Savitri Devi Mukherji () a fost pseudonimul utilizat de scriitoarea de originea greacă și franceză Maximiani Portas. Aceasta a fost o susținătoare a ecologiei profunde și a nazismului, și a spionat pe parcursul celui de-Al Doilea Război Mondial forțele aliate din India. A redactat lucrări despre mișcările care militau pentru drepturile animalelor și a condus mișcarea nazistă underground în anii '60.

Devi a redactat manifestul The Impeachment of Man în 1959 și a propus o sinteză a hinduismului și a nazismului, caracterizând-ul pe Adolf Hitler ca fiind trimisul providenței, un avatar al zeului Vișnu. Considera că sacrificarea lui Hitler de către puterea răului, evreii, va încheia etapa Kali Yuga. Lucrările sale au influențat ocultismul nazist și neonazismul. Printre ideile sale se regăsește clasificarea "omului deasupra timpului", "omului în timp" și "omului împotriva timpului". Savitri Devi a respins ideile creștinismului și a adoptat o formă de monism panteist; un unic cosmos natural format din energie-materie divină.

Este considerată unul dintre pionierii ocultismului nazist, ecologiei profunde și mișcării New Age. De asemenea, a influențat mișcarea alt-right și perspectivele diplomatului chilian Miguel Serrano. În 1982, Franco Freda a publicat o traducere în limba germană a lucrării sale Gold in the Furnace, iar cel de-al patrulea volum de recenzii Risguardo (1980–) a fost dedicat lui Devi, caracterizată drept "misionarul păgânismului arian".

Savitri a fost asociată în perioada postbelică cu Françoise Dior, Otto Skorzeny, Johann von Leers și Hans-Ulrich Rudel. A fost unul dintre membrii fondatori ai World Union of National Socialists.

Copilăria și studiile
Născută Maximiani Julia Portas în 1905, Savitri Devi era fiica lui Maxim Portas, cetățean francez de origine greacă și italiană, și a Juliei Portas, de origine engleză. Maximine Portas s-a născut prematur, cântărind doar 930 de grame. Doctorii au fost reticenți cu privire la șansele sale de supraviețuire. A susținut drepturile animalelor încă din copilărie. Prima sa afiliere politică a fost cu naționalismul grec.

Portas a studiat filozofia și chimia, obținând două masterate și un doctorat în filosofie în cadrul Universității din Lyon. Odată cu călătoria spre Grecia, a intrat în contact cu descoperirile lui Heinrich Schliemann din Anatolia. Prin urmare, a ajuns la concluzia că grecii aveau origini ariane. Primele două lucrări redactate de Savitri au fost Essai-critique sur Théophile Kaïris (Eseu critic despre Theophilos Kairis) și La simplicité mathématique (Simplitatea matematică), ambele în 1935. Între 1932 și 1935, a fost tutorele filosofului Cornelius Castoriadis (1922-1997).

Ideologia nazistă
La începutul anului 1928, a renunțat la cetățenia franceză și a obținut-o pe cea greacă. În timpul pelerinajului în Palestina în perioada Postului Mare, Portas a decis că este nazistă.

În 1932, a călătorit în India în căutarea unei culturi ariane păgâne. După aderarea la religia hinduistă, a preluat numele de Savitri Devi ("Zeița Razelor de Soare" în sanscrită). A militat împotriva iudeo-creștinismului și a redactat  A Warning to the Hindus prin care își afirma sprijinul pentru independența și naționalismul hindus. Mai mult, s-a împotrivit răspândirii creștinismului și islamului în India. În perioada anilor 1930, a distribuit propagandă pro-nazistă și i-a spionat pe britanici în India.

Spre finalul anilor 1930, a contribuit la inițierea relațiilor dintre Subhas Chandra Bose și reprezentanții Imperiului Japonez.

Al Doilea Război Mondial
Pe parcursul celui de-Al Doilea Război Mondial, legăturile sale cu puterile Axei i-au cauzat probleme în familie pe motiv că mama sa a luptat alături de Rezistența franceză în perioada ocupației naziste.

În 1940, Devi s-a căsătorit cu Asit Krishna Mukherji, un bengalez cu perspective naziste, editor al ziarului pro-german New Mercury. De-a lungul anului 1941, Devi a interpretat ajutorul militar oferit Greciei ca către aliați ca reprezentând o invazie a acesteia. Devi și Mukherji au continuat să-i spioneze pe britanici, iar informațiile obținute erau transmise serviciilor japoneze de spionaj. În baza acestora erau realizate atacuri asupra trupelor și bazelor aliate.

Drepturile animalelor
Devi a fost un pionier al activismului pentru drepturile animalelor, practica vegetarianismul și susținea perspectivele ecologismului. A redactat lucrarea The Impeachment of Man (1959) în India, lucrare în care își descria perspectivele privitoare la drepturile animalelor și natură. Conform acesteia, ființele umane nu sunt superioare animalelor, ci sunt parte a unui ecosistem (toate viețuitoarele ar trebui respectat).

Era adepta unui vegetarianism radical și susținea pedeapsa capitală pentru cei care "nu respectă natura sau animalele". Considera vivisecția, circurile, uciderea animalelor și industria blănurilor ca nefiind compatibile cu societatea civilizată.

Moartea
Spre finalul anilor 1970, Savitri Devi a dezvoltat cataractă, iar vederea sa s-a deteriorat puternic. Un funcționat al ambasadei Franței în India, Myriam Hirn, o vizita deseori. A decis într-un final să părăsească India și să se reîntoarcă în Germania în 1981. S-a mutat în Franța în 1982.

A încetat din viață în 1982 în Sible Hedingham, Essex, Anglia, în casa unui prieten. Cauza morții a fost stabilită ca fiind infarct miocardic și tromboză coronariană. Cenușa sa a fost păstrată într-o clădire din cărămizi lângă cenușa lui George Lincoln Rockwell în Arlington, Virginia.

Cărți

Note

Bibliografie
 Elst, Koenraad, The Saffron Swastika: The Notion of "Hindu Fascism", chapter V. "Savitri Devi and the "Hindu-Aryan Myth"" (New Delhi, India: Voice of India, 2001, 2 Vols., ISBN 81-85990-69-7).
 Gardell, Matthias, Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism, Duke University Press (2003, ISBN 0-8223-3071-7).
 Goodrick-Clarke, Nicholas, Hitler's Priestess: Savitri Devi, the Hindu-Aryan Myth, and Neo-Nazism (New York University Press, 1998, hardcover: ISBN 0-8147-3110-4, paperback: ISBN 0-8147-3111-2).
 Goodrick-Clarke, Nicholas, Black Sun: Aryan Cults, Esoteric Nazism and the Politics of Identity, "Savitri Devi and the Hitler Avatar", chapter 5 (New York University Press, 2002, hardcover: ISBN 0-8147-3124-4; reissue edition, 2003, paperback: ISBN 0-8147-3155-4).
 Kaplan, Jeffrey (editor), Encyclopedia of White Power: A Sourcebook on the Radical Racist Right, Altamira Press (2000, ISBN 0-7425-0340-2).
 Death by Dior: Françoise Dior, by Terry Cooper (Dynasty Press, 2013, ISBN 978-0-9568038-6-3)

Legături externe
 Arhiva Savitri Devi

Nașteri în 1905
Decese în 1982
Critici ai islamului
Colaboraționiști francezi
Nazism și ocultism

Savitri Devi


Anyang , oficialmente Ciudad de Anyang (, Anyang-si) es una ciudad ubicada en la provincia de Gyeonggi al norte de la república de Corea del Sur. Está ubicada al sur de Seúl a unos 25 km. Su área es de 58,52 km² y su población total es de 619 653. Su lema es "Ciudad habitable, orgullosos ciudadanos".

Administración
La ciudad de Anyang se divide en 2 distritos.
 Distrito Dongan 동안구
 Distrito Manan 만안구
Estos se dividen en 31 barrios.

Historia
El nombre Anyang proviene del templo Anyang que fue establecido por Wang-Geon, el primer emperador de la Dinastía Goryeo. En el cuarto año de Hyogong, rey de la Silla (900), Wang-Geon, un descendiente de Ye Gung, estaba cruzando las montañas tres estrellas para reprimir una rebelión en las áreas Gumju y Gwaju, hoy Siheung y Gwacheon. Mientras que las tropas se dirigían se toparon con un sacerdote budista llamado Neungjung y mientras lo escuchaban Wang-Geon tuvo la idea de construir un templo en ese lugar. Anyang en sí es un término budista que significa, una tierra celestial donde la alegría y la libertad inimaginable se desbordan.

Como con la mayoría de pueblos y ciudades de Corea del Sur, Anyang ha experimentado un tremendo crecimiento urbano durante las últimas décadas. Como la mayoría de las partes de la península coreana de Anyang fue severamente golpeada durante la Guerra de Corea. Diez años después de su fin, la población del área era todavía en gran parte rural y agrícola. Hoy la ciudad ha crecido hasta convertirse en la 25 más grande. También es casa para muchos trabajadores en Seúl debido a su proximidad.
 En 1977, una inundación devasta la región de Seúl dejando 335, incluidos 148 en Anyang y las zonas adyacentes.

Trabajo
Muchos trabajadores de Seúl viven en Anyang. En la ciudad hay 1194 empresas.

Actualmente hay 6300 personas que trabajan en 238 empresas y compañías de servicios

Crimen
En 2007 hubo 16 311 casos de delincuencia en la ciudad. Hubo 13 771 detenciones efectuadas durante el mismo año.

Clima
Anyang, como ciudad típica de Corea es muy fría y seca en el invierno, caliente y húmeda en el verano. La temperatura media anual es de 12 °C, mientras que la precipitación media es de 1344 mm. Alrededor del 66% de la lluvia cae en la temporada del monzón entre junio y agosto.

Deportes
El equipo local de hockey sobre hielo es el Anyang Halla ( 안양 한라) fundado el 12 de diciembre de 1994 y juega en la sección profesional de la liga Asiática de Hockey sobre hielo. el cual fue campeón en 2010. También cuenta con un equipo de baloncesto llamado Anyang KGC (안양 한국인삼공사).

Ciudades hermanas
Nivel Nacional

Nivel Internacional

Referencias

Enlaces externos

 Web de la ciudad Disponible en coreano, japonés, inglés y mandarín.

Anyang

Anyang (Corea del Sur)


Blanche a Franței (1 aprilie 1328 – 8 februarie 1382) a fost fiica regelui Carol al IV-lea al Franței și a celei de-a treia soții, Jeanne d'Évreux.

Succesiune
Ca și frații săi mai mari, Carol al IV-lea a murit fără un moștenitor masculin, acest lucru ducând la stingerea linie directe a dinastiei capețiene. Cu doisprezece ani mai devreme, o regulă împotriva succesiunii de către o femeie, derivată din Legea Salică a fost recunoscută ca un control la succesiunea tronului Franței. Aplicarea acestei reguli interzicea fiicei de un an al lui Carol, Marie, să succeadă la tron, însă Jeanne era însărcinată în momentul morții lui Carol.

Dacă ea ar fi dat naștere unui fiu, urma să se constituie o regență sub conducerea moștenitorului Filip de Valois, fiul lui Charles de Valois, și a altor membri ai Casei de Valois. După două luni, Jeanne a născut o altă fiică, Blanche, și deci Filip a devenit rege și în mai a fost încoronat ca Filip al VI-lea.

Căsătorie
Blanche s-a căsătorit la 8 ianuarie 1345 cu vărul ei Filip, Duce de Orléans (1336–1375), fiu al regelui Filip al VI-lea al Franței și al reginei Ioana de Burgundia. Cuplul nu a avut copii însă Filip a avut copii nelegitimi.

Note

Nașteri în 1328
Decese în 1382
Casa Capet
Prințese franceze
Ducese de Orléans

Blanche a Franței, Ducesă de Orléans


Die St.-Eligius-Kapelle ist ein römisch-katholisches Gotteshaus im Stadtteil Schmelz der luxemburgischen Stadt Düdelingen.

Geschichte
Die Kapelle wurde nach Plänen des Architekten Norbert Mangen in einem kubistischen Stil errichtet. Die Grundsteinlegung fand am 6. September 1963 statt. Ein Jahr später, am 27. September 1964, weihte sie Generalvikar Jean Hengen dem heiligen Eligius.

Neben dem Kirchensaal wurde ein 24 Meter hoher Glockenturm errichtet, der aus drei Greyträgern zusammengesetzt ist. Er symbolisiert die heilige Dreifaltigkeit und drückt gleichzeitig die Verbundenheit mit der Eisenindustrie vor Ort aus.

Im September 2004 wurde sie zum Nationalen Monument erklärt.

Literatur
 Albert Weber: 20 Jahre St.-Eligius-Kapelle in Düdelingen, in: Luxemburger Wort, 26. September 1984, S. 9

Weblinks

Dudelingen, Eligius
Bauwerk in Düdelingen
Dudelingen
Kulturdenkmal (Luxemburg)
Kubismus
Dudelingen, Eligius

St.-Eligius-Kapelle (Düdelingen)


Aceasta este o listă alfabetică pe domenii a personalităților născute în orașul Berlin.

Politicieni, activiști, oameni de stat

A - F
 Martha Arendsee (1885 - 1953), femeie politician de dreapta;
 Verena Becker (n. 1952), activistă în "Mișcarea de la 2 iunie";
 Liane Berkowitz (1923 - 1943), luptătoare în Rezistența germană;
 Eduard Bernstein (1850 - 1932), politician, fondator al socialismului democratic;
 Marianne Birthler (n. 1948), politician, activistă pemtru drepturile omului;
 Herbert von Bismarck (1849 - 1904), politician, fiul lui Otto von Bismarck;
 Gottfried Graf von Bismarck-Schönhausen (1901 - 1949), nepotul lui Bismarck, participant la Rezistența germană;
 Hans von Herwarth (1904 - 1999), diplomat;
 Franz Bracht (1877 - 1933), jurist, politician;
 Luise Dorothea de Prussia (1680 - 1705), fiica lui Frederic I al Prusiei;
 Rainer Brüderle (n. 1945), fost ministru al Economiei și Tehnologiei;
 Hans Coppi (1916 - 1942), luptător în Rezistența germană;
 Hilde Coppi (1909 - 1943), luptătoare în Rezistența germană, soția lui Hans Coppi;
 Rudolf von Delbrück (1817 - 1903), om de stat;
 Eberhard Diepgen (n. 1941), politician;
 Herbert von Dirksen (1882 - 1955), diplomat;
 Hermann Ehlers (1904 - 1954), fost președinte al Bundestagului;
 Karl-Wilhelm Finck von Finckenstein (1714 - 1800), premier al Prusiei;
 Frederic Wilhelm al II-lea al Prusiei (1744 - 1797), rege al Prusiei;
 Friedrich Fromm (1888 - 1945), general în Wehrmacht; a încercat să îl asasineze pe Hitler.

G - P
 Rudolf von Gneist (1816 - 1895), jurist, politician;
 Gregor Gysi (n. 1948), avocat, politician;
 Klaus Gysi (1912 - 1999), jurnalist, membru al Rezistenței franceză;
 Hans Bernd von Haeften (1905 - 1944), luptător în Rezistența germană;
 Werner von Haeften (1908 - 1944), ofițer în Wehrmacht; a participat la o conspirație împotriva lui Hitler;
 Esther Herlitz (1921 - 2016), diplomat, membru în Knesset;
 Liselotte Herrmann (1909 - 1938), luptător în Rezistența germană;
 Stéphane Hessel (1917 - 2013), luptător în Rezistența germană;
 Regine Hildebrandt (1941 - 2001), politician;
 Georg Hornstein (1900 - 1942), luptător în Rezistența germană;
 Hans Kahle (1899 - 1947), jurnalist antifascist;
 Gottlieb von Jagow (1863 - 1935), diplomat;
 Reinhard Klimmt (n. 1942), politician, fost ministru;
 Hannelore Kohl (1933 - 2001), politician, prima soție a cancelarului Helmut Kohl;
 Ursula Kuczynski (1907 - 2000), activistă comunistă, spion;
 Shlomo Lahat (1927 - 2014), general în cadrul Armatei Israeliene;
 Jutta Limbach (1934 - 2016), politician;
 Fritz Lindemann (1894 - 1944), ofițer în Wehrmacht, luptător în Rezistența germană;
 Gesine Lötzsch (n. 1961), politician, membru al Bundestagului;
 Prințesa Louise a Prusiei (1838 - 1923), fiica lui Wilhelm I al Germaniei;
 Bernd Lucke (n. 1962), europarlamentar;
 Hans Luther (1879 - 1962), fost cancelar;
 Martin Luther (1895 - 1945), membru al Partidului Nazist;
 Hans Georg von Mackensen (1883 - 1947), secretar de stat, ambasador și membru în Schutzstaffel;
 Karl Maron (1903 - 1975), ministru în Republica Democrată Germană;
 David McAllister (n. 1971), europarlamentar;
 Erich Mielke (1907 - 2000), ministru în Republica Democrată Germană;
 Michael Müller (n. 1964), președinte al Bundesratului, primar al Berlinului;
 Arthur Nebe (1894 - 1945), ofițer, particpant la Holocaust;
 Hans-Ulrich von Oertzen (1915 - 1944), ofițer în Wehrmacht; a conspirat împotriva lui Hitler.
 Petra Pau (n. 1963), politiciană, vicepreședinte al Bundestagului;
 Erwin Planck (1893 - 1945), luptător împotriva nazismului, fiu al fizicianului Max Planck;
 Hugo Preuß (1860 - 1925), ministru în cadrul Republicii de la Weimar.

R - Z
 Walther Rathenau (1867 - 1922), antreprenor, politician;
 Hans von Rosenberg (1874 - 1937), ministru de externe în Republica de la Weimar;
 Willy Rumpf (1903 - 1982), ministru în Republica Democrată Germană;
 Anton Saefkow (1903 - 1944), comunist, luptător împotriva nazismului;
 Alexander Schalck-Golodkowski (1932 - 2015), politician în Republica Democrată Germană;
 Baldur von Schirach (1907 - 1974), deputat în Germania nazistă;
 Hilde Schramm (n. 1936), politiciană;
 François Seydoux de Clausonne (1905 - 1981), diplomat;
 Paul Singer (1844 - 1911), politician;
 Ilse Stöbe (1911 - 1942), jurnalistă și luptătoare împotriva nazismului;
 Willi Stoph (1914 - 1999), secretar al Consiliului de Miniștri în Republica Democrată Germană;
 Gustav Stresemann (1878 - 1929), cancelar al Germaniei, laureat al Premiului Nobel pentru Pace;
 Carl-Heinrich von Stülpnagel (1886 - 1944), general; a participat la Atentatul de la 20 iulie 1944 împotriva lui Hitler;
 Fritz Thiele (1894 - 1944), luptător împotriva nazismului;
 Lotte Ulbricht (1903 - 2002), om de stat în cadrul Partidului Socialist Unit German;
 Bernhard Weiß (1880 - 1951), jurist, politician;
 Otto Wels (1873 - 1939), secretar al Partidului Social Democrat din Germania;
 Edgar Whitehead (1905 - 1971), premier în Rhodesia;
 Wilhelm al II-lea al Germaniei (1859 - 1941), ultimul împărat al Germaniei;
 Otto Winzer (1902 - 1975), ministru în Republica Democrată Germană;
 Klaus Wowereit (n. 1953), președinte al Bundesratului.

Ofițeri
 Erich Bauer (1900 - 1980), ofițer SS, participant la Holocaust;
 Karl Bolle (1893 - 1955), ofițer de aviație;
 Friedrich Wilhelm, Conte de Brandenburg (1792 - 1850), ofițer prusac;
 Heinz Brandt (1907 - 1944), general-maior, aghiotant al generalului Adolf Heusinger;
 Leo von Caprivi (1831 - 1899), general-maior, cancelar;
 Karl Dönitz (1891 - 1980), amiral, președinte interimar al Germaniei după moartea lui Hitler;
 Karl von Grolman (1777 - 1843), general prusac;
 Erich von Manstein (1887 - 1973), mareșal al Wehrmachtului;
 Burkard Freiherr von Müllenheim-Rechberg (1910 - 2003), ofițer de marină;
 Hermann von Oppeln-Bronikowski (1899 - 1966), general la o divizie Panzer în cel de-al Doilea Război Mondial;
 Adalbert al Prusiei (1811 - 1873), amiral, fiul lui Wilhelm al Prusiei;
 Prințul Augustus Ferdinand al Prusiei (1730 - 1813), general de infanterie, prinț al Prusiei;
 Prințul Friedrich Karl al Prusiei (1828 - 1885), fiul Prințului Carol al Prusiei, feldmareșal;
 Prințul Henric al Prusiei (1726 - 1802), general, prinț al Prusiei;
 Alfred von Schlieffen (1833 - 1913), mareșal, șef de stat major al Imperiului German;
 Erwin Schulz (1900 - 1981), membru al Gestapo;
 Walther Schwieger (1885 - 1917), comandor de submarin.
 Carl Friedrich Heinrich von Wylich und Lottum (1767 - 1841), general, cetățean de onoare al Berlinului.

Oameni de știință, ingineri, inventatori
 Otto Wilhelm Hermann von Abich (1806 - 1886), mineralog, geolog;
 Fay Ajzenberg-Selove (1926 - 2012), specialistă în fizică nucleară;
 Heinrich Louis d'Arrest (1822 - 1875), astronom;
 Paul Bachmann (1837 - 1920), matematician;
 Wilhelm von Beetz (1822 - 1886), fizician;
 Lazarus Bendavid (1762 - 1832), matematician, filozof;
 Heinrich Biltz (1865 - 1943), chimist;
 Karl Wilhelm Borchardt (1817 - 1880), matematician;
 Carl David Bouché (1809 - 1881), botanist;
 Constantin Carathéodory (1873 - 1950), matematician;
 Ernst Heinrich Karl von Dechen (1800 - 1889), geolog;
 Max Delbrück (1906 - 1981), biofizician;
 Ferdinand Georg Frobenius (1849 - 1917), matematician;
 Gustav Gassner (1881 - 1955), botanist;
 Carl Eduard Adolph Gerstaecker (1828 - 1895), zoolog;
 Alexandre Grothendieck (1928 - 2014), matematician;
 Joachim Hämmerling (1901 - 1980), biolog;
 Johann Friedrich Hennert (1733 - 1813), matematician, fizician;
 Alexander von Humboldt (1769 - 1859), geograf, naturalist;
 Gustav Heinrich Ralph von Koenigswald (1902 - 1982), paleontolog, geolog;
 Edmund Landau (1877 - 1938), matematician;
 Andreas Sigismund Marggraf (1709 - 1782), chimist;
 Hans Melchior (1894 - 1984), botanist;
 Alexander Mitscherlich (1836 - 1918), chimist;
 Reinhold Conrad Muschler (1882 - 1957), botanist;
 Bernhard Neumann (1909 - 2002), matematician;
 Elsa Neumann (1872 - 1902), fizician;
 Hanna Neumann (1914 - 1971), matematician;
 Rose Peltesohn (1913 - 1998), matematician;
 Werner E. Reichardt (1924 - 1992), specialist în biocibernetică;
 Eduard Reichenow (1883 - 1960), protozoologist;
 Carl Ludwig Siegel (1896 - 1981), matematician;
 Franz Stolze (1836 - 1910), inventator în tehnica fotografică şi a turbinelor cu gaze;
 Alfred Wegener (1880 - 1930), meteorolog;
 Rainer Weiss (n. 1932), fizician; Premiul Nobel pentru Fizică;
 Joseph Weizenbaum (1923 - 2008), informatician;
 Carl Ludwig Willdenow (1765 - 1812), botanist, farmacist;
 Ernst Zermelo (1871 - 1953), matematician.
 Konrad Zuse (1910 - 1995), inginer, inventator;

Medici
 Helene Bresslau Schweitzer (1879 - 1957), infirmieră, lucratoare socială;
 Albert Eulenburg (1840 - 1917), neurolog;
 Werner Forssmann (1904 - 1979), cercetările în domeniul cateterismului cardiac;
 Julius Geppert (1856 - 1937), farmacolog;
 Ludimar Hermann (1838 - 1914), fiziolog și logoped;
 Georg Ruge (1852 - 1919), anatomist, primatolog;
 Johann Veit (1852 - 1917), ginecolog;
 Alexander Carl Otto Westphal (1863 - 1941), psihiatru.

Scriitori, jurnaliști, traducători
 Achim von Arnim (1781 - 1831), prozator;
 Ferdinand Avenarius (1856 - 1923), poet;
 Julius Bab (1880 - 1955), dramaturg, critic de teatru;
 Karl Bleibtreu (1859 - 1928), scriitor;
 Thomas Brussig (n. 1964), scriitor;
 Günter de Bruyn (n. 1926), scriitor;
 Sefton Delmer (1904 - 1979), jurnalist;
 Hoimar von Ditfurth (1921 - 1989), jurnalist;
 Ingeborg Drewitz (1923 - 1986), scriitoare;
 Kurt Eisner (1867 - 1919), jurnalist, critic de teatru;
 Eva Figes (1932 - 2012), scriitoare;
 Adolf Glassbrenner (1810 - 1876), scriitor umoristic;
 Karl Gutzkow (1811 - 1878), scriitor;
 Max Herrmann (1865 - 1942), teatrolog;
 Stéphane Hessel (1917 - 2013), scriitor;
 Paul Heyse (1830 - 1914), scriitor, Premiul Nobel pentru Literatură;
 Kurt Hiller (1885 - 1972), eseist;
 Jakob van Hoddis (1887 - 1942), poet;
 Peter Huchel (1903 - 1981), poet;
 Heinrich Eduard Jacob (1889 - 1967), jurnalist, scriitor;
 Siegfried Jacobsohn (1881 - 1926), critic de teatru;
 Bel Kaufman (1911 - 2014), scriitoare americană;
 Beate Klarsfeld (n. 1939), jurnalistă;
 Günter Kunert (n. 1929), scriitor;
 Erich Mühsam (1878 - 1934), eseist, poet;
 Theodor Plievier (1892 - 1955), scriitor;
 Ludwig Robert (1778 - 1832), dramaturg;
 Nelly Sachs (1891 - 1970), scriitoare;
 Karl-Eduard von Schnitzler (1918 - 2001), jurnalist;
 Dorothea Tieck (1799 - 1841), traducătoare;
 Ludwig Tieck (1773 - 1853), scriitor;
 Sophie Tieck (1775 - 1833), scriitor;
 Kurt Tucholsky (1890 - 1935), jurnalist, scriitor de satiră;
 Rahel Varnhagen (1771 - 1833), scriitoare;
 Theodor Wolff (1868 - 1943), jurnalist;
 Hans Zehrer (1899 - 1966), jurnalist;
 Unica Zürn (1916 - 1970), scriitoare.

Artiști
 Max Ackermann (1887 - 1975), artist grafic și pictor;
 Friedrich Adler (1827 - 1908), arhitect;
 Frank Auerbach (n. 1931), pictor;
 Johann Sebastian Bach (pictor) (1748 - 1778), pictor, nepotul marelui compozitor Johann Sebastian Bach;
 Karl Becker (1820 - 1900), pictor;
 Reinhold Begas (1831 - 1911), sculptor;
 Eduard Bendemann (1811 - 1889), pictor;
 Heinz Berggruen (1914 - 2007), colecționar de artă;
 Marianne Breslauer (1909 - 2001), fotograf;
 Paul Citroen (1896 - 1983), pictor;
 Luigi Colani (n. 1928), designer;
 Gunter Demnig (n. 1947), designer;
 Hermann Eschke (1823 - 1900), pictor;
 Martin Gropius (1824 - 1880), arhitect;
 Walter Gropius (1883 - 1969), arhitect;
 Carl Hasenpflug (1802 - 1858), pictor;
 John Heartfield (1891 - 1968), fotograf;
 Inge King (1915 - 2016), sculptor;
 Max Liebermann (1847 - 1935), pictor;
 Otto March (1845 - 1913), arhitect;
 Gabriele Münter (1877 - 1962), pictoriță;
 Otto Nagel (1894 - 1967), pictor;
 Helmut Newton (1920 - 2004), fotograf;
 Méret Oppenheim (1913 - 1985), fotograf;
 Adolf Rading (1888 - 1957), arhitect;
 Charlotte Salomon (1917 - 1943), pictoriță;
 Carl Saltzmann (1847 - 1923), pictor;
 Johann Gottfried Schadow (1764 - 1850), sculptor;
 Friedrich Wilhelm Schadow (1789 - 1862), pictor;
 Julius Schrader (1815 - 1900), pictor;
 Albert Speer Jr. (1934 - 2017), arhitect;
 Louis Tuaillon (1862 - 1919), sculptor;
 Philipp Veit (1793 - 1877), pictor;
 Yva (1900 - 1944), fotografă.

Muzicieni

A - F
 Lina Abarbanell (1879 - 1963), soprană;
 Alpa Gun (n. 1980), rapper;
 Bela B. (n. 1962), cântăreț;
 August Wilhelm Bach (1796 - 1869), compozitor, organist;
 Blixa Bargeld (n. 1959), muzician rock;
 Tim Bendzko (n. 1985), cantautor;
 Ludwig Berger (1777 - 1839), compozitor;
 Carl Blum (1786 - 1844), compozitor;
 Martin Böttcher (n. 1927), compozitor, dirijor;
 Shlomo Carlebach (1925 - 1994), compozitor;
 René Carol (1920 - 1978), cântăreț;
 Roger Cicero (1970 - 2016), cântăreț de jazz;
 Denis Cuspert (n. 1975), rapper;
 Drafi Deutscher (1946 - 2006), cântăreț;
 Klaus Doldinger (n. 1936), compozitor;
 Brigitte Fassbaender (n. 1939), mezzosoprană;
 Fler (n. 1982), rapper;
 Peter Fox (n. 1971), muzician reggae și hip hop;
 Frauenarzt (n. 1978), rapper;
 Wilhelm Furtwängler (1886 - 1954), compozitor, dirijor.

G - M
 Alexander Goehr (n. 1932), compozitor;
 Walter Goehr (1903 - 1960), compozitor, dirijor;
 Manuel Göttsching (n. 1952), compozitor;
 Paul Graener (1872 - 1944), compozitor, dirijor;
 Manfred Gurlitt (1890 - 1972), compozitor, dirijor;
 Alexander Hacke (n. 1965), chitarist;
 Nina Hagen (n. 1955), cântăreață;
 Margot Hielscher (1919 - 2017), cântăreață, actriță;
 Klaus Hoffmann (n. 1951), cântăreț, compozitor, actor;
 Judith Holofernes (n. 1976), cântăreață;
 Gundula Janowitz (n. 1937), soprană;
 Roland Kaiser (n. 1952), cântăreț;
 Fritz Kalkbrenner (n. 1981), DJ și producător muzical;
 Carlos Kleiber (1930 - 2004), dirijor;
 Paul Landers (n. 1964), muzician, chitarist;
 Paul Lincke (1866 - 1946), compozitor;
 Christian Lorenz (n. 1966), muzician;
 Albert Lortzing (1801 - 1851), compozitor, libretist, interpret, dirijor;
 Manuela (1943 - 2001), cântăreață;
 Reinhard Mey (n. 1942), muzician folk;
 Edda Moser (n. 1938), soprană;
 Werner Müller (1920 - 1998), compozitor.

N - Z
 Meshell Ndegeocello (n. 1968), rapper;
 Vanessa Petruo (n. 1979), cântăreață;
 Hermann Prey (1929 - 1998), bariton;
 Ivy Quainoo (n. 1992), cântăreață;
 Günter Raphael (1903 - 1960), compozitor;
 Ivan Rebroff (1931 - 2008), cântăreț;
 Rio Reiser (1950 - 1996), muzician rock;
 Marianne Rosenberg (n. 1955), cântăreață;
 Ernst Rudorff (1840 - 1916), compozitor;
 Carl Friedrich Rungenhagen (1778 - 1851), compozitor;
 Hermann Scherchen (1891 - 1966), dirijor;
 Irmin Schmidt (n. 1937), compozitor;
 Hans Schmidt-Isserstedt (1900 - 1973), compozitor, dirijor;
 Christoph Schneider (n. 1966), muzician;
 Klaus Schulze (n. 1947), compozitor de muzică electronică;
 Sido (n. 1980), rapper;
 Karmen Stavec (n. 1973), cântăreață;
 Adel Tawil (n. 1978), cântăreț, producător;
 Christian Thielemann (n. 1959), dirijor;
 Heinrich Urban (1837 - 1901), compozitor;
 Farin Urlaub (n. 1963), muzician;
 Klaus Voorman (n. 1938), artist, muzician, producător;
 Gerhard Wendland (1916 - 1996), cântăreț;
 Frank Zander (n. 1942), cântăreț, actor;
 Carl Friedrich Zelter (1758 - 1832), compozitor, dirijor.

Științe umaniste (filozofi, filologi, lingviști, istorici)
 Karl Friedrich Becker (1777 - 1806), istoric;
 Walter Benjamin (1892 - 1940), filozof, traducător;
 Johannes Bolte (1858 - 1937), folclorist;
 Ludwig Borchardt (1863 - 1938), egiptolog;
 Heinrich Karl Brugsch (1827 - 1894), egiptolog;
 Georg Ebers (1837 - 1898), egiptolog;
 Joachim Fest (1926 - 2006), istoric, jurnalist;
 Wilhelm von Giesebrecht (1814 - 1889), istoric;
 Markus Herz (1747 - 1803), filozof;
 Gerald Holton (n. 1922), specialist în istoria științei;
 Robert Jungk (1913 - 1994), jurnalist, specialist în viitorologie;
 Hans Lenk (n. 1935), filozof, sportiv;
 Arthur Oncken Lovejoy (1873 - 1962), filozof;
 Herbert Marcuse (1898 - 1979), filozof, sociolog;
 George Mosse (1918 - 1999), istoric;
 Leonard Nelson (1882 - 1927), filozof;
 John Rewald (1912 - 1994), specialist în istoria artei;
 Curt Sachs (1881 - 1959), muzicolog;
 Wolfgang Schadewaldt (1900 - 1974), filolog;
 Rudolf Schottlaender (1900 - 1988), filozof, filolog, traducător;
 Georg Simmel (1858 - 1918), sociolog, filozof;
 William Stern (1871 - 1938), psiholog, filozof;
 Theodor Sternberg (1878 - 1950), filozof;
 Ludwig Traube (1861 - 1907), paleograf;
 Johannes Wolf (1869 - 1947), muzicolog.

Oameni de teatru și televiziune

A - D
 Ken Adam (1921 - 2016), decorator de filme;
 Nadja Auermann (n. 1971), actriță;
 Karin Baal (n. 1940), actriță;
 Michael Ballhaus (1935 - 2017), producător de filme;
 Mario Barth (n. 1972), actor de comedie;
 Maria Becker (1920 - 2012), actriță;
 Christian Berkel (n. 1957), actor;
 Dru Berrymore (n. 1969), actriță porno;
 Julia Biedermann (n. 1967), actriță;
 Henry Blanke (1901 - 1981), producător de film;
 Ludwig Blochberger (n. 1982), actor;
 Curt Bois (1901 - 1991), actor;
 Henry Brandon (1912 - 1990), actor;
 Alfred Braun (1888 - 1978), actor, scenarist, regizor;
 Harald Braun (1901 - 1960), regizor, scenarist;
 Anne-Sophie Briest (n. 1974), actriță;
 Gabriella Brum (n. 1962), fotomodel;
 Horst Buchholz (1933 - 2003), actor;
 Fabian Busch (n. 1975), actor;
 Frank Castorf (n. 1951), director de teatru;
 August Diehl (n. 1976), actor;
 Marlene Dietrich (1901 - 1992), actriță și cântăreață, decorată cu Legiunea de onoare;
 Angelica Domröse (n. 1941), actriță.

E - J
 Lars Eidinger (n. 1976), actor;
 Fritz Feld (1900 - 1993), actor;
 Hansjörg Felmy (1931 - 2007), actor;
 Anna Fischer (n. 1986), actriță, cântăreață;
 Benno Fürmann (n. 1972), actor;
 Götz George (1938 - 2016), actor, fiu al actorilor Heinrich George și Berta Drews;
 Jasmin Gerat (n. 1978), actriță;
 Sonja Gerhardt (n. 1989), actriță;
 Kurt Gerron (1897 - 1944), actor și producător de film;
 Michael Gwisdek (n. 1942), actor, regizor de film;
 Jella Haase (n. 1992), actriță;
 Janine Habeck (n. 1983), fotomodel;
 Rhea Harder (n. 1976), actriță;
 Thomas Harlan (1929 - 2010), producător de film;
 Brigitte Helm (1906 - 1996), actriță;
 Jan Hendriks (1928 - 1991), actor;
 Karoline Herfurth (n. 1984), actriță;
 Martina Hill (n. 1974), actriță;
 Michael Hinz (1939 - 2008), actor;
 Werner Hinz (1903 - 1985), actor;
 Susan Hoecke (n. 1981), actriță, fotomodel;
 Ernst Jacobi (n. 1933), actor;
 Julia Jentsch (n. 1978), actriță, premiată cu unul din Premiile Academiei Europene de Film;
 Gottfried John (1942 - 2014), actor;
 Harald Juhnke (1929 - 2005), actor de comedie.

K - P
 Wolfgang Kieling (1924 - 1985), actor;
 Nastassja Kinski (n. 1961), actriță, fotomodel;
 Brigitte Krause (1929 - 2007), actriță;
 Nicolette Krebitz (n. 1972), actriță, muziciană și regizoare;
 Sarah Kuttner (n. 1979), prezentatoare de televiziune;
 Günter Lamprecht (n. 1930), actor;
 Wolfgang Langhoff (1901 - 1966), actor și regizor;
 Walter Lassally (1926 - 2017), director de imagine;
 Frederick Lau (n. 1989), actor;
 Siegfried Lowitz (1914 - 1999), actor;
 Florian Lukas (n. 1973), actor;
 Lucie Mannheim (1899 - 1976), cântăreață, actriță;
 Ulrich Matthes (n. 1959), actor;
 Audra McDonald (n. 1970), cântăreață, actriță;
 Barnaby Metschurat (n. 1974), actor;
 Dominic Monaghan (n. 1976), actor britanic;
 Alexandra Neldel (n. 1976), actriță;
 Mike Nichols (1931 - 2014), regizor de film, televiziune și teatru, scenarist, comediant;
 Jana Pallaske (n. 1979), actriță, cântăreață;
 Christiane Paul (n. 1974), actriță;
 Christina Plate (n. 1965), actriță;
 Jürgen Prochnow (n. 1941), actor.

R - Z
 Sebastian Reusse (n. 1965), actor;
 Mario D. Richardt (n. 1976), moderator TV;
 Ilja Richter (n. 1952), actor, cântăreț;
 Henriette Richter-Röhl (n. 1982), actriță;
 Max Riemelt (n. 1984), actor;
 Maria Riva (n. 1924), actriță;
 Sıla Şahin (n. 1985), actriță;
 Franz Schafheitlin (1895 - 1980), actor;
 Tom Schilling (n. 1982), actor;
 Rolf Schimpf (n. 1924), actor;
 Elke Sommer (n. 1940), actriță, cântăreață;
 Ingrid Steeger (n. 1947), actriță;
 Anna Thalbach (n. 1973), actriță;
 Katharina Thalbach (n. 1954), actriță, regizoare;
 Cordula Trantow (n. 1942), actriță, regizor de film;
 Jördis Triebel (n. 1977), actriță;
 Nora Tschirner (n. 1981), actriță, moderatoare;
 Jennifer Ulrich (n. 1984), actriță;
 Maxi Warwel (n. 1983), actriță;
 Heidemarie Wenzel (n. 1945), actriță;
 Ralf Wolter (n. 1926), actor;
 Sexy Cora (1987 - 2011), actriță porno;
 Peter Zadek (1926 - 2009), director de teatru, scenarist.

Sportivi

A - B
 Irene Abel (n. 1953), gimnastă;
 Franziska van Almsick (n. 1978), înotătoare;
 Björn Andrae (n. 1981), voleibalist;
 Monique Angermüller (n. 1984), patinaj viteză;
 Sezer Badur (n. 1984), fotbalist;
 Rudi Ball (1911 - 1975), jucător de hochei pe gheață;
 Leon Balogun (n. 1988), fotbalist;
 Hakan Balta (n. 1983), fotbalist;
 Jürgen Barth (1943 - 2011), ciclism;
 Jan Behrendt (n. 1967), săniuță;
 Jutta Behrendt (n. 1960), canotor;
 Wolfgang Behrendt (n. 1936), pugilist;
 Heike Beier (n. 1983), voleibalistă;
 Stefan Beinlich (n. 1972), fotbalist;
 Karim Bellarabi (n. 1990), fotbalist;
 Änis Ben-Hatira (n. 1988), fotbalist;
 Muhamed Bešić (n. 1992), fotbalist;
 Pascal Bieler (n. 1986), fotbalist;
 Sascha Bigalke (n. 1990), fotbalist;
 Martina Bischof (n. 1957), canotoare;
 Jérôme Boateng (n. 1988), fotbalist;
 Kevin-Prince Boateng (n. 1987), fotbalist;
 Marcus Böhme (n. 1985), voleibalist;
 Walter Brack (1880 - 1919), înotător;
 Heinz Brandt (1907 - 1944), călărie;
 Ellen Braumüller (1910 - 1991), aruncarea suliței;
 Anton Braun (n. 1990), canotaj;
 Norman Bröckl (n. 1986), canotaj;
 John Brooks (n. 1993), fotbalist;
 Tim Broshog (n. 1987), voleibalist;
 Felicio Brown Forbes (n. 1991), fotbalist;
 Guido Buchwald (n. 1961), fotbalist;
 Klaus Bugdahl (n. 1934), ciclist;
 Sascha Burchert (n. 1989), fotbalist;
 Antje Buschschulte (n. 1978), înotător;
 Hermann Buse (1907 - 1945), ciclism.

C - G
 Erwin Casmir (1895 - 1982), scrimă;
 Gustav Casmir (1874 - 1910), scrimă;
 Sofian Chahed (n. 1983), fotbalist;
 Klaus Darga (n. 1934), șahist;
 Frank Dehne (n. 1976), voleibalist;
 Chinedu Ede (n. 1987), fotbalist;
 Hans Eicke (1884 - 1947), atletism;
 Christine Errath (n. 1956), patinaj artistic;
 Meike Evers (n. 1977), canotaj;
 Pardis Fardjad-Azad (n. 1988), fotbalist;
 Malik Fathi (n. 1983), fotbalist;
 Sven Felski (n. 1974), hochei pe gheață;
 Christian Fiedler (n. 1975), fotbalist;
 Christian Fromm (n. 1990), voleibalist;
 Marius Gersbeck (n. 1995), fotbalist;
 Jürgen Geschke (n. 1943), ciclist;
 Simon Geschke (n. 1986), ciclist;
 Hans-Peter Gies (n. 1947), aruncarea greutății;
 Maxi Gnauck (n. 1964), cea mai bună gimnastă germană;
 Manuela Groß (n. 1957), patinaj artistic;
 Volkmar Groß (1948 - 2014), fotbalist;
 Hans Gruhne (n. 1988), canotaj;
 Heinz Gründel (n. 1957), fotbalist;
 Wolfgang Gunkel (n. 1948), canotaj.

H - K
 Misan Haldin (n. 1982), baschetbalist;
 Denise Hanke (n. 1989), voleibalistă;
 Thomas Häßler (n. 1966), fotbalist;
 Patrick Hausding (n. 1989), sărituri în apă;
 Betty Heidler (n. 1983), aruncarea ciocanului;
 Silvio Herklotz (n. 1994), ciclist;
 Erich Herrmann (1914 - 1989), handbalist;
 Antoine Hey (n. 1970), fotbalist, antrenor;
 Achim Hill (1935 - 2015), canotaj;
 Ariane Hingst (n. 1979), fotbalist;
 Saskia Hippe (n. 1991), voleibalistă;
 André Hoffmann (n. 1961), patinaj viteză;
 Rainer Höft (n. 1956), handbalist;
 Fabian Holland (n. 1990), fotbalist;
 Daniela Hunger (n. 1972), înotătoare;
 Adolf Huschke (1891 - 1923), ciclist;
 Richard Huschke (1893 - 1980), ciclist;
 Thomas Huschke (n. 1947), ciclist;
 Robert Huth (n. 1984), fotbalist;
 Jan Jagla (n. 1981), baschetbalist;
 Marina Janicke (n. 1954), săritoare la trambulină;
 Karsten Just (n. 1968), sprinter;
 Ümit Karan (n. 1976), fotbalist;
 Andreas Keller (n. 1965), hochei pe iarbă;
 Carsten Keller (n. 1939), hochei pe iarbă;
 Erwin Keller (1905 - 1971), hochei pe iarbă;
 Florian Keller (n. 1981), hochei pe iarbă;
 Natascha Keller (n. 1977), hochei pe iarbă;
 Heike Kemmer (n. 1962), călărie;
 Herbert Kemmer (1905 - 1962), hochei pe iarbă;
 Isabel Kerschowski (n. 1988), fotbalistă;
 Kerstin Kielgass (n. 1969), înotătoare;
 Jerome Kiesewetter (n. 1993), fotbalist;
 René Klingbeil (n. 1981), fotbalist;
 Anja Kluge (n. 1964), canotaj;
 Lars Kober (n. 1976), canotaj;
 Martin Kobylański (n. 1994), fotbalist;
 Süleyman Koç (n. 1989), fotbalist;
 Benjamin Köhler (n. 1980), fotbalist;
 Björn Kopplin (n. 1989), fotbalist;
 Ditte Kotzian (n. 1979), sărituri în apă;
 Niko Kovač (n. 1971), fotbalist;
 Robert Kovač (n. 1974), fotbalist;
 Victor Kraatz (n. 1971), patinaj artistic;
 Christiane Krause (n. 1950), atletism;
 Sebastian Kühner (n. 1987), voleibalist;
 Wilhelm Kuhweide (n. 1943), sporturi nautice;
 Manfred Kurzer (n. 1970), tir sportiv.

L - O
 Maximilian Levy (n. 1987), ciclist;
 Theodor Lewald (1860 - 1947), membru al Comitetului Olimpic Internațional;
 Peter Liebers (n. 1988), patinaj artistic;
 Pierre Littbarski (n. 1960), fotbalist;
 René Lohse (n. 1973), patinaj artistic;
 Sven Loll (n. 1964), judoka;
 Jörg Lucke (n. 1942), canotaj;
 Laura Ludwig (n. 1986), voleibalistă;
 Claudia Marx (n. 1978), atletă;
 Thorben Marx (n. 1981), fotbalist;
 Katrin Mattscherodt (n. 1981), patinaj viteză;
 Michél Mazingu-Dinzey (n. 1972), fotbalist;
 Katrin Meissner (n. 1973), înotător;
 Irina Meszynski (n. 1962), aruncarea discului;
 Detlef Michel (n. 1955), atletism;
 Maximilian Mittelstädt (n. 1997), fotbalist;
 Alfredo Morales (n. 1990), fotbalist;
 Hany Mukhtar (n. 1995), fotbalist;
 Marcel Müller (n. 1988), hochei pe gheață;
 Rainer Müller (n. 1946), ciclist;
 André Niklaus (n. 1981), decatlon;
 Michael Nikolay (n. 1956), gimnast;
 Jürgen Nöldner (n. 1941), fotbalist;
 Maike Nollen (n. 1977), canotaj;
 Hermann von Oppeln-Bronikowski (1899 - 1966), călărie;
 Sven Ottke (n. 1967), pugilist;
 Joan Oumari (n. 1988), fotbalist.

P - S
 Bernd Patzke (n. 1943), fotbalist;
 Claudia Pechstein (n. 1972), patinaj;
 Uwe Peschel (n. 1968), ciclist;
 Maximilian Philipp (n. 1994), fotbalist;
 Martin Pieckenhagen (n. 1971), fotbalist;
 Carsten Podlesch (n. 1969), automobilism;
 Jérome Polenz (n. 1986), fotbalist;
 Roman Prokoph (n. 1985), fotbalist;
 Shervin Radjabali-Fardi (n. 1991), fotbalist;
 Kathy Radzuweit (n. 1982), voleibalistă;
 Carsten Ramelow (n. 1974), fotbalist;
 Ronald Rauhe (n. 1981), canotaj;
 Emil Rausch (1883 - 1954), înotător;
 Yanni Regäsel (n. 1996), fotbalist;
 Marko Rehmer (n. 1972), fotbalist;
 Tobias Reichmann (n. 1988), handbalist;
 Theo Reinhardt (n. 1990), ciclist;
 Klaus Richtzenhain (n. 1934), atletism;
 Werner Rittberger (1891 - 1975), patinaj artistic;
 Carl-Heinz Rühl (n. 1939), fotbalist;
 Antonio Rüdiger (n. 1993), fotbalist;
 Friedrich Sämisch (1896 - 1975), șahist;
 Heiko Schaffartzik (n. 1984), baschetbalistă;
 Dominik Schmidt (n. 1987), fotbalist;
 Wolfgang Schmidt (n. 1954), aruncarea discului;
 Manuel Schmiedebach (n. 1988), fotbalist;
 René Schöfisch (n. 1962), patinaj viteză;
 Gustav Schuft (1876 - 1948), gimnast;
 Nico Schulz (n. 1993), fotbalist;
 Gerhard Sperling (n. 1937), marș atletic;
 Hagen Stamm (n. 1960), jucător de polo pe apă;
 Arno Steffenhagen (n. 1949), fotbalist;
 Manuela Stellmach (n. 1970), înotător;
 Kurt Stöpel (1908 - 1997), ciclist;
 Ralf Sträßer (n. 1958), fotbalist;
 Astrid Strauss (n. 1968), înotător;
 Friedrich von Stülpnagel (1913 - 1996), atlet;
 Anthony Syhre (n. 1995), fotbalist.

T - Z
 Frank Terletzki (n. 1950), fotbalist;
 Ronny Teuber (n. 1965), fotbalist;
 Reinhard Theimer (n. 1948), aruncarea ciocanului;
 Detlef Thorith (n. 1942), aruncarea discului;
 Susen Tiedtke (n. 1969), săritură în lungime;
 Marion Tietz (n. 1952), handbalistă;
 Ulf Timmermann (n. 1962), aruncarea greutății;
 Jacqueline Todten (n. 1954), aruncarea suliței;
 Tom Trybull (n. 1993), fotbalist;
 Stefan Ulm (n. 1975), canotaj;
 Thomas Ulrich (n. 1975), pugilist;
 Oktay Urkal (n. 1970), pugilist;
 Lars-Christopher Vilsvik (n. 1988), fotbalist;
 Rüdiger Vollborn (n. 1963), fotbalist;
 Tibor Weißenborn (n. 1981), hochei pe iarbă;
 Dirk Westphal (n. 1986), voleibalist;
 Marina Wilke (n. 1958), canotaj;
 André Wohllebe (1962 - 2014), canotaj;
 Jörg Woithe (n. 1963), înotătoare;
 Jenny Wolf (n. 1979), patinaj viteză;
 Bruno Wolke (1904 - 1973), ciclist;
 Horst Wolter (n. 1942), fotbalist;
 Sefa Yılmaz (n. 1990), fotbalist;
 Erik Zabel (n. 1970), ciclist;
 Georg Zacharias (1884 - 1953), înotător;
 Gedion Zelalem (n. 1997), fotbalist;
 Eroll Zejnullahu (n. 1994), fotbalist;
 Christian Ziege (n. 1972), fotbalist.

Alte categorii
 Kurt Aland (1915 - 1994), teolog;
 Heinz Auerswald (1908 - 1970), jurist, membru al Schutzstaffel;
 Wilhelm Beer (1797 - 1850), bancher, astronom;
 Alfred Bengsch (1921 - 1979), cardinal;
 Joachim Betke (1601 - 1663), teolog;
 Gerson von Bleichröder (1822 - 1893), bancher;
 Albert of Brandenburg (1490 - 1545), arhiepiscop;
 Gerda Christian (1913 - 1997), secretară a lui Hitler;
 Otto Dibelius (1880 - 1967), teolog;
 Alexander Duncker (1813 - 1879), publicist, om de afaceri;
 Albert Göring (1895 - 1966), om de afaceri;
 Arno Gruen (1923 - 2015), psiholog;
 Regina Jonas (1902 - 1944), prima femeie rabin;
 Kurt Koffka (1886 - 1941), psiholog;
 Arthur Kronfeld (1886 - 1941), psihiatru;
 Hildegard Lächert (1920 - 1995), femeie-gardian la diverse lagăre de concentrare naziste;
 Sanne Ledermann (1828 - 1943), tânără ucisă la Auschwitz;
 Ernst Litfaß (1816 - 1874), publicist, om de afaceri;
 Alice Orlowski (1903 - 1976), femeie-gardian la diverse lagăre de concentrare naziste;
 Harald Quandt (1921 - 1967), industriaș;
 Elisabeth Noelle-Neumann (1916 - 2010), specialistă în politologie;
 Emil Rathenau (1838 - 1915), antreprenor;
 Carl Friedrich von Siemens (1872 - 1941), politician, antreprenor;
 Henri James Simon (1851 - 1932), antreprenor;
 Klaus Wagenbach (n. 1930), editor.

Berlin
Berlin

Listă de personalități născute în Berlin


Ömür Atay,  Türk film yönetmeni.

9 Eylül Üniversitesi Güzel Sanatlar Fakültesi Sinema Bölümü mezunudur. Çok sayıda kısa filmi vardır. TV için Aşk Meydan Savaşı ve Bir İstanbul Masalı adlı dizileri, reklam filmleri, beş yönetmen tarafından çekilen Anlat İstanbul filminde kırmızı başlıklı kız bölümünü yönetmiştir. atv'de yayınlanan Kapalıçarşı dizisinin yönetmenidir.

Filmografisi

Sinema
 Necropolis
1997 - IFSAK  kisa film yarismasi en iyi film
1998 - O.M. Ariburnu kısa film yarışması en iyi film
 Anlat İstanbul
2005 - Uluslararası İstanbul Film Festivali en iyi film
2005 - Adana Altın Koza Film Festivali en iyi film
2005 - Roma Film Festivali jüri özel ödülü
2006 - Bangkok Film Festivali jüri özel ödülü
 Kardeşler

Televizyon
 Bir İstanbul Masalı - 2003-2005
 Güldünya - 2008-2009
 Kapalıçarşı - 2009-2010
 Serçe Sarayı - 2015
 Masumiyet - 2021
 Kızıl Goncalar - (Yakında)

İnternet
 Erkek Severse - 2022

Kaynakça

Türk film yönetmenleri
Dokuz Eylül Üniversitesinde öğrenim görenler
Yaşayan insanlar

Ömür Atay


Ferhat Uludere (d.2 Eylül 1977, Lüleburgaz), Türk yazardır.

İlk ve orta öğrenimini Lüleburgaz'da tamamladı. Edebiyat hayatına Rock Reaction adlı fanzinle birlikte başladı; çeşitli fanzinlerde yazdı. Adnan Menderes Üniversitesi'ni terk ettikten sonra, Müjdat Gezen Sanat Merkezi Yaratıcı Yazarlık Bölümü'nü kazandı. Msm Gazetesi'nin yayın kurulunda bulundu. Beyoğlu Gazetesi'yle birlikte gazetecilik yapmaya başladı. İlk kitabı "Sayıklamalar" 2002 yılında Phoenix Yayınları tarafından yayımlandı.Arkasından 2005 yılında "İslenmiş Aşka Mektuplar" adlı hikâye kitabı Çitlembik Yayınları'nca yayımlandı. 2006 yılının Kasım ayında Çitlembik Yayınları'nca yayımlanan ismi ise " 1001 Fıçı Bira " dır. Sonbaharda Sarhoş Bir Kasaba adlı son kitabı Sel Yayıncılık etiketiyle yayımlanmıştır.

Virgül, Zip İstanbul, On Yedi, Bant gibi dergilerde kitap tanıtımları ve eleştirileri yazdı. Taraf gazetesinin Kültür Sanat editörü olarak çalıştı. Uludere çeşitli gazete, dergi ve fanzinlerde yazıları yayımlanmaktadır. Ayrıca imc-tv'de yayınlanan Kültür Mantarı programının editörlüğünü yürütmektedir.

Yaşayan insanlar
1977 doğumlular
Lüleburgaz doğumlular
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
Afili Filintalar
20. yüzyıl Türk gazetecileri
21. yüzyıl Türk gazetecileri
Taraf (gazete) kişileri

Ferhat Uludere


Compound meter may refer to:
Compound meter (water meter)
Compound meter (music)

Compound meter


Never Say Die! ist das achte Studioalbum der britischen Heavy-Metal-Band Black Sabbath. Es wurde im September 1978 veröffentlicht. Bis zum Erscheinen des jüngsten Albums "13" 2013 war "Never Say Die!" das vorerst letzte Studioalbum in der Originalbesetzung aus Tony Iommi, Geezer Butler, Bill Ward und Ozzy Osbourne.

Entstehung
Never Say Die! wurde Anfang 1978 in Toronto eingespielt. Die Band war trotz der bereits bei der Arbeit an Technical Ecstasy zutage getretenen zwischenmenschlichen Probleme froh, dass Ozzy Osbourne nach dem Tod seines Vaters zur Band zurückkehrte. Zwischenzeitlich hatte Dave Walker gesungen. Die Arbeit am Album gestaltete sich dennoch schwierig, da Osbourne nur drei Tage vor Beginn der Aufnahmen im Januar 1978 zurückkehrte:

Der Drogenkonsum in der Band war hoch, sie musste manchmal Sessions abbrechen, da niemand mehr vernünftig spielen konnte. Wie auch bereits bei Technical Ecstasy musste Bill Ward eins der Stücke (Swinging The Chain) einsingen, da Osbourne dazu nicht mehr in der Lage war.

2020 wurde bekannt, dass Ozzy Osbourne bei den Aufnahmen zu Never Say Die! nach eigener Aussage ziemlich angeschlagen war. "Jeder war am Boden zerstört", sagt er. "Aber egal wie kaputt ich war, ich war trotzdem früh morgens auf, weil ich immer diese Schlafstörung hatte. Also war ich um 7 Uhr wach und um 11 Uhr nicht mehr ganz bei Sinnen, trank und war total besoffen. Der Rest von Sabbath ist erst spät aufgestanden, weil sie die ganze Nacht ihre Drogen oder was auch immer genommen haben. Sie tauchten auf und jammten, aber zu diesem Zeitpunkt hatte ich den Funken schon verloren, weißt du? Bis heute kenne ich die Details nicht, aber ich nehme an - und ich liege wahrscheinlich falsch - dass Tony mich aus der Band haben wollte."

Der Verkauf des Albums lief schleppend an. Ein Grund dafür war, dass ihr Musikverlag Warner eher das neue Album von Van Halen förderte als das von Black Sabbath. Als 'Eruption: The Eddie Van Halen Story' von Paul Brannigan erschien, kamen Details zutage, die im besagten Buch von Ozzy Osbourne und Geezer Butler kommentiert wurden. Geezer Butler erinnert deutlich die unterschiedliche Behandlung, die die beiden Bands erfuhren: "Die Plattenfirma investierte in Van Halen. Sie dachten, wir seien alt und hätten den Gipfel erreicht, also bekam Van Halen die ganze Star-Behandlung von der Plattenfirma, und wir bekamen nichts. Als 'Never Say Die!" veröffentlicht wurde, gingen wir zu einem Empfang bei Warner, und sie spielten das Bob Marley-Album, und sie wussten nicht, wer wir waren! Unsere Verkaufszahlen waren gesunken, und ich schätze, sie waren kurz davor, uns zu entlassen."

Ozzy seinerseits erinnert sich, wie sie mit einem Mitglied seiner Plattenfirma ins Reine kamen: "Ich erinnere mich, dass ich mit Geezer und einem Vertreter der Plattenfirma in einem Hotelzimmer in San Diego saß. Wir hatten ein paar Drinks, und einer von uns sagte zu diesem Typen: "Sei ehrlich, du benutzt uns auf dieser Tour nur, um Van Halen zu promoten, richtig? Und er sagte: "Du hast recht." Und wenn du bei einer Plattenfirma bist, die dich nicht unterstützt... Wenn eine Band vor dir auf der Bühne steht und besser ist als du, dann sagst du entweder: "Okay, lass uns da rausgehen und ihnen zeigen, wie man es macht", oder du gehst einfach weg. Sie waren seit Jahren bei uns, und wir kämpften schon seit Jahren mit unserem alten Manager gegen diesen Rechtsstreit, und ich war es verdammt leid, zu kämpfen. Wir sind nie in eine Band eingetreten, um Anwälte oder Buchhalter zu werden, und so ist es dann auch gekommen. Wir hatten keine Ahnung."

Für die Tour wurde demnach durch die Initiative von Warner Music mit Van Halen eine junge spielfreudige Vorband verpflichtet, um Van Halen bekannt zu machen.

Das Cover gestaltete erneut das Hipgnosis-Team.

Rezeption

Die Redaktion des Musikmagazins Classic Rock bescheinigt dem Album helle Momente. In einer wertfreien Kritik heißt es: "Aber selbst mit ihrem Sänger im Schlepptau zeigten Sabbath immer noch brillante Momente, wie beim explosiven Titeltrack des Albums, dem langsam rollenden Boogie A Hard Road und dem wunderschönen, vom Jazz beeinflussten Air Dance, bei dem Don Airey (Rainbow/Deep Purple) am Klavier mitwirkte. Und inmitten all des Traumas ist Never Say Die! vielleicht eines der am meisten unterschätzten Alben von Sabbath."

Eduardo Rivadavia von Allmusic schrieb, nur Die-Hard-Black-Sabbath-Fans und Komplettisten würden wahrscheinlich nach all den Jahren noch einen Wert in Never Say Die! finden, den durchschnittlichen Heavy-Metal-Fan werde das Album nur wenig interessieren. Er vergab 1,5 von fünf Sternen. Im Magazin Rolling Stone wurden drei von fünf Sternen vergeben. Die Stücke seien besser als auf dem Vorgängeralbum, besonders das Titelstück.

Das Album erreichte Gold-Status in den USA am 7. November 1997.

Titelliste
Alle Titel wurden von Ozzy Osbourne, Tony Iommi, Geezer Butler und Bill Ward geschrieben.

 Never Say Die – 3:49
 Johnny Blade – 6:28
 Junior's Eyes – 6:43
 A Hard Road – 6:05
 Shock Wave – 5:16
 Air Dance – 5:18
 Over to You – 5:24
 Breakout – 2:35
 Swinging the Chain – 4:05

Einzelnachweise

Black-Sabbath-Album
Album (Heavy Metal)
Album 1978

Never Say Die!


Eric Campbell  () este un actor englez din epoca filmului mut.  A fost un membru cheie al echipei lui Charlie Chaplin, cu roluri de indivizi care intimidează pe ceilalți. A apărut în 11 filme ale lui Chaplin înainte de a fi ucis într-un accident de mașină la 37 de ani. Este subiectul unui documentar al regizorului și producătorului Kevin Macdonald.

Biografie
S-a considerat inițial că Eric Campbell s-a născut în Scoția în Dunoon, dar acum se crede că s-a născut în Cheshire, Anglia.  Multe surse indică anul nașterii ca fiind 1879, dar data nașterii unui anume Alfred Eric Campbell este înregistrată în Altrincham ca fiind aprilie–iunie 1880; nicio naștere cu numele său nu apare în Cheshire în 1879.

Filmografie

Note

Legături externe

Vezi și
Listă de actori englezi
Listă de actori britanici

Nașteri în 1880 Decese în 1917Actori engleziActori britanici

Eric Campbell (actor)


Rączna [ˈrɔntʂna] este un sat în districtul administrativ Gmina Liszki, powiatul Cracovia, voievodatul Polonia Mică, din sudul Poloniei. El se află la aproximativ 4 kilometri sud de Liszki și la 14 kilometri sud-vest de capitala regională Cracovia.

Satul are o populație de 1.656 de locuitori.

Note

Sate din voievodatul Polonia Mică

Rączna


Die Christi-Himmelfahrts-Kirche (serbisch: Црква Вазнесења Господњег, Crkva Vaznesenja Gospodnjeg) in Ada ist eine Serbisch-orthodoxe Kirche in der Nordserbischen Provinz Vojvodina. Die Kirche wurde von 1925 bis 1926 erbaut.

Sie ist die Pfarrkirche der Pfarrei Ada im Dekanat Bečej der Eparchie Bačka der Serbisch-Orthodoxen Kirche und ist dem Hochfest Christi Himmelfahrt geweiht.

Lage
Die Kirche befindet sich im Zentrum der nordserbischen Stadt Ada. Das Gotteshaus liegt nicht weit vom Ufer der Theiß, einem linken Nebenfluss der Donau. Sie liegt an der Kreuzung der Straßen Ulica Maršala Tita und der Pupinova Ulica. In der Stadt steht auch die Römisch-katholische Dreifaltigkeitskirche.

Geschichte und Architektur

Die Kirche wurde von 1925 bis 1926 an der Stelle erbaut, wo die Verkündigungskirche aus den Jahren 1759/1760 stand. Diese wurde durch einen Brand während des Aufstands von 1848/49 schwer beschädigt, jedoch in der Folgezeit renoviert. 1925 wurde die alte Kirche abgerissen, um die Christi-Himmelfahrts-Kirche zu bauen. Die Kreuzkuppelkirche wurde nach einem Entwurf von Darko Popović errichtet, der sich am serbisch-byzantinischen Stil orientiert. Die Architekten waren Josif Ginder, Đoka Bošković und Mita Bakić aus Bečej.

Die Kirche ist 45 Meter lang und 25 Meter breit. Größe und Höhe der Kuppeln wurde erreicht, indem man stufenartig doppelte Bögen baute und diese jeweils am Kuppeldach endeten. Vor allem die 37 m hohe Hauptkuppel wirkt dadurch monumental. Die Kirche ist im Stil der Morava-Schule errichtet und entspricht einer Kopie des Serbisch-orthodoxen Klosters Gračanica im Kosovo.

Die Fresken im Kircheninneren, die von Žarko Milinov aus Šajkaš gemalt wurden, sind künstlerisch sehr wertvoll und bekannt im serbischen Banat. Die Fresken sind nach einem Vorbild der Mosaiken aus der Kirche Hl. Georg auf dem Oplenac gemalt. Aus der alten orthodoxen Kirche von Ada wurde die barocke Ikonostase, die von Jovan Sitkei geschnitzt und von Nikola Dimšić vergoldet wurde, in die neue, viel niedrigere Altarwand eingebaut. Die 32 Ikonen der Kirche  wurden von Novak Radonjić zwischen 1867 und 1869 in Öl auf Leinwand gemalt. Radonjić gilt als einer der wichtigsten Vertreter des serbischen Historismus.

Am 13. Juli 1949 wurde die Kirche vom Institut für Wissenschaftliche Forschung und Denkmalschutz unter staatlichen Schutz Serbiens gestellt. Restaurierungsarbeiten wurden 1966 und 2002 in der Kirche durchgeführt. Zur Kirchgemeinde gehören 110 Serbisch-orthodoxe Haushalte.

Weblinks
 Die Christi-Himmelfahrts-Kirche in Ada auf www.Spomenici kulture u Srbiji.com (serbisch)
 Seite über die Kirche auf srbija.superodmor.rs (serbisch)
 Seite über die Kirche auf der Seite www.vojvodinaonline.com, (serbisch)
 Informationen über die Kirche auf der Seite der Opština Ada, (serbisch)

Ada
Ada
Erbaut in den 1920er Jahren
Ada
Opština Ada
Bauwerk in der Vojvodina
Kreuzkuppelkirche

Christi-Himmelfahrts-Kirche (Ada)


Fejemaskine er en lastbil som benyttes til at fjerne snavs og skrot fra veje og åbne pladser. Det som kostene på fejeaggregatet samler sammen bliver suget ind i en opsamlingstank.

Det finnes forskellige typer, både selvkørende maskiner og fejeaggregat monteret på traktorer og lastebiler. Når en lastbil er ombygget til fejemaskine bliver den ofte kaldt for fejebil.

Fejebiler bliver ofte benyttet sammen med spulebiler.

Rengøring
Lastbiler

Fejemaskine


High Prairie Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 High Prairie Township (Kansas)
 High Prairie Township (Missouri)

High Prairie Township


Emily Clark (Saskatoon, 28 de novembro de 1995) é uma jogadora de hóquei no gelo canadense. Ela fez sua estreia com a equipe nacional feminina de hóquei no gelo do Canadá no 2014 na Copa das Quatro Nações. No outono de 2014, juntou-se ao programa de hóquei no gelo feminino do Wisconsin Badgers.

Nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2018 em PyeongChang, conquistou a medalha de prata e, nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022, o ouro no torneio feminino.

Campeões olímpicos do Canadá
Jogadoras de hóquei no gelo do Canadá
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2018
Jogadores de hóquei no gelo nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2018
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022
Jogadores de hóquei no gelo nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022

Emily Clark


Gavi je otočić u Tirenskom moru uz zapadnu obalu Italije. S dužinom od oko 700 metara, najmanji je u otočju Pontine, a nalazi se 120 metara od sjeverne obale otoka Ponza.

Otok je dosta neprohodan i nenastanjen. Nastanjuju ga nekoliko endemskih guštera, kao i miševi, zečevi i štipavci, zbog čega je proglašen prirodnim rezervatom.

Poveznice
 Popis otoka u Italiji

Talijanski otoci u Tirenskom moru

Gavi (otočić)


නානුඔය - රාගල පටු දුම්රිය මාර්ගය (උඩුපුස්සැල්ලාව දුම්රිය මාර්ගය) ලෙස හැඳින්වෙන්නේ නානුඔය දුම්රිය ස්ථානයේ සිට රාගල දුම්රිය ස්ථානය දක්වා පැවති සැතපුම් 19 (30.57km) ක දිගින් යුතු පටු දුම්රිය මාර්ගයකි. 1900 වසරේ නොවැම්බර් මස වැඩ ආරම්භ කළ මෙම දුම්රිය මාර්ගය 1904 වර්ෂය වනවිට සාදා නිම කරන ලදී. ප්‍රධාන වශයෙන් භාණ්ඩ ප්‍රවාහනය සඳහා ඉදිකළ මෙම දුම්රිය මාර්ගයේ දුම්රිය ධාවනය ඉතා සෙමින් සිදු වී ඇත. 1940 ගණන් වනවිට විකල්ප ප්‍රවාහන ක්‍රම ජනප්‍රිය වෙමින් පැවති අතර මෙම මාර්ගයේ දුම්රිය ධාවන ලාභදායී හෝ කාර්යක්ෂම එකක් නොවන බව සළකනු ලැබුවෙන් 1948 අගෝස්තු 02 දින දුම්රිය මාර්ගය සම්පූර්ණයෙන් වසා දමන ලදී.

එවකට ලංකාවේ උසින්ම පිහිටි දුම්රිය මාර්ගය වූයේ නානුඔය සිට රාගල දක්වා වූ මෙම පටු දුම්රිය මාර්ගයයි. එමෙන්ම ලංකාවේ උසින්ම පිහිටි දුම්රිය ස්ථානය වූයේ ද මෙම දුම්රිය මාර්ගයේම, මුහුදු මට්ටමේ සිට අඩි 6316 (1925m) ක් ඉහලින් පිහිටි කඳපොල දුම්රිය ස්ථානයයි. නමුත් වර්තමානයේ දී ශ්‍රී ලංකාවේ උසින්ම පිහිටි දුම්රිය ස්ථානය වන්නේ පට්ටිපොල දුම්රිය ස්ථානයයි. එය මුහුදු මට්ටමේ සිට අඩි 6210 (1897m) ක් ඉහලින් පිහිටයි.

මෙම දුම්රිය මාර්ගය උඩුපුස්සැල්ලාව දුම්රිය මාර්ගය වශයෙන් ද හැඳින්වෙන අතර නානුඔය සිට රාගල දක්වා ප්‍රධාන දුම්රිය ස්ථාන 5ක් සහ කුඩා දුම්රිය ස්ථාන 5ක් ද පැවතුණි. මෙම දුම්රිය ස්ථාන ඉදිකිරීමට හේතු වූයේ තේ ප්‍රවාහනය කිරීමේ පහසුව වුවත් මෙම දුම්රිය මාර්ගයේ මගී ප්‍රවාහනය ද සිදු කෙරුණි. 1948 දී දුම්රිය මාර්ගය සම්පූර්ණයෙන් වසා දැමීමෙන් අනතුරුව දුම්රිය මාර්ගය ද සම්පූර්ණයෙන් ම පාහේ ගලවා ඉවත් කරන ලදි. නමුත් දුම්රිය ස්ථාන වලට අයත් වූ ගොඩනැගිලි වල ශේෂයන් වර්තමානයේ දී පවා දැක ගත හැකිය.

මූලාශ්‍ර

ශ්‍රී ලංකාවේ දුම්රිය මාර්ග

උඩුපුස්සැල්ලාව දුම්රිය මාර්ගය


Vox clamantis in deserto este o expresie din limba latină, care poate fi tradusă literal: "glasul celui care strigă în pustiu" și, într-un sens figurat, "persoana al cărei sfat rămâne neascultat".

Expresia este cunoscută din Evanghelii ca referire la Sf. Ioan Botezătorul, care a fost precursor al lui Isus Hristos și care predica în deșert, pe malul Iordanului, botezarea oamenilor pentru a se spăla de păcat. Evanghelia după Marcu 1, 1-3 începe cu aceste cuvinte:

În virtutea acestei afirmații, Marcu evanghelistul este reprezentat ca un leu care rage.

În Evanghelia după Ioan 1, 22-23 Ioan Botezătorul însuși se definește astfel:

Este interesant de observat cum cuvintele profetului (Isaia 40:3) au un sens diferit, în funcție de punctuația lor:

Influență culturală
Semnificația expresiei a depășit sensul literal, probabil sub influența Evangheliei după Ioan, care se referă la faptul că Isus Hristos nu a fost recunoscut sau poate că în deșert nu există nimeni care poate să-l asculte. Astăzi termenul este folosit pentru o persoană care vorbește, dar nu este ascultată, referindu-se în special la cel care dă sfaturi sau avertizează cu privire la un pericol și este ignorat.

Această expresie este, de asemenea, motto-ul Universității din Dartmouth (SUA).

Note

Vezi și
 Ioan Botezătorul
 Evanghelia după Marcu
 Marcu Evanghelistul
 Leul Sfântului Marcu
 Locuțiuni în limba latină

Cuvinte și expresii în limba latină
Expresii din Biblie
Evanghelia după Marcu

Vox clamantis in deserto


Caspe es una estación ferroviaria situada en el municipio español de Caspe, en la provincia de Zaragoza, comunidad autónoma de Aragón. La estación dispone de servicios de pasajeros de Media Distancia.

Situación ferroviaria
La estación se encuentra en el punto kilométrico 453,0 de la línea férrea de ancho ibérico que une Miraflores con Tarragona, entre las estaciones de Chiprana y de Val de Pilas, a 123 metros de altitud. El tramo es de vía única y está electrificado.

Historia
La estación fue inaugurada el 1 de julio de 1893 con la apertura del tramo Caspe-Samper de la línea férrea que unía Samper vía Reus con Roda de Bará por parte de la Compañía de los ferrocarriles de Tarragona a Barcelona y Francia (TBF). Unos años antes, en 1891 TBF había logrado un acuerdo de fusión con MZA que no se haría efectivo hasta 1899 y que permitía a MZA conectar Barcelona con Madrid vía Zaragoza. Aun así TBF mantuvo cierta autonomía dentro de la MZA hasta 1936.

En 1941, tras producirse la nacionalización del ferrocarril de ancho ibérico en España, la estación pasó a manos de RENFE.

Desde enero de 2005 Adif es la titular de las instalaciones ferroviarias, mientras que Renfe Operadora explota la línea.

Entre 1964 y 2015 el tren «Estrella Costa Brava» hacía parada en la estación. El 7 de abril de 2015 efectuó por última vez este servicio, dejando sin trenes de Larga Distancia a esta estación, la más importante entre Zaragoza y Tarragona.

En agosto de 2020 se reclamó la vuelta de servicios eliminados desde la proclamación del estado de alarma en marzo de 2020, recuperando servicios el 10 de enero de 2021.

La estación
El edificio para viajeros es una estructura de dos alturas, planta rectangular y disposición lateral a la vía. Posee dos andenes, uno lateral y otro central al que acceden dos vías. Más vías destinadas a diferentes funciones como apartado, carga o garaje completan las instalaciones. Antiguamente la estación también contaba con una rotonda giratoria, aunque hoy en día está fuera de servicio.

El recinto, que cuenta con un aparcamiento en el exterior, está adaptado para las personas con discapacidad. La taquilla de venta de billetes no presta servicio, pero está en estudio que personal de Adif, se haga cargo de este servicio de forma provisional, hasta que lo asuma de forma permanente personal de RENFE.

El horario de la estación es de 06.25 a 22.25 hrs.

Servicios ferroviarios

Media Distancia
Renfe Operadora presta servicios de Media Distancia gracias a sus trenes Regional y Regional Exprés en los trayectos: Para más información, consultar el siguiente enlace:

Referencias

Enlaces externos

 Media Distancia Aragón en la web de Renfe.

Caspe
Caspe
Caspe
Caspe

Estación de Caspe


Sund, Finlandiya'ya bağlı Åland Adaları'nda bulunan bir belediyedir. Yüzölçümü 112.50 km² olan belediyenin nüfusu 31 Ağustos 2017 tarihi itibari ile 1,005'tir. Belediyenin merkezi Björby'dür.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Åland'ın belediyeleri

Sund


Folieleje, også kendt som folie-luft leje, er en type af fluidleje. Med folielejer kan en aksel støttes af en fjedrende metalfolie mellem akslen og et lejerør. Når akslen roterer hurtigt nok, vil fluidet (typisk luft) skubbe metalfolien væk fra akslen, så der ikke er faststof kontakt mellem aksel og folien. Akslen og folien separeres grundet luftens høje tryk, som genereres af rotationen, der trækker gas ind i lejet via viskositetseffekter. Når akslen har en høj hastighed i forhold til foliet, vil et luftgab dannes - og når det er opnået vil lejet ikke slides. I modsætning til hydrostatiske lejer, kræver folielejer ikke et eksternt tryksystem for arbejdsmediet, så folielejet er selvstartende.

Udvikling

Folielejer blev først udviklet i de sene 1950'ere af AiResearch Mfg. Co. som er en del af Garrett Corporation ved at anvende uafhængig R&D funde til at servicere militær og rumfarts anvendelser.
Folielejer blev først testet til kommercielt brug i United Airlines Boeing 727 og Boeing 737 køleturbiner i de tidlige og midt 1960'ere.
Garrett AiResearch air cycle machine folielejer blev først anvendt som original equipment i 1969 i DC-10'ens environmental control systems. Garrett AiResearch folielejer blev installeret på alle amerikanske militære luftfartøjer til at erstatte eksisterende oliesmurte rullelejer. Folielejers mulighed for at arbejde ved kryogene gastemperaturer såvel som meget høje temperaturer gav lejerne mange andre anvendelsesmuligheder.

Den aktuelle generation af folielejer med avancerede belægninger har gjort folielejer betydeligt bedre. Antislid belægninger eksisterer, som tillader over 100.000 start/stop cykler til typiske anvendelser. Nye 3. generation lejer kan klare en belastning på over 9.000 gange deres masse, ved ekstremt høje omdrejningshastigheder.

Anvendelser
Turbomaskineri er den almindeligste anvendelse, fordi folielejer kan arbejde ved høje omdrejningshastigheder.
Den største fordel ved folielejer er, at de eliminerer oliesystemer som traditionelle lejedesign behøver.

Andre fordele er:
 Højere effektivitet, grundet lavere friktionvarmetab
 Øget funktionssikkerhed
 Højhastighedsmulighed
 Mindre støjende
 Bredere arbejdstemperaturområde (40–2.500 K)
 Høj vibration og chock belastningskapacitet
 Ingen planlagt vedligeholdelse
 Intet eksternt støttesystem
 Fuldt oliefri hvor kontamination er et problem
 I stand til at arbejde over kritisk hastighed

Aktuelle forskningsområder er:
 Højere belastning
 Øget dæmpning
 Forbedrede overfladebelægninger

De vigtigste ulemper er:
 Lavere belastning end rullelejer
 Slid under opstart og stop
 Der forudsættes høj arbejdshastighed

Se også
 Tribologi

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger
 NASA Glenn Research Center "Creating a Turbomachinery Revolution"
 NASA Tribology & Mechanical Components Branch
 Turbomachinery and Energy System Laboratory at UTA
 Mohawk Innovative Technology, Inc.
 Tribology Group at Texas A&M

Maskinlejer
Gasturbineteknologi

Folieleje


Mikael Boman (født 14. juli 1988) er en svensk fodboldspiller, der spiller som en angriber for Randers FC .

Privatliv
Inden han helt fokuserede på fodbold, spillede han også bordtennis for Tölö BTK.

Titler

Klub
 IFK Göteborg
 Svenska Cupen : 2014-15

Individuel
 Division 3 Sydvästra Götaland Topscorer: 2007

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Randers FC
Fodboldspillere fra Halmstads BK
Fodboldspillere fra Falkenbergs FF
Angribere (fodbold)
Fodboldspillere fra Sverige
Pages with unreviewed translations

Mikael Boman


කෝපි යනු තද අඳුරු පැහැ ආම්ලික දියරමය පානයක් වන අතර එය වියළා ගනු ලැබූ කෝපි ඇට වලින් නිපදවන ලද්දකි.  එමෙන්ම කෝපි වල සැළකිය යුතු ප්‍රමාණයක් කැෆේන් අඩංගු වෙයි. මෙම කෝපි වගා කරනු ලබන රටවල් 70කට අධික ප්‍රමාණයක් ලොව පුරා පවතී. ලතින් ඇමෙරිකාව, අග්නිදිග ආසියාව,දකුණු ආසියාව සහ අප්‍රිකාව යන ප්‍රදේශ කෝපි සඳහා යෝග්‍ය රටවල් ලෙස හඳුනා ගත හැකිය.

ආශ්‍රිත ලිපි
 කෝපි
 තේ

මූලාශ්‍ර

කෝපි
කෑමට සුදුසු ගෙඩි සහ ඇට

කෝපි (පානය)


Sato se poate referi la

 Sato (nume de familie), cel mai frecvent nume de familie din Japonia;
 Sato (vin de orez), băutură slab alcoolică originară din Tailanda;
 Sato (instrument), un instrument muzical de forma unei lăute cu gât lung, de origine din Asia Centrală;
 "S.A.T.O.", cântec de Ozzy Osbourne din albumul anului 1981, Diary of a Madman;
 Sato (câine), un câine feral din Puerto Rico;
 SaTo, un brand de produse igienice de toaletă;
 Sato Oyj, o companie de construcțe de locuințe din Finlanda;
 SATO, companie de produs etichete cu bar code.

Vezi și

 Nume de familie japoneze
 Nume proprii japoneze

Legături externe

 Căutare Google pentru cuvântul Sato

Dezambiguizare
Nume de familie japoneze
Nume proprii

Sato


TV 2 Vejret er navnet på TV 2s vejrudsigter.
Frem til 2013 blev vejrudsigterne produceret af STV Production.

Historie
 Programmet havde premiere d. 11. juli 1994 på Sprogø. Da øen i dag er fredet, måtte TV 2 Vejret flytte til en mindre have i Odense, da byggeriet af Storebæltsforbindelsen var færdigt.
 Fra år 2000 indtil år 2010 sendte TV 2 Vejret fra "Vejrhuset" i Bellingebro syd for Odense.
 Den 10. maj 2010 var der premiere på "TV 2 Vejrcenter" og de flyttede til København.
 Den 25. april 2013 flyttede TV 2 Vejret tilbage til Fyn til Kvægtorvet i Odense, TV 2s hovedkvarter.

Nuværende værter
 Peter Tanev (1996-)
 Jens Ringgård Christiansen (2006-)
 Andreas Nyholm (2010-)
 Lone Seir (2000-2002, 2013-)
 Ellen Nybo
 Sebastian Pelt (2019-)
 Sara Maria Franch-Mærkedahl (2013-?, 2020-)
 Jacob Mouritzen (2022-)

Tidligere værter
 Per Fløng
 Mikael Jarnvig
 Lone Skjoldaa
 Charlotte Autzen
 Kathrine Elmer
 Marlene Sandvad
 Ditte Falkenberg
 Britt Dige Toft
 Rikke Tjørring
 Mikkel Hybel Fønsskov
 Annette van Buren
 Anders Brandt
 Per Christiansen
 Anna Holte
 Eva Nabe Poulsen
 Sebastian Guldbrandsen
 Signe Ryge Petersen
 Thomas Mørk
 Cecilie Hother (00'erne, 2017-)

Etableret i 1994
Tv-programmer fra TV 2 Danmark
Nyheds- og aktualitetsprogrammer fra Danmark

TV 2 Vejret


දේශබන්ධු () යනු පුද්ගලයෙකු විසින් "ජාතිය වෙනුවෙන් සිදුකරන ලද ප්‍රශංසනීය සේවය" උදෙසා එම පුද්ගලයා වෙත පිරිනමනු ලබන ශ්‍රී ලංකාවේ තෙවන ඉහළතම ජාතික ගෞරව අභිධානයයි. සාම්ප්‍රදායිකව අභිධානලාභියාගේ නාමය ඉදිරියෙන් දේශබන්ධු යන්න, පදවි නාමයක් හෝ උපසර්ග නාමයක් ලෙස භාවිතා කරනු ලැබේ. දේශබන්ධු අභිධානය, දේශමාන්‍ය අභිධානයට පහළින් පිහිටි ඊළග ප්‍රමුඛ ගෞරව නාමයයි.

මූලාශ්‍ර

 ගෞරවණීය ඉන්ද්‍රදාස හෙට්ටිඅරච්චි
 රොෂාන් මහානාම
 අසංක ගුරුසිංහ
 කුමාර ධර්මසේන

ආශ්‍රිත

 National Awards Conferred by His Excellency the President of Sri Lanka

දේශබන්ධු


فليكس معلوم  ولد سنة 1932 في جنوب تشاد وهو سياسي في الحزب التقدمي الاشتراكي وضابط في الجيش أصبح رئيسا لهيئة الأركان وسجنه الرئيس فرنسوا تومبالباي وبمجرد نجاح الانقلاب أطلق سراحه، استقال من الرئاسة سنة 1979، واستقر في نيجيريا عاد إلى تشاد سنة 2002 بعد 23 سنة في المنفى ليستفيد من مقررات الحكومة حول الرؤساء السابقين التي تشمل مرتب ورعاية صحية وسيارتين وسائق. خلفه في الرئاسة حسين حبري.

وفاته
توفي في مستشفى بفرنسا عام 2009 ودفن في تشاد

روابط خارجية

مراجع

الصراع التشادي الليبي
تشاديون مغتربون في نيجيريا
رؤساء تشاد
سجناء ومعتقلون تشاديون
سجناء ومعتقلون في تشاد
فرنسوا تومبالباي
قادة حكومة تشاد
قادة دولة تشاد
مواليد 1351 هـ
مواليد 1932
وفيات 1430 هـ
وفيات 2009
وفيات في باريس
أشخاص من إقليم شاري الأوسط
سياسيون تشاديون في القرن 20
أشخاص في الحرب التشادية الليبية

فليكس معلوم


Biserica de lemn din Gârbovățu de Sus, comuna Căzănești, județul Mehedinți, a fost construită în jur de 1740 . Are hramul "Sfântul Apostol Toma". Biserica se află pe lista monumentelor istorice sub codul LMI: .

Istoric și trăsături

Note

Bibliografie
Studii regionale
C.Boteanu, V.Oprenescu - Bisericile din Plaiul Cloșani, vol.I, Editura TipoRadical (2007)

Vezi și
 Gârbovățu de Sus, Mehedinți

Legături externe
 CIMEC Fișă de monument

Gârbovățu de Sus
Monumente istorice din județul Mehedinți
Biserici din secolul al XVIII-lea din România

Biserica de lemn din Gârbovățu de Sus


Troldebryllupet er en børnefilm fra 1973 instrueret af Jørn Walsøe Therkelsen efter manuskript af Jørn Walsøe Therkelsen.

Handling
Børnetrickfilm om "Troldene fra Gjøl", hvor troldene fra Nørreskoven og Sønderskoven når havde udryddet hinanden. Men freden genoprettes, idet to ung-trolde fra hver sin lejr ønsker at gifte sig.

Referencer

Eksterne henvisninger

Børnefilm fra Danmark
Danske film fra 1973

Troldebryllupet


Hotel Royal je dvokatna zgrada u Kapucinskoj ulici 34 u Osijeku, Hrvatska.

Opis
Reprezentativnu dvokatnu zgradu, projektirao je Ivan Eduard Domes 1904. – 1905. godine za hotelsku namjenu. Pročelje kasnog historicizma oblikovano je neobaroknim izrazom. Reprezentativnost same zgrade očituje se i u oblikovanju unutrašnjeg prostora koji je u prizemlju imao kasno historicističku kavanu s ljetnim vrtom, secesijsku kino dvoranu. Arhitektonska vrijednost zgrade je u proporcijama, ritmu masa i ploha, funkcionalnom oblikovanju prostora bogate dekorativnosti koje stvara scenski ugođaj s harmonično uklopljenim dekorativnim detaljima i arhitektonskim elementima. Tako naglašena reprezentativna funkcija zgrade pokazuje visoku razinu društvenog života Osijeka početkom XX. stoljeća.

Zaštita
Pod oznakom Z-3448 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro – nepokretna pojedinačna, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiran kao "javne građevine".

Izvori

Arhitektura historicizma u Hrvatskoj
Građevine u Osijeku
Zaštićene javne građevine u Osječko-baranjskoj županiji
Hoteli u Hrvatskoj
Gospodarstvo Osijeka

Hotel Royal


Die Route nationale 188, kurz N 188 oder RN 188, ist eine französische Nationalstraße.

Aktueller Straßenverlauf
Die aktuelle Nationalstraße stellt eine 500 Meter lange Verbindung zwischen der Ausfahrt Nr. 8 der Autobahn 10 mit einer Straßenkreuzung mit der Departementsstraße 188 in Villebon-sur-Yvette dar.

Historischer Straßenverlauf
Die historische Nationalstraße wurde 1824 zwischen Antony und Chartres festgelegt. Ihre Länge betrug 73 Kilometer. 1949 wurde der Abschnitt zwischen Ablis und Chartres von der Nationalstraße 10 übernommen. Dadurch verkürzte sich die Länge auf 45 Kilometer. 1973 wurde der Abschnitt zwischen der Nationalstraße 446 (heutige Nationalstraße 118) und Ablis abgestuft, der Rest 2006. Zwischen Massy und Gometz-la-Ville wurde die N 188 so nach und nach auf Umgehungsstraßen gelegt, die teilweise als Schnellstraße ausgebaut sind, jedoch nicht mehr als N 188 ausgewiesen sind.

Weblinks

 Route nationale française 188 auf WikiSara (französisch)

188
Route nationale 0188

Route nationale 188


Slutspillet i UEFA Champions League 2016-17 startede den 14. februar 2017 og slutter den 3. juni 2017 med finalen på Millennium Stadium i Cardiff, Wales, som vil afgøre vinderen af UEFA Champions League 2016-17. I alt 16 hold konkurrerer i knockout-fasen.

Kvalificerede hold

Ottendedelsfinaler

Sammendrag

|}

Kampe

6–6 sammenlagt. Monaco vandt på reglen om udebanemål.

Real Madrid vandt 6–2 sammenlagt.

Borussia Dortmund vandt 4–1 sammenlagt.

Bayern Munich vandt 10–2 sammenlagt.

Juventus vandt 3–0 sammenlagt.

Atlético Madrid vandt 4–2 sammenlagt.

Barcelona vandt 6–5 sammenlagt.

Leicester City vandt 3–2 sammenlagt.

Kvartfinaler
Lodtrækningen blev afholdt den 17. marts 2017. De første kampe blev spillet den 11. og 12. april, og returkampene blev spillet den 18. og 19. april 2017.

Sammendrag

|}

Kampe

Atlético Madrid vandt 2–1 sammenlagt.

Monaco vandt 6–3 sammenlagt.

Real Madrid vandt 6–3 sammenlagt.

Juventus vandt 3–0 sammenlagt.

Semifinaler
Lodtrækningen blev holdt den 21. april 2017. De første kampe blev spillet den 2. og 3. maj, og returkampene spilles den 9. og 10. maj 2017.

Sammendrag

|}

Kampe

Real Madrid vandt 4–2 sammenlagt.

Juventus vandt 4–1 samlet.

Finalen

Finalen spilles den 3. juni 2017 på Millennium Stadium i Cardiff, Wales. "Hjemmeholdet" (af administrative årsager) blev fundet ved en ekstra lodtrækning, der blev afholdt efter lodtrækningen til semifinalerne.

Noter

Referencer

UEFA Champions League 2016-17
2016-17

UEFA Champions League slutspil 2016-17


Inagaki Taruho (; * 26. Dezember 1900 in Ōsaka; † 25. Oktober 1977) war ein japanischer Schriftsteller.

Nach Anfängen als Maler etablierte sich Inagaki 1923 mit dem Roman Issen inchibyō monogatari als Vertreter der modernen Literatur in Japan. Auf Grund seines Alkoholismus entstanden in den nächsten Jahren kaum nennenswerte literarische Werke. Erst nach dem Zweiten Weltkrieg trat er mit Werken wie Miroku und Karera hervor, in denen er sich mit der Homosexualität auseinandersetzte. Nach seiner Heirat und nach seinem Umzug nach Kyoto begann er regelmäßig für das Magazin "Sakka" (作家) zu schreiben. Dort erschien sein kurzer Essay Tosotsu no jōshō, etwa Wiedergeburt im Tuṣita-Himmel. Es folgten zahlreiche Essays zur gleichen Thematik. Für Shōnen'ai no bigaku (Ästhetik der Päderastie) erhielt er 1969 den Großen Preis für japanische Literatur.

Werke
Issen inchibyō monogatari, 1923
Miroku, 1946
Karera, 1946–47
Shōnen'ai no bigaku, 1969
Hikōki yarōtachi, 1969
Vanira to Manira ('La Vanille et la Manille'), 1969
Raito kyōdai ni hajimaru, 1970
Kinshoku no anus, 1972

Quelle
 S. Noma (Hrsg.): Inagaki Taruho. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, S. 597.

Autor
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (Japanisch)
Roman, Epik
Essay
Homosexualität in der Literatur
Japaner
Geboren 1900
Gestorben 1977
Mann

Inagaki Taruho


Sakine Cansız (litera ı reprezintă sunetul î din română; în , [sækiːnɛ dʒænsɪs]; în , [saˈkine ˈdʒɑnsɯz]; ) a fost o membră fondatoare a Partidului Muncitorilor din Kurdistan (PKK).

Biografie
Angajată încă din tinerețe în cauza kurdă, a fost arestată de către poliția turcă și a fost condamnată la 24 de ani de închisoare, sentința mărindu-se la 76 de ani, după ce a vorbit în kurdă în fața instanței de judecată.

Ea rămâne închisă timp de 12 ani; potrivit unor surse kurde, este supusă la tortură, care , de altfel, este aplicată în mod sistematic prizonierilor politici din Turcia. Eliberată în 1990, a participat la conferința partidului din august 1991, în valea Bekaa, Liban, la inițiativa lui Abdullah Öcalan; sunt prezenți alți lideri și fondatori ai PKK, eliberați și ei din închisorile turcești.
În 2007, autoritățile americane o identifică ca unul dintre principalii colectori de fonduri ai PKK în Europa și plănuiesc arestarea ei.

Asasinarea
Sakine Cansiz este asasinată în Paris, în incinta centrului de informare a Kurdistanului, în rue la Fayette, în noaptea de 9 spre 10 ianuarie 2013, împreună cu alte două activiste kurde, Fidan Doğan și Leyla Söylemez , eventual, potrivit justiției franceze, de către serviciile secrete turce, MIT. Presupusul criminal, Omer Güney, este un turc în vârstă de 34 ani, care a fost agent de întreținere pe aeroportul din Paris-Charles-de-Gaulle. La câteva luni după crime, o înregistrare audio a unei conversații între Ömer Güney și agenți ai serviciilor secrete din Turcia (MIT), precum și note, sunt puse on-line anonim. Omer Güney avea, de asemenea, fotografii a sute de activiști kurzi în telefonul lui.
Judecătoarea Jeanne Duyé se ocupă de anchetă. În septembrie 2013, computerul magistratei este furat în timpul unui jaf bizar și un plan de evadare a lui Omer Guney a fost dejucat; omul, care a fost închis din ianuarie 21, 2013, în apropiere de Paris, spera  să evadeze cu ajutorul unui membru al MIT". Magistratul, dincolo de posibila implicare a serviciilor secrete din Turcia, nu a reușit să stabilească cine au fost comanditarii, dacă au acționat "cu aprobarea ierarhiei lor," sau "fără știrea ei, în scopul de a discredita sau de a submina procesul de pace", inițiat în vremea aceea între Ankara și Partidului Muncitorilor din Kurdistan, PKK.

Pe 13 decembrie 2016, Ömer Güney a fost dus de la închisoarea din Fresnes la spitalul Salpêtrière din Paris. Avea de mult timp cancer la creier, a fost contaminat cu boala legionarilor (legioneloza) și a murit de pneumonie pe 17 decembrie, cu cinci săptămâni înainte de începerea procesului său.

Note

Vezi și
 Kurdistan

Nașteri în 1958
Decese în 2013
Decese pe 10 ianuarie
Infracțiuni neelucidate
Activiști pentru drepturile omului după naționalități
Politicieni kurzi
Decese prin împușcare
Teroriști

Sakine Cansız


Olimpos Beydağları Millî Parkı, 1972 tarihinde Antalya ili Kemer ilçesi sınırarı içinde bulunan doğal ve tarihi güzelliklerin korunması için sit alanı olarak korunmaya alınan bölge.

Olimpos-Beydağları Sahil Millî Parkı Sarısu'dan itibaren Antalya - Kumluca karayoluna ve Akdeniz'e paralel olarak Gelidonya Burnu'na kadar uzanmaktadır. Akdeniz Körfezinin batı sahilinde muhteşem güzellikte doğal plajlar antik şehirler vardır. Çıralı ve Adrasan Plajı bunlardan en uzun olanıdır. Millî Park giriş noktasından itibaren Topçam, Küçük Çaltıcak, Büyük Çaltıcak, Kargıcak 1-2 gibi günübirlik mesire alanlara uzun plajlara sahip orman ve denizin kucaklaştığı ender tabiat harikalarıdır.

Ayrıca Millî Park içinde Göynük Çadırlı Kampı (100 çadır) ve Kemer'e 3 km mesafede Kındılçeşme Çadırlı Kamp alanı (225 çadır) bulunmaktadır.

Phaselis Antik Kenti jeolojik, tarihi, flora ve fauna güzelliklerin bulunduğu bir yol kavşağı niteliğindedir. Çıralı Sahili, Olympos antik kenti ve Yanar taş, Millî Park'ın sembol kaynaklarındandır.

Olympos (Olimpos) Antik Kenti

Olympos Antik Kenti, Antalya'nın 80 km güneyinde ve Antik Likya Bölgesi içindedir. Doğudan Akdeniz'e açılan Olympos Antik Kenti, ortasından geçen Akçay (Olympos Çayı) ile ikiye bölünür. Bu konumuyla tarih boyunca liman kenti olma özelliği taşıyan Olympos, günümüze gelen antik kentler arasında farklı bir yapı sergiler. Olympos kelimesinin Yunanca kaynaklı olmadığı düşünülmektedir. Bu adın kaynağı ve anlamı tam olarak açıklanmamakla birlikte, eski Anadolu dillerinden geldiği ve genellikle "yüksek dağ, ulu dağ" anlamında kullanıldığı anlaşılmaktadır.

Kentin kesin kuruluş tarihi bilinmemektedir. Tarih sahnesinde Olympos Likya Birliği içinde bastığı sikkeler ile M.Ö 168-78 yıllarında ilk kez görülür. Olympos bu birlik içinde üç oy hakkına sahip, altı ayrıcalıklı kentten birisidir. Hatta bazen birlik başkanının bu kentten çıktığı saptanabilir. M.Ö 80 yılında kent, korsanların eline geçmiştir. Ünlü Korsan Zeniketes'in Olympos yakınlarındaki bir kalede oturduğu bilinmektedir. Anadolu kıyılarındaki ve dağlık bölgelerdeki karışıklıklar üzerine bölgeyi korsanlardan temizlemek için, Romalı komutan ve senatör Publius Servilius Vatia komutasındaki Roma Donanması M.Ö 78 yılında Gelidonya Burnu'nda yapılan üç deniz savaşını da kazanarak Zeniketes'in ünlü kalesini yerle bir etmiştir. Zeniketes'in ölümünden sonra komşu kentlerle beraber Olympos da Roma'nın eline geçmiştir. Bu dönemlerde Hephaistos, Zeus ve Apollon kültlerinin Olympos'ta tapınım gördüğü bilinmektedir.

Roma İmparatorluk döneminde de Olympos Likya Birliği'nin seçkin üyelerinden biri konumundadır. M.S 2. yüzyılın sonları ile M.S. 3. yüzyılın başlarına tarihlenen mezar yazıtından, Marcus Aurelius Arkhepolis'in Likya Birliğinde Lykiarkh (Likya Birliği Başkanı) olarak görev yaptığı ortaya çıkmıştır.

Kuzey Nekropol
Kuzey Nekropol, Akçay (Olympos Çayı) ile ikiye bölünen kentis kuzeyinde yer alır. Bu bölgede yaklaşık 113 mezar tespit edilmiştir. Güney Nekropol'deki mezarlar genellikle bitişik yapılmışken burada mezarlar arasında mesafeler bırakılmış ve belli bir aksa göre konumlandırılmaya önem verilmemiştir. Kanallar ve mozaikli yapının yer aldığı bölümde ise, Olymposlu Lykiarkh Marcus Aurelius Arkhepolis'in anıtsal mezarı ve Antimakhos'ın lâhdi yer almaktadır. Lykia tipi lâhdin etrafı Bizans dönemine ait yapılarla kuşatılmıştır. Bizans döneminde kentte, Nekropol içinde kiliselerin bulunması, geç dönemlerde de Roma mezarlarının kullanıldığını düşündürmektedir. Kuzey Nekropolde M.S. 1. yüzyıldan itibaren gömü yapılmış ve M.S. 3. yüzyıl içinde de devam etmiştir. Olasılıkla Bizans döneminde de bu mezarlar yeniden kullanılmıştır.

Resim Galerisi

Kemer
Türk Rivierası
Türkiye'deki millî parklar
Olimpos

Beydağları Sahil Millî Parkı


Olbers ist ein Einschlagkrater am westlichsten Rand der Mondvorderseite, ist daher wenn überhaupt, dann nur stark verzerrt von der Erde aus sichtbar.
Der Kraterrand ist sehr stark erodiert und weitgehend eingeebnet.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem deutschen Astronomen Heinrich Wilhelm Olbers offiziell benannt.

Weblinks

 Olbers auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)
Heinrich Wilhelm Olbers

Olbers (Mondkrater)


ثيوفان المعترف أو ثيوفانيس المعترف (باليونانيّة: Θεοφάνης Ομολογητής) ولد حوالي 760 ميلادي وتوفي حوالي 817 ميلادي.

هو أسقف بيزنطيّ جمع كتبا قديمة وكتب على ضوئها تاريخه سنة 813 تقريبا، يسمى اليوم «تاريخ ثيوفان» حيث سرد فيه الأحداث في الفترة الممتدة بين 284 و813 ميلادي.

الكتب التي استعملها في الكتابة هي مخطوطات بيزنطية وسريانية وأرمنية وعربية وأخرى.

روابط خارجية

مراجع

مسلسلون زمنيون بيزنطيون
بيزنطيون في القرن 8
رهبان بيزنطيون في القرن 9
قديسون في القرن 9
قديسون من القسطنطينية
كتاب بيزنطيون في القرن 9
لاهوتيون بيزنطيون
مواليد القرن 8
مواليد في القسطنطينية
مؤرخو القرن 9
مؤرخون
مؤرخون بيزنطيون
وفيات 817
وفيات عقد 810
وفيات في ساموثراكي
قديسون من الأناضول
مؤرخون بيزنطيون في القرن 9

ثيوفان المعترف


Litauen deltog første gang i olympiske lege under Sommer-OL 1924 i Paris. Tidligere havde udøvere fra Litauen deltaget som en del af Rusland (1912). Efter at Litauen blev annekteret af Sovjetunionen i 1940, deltog udøvere fra Litauen som en del af Sovjetunionen fra 1952 til 1988. Litauen blev igen selvstændige i 1991, og har siden deltaget i samtlige efterfølgende sommer- og vinterlege.

Medaljeoversigt

Eksterne henvisninger
 Litauens OL-statistik  på Sports-reference.com

Litauen ved sommer-OL
Litauen ved vinter-OL
OL

Litauen ved OL


The  (; FAZ; "Frankfurt General Newspaper") is a German newspaper founded in 1949. It is published daily in Frankfurt. Its Sunday edition is the Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung (; FAS).

The paper runs its own correspondent network. Its editorial policy is not determined by a single editor, but cooperatively by four editors. It is the German newspaper with the widest circulation abroad, with its editors claiming the newspaper is delivered to 148 countries.

History

The first edition of the F.A.Z. appeared on 1 November 1949; its founding editors were Hans Baumgarten, Erich Dombrowski, Karl Korn, Paul Sethe and  Erich Welter. Welter acted as editor until 1980. Some editors had worked for the  moderate Frankfurter Zeitung, which had been banned in 1943. However, in their first issue, the F.A.Z. editorial expressly refuted the notion of being the earlier paper's successor or of continuing its legacy:

Until 30 September 1950 the F.A.Z. was printed in Mainz.

Traditionally, many of the headlines in the F.A.Z. were styled in orthodox blackletter format and no photographs appeared on the title page. Some of the rare exceptions were a picture of the celebrating people in front of the Reichstag in Berlin on German Unity Day on 4 October 1990, and the two pictures in the edition of 12 September 2001 showing the collapsing World Trade Center and the American president George W. Bush.

In the early 2000s, F.A.Z. expanded aggressively, with customized sections for Berlin and Munich. An eight-page six-day-a-week English-language edition was distributed as an insert in The International Herald Tribune (which is owned by The New York Times Company); the articles were selected and translated from the same day's edition of the parent newspaper by the F.A.Z. staff in Frankfurt.  However, F.A.Z. group suffered a loss of 60.6 million euros in 2002. By 2004 the customized sections were scrapped. The English edition shrank to a tabloid published once a week.

On 5 October 2007, the F.A.Z. altered their traditional layout to include color photographs on the front page and exclude blackletter typeface outside the nameplate. Due to its traditionally sober layout, the introduction of colour photographs in the F.A.Z. was controversially discussed by the readers, becoming the subject of a 2009 comedy film that was still current three years later.

Currently, the F.A.Z. is produced electronically using the Networked Interactive Content Access (NICA) and Hermes. For its characteristic comment headings, a digital Fraktur font was ordered. The Fraktur has since been abandoned, however, with the above-mentioned change of layout.

After having introduced on 1 August 1999 the new spelling prescribed by the German spelling reform, the F.A.Z. returned exactly one year later to the old spelling, declaring that the reform had failed to achieve the primary goals of improving language mastery and strengthening the unity of the language. After several changes had been made to the new spelling, F.A.Z. accepted it and started using it (in a custom version) on 1 January 2007.

In December 1999, future German Chancellor Angela Merkel published an article in the , lamenting the "tragedy" that had befallen the party (CDU donations scandal), blaming former Chancellor Helmut Kohl and urging a new course.

Orientation

Its political orientation is liberal-conservative, occasionally providing a forum to commentators with different opinions. In particular, the Feuilleton and some sections of the Sunday edition cannot be said to be specifically conservative or liberal at all.

In the 2013 elections the paper endorsed the CDU/CSU alliance.

Ownership
It has the legal form of a GmbH; the independent FAZIT-Stiftung (FAZIT Foundation) is its majority shareholder (93.7%). The FAZIT-Stiftung was born in 1959 by the transformation of the then FAZ owner "Allgemeine Verlagsgesellschaft mbH" into a private foundation. The FAZIT-Stiftung is 'owned' by up to nine persons who can't sell or buy their share but have to transmit it free of charge to a successor which is co-opted by the remaining shareholders. The foundations statute prescribe that only such persons shall be co-opted as new member, who "by their standing and personality" can guarantee the "independence" of the FAZ. The current group of seven is composed of active or former CEOs, company owners, board members, and corporate lawyers.  The FAZIT foundation also owns more than 90% of the shares of the company 'Frankfurter Societät' which in turn is owner of the printing enterprise 'Frankfurter Societätsdruckerei' and the regional paper Frankfurter Neue Presse.

Circulation

The F.A.Z. is one of several high-profile national newspapers in Germany (along with Süddeutsche Zeitung, Die Welt, , Frankfurter Rundschau and Die Tageszeitung) and among them has the second largest circulation nationwide. It maintains the largest number of foreign correspondents of any European newspaper (53 as of 2002). In 2011, counted 40 foreign correspondents among its staff.

The 1993 circulation of the paper was 391,013 copies. In 2001, it had a circulation of 409,000 copies. The 2007 circulation of the daily was 382,499 copies. The 2016 (IVW II/2016) circulation of the daily was 256,188 copies.

Bans
In 2006, the F.A.Z. was banned in Egypt for publishing articles which were deemed as "insulting Islam". The paper was again banned in Egypt in February 2008 due to the publication of Muhammad's cartoons. In November 2012, the paper provoked strong criticism in Spain because of its stance against Spanish immigration to Germany during the economic crisis.

In July 2019, the F.A.Z. website, along with other major German media, including Spiegel Online, was blocked by China's Great Firewall. The reasons for the ban remain unclear, but F.A.Z.  believed it was possibly due to its reporting on the 2019–20 Hong Kong protests.

Notable contributors

Muhammad Asad

Eleonore Büning (music critic)
Dietmar Dath
Marc Degens

Joachim Fest (former editor)
 (former editor)

Andrea Petkovic

Florian Illies
Daniel Kehlmann
Barbara Klemm (photographer)
Carsten Knop
Christian Kracht
Karl Lagerfeld (caricaturist)
Ernst Nolte

Marcel Reich-Ranicki
 (see )
Johann Georg Reißmüller (former editor)
Frank Schirrmacher
Werner Spies
Udo Ulfkotte (former editor)

See also

 Media of Germany

References

Further reading
 Merrill, John C. and Harold A. Fisher: The world's great dailies: profiles of fifty newspapers (1980) pp. 130–37
 Peter Hoeres: Zeitung für Deutschland. Die Geschichte der FAZ (2019)

External links

 Explanation for the return to the pre-reform spelling (in German)
 Ketupa.net – Frankfurter Zeitung and F.A.Z. media profile

1949 establishments in West Germany
Centre-right newspapers
Conservative liberalism
Conservative media in Germany
Daily newspapers published in Germany
German-language newspapers
German news websites
Liberal conservatism
Liberal media in Germany
Mass media in Frankfurt
Mass media in Mainz
Newspapers established in 1949
Publishing companies established in 1949

Frankfurter Allgemeine Zeitung


The yellow rail (Coturnicops noveboracensis) is a small secretive marsh bird of the family Rallidae that is found in North America.

Taxonomy
The yellow rail was formally described in 1789 by the German naturalist Johann Friedrich Gmelin in his revised and expanded edition of Carl Linnaeus's Systema Naturae. He placed it with all the coots in the genus Fulica and coined the binomial name Fulica noveboracensis. Gmelin based his description on the "yellow breasted gallinule" that had been briefly described in 1785 by the Welsh naturalist Thomas Pennant in his book Arctic Zoology. The yellow rail is now placed in the genus Coturnicops that was erected in 1855 by the English zoologist George Robert Gray. The genus name combines coturnix, the Latin word for a "quail", with ōps, an Ancient Greek word meaning "appearance". The specific epithet noveboracensis is Latin for New York (novus means "new" and Eboracum is York, England).

Two subspecies are recognised:
 C. n. noveboracensis (Gmelin, JF, 1789) – Canada and north USA
 † C. n. goldmani (Nelson, 1904) –  central Mexico (extinct)

Description
Adults have brown upperparts streaked with black, a yellowish-brown breast, a light belly and barred flanks. The short thick dark bill turns yellow in males during the breeding season. The feathers on the back are edged with white. There is a yellow-brown band over the eye and the legs are greenish-yellow. The birds measure  in overall length; males have an average weight of , females an average weight of .

Distribution and habitat
The nominate subspecies' breeding habitat is wet meadows, fens and shallow marshes across Canada east of the Rockies; also the northeastern United States and the entire northern Canada–US border Great Plains to the Great Lakes. These northern populations of yellow rail migrate to the southeastern coastal United States. Little is known about the yellow rail's winter habits beyond sites along coastal Texas, southeast Oklahoma, and coastal South Carolina. However, researchers have concluded through observational studies that the relative abundance of yellow rails increased in relation to the size of the area surveyed and was higher at sites burned within 3 years. Across sites, each additional hour of survey effort increased the number of birds detected by 0.66 rails/h. Findings indicate yellow rails overwinter in wet pine savanna habitats along the northern Gulf Coast region.

The subspecies Coturnicops noveboracensis goldmani is known only from marshes on the upper Río Lerma (Lerma River) around 2,500 m in elevation in State of Mexico, Mexico, where it was last recorded in 1964.

Behaviour
The yellow rail are very elusive and seldom seen. They generally call at night resembling the sound of two stones being clicked together "tik-tik tik-tik-tik" in repetition. When approached, they are more likely to rely on camouflage and escaping on foot through dense vegetation, rather than flushing.

Breeding
The nest is a shallow cup built with marsh vegetation on damp ground under a canopy of dead plants. It is made out of woven grasses and leaves.

This rail lays a clutch of five to 10 oval or elongate eggs that usually measure around . These eggs are creamy, and spotted with both reddish spots that form a ring at one end, and small black spots that are scattered over the egg. They are incubated by the female for a period of 16 to 18 days. If the first set of eggs are destroyed, the female will generally lay another clutch. After the chicks hatch, the female will either crush the eggshells and hide them from view at the bottom of the nest, or remove the eggshells from the nest, dropping them along the paths leading away from the nest.

Food and feeding
The yellow rail feeds primarily on small invertebrates and complements its diet with plant seeds. Beetles (Coleoptera) account for the highest proportion of the birds' diet, followed by spiders (Araneae) and snails (Gastropods), whereas plant matter is dominated by sedges (Cyperaceae) and rushes (Juncaceae).

Status
Their numbers have declined in recent years due to loss of habitat. However, in 2021 a survey using autonomous sound recorders in the Edéhzhíe Protected Area in Canada's Northwest Territories,  outside the species' known range, reported an estimated population of 906 breeding pairs, which may suggest that the species is more widespread than previously thought.

References

External links

 BirdLife Species Factsheet
 Yellow rail Species Account – Cornell Lab of Ornithology
 Yellow rail – Coturnicops noveboracensis – USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
 RangeMap & synopsis InfoNatura NatureServe

yellow rail
Birds of Canada
Native birds of the Plains-Midwest (United States)
Native birds of the Northeastern United States
yellow rail
yellow rail

Yellow rail


Rosacea er en kronisk inflammatorisk hudlidelse lokaliseret i ansigtsregionen, overvejene på kinderne. Sygdommen forekommer hyppigst hos midaldrende og ældre, dog kan sygdommen fremkomme hos personer i alle aldre.

Sygdommens morfologiske kendetegn omfatter erythem, papler, pustler og teleangietasier.

Noter

Hudsygdomme

Rosacea