (6 جوان 1825 م في فوبرتال - 6 ماي 1880 م في فورتسبورغ) مؤسس ما أصبح يعرف بباير المؤسسة الكيميائية والصيدلانية الألمانية، أسسها رفقت خوان فريديريك ويسكوت (Johann Friedrich Weskott) عام 1863 م باٍلبرفيلد.

مراجع

أشخاص من فوبرتال
أشخاص من مقاطعة الراين
أصحاب أعمال ألمان في القرن 19
علماء من فوبرتال
كيميائيون ألمان
مواليد 1825
مؤسسو شركات أدوية
مؤسسو شركات ألمان
وفيات 1880
وفيات في فورتسبورغ
شخصيات أعمال من فوبرتال
أعلام صناعة كيميائية ألمانية

فريديريك باير


Erwin Rohde (; 9 October 1845 – 11 January 1898) was one of the great German classical scholars of the 19th century.

Rohde was born in Hamburg and was the son of a doctor. Outside of antiquarian circles, Rohde is known today chiefly for his friendship and correspondence with fellow philologist Friedrich Nietzsche. The two were students together in Bonn and Leipzig, where they were studying philology taught by Friedrich Wilhelm Ritschl. In 1872, Rohde became a professor at the University of Kiel. He later was professor in Jena (1876), Tübingen (1878) and finally Heidelberg, where he died in 1898 after suffering from a gradual decline in health.

His Psyche (1890-1894) remains a standard reference work for Greek cult practices and beliefs related to the soul.

His work, Der Griechische Roman und seine Vorläufer (1876), was considered by Mikhail Bakhtin to be "the best book on the history of the ancient novel", and it is still regarded as one of the greatest "monuments of 19th century classics scholarship in Germany".

Bibliography
Psyche: The Cult of Souls and the Belief in Immortality among the Greeks, trans. from the 8th edn. by W. B. Hillis (London: Routledge & Kegan Paul, 1925; archive.org, reprinted by Routledge, 2000), limited preview online; full text at Project Gutenberg online.

References

1845 births
1898 deaths
German classical scholars
Writers from Hamburg
University of Bonn alumni
Leipzig University alumni
Academic staff of Heidelberg University
Academic staff of the University of Jena
Academic staff of the University of Kiel
Academic staff of the University of Tübingen
Scholars of Greek mythology and religion

Erwin Rohde


2. Deutsche Volleyball-Bundesliga Nord 2011/12 steht für:
* 2. Deutsche Volleyball-Bundesliga Nord 2011/12 (Frauen)
 2. Deutsche Volleyball-Bundesliga Nord 2011/12 (Männer)


Duman (Özgün adı: Smoke), 1995 ABD bağımsız filmidir. Hisami Kuroiwa, Harvey Weinstein ve Bob Weinstein tarafından yapılmış ve Wayne Wang ve Paul Auster tarafından yönetilmiştir.

Konusu
Auggie Wren Harvey Keitel, Brooklyn'de, 7. Cadde ile 3. Sokak'ın kesiştiği köşede küçük bir tütün mağazası işletmektedir. Kot pantolon ve tişört giyen, huysuz tavırlarıyla filozof yönünü gizleyen Auggie için bu dükkân bir sığınak gibidir. Aşktan ağzı yanan ve kendini tezgâhının ardına gizleyen Auggie, 13 yıldır her sabah dükkânın karşısındaki köşede bir fotoğraf çeker. Elindeki yaklaşık 4000 fotoğraf, mekanın aynı kaldığının ama insanların sürekli değiştiğinin bir göstergesidir. Burası kocaman dünyada küçük bir köşedir; Auggie'nin köşesi. Derken diğer karakterler öyküdeki yerlerini alır. Yıllar önce, hamile karısı trajik bir şekilde öldürülünce içine kapanan yazar Paul Benjamin (William Hurt), dükkânın devamlı müşterileri arasındadır. Bir gün Auggie'nin fotoğraflarına bakarken, karısının ölümünden birkaç saat önce çekilmiş bir karede kendini görür ve o anda aklında bir öykü oluşur. Aklında bu öyküyü formüle etmeye çalışırken, bir otobüsün altında kalma tehlikesi atlatır ama Raşid (Harold Perrineau) adında bir genç tarafından son anda kurtarılır. Teşekkür etmek için Raşid'e yemek alır, onun bir kaçak olduğunu öğrenir ve sonunda aynı evde kalmaya başlarlar. Bu arada Auggie, eski aşkı Ruby'nin (Stockard Channing) sürpriz ziyaretiyle şaşkınlığa uğrar.

Amerika Birleşik Devletleri filmleri
Wayne Wang'ın yönettiği filmler
Adam Holender'ın görüntülediği filmler
Paul Auster'ın senaryosunu yazdığı filmler
1990'larda İngilizce filmler
1995 çıkışlı dramatik filmler

Duman (film)


Adolf Anton Wilhelm Wohlbrück () a fost un actor austriac. Este cel mai cunoscut (în Regatul Unit) ca Anton Walbrook.

Biografie
Walbrook s-a născut în Viena, Austria, ca Adolf Wohlbrück. El a fost fiul Giselei Rosa (Cohn) și al lui Adolf Ferdinand Bernhard Hermann Wohlbrück. Arborele său genealogic cuprinde zece generații de actori, deși tatăl său a rupt tradiția și a fost un clovn de circ. Walbrook a studiat cu regizorul Max Reinhardt și a început o carieră în teatrul și cinematograful austriac.

În 1936, el a mers la Hollywood pentru a rejuca în limba engleză dialogurile filmului  RKO Pictures The Soldier and the Lady bazat pe romanul lui Jules Verne, Mihail Strogoff. Adolf și-a schimbat numele în Anton. Walbrook nu s-a mai întors în Austria deoarece era homosexual și, pe baza legilor de la Nürnberg, era considerat pe jumătate evreu (mama lui era evreică), el s-a stabilit în Anglia și a continuat să lucreze ca actor de film. A jucat mai ales în filme britanice în perioada celui de-al doilea război mondial.

El a jucat rolul lui Otto Sylvus în prima producție din Londra a piesei Design for Living la Teatrul Haymarket în 25 ianuarie 1939 (piesa lui Noël Coward a fost mutată mai târziu la Teatrul Savoy). Spectacolul a fost jucat de 233 de ori, Walbrook a jucat alături de Diana Wynyard ca Gilda și Rex Harrison ca Leo. În 1952, a apărut la Coliseum în rolul lui Cosmo Constantine în muzicalul Call Me Madam, în această piesă au mai jucat actorii Billie Worth, Jeff Warren și Shani Wallis (în înregistrarea EMI).

Producătorul și regizorul Herbert Wilcox l-a distribuit în rolul prințului Albert în Victoria the Great (1937), iar Walbrook a apărut și în continuarea acestui film, Sixty Glorious Years, anul următor. A jucat rolul lui Charles Boyer în refacerea de la Hollywood a filmului Gaslight în regia lui Thorold Dickinson. În filmul Dangerous Moonlight (Suicide Squadron, 1941), o melodramă romantică, el a jucat rolul lui Stefan Radecki, un pianist și aviator polonez în timpul celui de-al doilea război mondial.

A jucat în câteva filme produse de echipa Michael Powell (1905–1990) și Emeric Pressburger (1902–1988): ca ofițerul german de treabă Theo Kretschmar-Schuldorff în The Life and Death of Colonel Blimp (Viața și moartea colonelului Blimp, 1943) sau ca impresarul tiranic Lermontov în Pantofiorii roșii (1948), bazat pe povestea "Pantofiorii cei roșii" de Hans Christian Andersen. În filmul thriller-fantastic The Queen of Spades, regizat de Dickinson și bazat pe o povestire gotică scrută a lui Aleksandr Pușkin, a jucat alături de Edith Evans. În filmul Caruselul regizat de Max Ophüls în 1950 a jucat maestrul de ceremonii de la circ; în Lola Montès regizat de Ophüls în 1955 a jucat rolul regelui Ludovic al II-lea al Bavariei.

Co-vedeta din Pantofiorii roșii, Moira Shearer și-a reamintit că Walbrook era singur, purta ochelari întunecați și mânca singur. S-a retras din cariera cinematografică la sfârșitul anilor 1950, iar în ultimii săi ani a apărut în producții europene de teatru și de televiziune.

Walbrook a murit de un atac de cord la Garatshausen, Bavaria, Germania în 1967. Cenușa lui a fost dusă în cimitirul Bisericii Sf. Ioan din Hampstead, Londra, așa cum a cerut în testamentul său.

Filmografie

Televiziune (Germania de Vest)

Referințe

Note

Bibliografie
 Moor, Andrew, Dangerous Limelight: Anton Walbrook and the Seduction of the English (2001)

Legături externe

 . Biography & filmography
 Anton Walbrook fan site
 Photographs of Anton Walbrook

Vezi și
 Listă de actori austrieci

Nașteri în 1896
Decese în 1967
Actori austrieci
Decese prin atac de cord

Anton Walbrook


Monne Lentz (* 11. August 1987 in Hofgeismar; ehedem formal: Monika Lentz) ist eine deutsche Politikerin von Bündnis 90/Die Grünen und war von Mai 2012 bis Anfang 2014 Mitglied des Hessischen Landtags.

Leben und Beruf
Lentz studierte an der Universität Kassel Politikwissenschaft und Soziologie und schloss im Sommer 2012 mit dem Bachelor ab. Daneben ist sie als Künstlerin tätig.
Im März 2012 beendete sie ihre zweijährige berufsbegleitende Ausbildung zur Friedensfachkraft der Organisation "gewaltfreihandeln e.V." mit den Schwerpunkten Gewaltfreie Kommunikation und Konfliktbearbeitung.

Seit Ende ihres Mandats im hessischen Landtag (siehe Politik) arbeitet Lentz als selbstständige Coach.

Politik
Seit 2008 ist Lentz Mitglied bei Bündnis 90/Die Grünen und bei der Grünen Jugend. Von 2008 bis 2010 war sie Beisitzerin und frauenpolitische Sprecherin im Landesvorstand der Grünen Jugend Hessen und von 2008 bis 2009 Mitglied der Frauenkommission im Bundesverband der Grünen Jugend. Im Zeitraum von 2008 bis 2010 war sie zunächst Schriftführerin, dann Sprecherin der Grünen Jugend Waldeck-Frankenberg.

Am 2. Mai 2012 rückte sie für den ausgeschiedenen Abgeordneten Andreas Jürgens in den Landtag nach. Im Landtag war Lentz zuständig für die Themen Jugend, Drogen, Frauen und Gleichstellung. Von Juni 2013 bis Februar 2015 war Lentz ein der beiden Vorsitzenden der Kasseler Grünen.

Einzelnachweise

Weblinks

Frau
Geboren 1987
Deutscher
Politiker (21. Jahrhundert)
Bündnis-90/Die-Grünen-Mitglied
Politiker (Kassel)
Landtagsabgeordneter (Hessen)

Monne Lentz


Sarzbüttel er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Mitteldithmarschen i den centrale del af Kreis Dithmarschen. Kreis Dithmarschen ligger i den sydvestlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Sarzbüttel er en gestkommune beliggende ved Landesstraße 236 mellem Dellbrück og Nordhastedt; De nærmeste kommuner er Dellbrück og Odderade.

Landskab
Rundt om Sarzbüttel ligger der moser, længere mod øst også enkelte skove. Den højeste bakke er 24 moh.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Dithmarschen

Sarzbüttel


Wayne Gardner, punim imenom Wayne Michael Gardner (Wollongong, Novi Južni Wales, Australija, 11. listopada 1959.) je bivši australski vozač motociklističkih i automobilističkih utrka.

Životopis i karijera

Uspjesi u prvenstvima

Motociklizam
 Svjetsko prvenstvo - 500cc
 prvak: 1987.
 drugoplasirani: 1986., 1988.

Automobilizam

Osvojene utrke - motociklizam

Osvojene utrke u natjecanjima sa statusom svjetskog prvenstva

Ostale pobjede

Pregled karijere

Po sezonama - cestovni motociklizam

Po natjecanjima - cestovni motociklizam

Po sezonama - automobilizam

Po natjecanjima - automobilizam

Povezani članci

Vanjske poveznice
  teamgardnerracing.com, wayback
  waynegardner.com, wayback
  svc074.wic006v.server-web.com, The Career of Wayne Gardner, wayback
  motogp.com, Wayne Gardner

Izvori

  sahof.org.au, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  pilotegpmoto.com, GARDNER Wayne, preuzeto 21. srpnja 2021.
  motorsportmagazine.com, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  the-sports.org, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  motorsport-archive.com, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  results.motorsportstats.com, Wayne Gardner, pristupljeno 30. kolovoza 2021.
  racing-reference.info, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  racingsportscars.com, Wayne Gardner, Australia, pristupljeno 30. kolovoza 2021.
  driverdb.com, Wayne Gardner, pristupljeno 21. srpnja 2021.
  waynegardner.com, At A Glance, wayback arhiva
  waynegardner.com, Track Facts, wayback arhiva
  waynegardner.com, Origins, wayback arhiva
  waynegardner.com, My Home, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - The Wild One - Australia 1977-80, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - Taking on the world: International 1981-1983, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - First Grand Prix Win: 500cc Challenger 1984-86, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - World Champion 1987, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - Island Hero: Australian Grand Prix Winner, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - Why Wayne Retired: It's tough at the top 1988-92, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - The Japanese Connection, wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - ''Bike stars tell: 'The Wayne I know''', wayback arhiva
  waynegardner.com, Motorcycle Champion - Major results -- Motorcycles, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - From Two Wheels to Four, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - Wayne Gardner Racing, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - What is V8Supercar?, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - The Bathurst 1000, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - Mount Panorama  Bathurst / Australia, Australia, wayback arhiva
  waynegardner.com, V8 Supercar - ''V8Supercar Stars Tell - 'The Wayne I know''', wayback arhiva
  waynegardner.com, Race Results, wayback arhiva
  svc074.wic006v.server-web.com, Japanese GT - Autobacs Cup All Japan Grand Touring Car Championship, wayback arhiva
  svc074.wic006v.server-web.com, Japanese GT - Toyota Team Tom's, wayback arhiva
  svc074.wic006v.server-web.com, Japanese GT - Racing in Japan, wayback arhiva
  svc074.wic006v.server-web.com, Japanese GT - ''RGT Stars Tell: 'The Wayne I know''', wayback arhiva
  f1network.net, British Motorcycle Champions - 1970s and 1980s, objavljeno 20. ožujka 2007., pristupljeno 21. srpnja 2021.

Australski športski motociklisti
Australski automobilisti

Wayne Gardner


Anders Frandsen (8 de diciembre de 1960 – 1 de enero de 2012) fue un músico, cantante, actor y presentador de televisión danés.

Anders Frandsen no era un actor entrenado, pero apareció en actuaciones de teatro durante 1980. Luego se hizo presentador de televisión en Kanal 2, junto a Camilla Miehe-Renard.

En 1991, ganó el Dansk Melodi Grand Prix con la canción "Lige der hvor hjertet slår", compuesta por Michael Elo.

Luego se hizo anfitrión en TV3 durante los tres siguientes años. Apareció en programas como Knald eller Fald, Stjerneskud y también presentaba un programa de mañana. En 1997, lentamente desapareció de la televisión.

Luego apareció en la final nacional danesa de 2001, presentando una de las canciones.

En la tarde del 1 de enero de 2012, Frandsen fue encontrado muerto en su apartamento. Frandsen había introducido una barbacoa de jardín en su habitación, causándole la muerte al inhalar monóxido de carbono, en la misma habitación se encontró una nota de suicidio. La fecha y hora precisa de su muerte no es conocida. Frandsen tenía 51 años.

Referencias

Participantes en Eurovisión 1991
Representantes de Dinamarca en Eurovisión
Cantantes en danés
Cantantes masculinos de Dinamarca
Suicidas de Dinamarca
Suicidios masculinos
Suicidios en 2012
Nacidos en Copenhague

Anders Frandsen


Raymond « Lavern » Roach est un boxeur américain né le  à Plainview au Texas et mort le  à New York des blessures de son 31 combat professionnel.

Carrière
Débutant de l'année 1947 selon Ring Magazine, Lavern Roach enchaîne les succès au plus haut niveau et est considéré comme un prétendant lorsqu'il meurt tragiquement d'un hématome sous-dural au lendemain de son combat contre Georgie Small qui s'est tenu le jour de son 25 anniversaire. Boxant dans la catégorie des poids moyens, Roach est un prospect texan prometteur jusqu'à affronter le prétendant français au championnat du monde Marcel Cerdan le  au Madison Square Garden de New York. Allé au tapis à sept reprises en huit rounds, sa carrière prend un autre tournant. Après deux défaites surprenantes contre Charley Zivic et Johnny Hansbury, il prend sa retraite sportive et retourne dans sa ville natale avec sa femme et sa fille et prend un emploi dans le secteur de l'assurance. Au début de l'année 1950, il revient à la boxe professionnelle en se sentant selon lui plus fort que jamais.

Notes et références

Liens externes

Boxeur américain
Naissance en février 1925
Naissance dans le comté de Hale (Texas)
Décès en février 1950
Décès à 25 ans
Décès à New York

Lavern Roach


Der Arroyo del Tala ist ein Fluss in Uruguay.

Er entspringt südsüdöstlich von Juan José Castro. Von dort verläuft er auf dem Gebiet des Departamento Flores in nordöstlicher, später nördlicher Richtung und unterquert dabei die Ruta 14. Er mündet als linksseitiger Nebenfluss unweit flussabwärts der Mündung des Arroyo Maciel in den Río Yí.

Einzelnachweise

Fluss im Departamento Flores

Arroyo del Tala (Río Yí, linksseitig, I)


Henning Beer (* Nació en 1959, en Alemania ) es un exmiembro de la Fracción del Ejército Rojo (RAF), perteneciente a la llamada "segunda generación", es el hermano del miembro de la RAF, Wolfgang Beer. Estuvo en el grupo terrorista entre 1982 hasta 1990 y se escondió en la RDA. Henning Beer, estuvo detenido entre 1990 y 1995.

Vida

Henning y Wolfgang Beer crecieron con las relaciones rotas con su madre quien era soltera y alcohólica. Incluso en su más temprana juventud, se radicalizaron y a la edad de 16 años se vinculó al entorno de la Fracción del Ejército Rojo o banda Baader Meinhof.  Alrededor de 1978, ambos hermanos se unieron a la segunda generación de la RAF.

El 19 de noviembre de 1979, un comando de la RAF, integrado por Rolf Clemens Wagner, Christian Klar, Peter-Jürgen Boock y Henning Beer asaltaron el "Banco Popular de Suiza", en Zúrich, logrando apoderarse de 548.000 francos suizos (cerca de € 343 111). En el escape a través del Centro Comercial Shopville, sostuvieron un tiroteo con la policía en la que una transeúnte por una bala en el cuello y murió. Fuera del Centro Comercila, Christian Klar al intentar robar un vehículo disparó a una mujer en el pecho dejándola seriamente herida y luego a dos policías dejándolos, posteriormente escaparon.

El 15 de septiembre de 1980 viajaron Christian Klar, Helmut Pohl, Adelheid Schulz, Henning Beer e Inge Viett a la República Democrática de Alemania donde iniciaron conversaciones con los representantes de la Stasi.  A principios de octubre el grupo regresó a la República Federal. Beer, estuvo en los preparativos para el atentado contra el General norteamericano Frederick James Kroesen, en Heidelberg, que fue ejecutado el 19 de septiembre de 1981.  Poco después se separó de la RAF y se fue el 1 de abril de 1982, hacia la Alemania del Este, donde vivió hasta 1990, bajo un nombre falso. Después de la caída del Muro de Berlín, y el desenmascaramiento del apoyo de la Stasi a los grupos terroristas alemanes, Beer fue arrestado en junio de 1990,  en Neubrandenburg.  En prisión presentó numerosos testimonios y datos logrando obtener indulgencia en su juicio.

En julio de 1991, Henning Beer se presentó ante el Tribunal Regional Superior de Coblenza, que lo condenó a seis años y medio de detención.  El tribunal consideró que Beer había tenido participación en el intento de homicidio en siete oportunidades, la participación en atentados con bomba, el gran robo y pertenencia a una organización terrorista.  Desde que cometió estos delitos siendo considerado por el juez, "casi un niño", fue condenado bajo la justicia de menores y la indulgencia a seis años de internamiento. Después de cinco años, Henning Beer fue puesto en libertad condicional.

Referencias

 Stefan Aust : Baader-Meinhof Complex . Hoffmann & Campe, Hamburgo, 2005, ISBN 3-455-09516-X.
 Wolfgang Kraushaar (ed.): La RAF y el terrorismo de izquierda . Edición de Hamburgo, Hamburgo 2006, ISBN 3-936096-65-1.
 Butz Peters : RAF - El terrorismo en Alemania . Dutton, Nueva York, 1993 ISBN 3-426-80019-5.
 Butz Peters : Double Take. La historia de la RAF . Argón-Verlag, Berlín, 2004, ISBN 3-87024-673-1.

Fracción del Ejército Rojo
Terroristas de Alemania
Nacidos en Hamburgo

Henning Beer


La gare de La Gleize est une gare ferroviaire belge fermée de la ligne 42, de Rivage à Gouvy-frontière, située sur le territoire de la commune de Stoumont, en Région wallonne dans la province de Liège.

Elle est mise en service en 1890 par les Chemins de fer de l'État belge et ferme en 1984.

Situation ferroviaire
La gare de Stoumont se trouvait entre les gares fermées de Stoumont et de Roanne-Coo.

Histoire
La station de La Gleize est mise en service  par les Chemins de fer de l'État belge, lorsqu'ils ouvrent à l'exploitation la section de Stoumont à Trois-Ponts de la ligne de l'Amblève.

Située en fond de vallée à l'ouest du village de La Gleize, la gare se trouve à près de  chef lieu de cette ancienne commune, rattachée depuis à Stoumont.

Le trafic étant jugé insuffisant, la gare ferme à tous trafics le . Le bâtiment de la gare avait été démoli 6 ans auparavant.

Patrimoine ferroviaire
Le  a été démoli en 1977-1978.

Appartenant à un plan-type bâti en dix exemplaires uniquement sur la ligne de l'Amblève, il était en tous points identique à celui de la gare de Liotte.

Il possède, à droite, une aile basse de 7 travées servant de salle d'attente avec un magasin pour les colis ; un corps central de deux étages sous bâtière servant de bureau, de guichet et de logement de fonction pour le chef de gare et une aile de service à toit plat abritant la cuisine, la buanderie et la toilette. La façade est en pierre locale avec de la pierre bleue pour les ornements, entourages et soubassements.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste de gares en Belgique
 Ligne 42 (Infrabel), de Rivage à Gouvy-frontière
 Gare de Stoumont

Liens externes
 Railstation.be : La Gleize
 Cartesius.be : Cartes géographiques et vues aériennes anciennes

Gare disparue dans la province de Liège
Ligne 42 (Infrabel)
Gare mise en service en 1890
Transport à Stoumont

Gare de La Gleize


اللوكهيد إف-104 ستار فايتر هي طائرة حربية اعتراضية أمريكية من إنتاج شركة لوكهيد.

مشاركة
خدمت الستار فايتر في القوات الجوية الأمريكية بين عامي 1958 و1967. كانت الإف-104 ذات محرك واحد وأداء فوق صوتي عالي. تعد الطائرة ضمن سلسلة طائرات القرن الأمريكية. ظلت الستار فايتر في الخدمة مع القوات الجوية للحرس الوطني الأمريكي حتى خرجت عام 1975. كما استمرت ناسا في استخدام سرب صغير من الطائرة في اختبارات الطيران الفوق صوتية وبرامج الفضاء حتى خرجت من ناسا عام 1994. تم إنتاج عددا من النسخ التدريبية اشهرها ال TF-104G.

خدمت الإف-104 خلال حرب فيتنام، كما تم الدفع بالإف-104 A لفترة بسيطة خلال الحروب الباكستانية الهندية. كما شاركت الإف-104 التابعة لسلاح الجو التايواني في الصراع مع القوات الجوية الصينية حول جزيرة كنمن. نجح الطراز إف-104 G في الفوز بمسابقة طائرة مقاتلة-قاذفة جديدة لحلف شمال الأطلسي وشهدت انتشارا واسعا في القوات الجوية للعديد من الدول الأوروبية حتى أواخر الثمانينات.

طراز
طورت لوكهيد أكثر الطرازات تقدما الإف-104 S خصيصا لسلاح الجو الإيطالي والتي صممت لتحمل الصاروخ جو-جو إيه آي إم-7 سبارو. ظلت القوات الجوية الإيطالية تستخدم الإف-104 حتى عام 2004 وتعد بذلك أطول مستخدم للستار فايتر. كما ألغى مشروع طائرة متقدمة معدلة بشكل كبير كان من المفترض ان تسمى CL-1200.

نقد
انتشر عن الستار فايتر انها طائرة غير أمنة، وخصوصا في خدمة القوات الجوية الألمانية حيث سببت الفضائح والرشاوى التي ارتبطت بعقود شراء الطائرات في كل من ألمانيا واليابان جدلا كبيرا. إلا أن دراسة أمريكية لطائرات القرن أثبتت أن الإف-100 سوبر سابر كان لها معدل حوادث أعلى من الإف-104.

مراجع

إف-104 ستارفايتر
طائرات اعتراضية
طائرات ذات أجنحة وسطية
طائرات ذات ذيل على شكل (T)
طائرات مقاتلة أمريكية 1950–1959
طائرات نفاثة بمحرك واحد
طائرات أسرع من الصوت

إف-104 ستارفايتر


Yukarıçağlar, Karaman ilinin Ermenek ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köyün adı, 451 yılı kayıtlarında Sbidê, 1914 yılı kayıtlarında ise İzvit olarak geçmektedir.

Coğrafya
Köy, Karaman il merkezine 175 km, Ermenek ilçe merkezine 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Ermenek belde ve köyleri

Yukarıçağlar, Ermenek